google/wiki40b huggingface dataset:
Henry Hudson

Henry Hudson (umbes 1570 – umbes 1611) oli inglise maadeavastaja.
Ta sooritas mitu reisi Kirdeväila leidmiseks ja uuris piirkonda praeguse New Yorgi ümbruses, et leida lühimat teed Aasiasse. Ta uuris jõge, mis hiljem nimetati tema auks Hudsoni jõeks. Selle ääres asuvad ka tema järgi nimetatud Hudsoni maakond New Jerseys ja Hudsoni linn New Yorgi osariigis.

Viimane ekspeditsioon

Hudsoni viimase ekspeditsiooni eesmärk oli leida Loodeväil. Selle käigus avastas ta väina ja lahe, mis hiljem nimetati tema auks Hudsoni väinaks ja Hudsoni laheks. Laevale olid pandud suured lootused, et ta suudab Loodeväila läbida.
Sellel reisil seilas ta Inglismaa lipu all, sest ekspeditsiooni rahastasid Virginia Kompanii ja Briti Ida-India Kompanii (eelmist, 1609. aasta reisi rahastas Hollandi Ida-India Kompanii). Laevaks oli 1602 valminud 20-tonnise veeväljasurvega purjelaev "Discovery".
Laev jõudis 11. mail Islandile ja 4. juunil Lõuna-Gröönimaale. Ta sõitis ümber Farveli neeme Labradori merre ja jõudis 25. juunil Hudsoni väina. 2. augustil jõudis laev Labradori poolsaare põhjatipuni, milleks on Wolstenholme'i neem. Sealt edasi pöördub rannik järsult lõunasse ja algab Hudsoni laht. Järgmised kuud veetis Hudson, uurides ja kaardistades lahe kaldaid, aga edasipääsu Aasiasse seal ei olnud. Novembris jäi laev lahe lõunasopis Jamesi lahes jäässe kinni ja meeskond läks kaldale talvituma.
1611. aasta kevadel soovis Hudson uuringuid jätkata, aga meeskond tahtis koju. Juunis hakkas meeskond mässama. Nad panid Hudsoni, tema teismelise poja Johni ja veel 6 meeskonnaliiget, kes olid kas haiged, ei toetanud mässu või olid Hudsonile lojaalsed, väikesesse sõudepaati ja jätsid nad rannikule. Mässulised jätsid neile püssirohtu ja püssikuule, mõned odad, raudpoti, toitu ja muid esemeid, sealhulgas riietust. Mahajäetuid ei nähtud enam iialgi ja nende saatus on teadmata.
13 mässulisest saabus Inglismaale 8. Nad vahistati ja neid süüdistati Hudsoni tapmises. Kohus otsustas, et kogenud meremehe jätmine rannikule, mis polnud inimtühi ega elukõlbmatu, ei ole tapmine ja kõik mässulised mõisteti õigeks. Kui neid oleks süüdistatud mässus, oleks nad kindlasti süüdi mõistetud ja vähemalt osa neist hukatud. Oletatavasti taheti nad ellu jätta, sest nad olid väärtuslikud infoallikad.
Tallinna Autoveod

Autotranspordi Koondis Tallinna Autoveod oli Eesti NSV suurim autokaubaveokoondis, mis moodustati 1971. aasta jaanuaris. Koondisel oli Tallinnas 8 filiaali.
Tallinna Autoveod teenindas Tallinna ettevõtteid ja asutusi, peamised tarbijad olid ehitusmaterjalitehased (Paekivitoodete Tehas, tootmiskoondis Silikaat) ja ehitusorganisatsioonid (Tallinna Elamuehituskombinaat, Tallinna Ehitustrust).
Ene Paaver

Ene Paaver (sündinud 6. juulil 1963) on eesti dramaturg ja ajakirjanik.
Aastatel 1995-1997 oli ta ajakirja Eesti Naine peatoimetaja. 
Alates 1997. aastast töötab ta Eesti Draamateatris dramaturgina. 
Ta on Eesti Näitemänguagentuuri nõukogu liige.

