Reedid

Nime etümoloogia

Nime "Raeti" päritolu pole selge. Pole isegi selge, kas see tuleneb "endonüümist", nimi, mida reedid kasutasid üksteise kirjeldamiseks, või "eksonüümist", nime kasutasid võõrad reetide kirjeldamiseks. (Võrdle nime "kreeklased". See tuleneb Rooma eksonüümist Graeci sellele rahvale, kelle oma nimi iseendile oli "Hellenes").
19. sajandil arvati, et "Raeti" on nendele hõimudele gallide poolt antud eksonüüm, mis pärineb eeldatavast keldi juurest rait ("mägismaa"), nii et Raeti tähendas "mägirahvas".
Rooma geograaf Plinius Vanem, kes kirjutas 70 pKr, vihjas, et rahvas sai nime "Raetuse" järgi, kes oli nende juht arvatava Po madalikult "väljaajamise" ajal. Kuid selline "eponüüm-väljamõeldis" oli kreeka-rooma maailmas tavaline ja selle võib kõrvale jätta. Kõige kuulsam näide on legend, et Rooma linn sai oma nime Romuluselt, oma väidetavalt asutajalt: kui Romulus üldse olemas oli (milles enamus õpetlasi kahtleb), siis on palju tõenäolisem, et ta sai oma nime olemasolevalt kohanimelt Roma, mitte vastupidi. Sama kehtib "Raetuse" kohta.
Samuti on vihjatud, et nimi "Raeti" võib olla seotud Reitiaga, suure jumalannaga, keda austati Kirde-Itaalias, ja on tõendatud mitme kirjutisega veneti rahva pühendustahvlikestel. Üks reedi pühendustahvlike samast piirkonnast sisaldab sõna reithus, mis võib viidata sellele jumalusele.

Etnolingvistiline kuuluvus

Reedid usutakse paljude õpetlaste poolt olevat kõnelenud, vähemalt esialgu, niinimetatud "reedi keelt", väljasurnud keelt, millest on teada vaid rida pealiskirjeid, kirja pandud etruski kirja variatsioonis. Enamik filolooge peab seda keelt üldiselt seotuks või vähemalt tugevalt mõjutatuks etruski keelest, mitte-indoeuroopa keelest, mis on paremini dokumenteeritud Kesk-Itaalia Toscana piirkonnas. Keeleteadlased kutsuvad keelt "reedi keeleks", kuna eeldatakse, et reedid seda rääkisid. On võimalik, kuigi ebatõenäoline, et kaasaegsete õpetlaste poolt "reedi keeleks" kutsutud keelel pole tegelikult mingit seost rahvaga, keda iidsed roomlased tundsid kui "Raeti".
Isegi kui "reedi keel" oli reetide esialgne keel, on märkimisväärne ebakindlus selles osas, kui laialt "reedi keelt" hõimudes Augustuse ajal (valitses 30 eKr – 14 pKr) kõneldi. Alpi piirkonnas kui tervikus on tõendeid, et mitte-keldi elemendid assimileeriti Augustuse ajal keldi hõimude sissevooluga ja võtsid omaks keldi kõne. Titus Liviuse järgi riknes reetide algse etruski keele (sonum linguae) "kõla" Alpidesse asumise tulemusena. See võib tähendada, et vähemalt mõned hõimud kaotasid oma iidse reedi keele keldi keelele. Keldistamine leidis toetust ka Rooma praktikas reetide tihedas ühendamises nende põhjanaabrite vindelikitega, keda on enamuse ajaloolaste poolt peetud keldikeelseteks. Kahe rahva territooriumid ühendati halduslikel eesmärkidel juba varakult ja lõplikult keiser Claudiuse ajal (valitses 41–54) kui Raetia et Vindelicia provints. Lisaks loodi Augustuse ajal ühise Raetorum et Vindelicorum auxilia kohorti paar.
Rohkem toetust hüpoteesile, et põhjapoolsed reedi hõimud pöörati keldikeelseks enne Rooma keisririigi aega, pakub "reedikeelsete" kirjete levik. Neid on leitud peaaegu eranditult Kirde-Itaalias: Lõuna-Tirooli, Trentino ja Veneto piirkond. Ühtegi ei ole leitud Šveitsis, teises reetide tuumikpiirkonnas. Reedikeelsed kirjed näitavad, et "reedi keel" kestis kuni 3. sajandini pKr, vihjates, et reedi hõimud selles piirkonnas vähemalt ei pruukinud muutuda keldikeelseks. Lisaks viitab keldikeelsete kohanimede arvukus ja etruskikeelsete kohanimede täielik puudumine reetide territooriumil sellele, et Rooma vallutuse ajaks olid reedid täielikult keldistunud.
Rooma võimu sajandite kestel muutusid reedid valdavalt ladinakeelseteks. On välja pakutud, et säilinud jäänuk reetide ladina keelest on romanši keel, üks niinimetatud "retoromaani keeltest". Romanši keel elab täna Šveitsi Graubündeni kantoni mõnes orus (enamus on täna saksakeelsed). Siiski pole romanši keele reedi päritolu kindel, kuna retoromaani keeled tunduvad kõige enam seotud Galloromaani keelerühmaga, tugevdades argumenti, et reedid võtsid keldi keele omaks enne latiniseerimist.

