google/wiki40b huggingface dataset:
Vähiregister

Eesti Vähiregister on riigi infosüsteemi kuuluv andmekogu, mille pidamise eesmärk on vähijuhtude andmete töötlemine vähi esinemise ja vähihaigete elulemuse analüüsiks, tervishoiuteenuse korraldamiseks, vähitõrjemeetmete kavandamiseks ja nende tõhususe hindamiseks, samuti haigestumuse statistika korraldamiseks ning epidemioloogiliseks uurimistööks. Registri peamine ülesanne on arvepidamine Eesti rahvastikus diagnoositud pahaloomuliste kasvajate kohta, et statistiliste näitajate abil iseloomustada võimalikult täpselt vähi esinemist rahvastikus.
Registri andmetel põhineb Eesti vähiseire – vähihaigestumuse ja teiste vähi esinemise indikaatorite pidev hindamine ning ajatrendide analüüs. Lisaks statistilisele ülevaatele on võimalik vähiregistri andmete baasil teha analüüse ravikvaliteedi osas. Vähiregistri andmetega tehtavate uuringute alusel on võimalik välja töötada uusi ravimeetodeid vähiraviks.
Vähiregister võeti kasutusele 16. jaanuaril 1978, kuid registris on andmed kõigi alates 1968. aastast Eestis diagnoositud vähijuhtude kohta. Alates 1994. aastast registreeritakse vähiregistris ka in situ kasvajad ja 1998. aastast peaaju ja kesknärvisüsteemi ning peaaju piirkonnas paiknevate sisesekretsiooninäärmete healoomulised ja ebaselge või teadmata loomusega kasvajad.
Registri vastutav töötleja on Sotsiaalministeerium ja volitatud töötleja Tervise Arengu Instituut.
1989. aastast kuulub Vähiregister Rahvusvahelisse Vähiregistrite Assotsiatsiooni (IACR) ning Euroopa Vähiregistrite Võrgustikku (ENCR).
Harm Wiersma

Harmen Wiersma (sündinud 13. märtsil 1953 Leeuwardenis) on Hollandi kabetaja, 6-kordne maailmameister rahvusvahelises kabes.
Harm Wiersma hakkas kabet mängima 9-aastaselt Leeuwardeni kabeklubis. Aasta pärast mängis ta juba Friisimaa noorte meistrivõistlustel. 13-aastaselt tuli ta juba Hollandi noorte meistriks, ning 1967. aastal tegi debüüdi täiskasvanute meistrivõistlustel, kus tuli koguni kolmandaks. Maailmameistrivõistlustel debüteeris ta 1968. aastal.
Samal aastal sai ta ka rahvusvahelise meistri nimetuse, kaks aastat hiljem aga anti talle juba nii Hollandi (kõigi aegade noorimana) kui ka rahvusvahelise suurmeistri nimetus.
Esimest korda tuli ta Hollandi meistriks 1972. aastal. Seda saavutust kordas ta ka aastatel 1974, 1975, 1976, 1977, 1992, 1998 ja 2001. 
1975. aastal püstitas ta maailmarekordi simultaankabes, tehes seda 187 laual, selle ületas hiljem Jannes van der Wal.
Tema tähetund saabus 1976. aastal, kui ta võitis ülivõimsalt maailmameistrivõistlused, seejuures võitis ta omavahelistes partiides kõiki NSV Liidu suurmeistreid (Vjatšeslav Štšegolevi, Anatoli Gantvargi ja Iser Kupermani). 
1978. aasta maailmameistrivõistlustel Arco di Trentos jagas ta koos Anatoli Gantvargiga esikohta, kuid järgmisel (1979) aastal sealsamas peetud kaotas 6-partiilise järelmatši ta kaotas. Veel samal aastal võitis ta aga tiitli tagasi alistades Utrechtis peetud täispikas matšis Gantvargi tulemusega 22:18 (+4 =14 -2). 
Sama lugu kordus veelkord. 1980. aasta maailmameistriturniiri Bamakos võitis taas Gantvarg, kuid 1981. aastal peetud matšis oli taas parem Wiersma, ka sellel korral lõppes matš tulemusega 22:18 (+2 =18 -0).  1983. aastal krooniti ta maailmameistriks koguni kahel korral: algul võitis ta Amsterdamis turniiri ning seejärel alistas ta tiitlimatšis ka Jannes van der Wali 21:19 (+1 = 19 -0).
1984. aastal kaitses Wiersma tiitlit matšis Vadim Virnõiga, matš lõppes küll viigiga 20:20 (+1 = 18 -1), kuid tiitlikaitsjana säilitas ta tiitli.
Selle tiitlivõidu järel tõmbus ta tippkabest tagasi ja pühendus ärile. Wiersma on abielus ja tal on 3 last (poeg ja 2 tütart). Pojale pani ta esimese kosmonaudi Juri Gagarini järgi nimeks Joeri.
Uuesti proovis ta tippu tagasi jõuda 1992. aastal ja sinna ta peaaegu et ka jõudis, ületamatuks jäi siiski Aleksei Tšižov, kes edestas teda nii mm-turniiril kui ka hiljem kolmes riigis (Venemaal, Eestis ja Hollandis) peetud matšis tulemusega 22:18 (+2 = 18 -0).
Ka 1994. aastal jõudis Wiersma tiitlipretendentide hulka, kuid toona tõkestas pretendentide matšides talle tee Aleksandr Baljakin.
Kuid üks tippsaavutus on pärit ka veel 1999. aastast. Nimelt Hoogezand-Sappemeeris tuli Wiersma Euroopa meistriks.
Seejärel sukeldus Wiersma aga poliitikasse. Pim Fortuyni partei nimekirjas kandideerides jõudis 15. mail 2002 valituks ka Hollandi parlamendi teise kotta (Tweede Kamer der Staten-Generaal).
Juhan Jõgi