Isiklikku

Tema isa oli bioloog Kalju Paaver ja ema keemiaõpetaja Lia Paaver, vend Tiit Paaver (1952–2019) oli geneetik ja kalandusteadlane.
Suur Hiina kanal

Suur Hiina kanal (hiina keeles 大運河, lihtsustatud kirjas 大运河) on kanal Hiinas Pekingi ja Hangzhou linna vahel. Kanal ühendab Kollase jõe Jangtse jõega.
Suur Hiina kanal on maailma pikim kanal, selle pikkuseks on 1776 km.
Kanali vanimad osad ehitati 5. sajandil e.m.a. kuid lõplikult ühendati kanali erinevad osad alles Sui dünastia (581–619 pKr) ajal.
Peeter Müürsepp juunior

Peeter Müürsepp (sündinud 21. juunil 1961) on eesti teadusfilosoof.
Ta on mehaanikateadlase ja teadusajaloolase Peeter Müürsepa poeg.
Peeter Müürsepp lõpetas 1984 Tartu Riikliku Ülikooli matemaatika alal. Aastal 1992 sai ta Tartu Ülikoolist teadusmagistri kraadi filosoofia alal ja 2002 Vilniuse Ülikoolist doktorikraadi filosoofia alal.
Alates 2009. aastast on ta Tallinna Tehnikaülikooli kultuuri ja kommunikatsiooni õppetooli professor.
Alates 2011. aastast on ta Teadusajaloo ja Teadusfilosoofia Eesti Ühenduse esimees.

Vaated ja ideed

Peeter Müürsepp on uurinud René Thomi loomingut.

Teadmine

Nicholas Maxwellile toetudes arvustab Müürsepp teadmise mõistmist õigustatud tõese uskumusena. "Me võime ikka veel nimetada küsimust "Mis on teadmine" võtmeküsimuseks. Ent klassikaline definitsioon ei rahulda meid enam. See on oma tähenduse kaotanud. Formaal-analüütiline õigustus pole see, mida meil tuleb uskuda. See on hoopis teise inimese lootuste ja kartuste, rõõmude ja kannatuste, tunnete ja soovide, kogu elu, ajaloo ja maailma teadmine. Formaalset õigustust pole siin tarvis." "Kas me oleme õigustatud uskuma, et suurem seletusjõud tähendab tingimata teadmise kõrgemat kvaliteeti, jääb lahtiseks küsimuseks. Miks me ei või öelda, et teadmise kvaliteedi tegelik mõõt on selle tähtsus inimesele igapäevaelus?"

Filosoofia õpetamisest

Iga eriala magistriõpe peaks sisaldama selle valdkonnaga seotud filosoofiliste probleemidega tutvumist.
Päikesetuul

Ajalugu

Esimesena vihjas päikesetuulele briti astronoom Richard Carrington, kes viis iseseisvalt läbi vaatluse, mis hiljem pani aluse päikeseloidule.
1916. aastal väitis Norra teadlane Kristian Birkeland, et päikesetuule kiired ei koosne ainult positiivsetest või negatiivsetest osakestest vaid mõlemast: negatiivsetest elektronidest ja positiivsetest ioonidest.
Päikesetuule olemasolu ennustati juba 20. sajandi algul. Esimest korda registreeris päikesetuult 4. jaanuaril 1959 Nõukogude Liidu automaatjaam Luna 1, mis oli startinud kaks päeva varem. Päikesetuule olemasolu kinnitas ka järgmine Luna seeria automaatjaam Luna 2, mis suunati 1959. aasta septembris Kuule.

Kiirendus

Päikesetuulena vabaneb päikesest ligikaudu 1.3×10^36 osakest sekundis ehk umbes miljard kilogrammi aastas. Sellegipoolest on ainult 0.1% päikese kogumassist päikesetuulena minema kandunud.

