google/wiki40b huggingface dataset:
Linda Poots

Linda Poots (25. märts 1929 Tartu – 10. juuli 2015) oli eesti zooloog (terioloog) ja ajakirjanik.  
Poots oli 1966. aastal loodud Eesti Looduskaitse Seltsi asutajaliikmeid.

Elukäik

Aastatel 1952–1957 töötas ta Eesti Põllumajandusakadeemias assistendina, 1960–1984 oli ajakirja Eesti Loodus peatoimetaja (ajakirja toimetuskolleegiumi liige aastast 1958), 1984–1999 töötas Tartu Ülikooli Raamatukogus liigitajana.

Teadustöö ja publikatsioonid

Oma teadustöös on Linda Poots uurinud valdavalt Eesti pisiimetajaid. Ta on avaldanud, tõlkinud ja toimetanud arvukalt populaarteaduslikke kirjutisi.

Isiklikku

Tema abikaasa oli Viktor Masing (1925–2001). Neil on poeg Matti Masing ja tütar Tiiu Masing-Märtson.
One Grand Central Place

One Grand Central Place või varasema nimega Lincoln Building on 55-korruseline kontoripindadega kõrghoone Kesk-Manhattani ärikeskuses New Yorgis raudteejaama Grand Central Terminal vastas aadressil 60 East 42nd Street.
205,1 meetri kõrgune uusgootika nüanssidega uusrenessanslik ehitis valmis aastal 1930. Selle projekteeris arhitektuuribüroo J. E. R. Carpenter. Hoone vestibüülils asub Lincolni memoriaalis Washingtonis paikneva Abraham Lincolni skulptuuri pronksist koopia.
Kuigõ tsässon

Üldandmed

Kuigõ tsässon on suvistepühi tsässon. Suvistepüha on liikuv püha. Tsässon on kasutusel ja heas seisukorras. Pühitsetud 2008. aasta suvistepühal.

Ehituslikud andmed

Kuigõ tsässon on ehitatud nii seest kui ka väljast tahumata männipalgist. Hoonel on lahtine varjualune, mille külgedel on umbes 80 cm kõrgune piire. See on valmistatud püstistest servamata laudadest ja paigaldatud mõnesentimeetriste vahedega. Piirdelauad kinnituvad pikalt väljaulatuvate seinapalkide külge. Tsässona palkosa välismõõdud ilma nurgapähikuteta on 350 x 486 cm, eeskoda moodustab pikkusest 136 cm. Eeskoda on ilma laeta. Hoone otsaviil on ehitatud laudadest, mis on nn poola laudisena asetatud servaga üksteise peale ning see ulatub vaid pennini. Kuigõ tsässon asetseb maakividel. Hoone kõrgus katuseharjani on 350 cm. Katusel on kahekordne laastukate, katuseharjal asub lihtne saematerjalist valmistatud rist. Ka ukse kohale, palkide külge, on kinnitatud puidust rist. Hoone eesseinas on laiadest plankudest sissepoole avanev uks ja põhjapoolses külgseinas nelja ruuduga (50 (k) x 40 (l) cm) aken.

Sisustus

Tsässon on traditsiooniliselt sisustatud: tagaseinas paikneb ikoonilaud, mis on kaetud valge rätikuga. Valdav osa ikoone on kinnitatud tagaseinale ning ikoonilaual seisab klaasuksega kibot. Keset seina, kiboti kohal paikneb neitsi Maarjat kujutav ikoon, mida katab villane, kootud punasemustriline pühaserätt. Teisi ikoone katavad kaks tumedale kangale maalitud pühaserätti ja üks uuem kootud pühaserätt. Külgseintel ripuvad tikitud ja heegeldatud otstega ilukäterätid ning mõned ikoonid. Parempoolse nurkmise ikooni ees ripub väheldane metallist õlilamp ja ikoonilaua ees asub looduslikult sõlme kasvanud puutüvest valmistatud küünlajalg. Keset tsässonat seisab analoi, ühe seina ääres laud ja teise seina ääres pikk pink. Põrandat katavad kaltsuvaibad.
Tsässona lagi on valmistatud servamata laudadest, mis on paigaldatud nn poola laudisena. Põrand on ehitatud laiadest plankudest. Lisaviimistlus hoone siseseintel ja põrandatel-lagedel puudub.
Vööla