Juhan Jõgi (varem Johannes Jõggi; 25. märts 1907 Tarvastu vald – 7. oktoober 1989 Koeru) oli eesti vaimulik.
Pärast kohaliku algkooli asus ta õppima Viljandi Maakonna Poeglaste Gümnaasiumi, mille humanitaarharu ta lõpetas aastal 1927. Seejärel õppis ta aastatel 1927–1928 õppis ta Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonnas ja aastatel 1929–1931 usuteaduskonnas; ta oli Korporatsioon Ugala vilistlane.
Aastal 1931 oli ta sunnitud naasma isakoju, kuna majapidamist juhtima jäänud vend suri. Isakoju jäi ta kümneks aastaks, sest alanud sõda tõi kooliõpetajate põua. Ta oli Sürgavere Põhikooli  õpetaja ja aastatel 1944–1947 ka koolijuhataja. Veel oli ta õpetaja Reegoldi, Metsküla ja Kõpu algkoolis kuni 1956. aastani. 
Aastal 1956 asus ta tööle Tarvastu kolhoosi agronoomina. Tema tööd seemnekasvatuse alal hinnati rahvamajanduse saavutuste näitusel 1959. aastal II koha vääriliseks. 
Ent aastal 1962 tegi ta uue pöörde ja asus õppima Usuteaduse Instituuti (õigemini lõpetama pooleliolevat teoloogilist stuudiumi). Ordineeriti 26. detsembril 1963 Tallinna Toomkirikus peapiiskop Jaan Kiiviti (assisteerisid Edgar Hark ja Harri Haamer) poolt (koos Eenok Haameriga) aseõpetajaks. Õpetajaõigused sai ta 9. aprillil 1970.
Ta oli aastatel 1962–1963 Hargla koguduse jutlustaja ja 1963–1966 sama koguduse aseõpetaja. 15. detsembrist 1966 vabastati ta Hargla õpetaja kohalt ja ta oli peaaegu aasta aega (1966–1967) Äksi Andrease koguduse hingekarjane. Seejärel oli ta aastatel 1967–1989 Koeru Maarja-Magdaleena koguduse õpetaja.
Inimhääl