Kiire ja aeglane päikesetuul

Päikesetuul jagatakse kahte peamisesse olekusse. Aeglase päikesetuule temperatuuriks on maalähedases kosmoseruumis mõõdetud 1.4–1.6×10^6 K ja kiiruseks 300–500 km/s. Kiire päikesetuule tunnuslik kiirus on 750 km/s ja temperatuur 8×10^5 K.

Mõju Maale

Maa on enamjaolt päikesetuule kiirguse eest kaitstud tänu oma magnetväljale, mis suunab suurema osa laetud osakestest eemale. Päikesetuult võib Maa peal näha, kui see kutsub esile virmalised või geomagnetilise tormi.
Toomas Haug

Toomas Haug (sündinud 1. mail 1956 Tallinnas) on eesti kriitik ja kirjandusloolane. Ta on lühiajaliselt kasutanud pseudonüüme Toora Jookus ja Taavi Ruut.
Ta sündis insener-tehniliste teenistujate peres.
Toomas Haug oli Eesti Vabariigi Kodanike Peakomitee ja Eesti Kongressi liige. 
On olnud  Isamaa ja Res Publica Liidu ning enne selle moodustamist alates 1994. aastast Isamaaliidu liige 1994-2016.

Haridus

Toomas Haug õppis Tallinna 20. Keskkoolis ning lõpetas aastal 1974 Tallinna 44. Keskkooli ja aastal  1978 TPedI eesti keele ja kirjanduse erialal.

Töö

Toomas Haug töötas aastatel 1978–1983 Friedebert Tuglase majamuuseumis vanemteadurina. Alates 1983. aastast töötab ta ajakirjas Looming toimetajana, alates 1990. aastast peatoimetaja asetäitjana. 1990-2003 Raadio Vaba Euroopa kaastööline kultuuri- ja sisepoliitika vallas.

Isiklikku

Tema järeltulijad on Liina Särkinen, Joonas Hellerma ja Juhan Hellerma. Toomas Haugi elukaaslane on Maarja Vaino.
Keret Altpere

Elukäik

Keret Altpere õppis Eesti Kunstiakadeemias tekstiilieriala bakalaureuseõppes aastatel 1996–2001. Magistrikraadi omandas ta Tartu Ülikoolis 2011. aastal kunstiõpetuse õpetajana.

Liikmesus

Keret Altpere kuulub Eesti Tekstiilikunstnike Liitu ja Eesti Disainerite Liitu.
Otto Kokk

Otto Kokk (jaanuar 1884 – 19. mai 1920) oli Eesti politseinik.
Ta sündis Lihula vallas Kinksi külas talupidaja pojana. 1.aprillil 1920 astus politseiteenistusse, teenides algul Haapsalus noor-kordnikuna, kust samal aastal määrati vanem-kordnikuks Sooniste valda.
Kokk suri 19.mail 1920 teenistuskohuste täitmisel Sipa vallas Kohatu veski lähedal, tabatuna metsast teadmata kurjategija poolt lastud kuulist.
Robin Morgan

Robin Morgan (sündinud 3. jaanuaril 1941) on USA radikaalne feministlik aktivist, naiskirjanik ja ajakirjade Sisterhood is Powerful ja Ms. Magazine toimetaja. 1960. aastatel võttis ta osa kodanikuõiguste ja sõjavastastest liikumistest. 1960ndate lõpus oli ta üks radikaalsete feministlike organisatsioonide New York Radical Women ja W.I.T.C.H. rajajatest.