Vööla (rootsi ja saksa keeles Bysholm) on Läänemaal Noarootsi poolsaarel asunud küla.
Ligikaudu 670 aastat tagasi asus Vööla küla koos Hara külaga eraldi saarel. Kui Hara küla asustasid eestlased, siis Vööla külas elasid eestirootslased.
Noarootsi kihelkonnas asus 1783. aastal Uugla mõisast eraldatud Vööla mõis.
1959. aastal elas tollasesse Pürksi külanõukogusse kuulunud külas 24 elanikku ning 1970. aastal 16 elanikku. 1970. aastatel liideti Vööla küla Hara külaga.
Tudu metskond

Tudu metskond oli metskond, mis moodustati 1925. aastal Roela metskonna (Tudu metsandik), Iisaku metskonna (Oonurme metsandik) ja Paasvere metskonna (Ädara, Peresaare, Suigu, Küüska, Kõrve, Punasoo vahtkond) metsadest. Metskonna kantselei asus Tudu alevikus.  Metskonda on korduvalt naabritega liidetud ja neist eraldatud ning ka nime vahetatud (Tuduküla metskond, Kaukvere metskond).
Tudu metskonna kontor on asunud mitmes eramajas, kus mõned ruumid olid kohandatud kantseleiks. Alates 1992. aastast asus Tudu metskonna kontor endises Tudu jaamahoones, kus oli tehtud euroremont ja metskond haldas tervet hoonet.
York

Ajalugu

Yorki rajasid roomlased aastal 79, siis oli selle nimeks Eboracum. 9. sajandil vallutasid piirkonna viikingid, kes tegid Yorkist oma pealinna. Siis kasutati nii linna kui ka kuningriigi kohta skandinaaviapärast nime Jórvik. Praegust nime kannab linn alates 13. sajandist.
Keskajal oli York Londoni järel tähtsuselt Inglismaa teine linn ning seal resideerib siiani anglikaani kiriku teine peapiiskop Yorki peapiiskop (olulisem on Canterbury peapiiskop). York oli ka tähtis villakaubanduse keskus. 19. sajandil muutus oluliseks raudteetööstus, hiljem on linnas keskseima tähtsuse omandanud Yorki ülikool. Ajaloolise pärandi poolest rikka Yorki oluliseks sissetulekuallikaks on ka turism.
Toomas Saks

Elulugu

Toomas Saks on muusikaõpetaja poeg.
Ta lõpetas 1961. aastal Viljandi 2. Keskkooli ja 1969. aastal TRÜ füüsika-keemiateaduskonna füüsika osakonna. 1980. aastal kaitses ta Eesti NSV TA Füüsika Instituudis (FI) füüsika-matemaatikakandidaadi kraadi väitekirjaga "Ioonkristallide pinna elektronseisundite teooria".
Aastatel 1969–1986 oli ta FI teadur, 1986–1989 Eesti Põllumajanduse Akadeemia vanemõpetaja, 1989–1994 keskkonnakaitseettevõtte ELVI-Aqua teadur, 1995–1998 AS-i Magnum Medical elektroonikainsener.
Aastatel 1999–2003 oli ta Tartu Lennukolledži lennunduse side- ja navigatsioonisüsteemide käitamise õppetooli organiseerija, juhataja ja aastatel 2003–2006 professor. 2006. aastast on ta pensionil.