Inimhääle tekkemehhanism

Inimhääl tekib hingamis- ja hääleelundite koostöö tulemusena. Alghääl tekib juhul, kui hingamissüsteem tagab vajalikul hulgal ja piisava rõhuga õhku. Seejärel paneb õhk häälepaelad võnkuma. Alghääle kõrgus sõltub osalt sellest, kui kiiresti häälepaelad võnguvad. Kõri, neel, suuõõs ja ninaõõs omakorda muudavad ja võimendavad häält, andes sellele iseloomuliku kõla. Võngete resonaatoriteks on ka rindkere ja pea.   
Suu ümber paiknevad lihased muudavad häälepaelte tekitatud heli häälikuteks või muusikalisteks helideks.
Arvi Parbo

Sir Arvi Hillar Parbo, Knight Bachelor (10. veebruar 1926 Tallinn – 1. mai 2019) oli Eesti päritolu Austraalia mäeinsener ja tööstur. Ta on olnud samaaegselt Austraalia kolme suurima ettevõtte juht. 1978 löödi ta Austraalia tööstuse arendamise eest rüütliks.
Arvi Parbo kasvas üles Kääsla talus Loodna lähedal Läänemaal, kus ta õppis Loodna algkoolis. Pärast seda õppis ta Gustav Adolfi Gümnaasiumis ja Tallinna Tehnikumis. Parbo põgenes Eestist Suure põgenemise lainega 1944. aastal 18-aastasena ja oli Saksamaal põgenikelaagris kuni 1949. aastal Austraaliasse siirdumiseni. Saksamaal lõpetas ta keskkooli Lübecki Eesti Gümnaasiumis ning õppis seejärel Clausthali Mäeakadeemias. Ta abiellus Saima Sootsiga aastal 1953 (üks tütar, kaks poega). Austraalias lõpetas ta Adelaide'i Ülikooli mäeinsenerina 1956. Õige pea pärast õpinguid asus ta tööle Western Mining Corporationisse. Ta oli Western Mining Corporationi esimees 1974–1990, ALCOA of Australia esimees 1978–1996 ning Austraalia suurima ettevõtte Broken Hill Proprietary (BHP) esimees 1989–1992.
Arvi Parbo oli Munich Reinsurance Company of Australia Limited esimees 1984–1998, Zurich Australian Insurance Groupi esimees 1985–1998. Ta oli Aluminium Company of America direktor 1980–1998, Hoechst Australian Investmentsi direktor 1981–1997, Chase AMP Bank Limited direktor 1985–1991 ning Sara Lee Corporationi direktor 1991–1998.
Arved Tamm

Arved Tamm (sündinud 31. jaanuaril (vkj 18. jaanuaril) 1910 – 14. november 2017) oli eesti pikaealine, keda peetakse kõige vanemaks elanud eesti meheks. Alates 16. detsembrist 2015 kuni surmani vanim elusolev eestlane.
Ta oli Heino Kiige seitsmeosalise romaanisarja nimitegelase Arve Jommi prototüüp.
Arved Tamm on töötanud nii põllumehe, fotosuurenduste müügiagendi, laomehe, ekspediitori, turumüüja, brigadiri, kioskööri kui ka mitme teise ameti peal.
Kalev Arro

Kalev Arro (11. juuli 1915 Valgjärve vald – 2. juuni 1974) oli eesti metsavend.
Soome-ugri rahvaste konsultatiivkomitee

Soome-ugri rahvaste rahvusvaheline konsultatiivkomitee on organ, mis koordineerib soome-ugri rahvaste maailmakongresse. Eestlasi esindab organis MTÜ Fenno-Ugria Asutus.
Konsultatiivkomitee esimene istung toimus 1992. aastal Sõktõvkaris.
Konsultatiivkomitee peakorter asub Helsingis Soome-Vene Sõprusühingus.
Torņakalns