Territoorium

Tõendid näitavad, et esialgsel Rooma ringkonnal Raetia et Vindelicia, nagu Augustus selle lõi, oli idapiiriks (Noricumi provintsiga) jõgi Aenus (Inn) selle suubumisest Doonausse kuni kaugele lõunasse, ja siis jõgi Isarcus (Eisack). Selle põhjapiiri "vabade" Germaani hõimudega määratles Doonau ülemjooks. Läänes hõlmas Raetia et Vindelicia kogu Bodeni järve ja ülemise Reini oru ning siis pika maa-ala läänesuunas piki ülemist Rhône'i orgu kuni Genfi järveni. Lõunas oli selle piir Itaalia Gallia Transpadana ja Venetia et Histria piirkondadega laias laastus sarnane tänapäeva Itaalia põhjapiiriga.
Vindelikid olid Ptolemaiose järgi idas piiratud Licca (Lechi) jõega, samas selle jõe teisel kaldal oli Ülem-Baieri asustatud reetidega. Vastupidine arvamus on, et kogu piirkonna Doonau ja Alpide vahel olid hõivanud vindelikid, kusjuures reedid piirdusid Alpidega.
Viimane arvamus on kooskõlas Straboniga, kes kirjutas, et reedi hõimudega asustatud territoorium ulatus Reini jõe ülemjooksult Põhja-Šveitsis nii kaugele lõunasse, kui Como ja Verona linnad Põhja-Itaalias. Reedid olid ümbritsetud idas Noricumi keldi tauriskidega ja läänes helveetidega.

Rooma vallutus

Reedid, üheskoos nende tõenäoliselt keldi naabritega põhjas, vindelikitega, allutati Rooma keisri Augustuse kasupoegade ja kõrgemate väejuhtide Tiberiuse ja Drususe kaheosalises kampaanias aastal 15 eKr.
Kuni u. aastani 100 pKr oli piirkond lääneservas (Vindonissas u. aastast 15 pKr) mehitatud vähemalt ühe Rooma leegioniga (tõenäoliselt legio XIX aastani 9 pKr, kuni see Teutoburgi metsa lahingus hävitati). Lisaks paiknesid siin Rooma abiväed ja leves armaturae ("kergeväed", tõenäoliselt kohalik miilits). Kuid need väed olid peamiselt turvalisuse pärast väliste ohtude, mitte sisemiste rahutuste vastu. Strabon teatas, et Alpi hõimud tervikuna kohanesid kergesti Rooma võimuga ja nad ei mässanud 33 aasta jooksul, mis vallutusest möödunud oli (kirjutamise ajaks).
Reedid (ja vindelikid) olid kohustatud Roomale makse maksma. Kuid nende ühendterritoorium ei olnud esialgu organiseeritud täieõiguslikuks Rooma provintsiks, vaid sõjaväeringkonnaks, mida juhtis Rooma ratsurohvitser, kinnitatud kui "reetide, vindelikite ja Poenine oru praefectus". Ilmselt alles keiser Claudiuse (valitses 41–54) ajal sai ringkond täieõiguslikuks provintsiks ametliku nimega Raetia et Vindelicia (1. sajandi lõpust lühendatult lihtsalt Raetia), kui Poenine org (Valais' kanton, Šveits) eraldati, et ühendada see Alpes Graiae provintsiga. Raetiat valitses ratsurprokuraator.
Vastavalt epigraafilisele ülestähendusele toimus Rooma keisririigi varajasel Juliuste–Claudiuste perioodil (30 eKr – 37 pKr) vähemalt 10 reedi hõimudest jalaväe abirügemendi (cohortes Raetorum) moodustamine. See kujutab endast umbes 5000 värvatut, mis on tohutult suur hulk hõredalt asustatud Alpi orgudest. See viitab sellele, et reedid olid tugevasti meelitatud karjäärist Rooma sõjaväes. (Vaata Rooma armee Alpi rügemendid).