Elulugu

Morgan sündis Floridas ja kasvas üles New Yorgi lähedal. Karjääri alustas ta lapsstaarina kaheaastaselt, kui ta ema ja tädi Sally esitasid ta lapsena modelliks. Nelja-aastaselt oli tal oma raadiosaade "Väike Robin Morgan" ja eriti kuulsaks sai ta üheksa-aastaselt, kui ta hakkas mängima Dagmar Hansenit, kes oli noorem õde 1950. aastate telesarjas "Mama". Kui ta 1956. aastal näitlemise lõpetas, oli ta kuulsusest tüdinud ja otsustas pigem luuletajaks saada kui edasi näitleja olla. Ema pettumuseks astus ta Columbia Ülikooli ning hakkas pärast lõpetamist New Yorgis tööle kirjandusagendi ja vabakutselise toimetajana.
Luuletusi hakkas ta avaldama 1960. aastatel. Ta oli koos Abbie Hoffmani ja Paul Krassneriga Youth International Party liige. 1968 liitus ta demonstratsioonidega Valerie Solanase vabastamiseks (sai 3 aastat Andy Warholi nurjunud mõrva eest). Radikaalse feministina protestis ta ka "Miss Ameerika" valimisürituse vastu 1968. aasta septembris. Ta asutas radikaalse feministliku rühmituse, mis tegi tänavateatrit, et tõmmata tähelepanu seksismile.
1970. hakkas ta radikaalfeministlikel teemadel ka kirjutama. Lisaks luulele ja sagedatele feministlikele artiklitele toimetas ta antoloogiad "Sisterhood is Powerful: Sisterhood is Global" (1984) ja "Sisterhood is Forever" (2003). 1989–1993 oli ta ajakirja Ms. Magazine peatoimetaja.
Praegu elab Morgan New Yorgis.
Rodion Malinovski

Rodion Jakovlevitš Malinovski (23. november 1898 Odessa – 31. märts 1967 Moskva) oli NSV Liidu sõjaväelane, auastmelt Nõukogude Liidu marssal.
Rodion Malinovski oli kommunistliku partei liige alates 1926. aastast, NLKP Keskkomitee liige 1956. aastast ning NSV Liidu Ülemnõukogu saadik 2.–7. koosseisu ajal.
Vabaduse filosoofia

"Vabaduse filosoofia" (Философия свободы) on Nikolai Berdjajevi raamat, mis ilmus 1911.

Moto

Ärgu ükski petku ennast! Kes teie seas tundub endale targana selles maailmas, see saagu narriks, et ta saaks targaks! Jumala juures on ju praeguse maailma tarkus narrus." 1Kor 3:18,19.

Eessõna

Vabaduse filosoofia all mõeldakse siin vabade inimeste filosoofiat, mis lähtub vabadusest, vastandina orjade filosoofiale, mis lähtub paratamatusest. "Vaba filosoofia" on religioosne filosoofia, intuitiivne filosoofia, poegade, mitte võõraspoegade filosoofia. Raamat ei vii vabaduseni, vaid lähtub sellest. "Vabadust ei saa mitte millestki tuletada, vaid selles saab ainult algusest peale viibida. Ka jumalikku tõde ei saa tuletada, ta avaneb välgusähvatuses, ta on tervikuna antud ilmutuses." Tõde on antud müstilises tajus. Ei saa liikuda, tõusta ilma armu abita. Raamatus lähtutakse sellest, mis on valgusena nähtud, mitte ei jõuta selleni, mida pole veel nähtud ja mis on hämarusse mattunud. Seda teed on läinud kõik müstikutest mõtlejad, sealhulgas mulle vaimulähedane Franz Baader. Selle raamatu kristlik filosoofia ehk teosoofia ei pretendeeri "teaduslikkusele", vaid tõesusele. Teaduslikkus ei ole tõesuse ainus ega viimane kriteerium.
Raamatus on seesmine ühtsus ja järjekindlus, kuigi puudub väline ühtsus ja järjekindlus. Eri osad on kirjutatud eri aegadel ning nende katkendid on avaldatud ajakirjas Voprossõ Filossofii i Psihhologii. Need on nüüd ümber töötatud ja täiendatud. Raamat ei ole süstemaatiline, kuid peegeldab terviklikku maailmakaemust ja maailmatunnet. "Praegu ei ole aeg luua lõpuleviidud ja põhjendatud süsteeme. Praegu peab religioosne filosoofia olema elu väljendus ja looming. Praegu võib filosofeerimise paradoksaalsus olla usuelu antinoomilisuse õige peegeldus."
""Vabaduse filosoofia"" aluseks on jaotus kaheks maailmatunde ja maailmasse suhtumise liigiks – müstiliseks ja maagiliseks. Müstika viibib vabaduse sfääris, temas on transtsendentne sööst loomuse paratamatusest jumaliku elu vabadusse. Maagia viibib veel paratamatuse sfääris, ei välju nõiutud loomusest. Maagiline tee muutub kõigis valdkondades kergesti inimjumalikuks. Müstiline tee aga peab olema jumalinimlik. Vabaduse filosoofia on jumalinimsuse filosoofia.
I. OSA
Foo Fighters