Torņakalns on asum Lätis, Riia linna Zemgale eeslinna osa pindalaga 3,210 km². Asub Āgenskalnsist idas ning Ziepniekkalnsist, Atgāzenest ja Bieriņist põhjas. 7406 elanikku (2010). Saksa keeles oli piirkonna nimi Thorensberg. 
Torņakalns on nime saanud Daugava jõe ääres asunud vahitorni (Pārdaugavas Sarkanais tornis) järgi. Asum on olnud läbi aegade jõe ületamiseks sobiv koht, ka tänapäeval algavad Torņakalnsist kolm üle Daugava viivat silda. Asumis on Torņakalnsi raudteejaam, Riia raudteejaamast lääne suunas minnes esimene. Tornakalnsi jaama läbivad nii Tukumsi kui ka Jelgava suunas sõitvad rongid.

Ajalugu

Keskajal oli lisaks vahitornile asumis Mārupīte ojal veel Marija vesiveski, mille järgi sai oja nime (lätipäraselt oli Maarja Māra). Riia linnale kuulunud veski hävis Esimese maailmasõja ajal.
17. sajandil asus Torņakalnsi aladel kaks lätlaste küla – vahitorni juures Zeme ja jõest kaugemal Pusāķu. Rootsi ajal olid piirkonnas 1621. aastal ehitatud Rootsi kaitserajatis Cobroni skans (rootsi keeles Cobrons skans, läti keeles Kobronskansts), rootsi väejuhi kindralmajor Samuel Cockburni järgi, kes osales Poola-Rootsi sõjas aastatel 1621–1625 Liivimaal. 1642. aastal ehitati kantsi kindlustamiseks veel Daugava tagune punane torn. Põhjasõja järel ehitati uus kindlusehitis Peeter I ehk Oranienbaumi kants.
18. sajandil tekkisid asumi aladele veel Altona mõis ja Blocki mõis, esimesed ehituskrundid eraldati asumis aastal 1688, kuid suurem osa vanadest hoonetest põletati 1812. aasta sõja ajal maha, kui Prantsuse väed liginesid Riia linnale. Ka asus seal Igelströmide mõis, mille asukoht pole täpselt teada. 
Aastal 1868 rajati Torņakalnsi raudteejaam, mis oli algselt Riia–Jelgava raudteeliini lõppjaamaks. Pärast sildade valmimist hakkas asum hoogsamalt kasvama, ehkki jaama tähtsus mõnevõrra kahanes. Aastal 1894 valmis asumis arhitekt Kochi projekti põhjal luterlik kirik. 
Bermondtiaadi ajal toimusid Torņakalnsis ägedad lahingud. 
Aastal 1941 kasutati Torņakalnsi raudteejaama küüditamisel, raudteejaama juures on ohvrite mälestusmärk.
Torņakalnsi ja Āgenskalnsi vahel asub Mārupīte oja kallastele aastal 1808 rajatud Arkaadia park (Arkādija parks). Ka asub ojal endise Marija veski tiik (Māras dīķis).
Lokalahti

Külad

Lokalahtis on järgmised külad: Alhontaka, Apali, Haaroinen, Hakula, Heikkalanpää, Hermansaari, Kaimanen, Kelo, Korpi, Korvenranta, Kutkumaa, Kuusisaari, Lokalahti, Loppmeri, Marttila, Mattinen, Muntila, Mähkärlä, Nopperla, Oja, Palkkinen, Perkiö, Pietinalho, Pinipaju, Pitkäluoto, Pyöli, Ranta, Rauttinen, Riihiranta, Ruissaari, Tammisto, Terimaa, Tirkkala, Varanpää, Vartsaari, Viljattula, Väättänen.
Ämari mõis

Ämari mõis (saksa keeles Habbinem, varem Happemat ja Emmern) oli rüütlimõis Harjumaal Harju-Madise kihelkonnas. Praegu asub mõisasüda Ämari aleviku alal.