Teadustöö

Tema peamised uurimisvaldkonnad on olnud ioonkristallide pinna elektronolekute arvutamine, veepuhastusseadmete matemaatiline modelleerimine ning lennunduse infosüsteemid.
Haarats

Haarats on seade, mille abil esemeid haaratakse, hoitakse kinni ja/või vabastatakse. Haaratsid on tihti tööstusrobotite lõpplüliks.
Osaalus

Osaaluseks ehk partsiaalsubjektiks nimetatakse eesti keeles osastavas käändes olevat alust. Osaalus ei ühilda endaga öeldisverbi ja seega jääb öeldisverb alati ainsuse 3. pöördesse: Tänavanurgal seisis inimesi.

Osaaluse erandlik kasutamine

Erandlikult on osaalusevorm eitava kohaosutuslause sõnadel:
Kahjuks ei olnud Teid tööl, kui ma helistasin. Mind ei ole õhtul kodus.
Vaino Kallas

Vaino Kallas (sündinud 12. novembril 1927 Pärnumaal .surnud 09.aprill 2019) ) on Eesti sõjaliste teenetega vabadusvõitleja, harrastusajaloolane, raadioamatöör ja kirjanik.
Summiti maakond (Colorado)

Ajalugu

Summiti maakond loodi 1. novembril 1861 ja see on üks 17 algsest maakonnast Colorados.
Paul Aarmann

Paul Aarmann (7. august 1922 Antsla – 23. märts 1987 Tartu) oli eesti arhitekt.
Aarmann õppis Tallinna Polütehnilises Instituudis 1943–1950 ja lõpetas selle arhitektina.
Sinimägede memoriaal

Sinimägede memoriaal on Ida-Viru maakonnas Narva-Jõesuu linnas Sinimägede Põrguaugumäe pangaserval asuv memoriaal, mis tähistab 1944. aasta Sinimägede lahingute asukohta. Memoriaal koosneb Sinimägede lahingu mälestusmärgist, mälestuskivist eestlastest koosnenud 20. relvagrenaderide SS-diviisi langenud võitlejatele ja mälestusväljakust selle juures.
Memoriaali juures peetakse aastast 1994 igasuviseid sõjaveteranide kokkutulekuid.
Memoriaalist edelasse jääb Vaivara vana kalmistu.
Zēluste mõis

Zēluste mõis (Zēlustes muiža, ka Šepmuiža või Ezerkrasti) oli suvemõis Lätis Riia linnas Jugla asumis. Mõisakompleks asus aadressidel Mazajā Juglas ielā 43, 45 ja 47. Saksa keeles oli mõisa nimi Selust.
Zēluste mõis rajati XVII sajandil, mõisa vanim hoone valmis aastal 1763. See hoone on heas korras, tegemist on riikliku tähtsusega arhitektuurimälestisega. Too hoone ehitati mitte Zēluste enda, vaid Mazā Jumpravmuiža mõisa maadele. Toona oli Zēluste omanik Vojvod.
Hiljem tekkis mõisa juurde tööstus, seal asuti tootma rohelist seepi, hiljem aga tärklist. XIX sajandi alguses kuulus mõis Holstidele, toona rajati ka uusklassitsistlikud hooned Mazajā Juglas ielā 43 ja Mazajā Juglas ielā 47. Pärast Holste sai mõisa omanikuks endine mõisavalitseja Sheppe, Tema järgi sai mõis ka oma teise nimekuju.
Ülemiste

