LaMia lend 2933

LaMia lend 2933 oli lennufirma LaMia tšarterlend lennukiga Avro RJ85, mis kukkus alla 28. novembril 2016 Colombias Medellíni lähistel. Surma sai 71 inimest, kokku oli inimesi pardal 77. Lennukis olid Chapecoense'i jalgpallimeeskonna 22 mängijat, 23 meeskonnaliiget, kaks kaasreisijat ja 21 ajakirjanikku. Õhusõiduk oli teel Boliiviast Santa Cruzi Viru Viru rahvusvahelisest lennujaamast Colombias asuvasse Jose Maria Cordova rahvusvahelisse lennujaama. Meeskond suundus 2016. aasta Copa Sudamericana finaali Medellínis. Õnnetuses jäi ellu üks lennumeeskonna liige, kolm jalgpallurit ja kaks reisijat.
Esialgsetele aruannetele tuginedes olid lennuõnnetuse põhjused järgmised: kütus sai otsa, maandumine viibis. Puudulikust lennuplaneerimisest tulenes asjaolu, et kütus sai otsa, samuti ebaõnnestus katse kuulutada välja hädaolukord, kui kütust oli juba kriitiliselt vähe. Lisaks on välja toodud tõsiasi, et Medellíni lennujuht andis esimesena maandumise õiguse teisele lennukile.

Õhusõiduk ja käitaja

Õnnetusse sattunud lennuk oli Avro RJ85. Selle registrinumber oli CP-2933 ja seerianumber E.2348. Õhusõiduk tegi oma esimese lennu 26. märtsil 1999. Boliivia lennufirma LaMia ostis lennuki 2013. aastal.

Lend ja õnnetus

Lennuk oli 73 reisija ja 4 meeskonnaliikmega teel Boliivia Santa Cruzi Viru Viru rahvusvahelisest lennujaamast Columbia Medellíni Jose Maria Cordova rahvusvahelisse lennujaama. Reisijate seas olid ka Brasiilia Chapecoense'i jalgpalliklubi jalgpallurid, kes olid teel Medellíni, et mängida 2016. aasta Copa Sudamericana finaali matš võõrsil Atletico Nacionali vastu.

Õnnetuse taust ja lend

Brasiilia riiklik lennuamet keelas Chapecoensel kasutada LaMia otselendu São Paulost Medellíni. Otselennuks nõudis lennuamet, et kasutatavat lennukit opereeriks Brasiilia või Columbia lennufirma. Klubi otsustas kasutada LaMia lendu ja lasi korraldada lennu São Paulost Santa Cruzi. LaMia oli ka varem võistkondi rahvusvahelistele võistlustele transportinud, sealhulgas Chapecoenset ennast ja näiteks Argentina koondmeeskonda (kes oli just 18 päeva tagasi sama lennukiga lennanud). Boliivia lennufirma BOA lend väljus São Paulost kell 14.22 (GMT –4) ja saabus Santa Cruzi kell 16.50 kohaliku aja järgi.

Õnnetuse detailid

LaMia lend 2933 RJ85 väljus Santa Cruzist 18.18 kohaliku aja järgi. Üks Chapecoense'i võistkonna liige soovis võtta oma pagasist videomängu, mistõttu alustas lennuk lendu hiljem. Ametlik lennuplaan sisaldas vahepeatust Boliivia ja Brasiilia vahelise riigipiiri ääres Kapten Anibal Arabi lennujaamas. Kuid kuna lennu väljumine hilines, siis selgus, et lennuk ei jõua Anibal Arabi lennujaama enne selle sulgemist. Boliivia lennujaama ja navigatsiooni teenuste administraator Santa Xruzis keelas meeskonna lennuplaani otselennuks Medellíni, hoolimata avaldatud survest, sest lennuki maksimaalne lennuvõime oli peaaegu sama lennatava vahemaaga. Lennuplaani muudeti, et lisada uus tankimispeatus Bogotas, mis kinnitati ka Boliivia Lennujaama ja navigatsiooni administraatori poolt. Vahemaa Santa Cruzi ja Medellíni lennujaamade vahel on 2959 km. Tankimispeatus Anibal Arabi lennujaamas oleks teinud lennutee kaheks: 952 km Anibali lennujaama ja 2039 km Medellíni, kokku 2991 km. Bogota lennujaam on 2752 km kaugusel Santa Cruzi lennujamaast ja 215 km Medellíni lennujaamast.
Standardis on RJ85 lennukauguse võime umbes 3000 km ja kandevõime 7800 kg. Rahvusvahelise Lennutranspordi assotsiatsiooni regulatsioonide järgi võib olla pagas reisija kohta 100 kg, mille põhjal saab arvutada, et lennukil olev raskus oli umbes 7700 kg.
28. novembril 2016, veidi enne kella 22.00 kohaliku aja järgi raporteeris LaMia piloot Columbias La Ceja ja La Unioni linnade vahel lennuki elektririkkest ja kütuse ammendumisest. RJ85 alustas laskumist oma tavapäraseselt kõrguselt kell 21.30. Üks teine lennuk suunati oma planeeritud marsruudilt Bogotast San Andresisse Medellíni, kuna nad kahtlustasid kütuseleket. Medellíni lennujuhid andsid sellele lennukile eesõiguse maandumiseks kella 21.43 ajal ja LaMia RJ85 meeskonda instrueeriti tegema ringrajakujulisi mustreid, et kurssi hoida. Kuni RJ85 ootas teiste lennukite maandumist, jõuti teha kaks kursihoidmise ringi. See lisas nende lennule juurde umbes 100 km.
Kell 21.49 palus RJ85 meeskond luba maanduda, kuna neil olid teadmata põhjused kütusega. Anti võimalus maandumiseks umbes 7 minuti pärast. Minut hiljem kuulutas RJ85 välja hädaolukorra ning nõudis kohe maandumist ja vektoreid lähenemiseks. Kell 21.53, kui lennuk oli jõudmas teise kursihoidmisringi, seiskusid mootorid 3 ja 4 (mõlemad parema tiiva mootorid) kütuselekke tõttu ning ka mootorid 1 ja 2 seiskusid 2 minutit hiljem. Seepeale jäi seisma ka lennu must kast.
Pärast seda, kui LaMia meeskond teatas elektririkkest ja kütuselekkest, andis lennujuht raadio teel teada, et lennuk oli 190 m Rionegro VOR-ist, kuid selle kõrgus polnud enam kättesaadav. Meeskond ütles, et nende kõrgus oli 2700 m, kuid maandumiseks Jose Maria Cordova rahvusvahelisse lennujaama peab olema kõrgus vähemalt 3000 m. Lennujuhi radarilt kadus RJ85 kell 21.55, laskudes mägedesse lennujaamast lõunas. Kell 21.59 sõitis lennuk otsa Cerro Gordo mäele, kõrgusega 2600 m, lennates loode suunal. Lennuki tagumise osa rusud jäid mäe lõunaküljele ja ülejäänud põhjapoole.

