Ingeri

Looduslik asend

Ingeri piirneb põhjas Narva, Lauga ja Koporje lahega, mille vahel asetsevad Kurkula ja Soikino poolsaared; kirdes Neeva lahe ja Laadoga järvega, idapiiriks peeti
Laadoga järve suubuvat Lava jõge, lõunapiiriks oli Peipsi põhjakaldast ida suunas tõmmatud joon, põhjapiiriks Soomega piirnev Sestra jõgi (soome keeles Rajajoki 'piirijõgi', varem Siestarjoki). Ingerimaad eraldab Eestist Narva jõgi ja Peipsi järv, ajalooline piir Soome ja Karjalaga kulges mööda Sestra jõge. Ingerimaad eraldas Karjalast ka Laadoga järv.

Rahvad

Ingerimaa põlisrahvasteks olid läänemeresoome hõimud vadjalased ja isurid. Vadjalased arvatakse olevat Ingerisse tulnud kristliku ajaarvamise esimestel sajanditel. Esimesed teated vadjalaste kohta pärinevad 11. sajandist. Isurid arvatakse olevat sõja- ja rüüsteretkede tõttu tühjaks jäänud Ingerimaale sisse rännanud 10. sajandil Karjalast. Esimesed teated isurite kohta pärinevad 12. sajandist. Tõenäolisem on siiski, et mõlema rahva esivanemad on nendel aladel elanud juba tuhandeid aastaid.
Isureid esines väikeste saartena Soome lahe rannikul ja eraldi Põhja-Ingeris Lempaalas. Praegu elavad isurid mõnedes Ingeri põhja- ja loodeosa külades Luga jõe alamjooksul, Kurgla, Soikkola poolsaarel ja Hevaa (Kovaši) jõgikonnas. Isurite arv on vastavalt Venemaa 2002. aasta loendusele 327 inimest, neist 177 Leningradi oblastis ning 53 Peterburis. 53,1% neist rääkis isuri keelt emakeelena. 1989. aastal elas Venemaal 449 isurit.
Ajalooallikate, keele- ja arheoloogiaandmete kohaselt on vadjalastega asustatud ala ulatunud vanasti kaugele nii lääne-, ida- kui lõunasuunas: 13. sajandi alguses küündis vadjalaste ala tõenäoliselt Ida- ja Kirde-Eestist läänes Inkere jõeni idas ning Soome lahest põhjas Oudova (Gdovi) linna jooneni lõunas. Praegu kõneldakse vadja keelt vaid Laukaa jõe suudme ääres: Jõgõperä (Krakolje), Liivtšülä (Peski) ja Luuditsa (Lužitsõ) külades. 2002. aasta rahvaloenduse andmeil elas Venemaal 73 vadjalast. Vaid 12 neist elas Leningradi oblastis ja 12 Peterburis. Tõenäoliselt on tegemist inimestega, kes on viimasel ajal hakanud väärtustama oma vadja juuri ning tunnistanud end vadjalasteks. 1989. aasta rahvaloenduse käigus arvati vadjalased hoopis "teiste rahvaste" hulka. 2008. aastal said vadjalased Leningradi oblastis põlise väikerahva (vene keeles коренные малочисленные народы (:ru)) staatuse. Viimastel aastatel on vadjalaste asualale kerkinud Ust-Luga sadamakompleks ja plaanis on rajada sinna ka kuni 70 000 elanikuga linn.
12. ja 13. sajandil hakkasid Ingerisse asuma idaslaavlased. Seejärel läksid kalastamise, karjakasvatuse ja põlluharimisega tegelevad vadjalased ja isurid algul Novgorodi vabariigi võimu alla. Nendest sai õigeusulised.
Rootsi võimu ajal 17. sajandil asus Ingerisse elama ka rootslasi ja hulgaliselt soomlasi. Soomlasi rändas enne Karjala kannaselt, Äyräpää kihelkonnast, hiljem kaugemalt Savo maakonnast. Nende järeltulijatest tekkisid äyrämöiste ja savakote hõimud, hiljemate ingerisoomlaste ehk ingerlaste esivanemad. Kolmas soomlaste rühm tekkis Narva ja Laukaa jõgede vahelisel alal (nn narvusi soomlased) Viru Ingeris. See rühm sai alguse tänu Soome lahe saarte ja ranniku külade tihedale kaubavahetusele Virumaaga.
Äyrämöiste peamised asualad olid Kesk-Ingeri põhjaosad ja kagunurk ning Põhja-Ingeri lääneosa. Savakod elasid Kesk-Ingerimaa lõunaosas, Ida-Ingeris ning Põhja-Ingeri lõuna- ja idaosas. 17. sajandi jooksul Ingeri alad soomestusid, nii et kui Venemaa Põhjasõja käigus (1700–1721) vallutas Ingerimaa, oli soomlaste arv selleks ajaks kasvanud juba 70 000-ni ehk 75% elanikkonnast. Geograaf Peter von Köppeni uurimuste järgi elas Ingeris 1849. aastal 5148 vadjalast, 15 600 isurit, 29 243 äyrämöist ja 43 080 savakot (ehk kokku 72 323 soomlast).
Ala venestumine sai hoogu Peterburi rajamisega, ehkki veel 20. sajandi alguses ümbritsesid impeeriumi pealinna peamiselt soomekeelsed külad. 19. sajandi lõpul rändas Ingerimaale välja ka palju eestlasi, mistõttu lisaks ingeri ja vene küladele tekkis sinna hulganisti ka eesti külasid. Ingerimaal elanud eestlaste enamik evakueeriti Teise maailmasõja ajal 1943. aasta hilissügisel Eestisse ning neist pöördusid tagasi väga vähesed.
Soomeugrilaste kultuur ja keel Ingerimaal on välja suremas. Vadjalased on praktiliselt välja surnud, isureid on Lääne-Ingerimaal veel mõnisada. Ka ingerisoomlasi on Ingeris praegu vähe ning needki on paljus venestunud (1937 keelati väikerahvuste omakeelsete koolide tegevus). Veel 1926. aasta rahvaloendus tuvastas "Leningradi soomlaste" arvu 126 000-ni – teiste andmete kohaselt oli soomlasi samal ajal isegi 160 000 1928. aastal algas Nõukogude Liidus kollektiviseerimine ja viidi läbi esimene massküüditamine. 1939. aastaks tapeti vähemalt 13 000 soomlast, vangilaagris viibis vähemalt 37 000. 1942. aastal küüditati ligi 30 000 inimest Siberisse. Üle 60 000 soomlase evakueeriti Eesti kaudu Soome 1943–1944. Neist enamik naasis, aga nad hajutati Sise-Venemaa oblastitesse ja nendel keelati elada Ingeris. Napi 20 aasta vältel viidi Ingerimaalt ära umbes 110 000 inimest ehk 97%. 1989. aasta rahvaloenduse andmeil elas Nõukogude Liidus 67 359 soomlast, neist umbes veerand Karjalas, teine veerand Eestis, kolmas Leningradi oblastis ja ülejäänud mujal. Leningradi oblasti elanikkonnast (ilma Peterburita) moodustasid soomlased 1989. aastal umbes 1%. 1990. aastatel anti ingerlastele õigus asuda ümber Soome. Kümne aastaga kasutas seda õigust 20 000 soomlast.