Ajalugu

Ülemistele ehitati 1835. aastal Lõunatuletorn, mida on selle algse värvuse tõttu kutsutud ka Punaseks majakaks. 19. sajandi lõpus ehitati vana tuletorni asemele uus, 40 meetri kõrgune must-valge torn.
Raudtee ehitamine 1870. aastal ja Dvigateli tehase rajamine 1898. aastal mõjutasid asumi arengut oluliselt. Kaks aastat pärast tehase rajamist töötas seal 3000 töölist, mis moodustas umbes poole Eesti metallitöölistest. Algselt toodeti Dvigatelis kauba- ja reisivaguneid, kuid hiljem valmistati seal ka sisepõlemismootoreid ja suurtükimürske. Pärast Teist maailmasõda hakkas Dvigatel tootma seadmeid NSV Liidu aatomi-, kosmose- ja keemiatööstusele ning tehas tegeles sellega kuni 1991. aastani. 1980ndatel oli tehase palgal üle 7000 inimese ning tehasele kuulus suur rahvamaja ja spordihoone koos staadioniga. Dvigatel tegutseb ka tänapäeval, tootes eriotstarbelisi torusid, tööstusmasinate detaile jm.
2005. aastal hakati Dvigateli tehase endisele territooriumile ehitama Ülemiste City tehnoloogialinnaku. Mitmed tehase endised hooned said rekonstrueeritud, lisaks ehitati uusi büroohooneid.
Jüriöö park asub endise Sõjamäe hiie kohal, mille taastamise algatajaks oli Karl Laane. 1960ndatel hakati sinna puid juurde istutama ning 1993. aastal kasvas pargis 27 puu- ja põõsaliiki. 1997. aastast on pargis Jüriöö ülestõusu meenutav mõõk, mõned aastad hiljem lisati mälestusmärgid Vabadussõjas võidelnutele ning kõikidele eestlastele II maailmasõjas. 1995. aastast on pargis pidulikult tähistatud jüripäeva.

Territoorium

Ülemistes asuvad Tallinna Lennujaam, Ülemiste Keskus ja Idakeskus. Ülemiste asumi põhjaossa jääb Jüriöö park, lõunaosast jookseb läbi Ruunaoja.

Ülemiste asumi tänavad

Punane tänav on saanud oma nime Punase majaka järgi. Metallitöötlemisega seotud tänavanimed on inspireeritud Dvigateli tehasest, näiteks Keevise tänav, Lõõtsa tänav, Sepise tänav jm. Asumis on veel Kanali tee, Kantsi tänav, Kiive tänav, Lennujaama tee, Pae tänav, Peterburi tee, Sepapaja tänav, Suur-Paala tänav, Suur-Sõjamäe tänav, Tambeti tänav, Tõivu tänav, Tõrviku tänav, Valukoja tänav, Väike-Paala tänav, Väike-Sõjamäe tänav, Ääsi tänav ja Ülemiste tee.

Haridus ja kultuur

Ülemistes asuvad Tallinna Euroopa Kool, Mainori Kõrgkooli Tallinna Õppekeskus, Sotsiaal-Humanitaar Infokool ning Erakool Garant.
Egert Juuse

Egert Juuse (sündinud 15. märtsil 1982 Tallinnas) on Eesti majandusteadlane ja kergejõustikukohtunik.

Elulugu

Ta lõpetas 2001. aastal Tallinna Üldgümnaasiumi ja 2006. aastal Tallinna Tehnikaülikooli humanitaarteaduskonna haldusjuhtimise eriala cum laude.
Ta sai 2010. aastal Tallinna Tehnikaülikooli sotsiaalteaduskonna Ragnar Nurkse innovatsiooni ja valitsemise instituudist tehnoloogia valitsemise erialal magistrikraadi ja kaitses 2016. aastal sealsamas doktoritöö "Financial Fragility and Economic Instability in the Context of Transition Economies: The Case of Estonia" (Finantsiline haavatavus ja majanduslik ebastabiilsus üleminekuriikide kontekstis Eesti näitel; juhendaja Rainer Kattel). 
Ta töötab alates 2007. aastast Tallinna Tehnikaülikooli Ragnar Nurkse innovatsiooni ja valitsemise instituudis, sealhulgas alates 2017. aastast teadurina.