Varasem ajalugu

Ämari oli varem Saksa Ordu valdus. Ordu müüs külaaseme 1413. aastal Padise kloostri abtile, kelle valduses oli see XVI sajandi keskpaigani. 1582. aastal läänistati Rootsi kroonile langenud valdus Diedrich Kawerile (maeti 1588). XVI sajandi lõpul rajati Ämarisse mõis. 1600. aastal kinnitati valdusõigust Lubert Kawerile.
XVIII sajandi keskpaigast kuni 1883. aastani kuulus mõis Patkulitele, 1913. aastal oli mõisnik Ernst von Tritthof, 1919. aastal kuulus mõis tema emale Emilie von Tritthofile.

Mõis pärast võõrandamist

1939. aastal kuulus endine mõisasüda Padise valda. Nõukogude ajal asus see Klooga külanõukogu territooriumil, mõisa asukoht polnud külastatav.

Mõisa suurus

1914. aastal oli mõisa koosseisus 13,8 ha mõisamaad, 32 lahustükki (953,7 ha) ja 4 küla (Liskülla, Suurküla, Suurewälja, Tönnawaotsa).

Ämari mõisa kalmistu

Kalmistu paikneb mõisa südamest linnulennult umbes 2,3 km kaugusel lõunakagus.
Luteri koraal

Luterlik kirikumuusikakorraldus

Reformatsiooniga on seotud ka kiriku kantori ameti ümbermõtestamine. Kuigi kantori kui laulja amet oli olemas juba varakristlikes kogudustes ning see sõna on alati tähistanud kas lauljat või laulukoori juhti, oli varem üldjuhul tegemist vaimulikuga. Reformatsiooni tulemusel muutus aga kantoriamet muusikaliseks erialaks, mis allus kiriku asemel linnale. Seetõttu mõjutas kantori uudne positsioon oluliselt protestantlike linnade muusikakultuuri kuni 18. sajandi lõpuni.
Nõmmeküla rändrahn

Nõmmeküla rändrahn ehk Varbla suurkivi on looduskaitsealune graniidist rändrahn Pärnumaal Lääneranna vallas Nõmme külas.
Kivi pikkus on 4,7 m, laius 4,5 m, kõrgus 2,7 m ja ümbermõõt 15 m.
Rändrahnu geograafilised koordinaadid on 58° 28′ 25″ N, 23° 42′ 38″ E.
Gentry maakond

Ajalugu

Maakond moodustati 1841. aastal.
Vootele Tamm

Vootele Tamm (29. mai 1909 Helsingi – 21. august 1981 Tallinn) oli eesti trompetimängija.
Ta jäi varakult orvuks, võeti aastal 1926 mereväeorkestri ja aastal 1927 garnisoniorkestri kasvandikuks. Aastatel 1928–1929 õppis ta eraviisiliselt Jakob Tereštšenko juures ja aastatel 1930–1935 Tallinna Konservatooriumis (Jaan Tamme ja Julius Vaksa klassis).
Aastatel 1934–1964 oli ta solist ja kontsertmeister Eesti Riiklikus Sümfooniaorkestris. Lisaks mängis ta aastatel 1951–1976 ansamblis Pasunapoisid ja juhatas aastatel 1964–1974 kondiitritoodete vabriku Kalev puhkpilliorkestrit.
AISI-316