Foo Fighters on Ameerika alternatiivroki ansambel, mille moodustas 1994. aastal Nirvana trummar Dave Grohl. Bänd sai nime II maailmasõja ajal liitlasvägede lennukipilootide poolt kasutusel olnud hüüdnimest tundmatute lendavate objektide kohta. Bändi debüütalbumi "Foo Fighters" (1995) lood kirjutas Grohl ise ja mängis salvestusel kõik instrumendid sisse. Seejärel sattus Grohl kokku endiste Sunny Day Real Estate'i liikmetega. Grohl andis neile kasseti oma lugudega ning mõne aja pärast liitusidki bändiga bassist Nate Mendel ja trummar William Goldsmith. Samuti Nirvana turneedel kaasa teinud Pat Smear. Foo Fighters alustas oma esinemistega Portlandis (Oregon). Goldsmith lahkus bändist albumi "The Colour And The Shape" (1997) lindistuse alguses, kui ta läks tülli Grohliga. Smeari lahkus 6 kuud hiljem. 1997. aastal asendati trummar Taylor Hawkinsi ja kitarrist Franz Stahliga, kuid Stahlil paluti lahkuda enne kolmanda albumi "There Is Nothing Left to Lose" (1999) salvestamist.
Bänd jätkas kolmekesi, salvestades albumi "There Is Nothing Left to Lose", kuni Chris Shiflett liitus bändiga (1999).
Foo Fighters salvestas oma neljanda albumi "One By One" 2002. aastal. Ja pärast seda kahe CD-ga albumi "In Your Honor" (2005), mis oli jagatud akustiliseks plaadiks ja rokilikumaks verisiooniks. Foo Fightersi kuues album "Echoes, Silence, Patience & Grace" ilmus 2007. aastal. Aastal 2010 kinnitati, et Smear oli ametlikult bändiga uuesti liitunud pärast tuuritamist koos Foo Fightersiga kui mitteametlik liige aastatel 2006–2009. Bänd on oma karjääri jooksul nomineeritud kuuel korral ja võitnud Grammy auhinna kolmel korral parima rokkalbumi eest. Bändi seitsmes stuudioalbum, "Wasting Light", ilmus 2011. aasta aprillis. "Concrete and Gold" ilmus välja 2017. aasta septembris. See album erines teistest, kuna album oli loodud koostöös produtsent Greg Kurstiniga, kes on produtseerinud peamiselt kuulsaid popartiste nagu näiteks Adele ja Sia.
Georg Vestel