Spordikohtunikuna

Tegutsenud alates 1997. aastast kergejõustikukohtunikuna. Alates 2006. aastast Eesti Kergejõustikuliidu kohtunik, sealhulgas aastatel 2006–2010 kohtunikekogu juhatuse liige. 
2008. aastal sai ta Euroopa Kergejõustikuliidu tehnilise esindaja (Area Technical Official; ATO) kvalifikatsiooni. Ta on Euroopa Kergejõustikuliidu ja Euroopa Kergejõustiku Assotsiatsiooni kohtunike kogu liige ja kohtunik.
Jorge Valdivia

Koondisekarjäär

Debüüdi Tšiili rahvuskoondises tegi Valdivia 18. veebruaril 2004 sõprusmängus Mehhiko vastu. Esimese värava lõi ta rahvuskoondises 15. novembril 2006 sõprusmängus Paraguay vastu.
2014. aasta maailmameistrivõistluste esimeses alagrupimängus 13. juunil lõi ta värava Austraaliale.
2015. aasta Copa Américal tuli ta Tšiili koondisega esimest korda Lõuna-Ameerika meistriks.
Ta on kuulunud Tšiili koondisse veel ka 2010. aasta maailmameistrivõistlustel ning 2007. ja 2011. aasta Copa Américal.
Pille Tomson

Pille Tomson (aastatel 1992–1995 Pille Kama; sündinud 8. märtsil 1960) on eesti looduskaitsja.
Ta lõpetas aastal 1978 Tallinna 2. Keskkooli ja aastal 1984 Tartu Ülikooli bioloogina ning tal on doktorikraad Maaülikoolist keskkonnakaitse erialal.
Ta oli Karula rahvuspargi kujundaja ja direktor selle rahvuspargi loomisest peale. 
Ta töötab Eesti Maaülikoolis teadurina.
Pille Tomson kandideeris Riigikogusse 2007. aastal ja 2011. aastal Erakonna Eestimaa Rohelised nimekirjas.

Isiklikku

Ta oli aastatel 1980–1995 abielus Kaido Kamaga, sellest abielust on sündinud neli last.
Võllingu allikas

Võllingu allikas (ka: Võllingu allikaala) on allikaala Järva maakonnas Järva vallas Võllingu jõe ülemjooksu juures.
Allikaala allikad paiknevad orundis, mille laius on 5 m ja pikkus 20 m. Allikaalal moodustub oja, mille koguvooluhulk on 130–270 l/s.
Journal des sçavans

Journal des sçavans (hiljem Journal des savants) oli Euroopa esimene teadusajakiri. Selle asutas Denis de Sallo 1665. aastal.
Ajakiri koosnes kuulsuste nekroloogidest, kirikuajaloost ja kohtuteadetest. Esimene number ilmus 12-leheküljelise kvartköites pamfletina esmaspäeval, 5. jaanuaril 1665. Peagi, 6. märtsil 1665 hakkas Journali eeskujul Londonis ilmuma Londoni Kuningliku Seltsi teadusajakiri Philosophical Transactions of the Royal Society.
Journal des sçavans lõpetas ilmumise 1792. aastal, Prantsuse revolutsiooni aegu, ning ehkki see ilmus põgusalt ka 1797. aastal uue pealkirja "Journal des savants" all, hakati seda taas regulaarselt avaldama alles 1816. Sellest peale muutus Journal kirjandusajakirjaks ega avaldanud enam teadusuudiseid, kirjandusajakiri on see ka tänapäeval.
Landmannalaugar

Landmannalaugar ( islandi ) on piirkond Islandi edelaosas, vulkaan Hekla lähistel Fjallabaki looduskaitsealal. Landmannalaugar asub Reykjavikist 180 kilomeetrit ida pool. Kuumaveeallikatega ala asub aastal 1477 moodustunud Langahrauni laavavälja servas (nimi tähendab tõlkes maameeste soojad allikad). Piirkond on populaarne turistide seas, nii asub seal aastal 1951 rajatud 78 kohaga matkajatele mõeldud onn, millel on ka käimla ja duširuum. Talvisel ajal on see onn murdmaasuusatajate baasiks.
Piirkonnas asub lisaks Heklale veel teisi vulkaane – näiteks Torfajökull, Brennisteinsalda ja Bláhnúkur. Seal asub ka must Laugahrauni laavaväli, mis koosneb obsidiaanist.
Last 200