Päästeoperatsioon

Helikopterid Columbia õhujõududest olid sündmuskohale jõudmisega raskustes, sest piirkonnas valitses tugev udu. Esimesed esmaabitöötajad jõudsid sündmuskohale 2 tundi pärast lennuõnnetust ning leidsid lennuki rusud, mis olid laiali umbes 100 m raadiuses. Esimene ellujääja Alan Ruschel, Chapecoense'i mängija, jõudis haiglasse 29. novembril kella 02.00 ajal kohaliku aja järgi. Seitse reisijat leiti elusalt. Väravavaht Danilo suri kohe pärast haiglasse jõudmist. Viimane ellujääja oli Neto, kes leiti kella 05.40 ajal. Chapecoense'i teise väravavahi Jakson Follmanni jalg tuli amputeerida. Lennuõnnetuses hukkus 71 inimest 77st. Esmalt arvati, et hukkunuid oli 75, kuid hiljem selgus, et 4 inimest ei läinud lennukile. Columbia õhujõud vedasid kõik 70 surnukeha õhujõudude baasi. Pärast seda võttis Medellíni meditsiiniinstituut surnukehad tuvastamiseks enda hoolde.

Columbia lennuõnnetuse uurimine

Columbias asuv lennuõnnetuste uurimisüksus Unidad Administrativa Especial de Aeronáutica Civil (UAEAC ehk Aerocivil – Special Administrative Unit of Civil Aeronautics) alustas uurimist ning palus abi rahvusvaheliselt kaitse- ja julgeolekuorganisatsioonilt BAE Systemilt ja Suurbritannia Air Accidents Investigation Branchilt (AAIB). Kaasati kolm AAIB uurijat. Nad liideti Boliivia rahvusvahelise lennuametiga. Kõik 23 spetsialisti kaasati uurimisse, lisaks kümnele Columbia uurijale, Boliivia, Suurbritannia, Brasiilia ja Ameerika Ühendriikide uurijatele. 29. novembril raporteeris UAEAC, et must kast ja lennuki pardasalvesti leiti kahjustamata.
Kõige rohkem viitasid tõendid sellele, et lennukil sai kütus otsa. Stjuardess, kes õnnetuse üle elas, teatas, et kapteni viimased sõnad olid "kütus on otsas". Raadiosidet RJ85 ja lennujuhi vahel kuulis teine lennuk. Vahetult pärast õnnetust järeldas uurimiste ülem, et tänu kütuse puudumisele ei läinud lennuk pärast allakukkumist põlema.
FDR analüüsid näitasid, et lennuki kõik 4 mootorit lõpetasid töö mõned minutid enne õnnetust. Neli nädalat pärast õnnetust kinnitasid uurijad, et õnnetuse põhjus oli kütuse lõppemine. Halb planeering lennufirma poolt ja kehv järelevalve Boliivia lennundusorganisatsioonide poolt olid õnnetust soodustavad tegurid. Vähendatud vertikaalse eraldumise miinimumi regulatsiooni, esitatud lennuplaan, määratud kruiisimise kõrgus, määratud piirangud, millele lennuk ei vastanud, olid vastuolus protokolliga. Lennuplaanis, mis oli AASANA poolt kinnitatud, oli märgitud lennukõrguseks umbes 9100 m. Lennuplaan saadeti Colombia ja Brasiilia ametkondadele ülevaatamiseks. Lennuk oli umbes 400 kg lubatust raskem. Esialgsetes õnnetuse raportites fikseeriti, et piloodid arutasid oma kütuse olekut ja võimalikku tankimispeatust. Teadmata põhjustel lõpetas lennuki helisalvesti töö tund ja nelikümmend minutit enne musta kasti, kui lennuk oli veel 1020 km kaugusel õnnetuskohalt.

Ellujääjad

Alan Ruschel, Jakson Follmann ja Neto, olid mängijad, kes ellu jäid. Teised ellujääjad oli lennumeeskonna liige ja 2 reisijat. Üks ellujäänu, LaMia hooldustehnik, ütles, et piloodid ei andnud mitte kuidagi märku, et neil on tegu hädaolukorraga. Chapecoense'i väravavaht Danilo jõudis veel enne oma naisele helistada, kui haiglas suri.