AISI-316 ja AISI-316L on austeniitse struktuuriga happekindel (roostevabateras) teras. L tähises tähistab madalat süsinikusisaldust terases. Omab suurt keemilist vastupidavust ja on (praktiliselt) mittemagnetiline. Ei ole karastatav termilise töötlusega, kuid karastub mehaanilisel külmtöötlusel (deformeerimisel).
Koostis: süsinik <0,08%, mangaan <2%, räni <1%, fosfor <0,045%, väävel <0,03%, nikkel 10–14%, kroom 16–18%, molübdeen 2–3%.
Kuulub koos selliste roostevabade terastega nagu näiteks AISI-302, AISI-304, AISI-306 ja AISI-312 austeniitsete teraste hulka, olles seejuures nendest mõnevõrra suurema keemilise vastupidavuse ja nõrgema magnetismiga. Vähendatud süsinikusisaldusega AISI-316 (<0,03%) tähiseks on AISI-316L Sarnase koostisega, kuid mõnevõrra suurema legeerivate elementide sisaldusega ja suurema korrosioonikindlusega on AISI-317 teras.
Kasutatakse korrosioonikindlate anumate, torude, seadmete, jms valmistamiseks keemiatööstusele ja toiduainetetööstusele jm. Sobib kasutamiseks näiteks paaditööstuses (sellest vahel kasutatav "marine grade steel" tema korrosioonikindluse suhtes).
Austeniitsed roostevabaterased moodustavad umbes 70% roostevabateraste kogutoodangust.
Georg Kristjanson

Georg Kristjanson (9. november 1897 Tallinn – 24. oktoober 1975 Tallinn) oli Eesti maadleja ja maadlustreener.
Pärast II maailmasõda tegutses ta spordiklubides Spartak, Dünamos, Tööjõureservides (aastani 1956), Laevastiku Tallinna Spordiklubis (1956-1958) ja Harju Jõus (1964-1965).
Väike-Tartu maantee

Väike-Tartu maantee oli tänav Tallinna kesklinnas.
Väike-Tartu maantee nime on kasutatud alates 19. sajandi algusest. 1873 nimetati tänavat ka Kivisilla põiktänavaks (saksa keeles Steinbrücksche Quergasse). See nimetus tuleb Tartu maantee alguses olnud üle Härjapea jõe mineva Kivisilla järgi.
Venestamisajal olid Tallinnas tänavad Väike-Tartu maantee ja Suur-Tartu maantee (vene keeles vastavalt Малая Юрьевская ул. ja Большая Юрьевская ул.). Väike-Tartu maantee nimetus kehtestati 1876.
22. jaanuaril 1936 nimetati Väike-Tartu maantee ja Väike-Pärnu maantee Sakala tänavaks.
Vihula Linnamägi

Vihula linnamägi on arvatav linnamägi Lääne-Viru maakonna Haljala valla Vihula külas Väike-Linnamäe talu maal.

Mälestise kirjeldus

Vihula linnamägi asub endises Haljala kihelkonnas, Vihula–Altja teest u 80 m lääne pool põhja suunas peaneemikul, mille nõlvade kõrgus on lääneküljel ja põhjaotsal umbes 10 m. Idapoolse nõlva kõrgus on laugjalt 6 m. Vall ja kraav puuduvad, kuid on võimalik, et need on hävitatud. Neemiku pikkus põhjaotsast ida ja lääne suunas on 60 m, laius 40 m. Kuna linnamäel puuduvad kindlad kaitseehitise tunnused ja ka kultuurkiht näib puuduvat, pole kindel, kas tegu ongi tõelise linnusega.
Suur-Hingan

Suur-Hingan on mäestik Aasias.
Kulgeb põhja-lõuna suunas, eraldab Sise-Mongooliat (läänes) ja Mandžuuriat (idas).
Kõrgus kuni 2035 meetrit.
Masoala poolsaar

Masoala [masu'aala] on poolsaar Madagaskari saare kirdeosas Sava piirkonnas Antalaha ringkonnas. Poolsaar kuulub Vinanivao valda. 
Cap Est poolsaare põhjaosas on Madagaskari saare idapoolseim punkt.