Last 200 (vene keeles Груз 200), ka "kahesajas" (двухсотый), on tinglik koodnimetus, mida Venemaal kasutatakse võitluses langenute surnukehade tähistamiseks nende transportimisel kodumaale; ka eufemism hukkunute tähistamiseks.
28. juulil 2014 Eestis TV3 kanalil näidatud dokumentaalfilmis "Mõrv taevas: lend MH17" tähendas venekeelse kõneleja poolt telefonivestluses kasutatud väljend "kahesajas" (двухсотый) Ukrainas Grabove kohal allatulistatud Malaisia reisilennuki reisija surnukeha.
Donbassi sõjas 2014. aastal toimunud Donetski lahingus hukkunute kodumaale transportimisel joonistati veokite külgedele ja katusele valgele taustale punane rist ja number 200.
Tinglikku koodnimetust Last 300 (Груз 300) kasutatakse haavatud võitleja tähistamiseks.
Ida-Siberi meri

Ida-Siberi meri on Põhja-Jäämere osa Uus-Siberi saartest Wrangeli saareni. Ida-Siberi merre suubuvad Indigirka ja Kolõma jõgi.
Ida-Siberi meri asub mandrilaval.

Kurioosset

Nõukogude Sotsialistlike Vabariikide Liidu Kesktäitevkomitee otsusel on ta sügavus kuni 200 meetrit (See sügavus defineerib mere ja Põhja-Jäämere vahelise piiri).
Martin Puusepp

Martin Puusepp (sündinud 8. veebruaril 1988) on eesti jalgrattur.
Aastal 2010 tuli ta Eesti meistrivõistlustel jalgrattasõidus eraldisõidus U23 arvestuses esimeseks.
Aastast 2012 sõidab ta klubis Alpha Baltic-Unitymarathons.com.
Lauri Liiv

Lauri Liiv (sündinud 11. veebruaril 1977) on eesti muusikalilaulja ja ansambli Black Velvet solist.
Lauri Liiv õppis Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis, olles enne seda lapsepõlves laulnud 8 aastat Eesti Poistekooris.
1993/1994. aastal osales ta Eesti Televisiooni lauluvõistlusel "Laulukarussell", kus sai kolmanda koha, ja 1994/1995. aastal võistlusel "Kaks takti ette".
Sai tuntuks ansambli Black Velvet solistina lauluga "17". On olnud ka ansambli Family üks soliste.
Oli koos Hanna-Liina Võsaga 1997/1998. aasta "Laulukarusselli" saatejuht. Koos Katrin Viirpaluga oli ta Eesti Televisiooni noortesaate "Suve TV" saatejuht.
1998. aasta Eurovisiooni lauluvõistluse Eesti eelvoorus esitas ta koos Kaire Vilgatsiga Kalle Ermi kirjutatud dueti "Kristallid".
1999. aasta Eurovisiooni lauluvõistluse Eesti eelvoorus esitas ta Sven Lõhmuse laulu "Soolo" ja aastal 2000 samal võistlusel esitas ta koosseisus "White Satin" Sven Lõhmuse laulu "Church Of Love".

Muud osatäitmised

Lauri Liiv mängis aastatel 2013–2014 Unot TV3 telesarjas "Kartulid ja apelsinid".
2015. aastal osales ta briti koguperekomoöödia "Paddingtoni seiklused" eesti keelde dubleerimisel, andes oma hääle peaosalisele, karupoeg Paddingtonile. Sama rolli dubleeris ta ka 2017. aastal tehtud järjes "Paddington 2".
Ta on osalenud TV3 populaarses telesaates "Su nägu kõlab tuttavalt" 3. hooajal, kus võitis kolmanda koha, ja Kuldsel hooajal, kus jäi lõppvõistlusel neljandaks.
Ta on olnud korduvalt ka iga-aastase muusikaligala "Memory" solist ning osalenud muudes kontserdiprojektides, näiteks "Valge gospel", "Väike öömuusikal", "Olav Ehala laulud" jpt.
Lauri Liiv on välja andnud kaks albumit ansambliga Black Velvet ja ühe albumi ansambliga Family. Salvestanud koostöös Politseiorkestriga Arne Oidi lauludega plaadi "Kaks kuukiirt".
Lauri Liiv tegutseb ka omanimelise Lauri Liiv Swing Band'i solistina. Bändi repertuaarist leiab Frank Sinatra ja Michael Bublé lugude paremiku.
Aastal 2015 oli ta saatesarja "Detektiivimäng" saatejuht Kanal 2-s.
Oskari Jauhiaise muuseum