Elulugu

Georg Vestel õppis Tartu I algkoolis ja reaalkoolis aastail 1892–1900, Riia polütehnikumi kaubandusosakonnas aastail 1900–1905. Kuulus korporatsiooni Vironia, oli selle esimees aastal 1904 ja hiljem vilistlaskogu esimees. 
Teenis sõjaväes aastail 1904–1905, läks reservi suurtükiväelipniku auastmes.
Oli Tallinna Narusbeki kaubanduskooli õpetaja aastail 1906–1908, Tallinna Vastastikuse Krediidiühisuse (Tallinna Krediitpanga) ärijuhi abi aastail 1909–1912. 
Teenis sõjaväes Esimese maailmasõja ajal aastail 1914–1917. Teenis  13. raskesuurtükiväebrigaadi patareiülemana aastail 1916–1917. 
Kuulus aastal 1917 Eesti sõjaväelaste ülemkomiteesse. Vangistati Saksa okupatsiooni ajal novembris 1918. 
Alates 11. detsembrist 1918 teenis sõjaväes. Oli Eesti Vabadussõjas 2. kindluse
raskesuurtükiväedivisjoni ülem 24. jaanuarist 1919 kuni aastani 1920. Sai kapteni auastme, läks reservi 22. märtsil 1920.
Ta oli Eesti Olümpiakomitee liige.

Tegevus poliitikas

Georg Vestel oli Eesti Panga direktor aastail 1920–1921.
Oli rahaminister ja riigivanema asetäitja aastail 1921–1924 Konstantin Pätsi esimeses valitsuses, Juhan Kuke valitsuses ja Konstantin Pätsi teises valitsuses. Oli kaubandus-tööstusminister novembrist 1922 augustini 1923.

Äritegevus

Georg Vestel oli Tallinna Eesti Kirjastusühisuse asutaja 1908 ning juhatuse liige, samuti Tallinna Laenu- ja Hoiuühisuse (Laenu Panga) nõukogu esimees.
Asutas koos Konstantin Pätsi, Madis Jaaksoni, Konstantin Koniku ja August Peediga 1919. aasta augustis Harju Panga. Samal aastal asutas koos Konstantin Pätsi ja Madis Jaaksoniga aastal 1919 kindlustusaktsiaseltsi Eesti Lloyd. Eesti Lloydi juhatuse liige oli Georg Vestel aastail 1924–1933.
Georg Vestel oli Tallinna Krediitpanga direktor juulist 1924 ja Tallinna pankade nõukogu esimees septembrist 1925 ning Eesti Panga nõukogu liige jaanuarist 1928 kuni aastani 1933.
Improteater Impeerium

Improteater IMPEERIUM on Tallinnas tegutsev improteater. 
Sellele teatrile panid 2013. aastal aluse Eesti Improteatrist pärit näitlejad.
Victor de Sabata

Victor de Sabata (10. aprill 1892 Trieste – 11. detsember 1967 Santa Margherita Ligure) itaalia dirigent ja helilooja.
Omandas muusikateadmised Milano konservatooriumis ja töötas palju aastaid La Scala teatris, olles samal ajal ka rahvusvaheliselt tunnustatud dirigent. Oli hinnatud Richard Wagneri, Giuseppe Verdi ja Giacomo Puccini ooperite esitaja.
Eduard Tubina monument

Eduard Tubina monument on pühendatud eesti helilooja Eduard Tubina mälestusele. Monument avati 19. juunil 2005. Monument asub Tartus Vanemuise teatri uue maja ees. Monumendi autorid on skulptor Aili Vahtrapuu, arhitekt Veronika Valk ja heliinstallatsiooni looja Louis Dandrel. Monumendi valas pronksi ARS Monumentaal ja  ehitustööd platsil tegi OÜ Tavt. Monument on varustatud Eduard Tubina muusikaga.

Ajalugu

Monumendi saamiseks korraldasid Tartu Linnavalitsus, Eesti Heliloojate Liit ja Tartu Kultuurkapital 2004. aastal konkursi, mille võitsid Veronika Valk ja Aili Vahtrapuu oma tööga "Credo". Võidupreemiaks oli 20 000 krooni. Teise koha ja 15 000 krooni pälvisid Hille Palm ja Lembit Palm tööga «Hetk». Kolmanda koha ja 9000 krooni said Sirli Põllumäe ja Anne Rudanovski töö «Kuues sümfoonia» eest. Konkursile laekus kokku 20 tööd.
Relvastatud jõu kasutamine rahvusvahelises õiguses

Ius ad bellum

Selles valdkonnas sisalduvad reeglid, mille järgi riigid on õigustatud pidama sõda või kasutada relvastatud jõudu.