Loodus

Maastik on künklik, suurim kõrgus merepinnast on 1311 m. 
Poolsaare sisemaa on veel suurelt jaolt troopilise vihmametsaga kaetud, välja arvatud Ambanizana jõe kaldad, kus mets on raiutud. Rannikul ja suuremate jõgede kaldal on osalt algne mets, osalt raiesmikud, osalt sekundaarne taimkate. Masoala poolsaare vihmamets on Madagaskari suurim sidus vihmametsaala. 
Detsembrist aprillini on mussoonid ja tsüklonid, maist augustini sajab pidevalt, septembrist novembrini on kõige kuivem. Temperatuur on 18...31 kraadi. 
Poolsaart ümbritsevad arvukad korallrahud.  
Suurema osa poolsaarest hõlmab Masoala rahvuspark. Seda ümbritsevad jätkusuutliku põllumajandusega puhvertsoonid. 
Zürichi loomaaia vihmametsahall jäljendab Masoala loodust.

Rahvastik

Elanikke on umbes 45 000. Sisemaa on asustamata. Läänerannik on hõredalt asustatud.

Infrastruktuur

Maanteid ei ole.
Ants Repnau

Ants Repnau (ka Arthur Repnau) (30. august 1914 Tallinn – 3. juuni 2002 Simi Valley, California, Ameerika Ühendriigid) oli eesti lendur.
Ta lõpetas 1937. aastal sõjaväe lennukooli lendur-allohvitserina. Hiljem lõpetas ka sõjakooli ning ülendati leitnandiks.
Eesti lennuüksuse asutamisel 1942. aasta alguses oli ta selles üksuses üks esimesi vabatahtlikke lendureid.
1943. aastal tunnustati teda I klassi Raudristiga.
Blacky

Blacky oli Eesti ansambel. Ansambel asutati 1998.
Kirjendamine

Kirjendamine e kirjendi tegemine on raamatupidamiskohustuslaste jooksvas asjaajamises majandustehingute teadaolevate andmete kandmine mis tahes dokumendile või registrisse ).
Edvin Hiedel

Edvin Hiedel (3. detsember 1930 – 31. detsember 2012) oli eesti tõlkija ja toimetaja.
Hiedel lõpetas Tartu Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna eesti filoloogina 1954. aastal. 1954‒1963 töötas ta Eesti Riiklikus Kirjastuses korrektori ja toimetajana, 1963-1973 Loomingu Raamatukogu toimetuses ning 1976‒1991 kirjastuses Eesti Raamat tõlkekirjanduse toimetajana. Pensionipõlves jätkas ta vabakutselise toimetaja ja tõlkijana.
Eriti silmapaistev oli Hiedel ungari kirjanduse tõlkijana, kuid ta tõlkis ka Aleksandr Solženitsõni raamatu "Gulagi arhipelaag", arvukalt näidendeid, kuuldemänge, lastejutte jms lühiproosat.
Edvin Hiedel oli 1986. aastast Eesti Kirjanike Liidu ja 1996. aastast Isamaaliidu liige.

Isiklikku

Aastail 1953–1986 oli ta abielus toimetaja ja tõlkija Lembe Hiedeliga. Sündisid tütar Katrin ja poeg Siim.
Luana DeVol

Luana DeVol (sündinud 1943. aastal California osariigis San Mateos) on Ameerika Ühendriikide sopran, tunnustatud vokaalpedagoog, Las Vegase Ooperi Nõukogu asepresident ja Klaudia Taevi Konkursi žürii esimees aastal 2017.
Luana DeVol on esitanud kõiki tähtsamaid dramaatilise soprani rolle maailma olulisematel ooperilavadel sealhulgas La Scalas ja METis. Ta on esinenud koos selliste maailma nimekaimate artistidega nagu Luciano Pavarotti ja Lorin Maazel. 
Metropolitan Opera debüüdi tegi ta Ortrudi rollis aprillis 2007 Wagneri ooperis "Lohengrin". Saksa ajakiri Opernwelt on ta pärjanud aasta lauljaks lausa kahel korral: aastatel 1997 ja 2000.
Luana DeVol külastas Eestit aastal 2017, kui ta oli Klaudia Taevi nimelise ooperilauljate konkursi žürii esimees ja andis meistriklassi Pärnu Rahvusvahelise Ooperimuusika Festivali PromFest raames.
Tallinna Tehnikaülikooli Virumaa Kolledž