Oskari Jauhiaise muuseum on soome skulptorile Oskari Jauhiaisele pühendatud muuseum Kiiminki vallas.
Muuseumi varad koosnevad peamiselt Jauhiaise perekonna annetatud teostest ja esemetest. Lisaks skulptori elu ja loomingut esitavale püsiekspositsioonile korraldatakse muuseumis ka vahetuvaid näitusi.
Muuseum avati 1997. aastal.
Comines-Warneton

Ajalugu

Sel ajal, mil Madalmaad kuulusid Hispaaniale, kuulus Comines-Warnetoni ala Flandria krahvkonda. Aacheni rahuga jagati see 1668 mööda Leie jõge kaheks: jõest põhja poole jääv ala jäi Hispaaniale, lõuna poole jääv ala läks Prantsusmaale. 1678 sõlmitud Nijmegeni rahuga läks ka põhjapoolne osa Prantsusmaale, aga 1713 sai Hispaania selle Utrechti rahuga tagasi. 1815 andis Viini kongress selle maa-ala Madalmaadele ja alates 1830 kuulub see Belgiale.
1719 avati Comines's ketrusvabrik, mis töötas peaaegu kakssada aastat. Esimeses maailmasõjas rüüstas Saksa sõjavägi linna ja vedas ketrusvabriku sisustuse Saksamaale.
Nihkeregister

Universaalne paralleelsisend – paralleelväljund

Paralleelsisendi-paralleelväljundi nihkeregister sarnaneb ehituselt väga paralleelsisendi-järjestikväljundi nihkeregistriga. Ainus erinevus on see, et paralleelväljundi nihkeregistri väljundiks pole ainult viimase trigeri väljund, vaid kõikide trigerite väljundid.
Tööpõhimõttelt on seda tüüpi nihkeregister identne eelmisega, kuid väljundit saab lugeda nii järjestikkujul väljundist V4 kui ka paralleelselt väljunditest V1–V4.
Universaalne nihkeregister kujutab endast nihkeregistrit, mida saab kasutada kõikides eelmainitud konfiguratsioonides. See tähendab, et universaalsel nihkeregistril on sisend ja väljund mõlemad saadaval nii järjestik- kui ka paralleelkujul. Kusjuures nihutamine saab toimuda tänu loogikaväravatest koostatud ahelale nii paremale kui ka vasakule. Üks selliste omadustega nihkeregister on näiteks integraallülitus 74HC194.

Kasutusvaldkonnad

Mikroprotsessorites kasutatakse nihkeregistreid binaararitmeetiliste tehete sooritamiseks ning andmete järjestikkujult paralleelkujule teisendamiseks.
Järjestikandmeliinid kasutavad nihkeregistreid andmete paralleelkujult järjestikkujule teisendamisel.
Paljud mikrokontrolleri külge ühendatavad seadmed: analoog-digitaalmuundurid, digitaal-analoogmuundurid, ekraanidraiverid ja mälud kasutavad nihkeregistreid, et vajalike sisendite ja väljundite hulka vähendada.
Eraldiseisvate integraallülitustena kasutatakse nihkeregistreid mikrokontrolleri digitaalsete väljundite arvu suurendamiseks.
Üks levinud integraallülitus selle tarbeks on 8-bitine järjestiksisend paralleelväljundi tüüpi nihkeregister 74HC595, mis sisaldab peale nihkeregistri ka väljundandmete hoiustamise registrit ning 3-olekulisi väljundpuhvreid.
Järjestiksisend järjestikväljund nihkeregistreid kasutatakse digitaalsetes süsteemides signaali hilistuse tekitamiseks.