Relvakonfliktide liigid

Rahvusvahelise humanitaarõiguse eri norme võidakse kohaldada vastavalt relvakonflikti iseloomule. Relvakonfliktid on kas rahvusvahelised või mitterahvusvahelised.
Rahvusvahelised relvakonfliktid on nii kuulutatud sõjad kui ka mis tahes teised relvakonfliktid, mis leiavad aset kahe või enama riigi vahel, olenemata sellest, kas osapooled tunnustavad üksteist või mitte. Nende konfliktide puhul kehtivad neli Genfi konventsiooni ja esimene lisaprotokoll.
Mitterahvusvahelised relvakonfliktid on kõik ülejäänud ühe riigi territooriumil asetleidvad relvakonfliktid, mis ei mahu rahvusvaheliste relvakonfliktide alla. Mitterahvusvaheliste relvakonfliktide regulatsioon tuleneb nelja Genfi konventsiooni ühisest artiklist 3 ja nende teisest lisaprotokollist.
Võrungi mõis

Võrungi mõis (saksa keeles Wörring) oli riigimõis Mihkli kihelkonnas Pärnumaal. Nüüdisajal jääb mõisa ala Pärnu maakonda Lääneranna valda.
Briede mõis

Briede mõis (saksa keeles Wredenhof, läti keeles Briedes muiža) oli rüütlimõis (fideikomiss) Liivimaal Volmari kreisis Astijärve kihelkonnas. Nüüdisaegse haldusjaotuse järgi asub mõisasüda Burtnieki piirkonnas Burtnieki vallas Briedese külas.

Mõisa suurus

Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 4 ja 1/4 adramaad, sellele allus 94 mees- ning 99 naishinge.
1920. aasta agraarreformi ajal oli mõisa suurus 317 hektarit.

Karjamõisad

Aastal 1816 kuulus mõisale üks karjamõis:  Skulte.
Celso Ortiz

Celso Fabián Ortiz Gamarra (sündinud 26. jaanuaril 1989 Asunciónis) on Paraguay jalgpallur, kes mängib keskpoolkaitsjana Mehhiko kõrgliiga klubis Monterrey ja Paraguay jalgpallikoondises.
Ta alustas klubikarjääri Paraguay klubis Cerro Porteño, mille põhimeeskonnas debüteeris 2007. aastal. 2009. aastal tuli ta Cerro Porteñoga Paraguay meistriks. Aastatel 2010–2016 mängis ta Hollandi kõrgliiga klubis AZ Alkmaar. Alates 2016. aastast mängib ta Monterreys.
Paraguay jalgpallikoondises tegi Ortiz debüüdi 2010. aastal. Ta on kuulunud Paraguay koondisse 2016. aasta Copa América Centenariol ja 2019. aasta Copa Américal.
Mirjam Dede

Mirjam Dede (sündinud 10. jaanuaril 1986) on eesti laulja (sopran).
2005. aastal lõpetas ta Türi Gümnaasiumi. Aastatel 1993–2001 õppis Türi Muusikakoolis klaveri eriala, 2004–2005 õppis samas kitarri.
2010. aastal lõpetas ta Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia koolimuusika ja laulmise eriala Mare Väljataga õpilasena.
Ta on laulnud Türi Noortekooris, neidudekooris Leelo ja Eesti Koolinoorte Segakooris.
2002. aastal võitis ta Raimond Valgre nimelisel võistlusel esikoha.
Osales Eesti Televisiooni lauluvõistlustel "Laulukarussell" (2004 finalist) ja "Kaks takti ette" (2007 poolfinalist).
Töötab laulustuudios Meero Muusik lauluõpetajana.
Ta laulab vokaalansamblis Estonian Voices.