Ajalugu

Tallinna Tehnikaülikool (tolleaegse nimega Tallinna Polütehniline Instituut) alustas Kohtla-Järvel insenerikoolitust 1959. aastal, kui linnas avati TPI Kohtla-Järve konsultatsioonipunkt. Aastatel 1969–1992 kandis õppeasutus TPI Kohtla-Järve üldtehnilise teaduskonna nime. Pärast taasiseseisvumist alustati tegutsemist Virumaa Kõrgkoolina ning 1. septembrist 2000 juba kolledžina.
Tšehhi veinid

Enamik Tšehhi veiniaedadest asub Tšehhi lõunaosas Moraavias ehk Määrimaal, aga osa veiniaedu jääb ka Böömimaale, Saksa piiri lähedale. Moraavias on veiniaedu ligikaudu 18 000 hektari jagu. Sealsed veinisordid on Veltlínské zelené (Grüner Veltliner), Riesling, Ryzlink vlašský (muus maailmas tuntud kui Welschriesling ehk n-ö vale-Riesling). Rahvusvahelistest sortidest kasvatatakse siin Chardonnay'd ja kahte heledat Pinot' perekonna viinamarja. Lõuna pool leidub ka selliseid sorte nagu Frankovka (Blaufränkisch), aromaatne Traminer, Müller Thurgau ja Muscat Moravsky (Moraavia Muskaat). Punaseid veine tehakse siin sarnaselt Austriaga Zweigelti viinamarjadest.
Kärevere sild

Kärevere sild paikneb Tallinna–Tartu–Võru–Luhamaa maanteel vahetult enne Käreveret Tartu poolt tulles.

Enne 1923

Enne 1923. aastat ületati Kärevere juures Emajõge parvega. Tallinna ja Tartu vaheliseks liiklemiseks oli peamine marsruut Piibe maantee.

1923

1923–1928 kasutati ülesõiduks nn nahksilla tüüpi ujuvsilda, kuid et see takistas laevasõitu, otsustati see asendada püsisillaga.

1928

1928. aastal ehitati Kärevere sild, pikkusega 48 meetrit, kuid tehniliste puuduste tõttu varises see sild sama aasta 14. detsembril kell 21.15 kokku. Esimene sild oli ühesildeline raudbetoon-konsooltalasild.

Umbes 1929

Emajõest ehitati üle puitsild.

1938

1936–1937 rajas Soome firma Cyclop raudbetoonist õõnesristlõikega taladega jätkuvtalasilla. Silla pikkus oli 82,4 meetrit. Sild ehitati kuivale maale, hiljem õgvendati jõgi selle alt läbi voolama.

1942

Raudbetoonsild purustati II maailmasõjas 1941. aastal. Vana silla sambavundamendid säilisid.

1945

Sõjas purustatud silla asemel ehitati uuesti puitsild (pikkus 73 meetrit).

1956

1941. aastal purustatud silla sambavundamentidele ehitati 1953–1954 uus monoliitraudbetoonist sild. Sild ehitati 3-sildeline (silded 20-27-20m), gerbertalasüsteemis. Silla pikkus oli 66,7 meetrit pluss kaldakonsoolid 8,6 meetrit.

1999

1992. aastal tehtud silla ülevaatus näitas, et silla tehniline olukord jätab soovida, mistõttu telliti Tallinna Tehnikaülikooli ehitiste projekteerimise instituudi ekspertidelt täpsem hinnang. 1995. aastal valminud hinnangus anti konkreetsed soovitused remondi teostamiseks. Arvestades liikluskoormust jõuti järeldusele, et otstarbekam on ehitada uus sild.
1999. aastal avatigi liikluseks uus raudbetoonsild. 1956. aastal valminud sild jäi alles, kuid suleti liikluseks.