Ajalugu

Nihkeregistrid võeti kasutusele 1944. aastal valminud superarvutil Colossus Mark 2, mida kasutati Teise maailmasõja ajal andmete dekrüpteerimiseks. Tänu nihkeregistrite kasutamisele suurenes arvuti arvutusvõimsus võrreldes eelmise versiooniga Colossus Mark 1 viis korda, ulatudes 25 000 sümbolini sekundis.
Staryja Darohi

Ajalugu

Esimest korda mainitakse asulat aastal 1524, toona asus seal Дарогі nime kandev küla. Darohist sai aastal 1582 alev. Darohi oli osa Słucki vürstiriigist, mis kuulus Olelkowiczitele, seejärel aga Radziwillidele. Uputuse ajal rüüstasid alevi Moskva väed. Linna elanikkond kahanes  märkimisväärselt, aastal 1647 asus seal 98 maja, aga aastal 1668 vaid 34 maja.
XVII sajandi lõpus rajati alevist ida poole veel teine Darohi asula. Nende eristamiseks hakati alevit kutsuma Staryja Darohiks.
Poola jagamisel läks Staryja Darohi aastal 1793 Venemaa koosseisu. Ühtlasi sai alevist küla. Aastal 1828 läks see Wittgensteinide valdusesse. Aastast 1846 hakkas asula kuuluma riigile.
Aastal 1896 valmis kitsarööpmeline raudtee, mille äärde, Staryja Darohi jaama juurde, hakkas kerkima uus asula, millest on praktiliselt kujunenud ka tänapäevane linn (vana Staryja Darohi asub administratiivselt küll linna koosseisus). Aastal 1897 ehitati sinna saekaater ja vineerivabrik.
Pärast Esimest maailmasõda kuulus Staryja Darohi Valgevene NSV koosseisu, kus sellest sai aastal 1925 taas alev. Aastal 1933 asusid seal tellisetehas, saekaater, elektrijaam. Aastast 1938 on Staryja Darohi linn.
Momo (raamat)

"Momo" ehk "Kummaline lugu ajavarastest ja lapsest, kes inimestele varastatud aja tagasi tõi" on Saksa kirjaniku Michael Ende (1929–1995) muinasjutt-romaan, tema rahvusvaheliselt kõige edukam teos, mida on müüdud nüüdseks üle seitsme miljoni eksemplari.

Sisukokkuvõte

Linnakese serval amfiteatri varemetes elab tüdruk, kelle nimi on Momo. Keegi ei tea, kust ta pärit on või kes on ta vanemad. Momol on aga üks eriline võime: ta oskab väga hästi kuulata. Kui temaga kõneleda, siis lahenevad mured ja tülid ning lendu tõuseb piiritu fantaasia. Momo saab oma erilise võime tõttu väga oluliseks sõbraks kõigile linnaelanikele. 
Ühel päeval ilmuvad linnakesse hallid härrad, kes teevad linnaelanikele ettepaneku hakata aega kokku hoidma. Inimesed, kes hoiavad aega kokku, peaksid olema õnnelikumad ja edukamad. Hallid härrad lubavad inimestele, kes elavad pidevalt kiirustades ning hoiavad oma aega Aja Hoiukassas, jõukust ja edu. Momo mõistab, et hädaohus on kõige tähtsam, elu, ja ta asub teekonnale, et nurjata ajavaraste ettevõtmine. 
„On üks suur ja ometi üsna igapäevane saladus. See saladus on aeg. Aja mõõtmiseks on kalendrid ja kellad, aga need ei tähenda midagi, sest igaüks teab, et üksainus tund võib tunduda nagu igavik, vahel võib see aga hetkena mööduda – olenevalt sellest, mida sel tunnil läbi elatakse. Sest aeg on elu. Ja elu elab südames.” – Michael Ende „Momo”