Isiklikku

Tema vend on laulja Mikk Dede.
Al Oerter

Al Oerter (õieti Alfred Adolf Oerter; 19. september 1936 Astoria – 1. oktoober 2007 Fort Myers) oli USA kergejõustiklane (kettaheitja). Neljakordne olümpiavõitja (1956, 1960, 1964, 1968).
Ta on arvatud IAAFi kuulsuste halli liikmeks.

Ajalugu

Ameerika kettaheitja Al Oerter oli omapärane sportlane, kes kaotas ridamisi mitmesuguseid võistlusi ega võitnud kunagi isegi USA katsevõistlusi olümpiamängudele pääsemiseks. Kui aga saabus olümpia-aasta, oli ta õige mees õiges kohas, võttes enesekindlalt olümpiamängudel kuldmedali . Ta on öelnud: "Melbourne oli kõige oodatum, Rooma kõige uhkem, Tokyo kõige valusam ja Mexico kõige armsam. Mul on olümpiavaim midagi suurt, ja võin üksnes kahetseda, et olümpiamänge peetakse vaid iga nelja aasta järel."
Al Oerter võitis olümpiamängudel neljal korral järjest (kolmel korral isikliku rekordiga) ühe ja sama kergejõustikuala. Saavutus, mida suutis korrata 1996. aasta olümpiamängudel Atlantas Carl Lewis.
Tegelikult oli alati nii, et olümpiavõidu saamiseks tuli alistada kehtiva maailmarekordi omanik: 1956. aastal Fortune Gordien (MR 59.28), 1960 Edmund Piątkowski ja Rink Babka (MR 59.91), 1964 Ludvík Daněk (MR 64.55) ja 1968 Jay Silvester (MR 68.40). Oerter oli olümpiamängude vahepealsetel aastatel suhteliselt varjus, kuid olümpial alati näitas, kellega on tegemist. Ka Tokyo mängude eel ei peetud teda peafavoriidiks, sest tema peamiseks mureks olid häired seljanärvidega, mis ei lasknud tal heita. Kuus päeva enne võistlust pandi talle ümber rindkere bandaaž. Arstid soovitasid tungivalt tal kuus nädalat puhata. Tema aga vaidles vastu: "Ma ei taha olla selline, kes peab selgitama oma allajäämist." Oerter otsustas minna lõpuni, saades soojendust, rohkelt massaaži ja ensüüme veresoonte puhastamiseks. Võistluseelsel päeval mähiti ta sidemetesse, ta pidi neelama valuvaigisteid ja sai perioodiliselt kompresse. Heitepaika saabudes oli tal seljas ravivest.
Tema kolmas olümpia pidi peaaegu lõppema esimese heitega. Ta tundis tugevat valu ja ketas maandus kõigest paarikümne meetri kaugusele. Valuvaigistav süst ja jääkompressid lubasid tal siiski lõpuks niipalju heita, et ta pääses kuue parema hulka. Kaks heitevooru enne lõppu oli ta kolmandal kohal. Eespool olid tšehh Ludvík Daněk ja kaasmaalane David Weill. Võiduks oli vaja heita üle 60.52. Eeviimases voorus loobus ta ravivestist ning otsustas kasutada aeglast pööret ja sirutada lihased täielikult välja. See heide õnnestus suurepäraselt ja ketas kandus täpselt 61 meetri joonele. See oli olümpiarekord. Konkurendid ei suutnud enam oma tulemusi parandada ja nii võis Oerter olla õnnelik kolmanda olümpiavõidu üle.
Kui ajakirjanikud imestasid, et ta selliseid piinu tundes suutis võistelda, vastas ta lihtsalt: "Need on ju olümpiamängud ja olümpiavõidu eest võib ka surra."