google/wiki40b huggingface dataset:
Pētersala-Andrejsala

Pētersala-Andrejsala on asum Lätis, Riia linna Põhjarajooni osa pindalaga 2,773 km². Asub Daugava jõe kaldal. Asum piirneb lõunas Centrsi, idas Skanstega, põhjas aga Sarkandaugava asumiga. 5407 elanikku (2010).
Pētersala-Andrejsala asub endistel Daugava jõe saartel, alal, mis ulatub 3–4 meetrit üle merepinna. Asumi alal on kaks Daugava jõe lahte: Andrejosta ja Eksportosta.

Ajalugu

Pētersala-Andrejsala asum kujunes samanimelistele saartel Daugava jões Riia vanalinnast põhja pool ning Daugava kaldal nende saarte vastas. Andrejsala oli osalt juba XVII sajandil Riia koosseisus, osalt liideti aga linnaga aastal 1786. Pētersala kuulus alates XIII sajandist Riia linna patrimoniaalringkonda. Linnale mitte kuuluvatel aladel asusid Hermelingi mõis ja Mölleri mõis.
Vanadelt kaartidelt on näha, et piirkonnas asusid põhiliselt linna karjamaad ja majaomanike aiad. Asumit läbis Sarkandaugavasse viiv tee Ganību dambis, mis on üks vanemaid Riia tänavaid väljaspool vanalinna. Karjamaale viiva tee otsa juures asus nn. Pullimõis. Aedade juurde kerkisid ka suvemõisad (nende seas olulisim oli Pihli mõis), muutes selle piirkonna vanimaks suvituspiirkonnaks Riias.
Pētersala saar kandis varem Gustavsala nime. Saar sai uue nime, kuna tsaar Peeter I rajas saarele suvelossi. Kunagi saart eraldanud jõeharu on aja jooksul täitunud, sellest on säilinud vaid väike jupike Laulupeo pargis. Pargi territooriumil asus ka endine Mengdeni mõis. Tsaar lasi piirkonda rajada ka pargi, mis on üks vanemaid parke Riias. Teine, Andrejsala saar tekkis XIX sajandil, kasvades kiiresti kaldaga ühte. Endistest sängidest, kus Daugava voolas, jäid mälestuseks Andrejosta ja Eksportosta lahed.
Piirkonna arengut takistasid aastani 1858 mitmed piirangud, nagu näiteks keeld eeslinnadesse kivihooneid ehitada, samuti mitmed ettevõtlust reguleerivad reeglid. Aastal 1895 kujunes piirkond sadamaks, sinna kerkisid viljaelevaatorid ning rajati sadamasse viiv raudtee. XX sajandi alguses paiknes sadama juures ka linna elektrijaam. Pärast teist maailmasõda muudeti kogu asum Riia Kaubasadama territooriumiks. Sadama juurde kerkisid hruštšovkad, varasemad suvemõisad hävisid. Aastast 2006 asub piirkonnas Riia vabasadam.
Carlo Collodi

Carlo Collodi (tegelik nimi Carlo Lorenzini; 24. november 1826 Firenze – 26. oktoober 1890 Firenze) oli itaalia kirjanik ja ajakirjanik.
Carlo Collodi isa oli kokk ja ema majateenija. Põhikooli lõpetamise järel saadeti ta katoliku seminari preestriks õppima. Kuid seminari lõpetamise järel asus ta tööle raamatukaupmehena. 1848. aastal asutas ta satiiriajakirja Il Lampione, mille võimud 1849. aastal sulgesid. Seejärel asutas ta ajakirja La Scaramuccia. 1860. aastal õnnestus tal ajakirja Il Lampione avaldamine taastada. Lisaks kirjutas ta komöödiaid ja toimetas ajalehti.
Carlo Collodi esikromaan "Un romanzo in vapore. Da Firenze a Livorno" ('Aururomaan. Firenzest Livornosse') ilmus 1856. aastal. Lastekirjandusega hakkas ta tegelema 1876. aastal, mil avaldas prantsuse muinasjuttude tõlkeraamatu "Racconti delle fate" ('Muinasjutud').
Carlo Collodi kõige tähtsam teos on 1883. aastal ilmunud jutustus "Pinocchio seiklused" (itaalia keeles "Le avventure di Pinocchio"). Raamat on tõlgitud rohkem kui 260 keelde ja murdesse. Aleksei Tolstoi kirjutas selle motiividel lasteraamatu "Kuldvõtmeke ehk Buratino seiklused" (1936).
Selgroog

Selgroog (ladina columna vertebralis) on paljude selgroogsete loomade kere skeleti osa. Inimese selgroo kohta kasutatakse ka terminit lülisammas.
Selgroo areng, anatoomia, asend, kuju, luud, sellele kinnituvad lihased ja morfoloogia võivad suuresti erineda nii liigiti kui ka indiviiditi.
Selgroo ülesandeks on seljaaju ja seljakeeliku kaitsmine.
Selgroo külge kinnituvad pea, jäsemete, roiete ja kerelihased.
Selgroog koosneb selgroolülidest.
Pubi Juudas

Tunnustused

2015. aastal pälvis Juudas Tõrva noortevolikogu juubeliauhinna linnaelanikele artistide ja muusikakollektiivide tutvustamise eest.
2015. aasta lõpus ja 2016. aasta alguses Tõrva linnavalitsuse poolt 90. juubeliaasta puhuks läbi viidud kaasava eelarve rahvahääletusel sai pubi Juudase ettepanek enim hääli. Kaasavast eelarvest eraldatud rahaliste vahendite eest oli pubil kohustus korraldada 2016. aasta jooksul 10 üritusest koosnev kontserdisari. Sarja raames esinesid pubis tuntumatest artistidest ja ansamblitest Hangover, Connectors, Reket, Black River Bluesman & Bad Mood Hudson, Andres Roots & Raul Terep, Driven, Genka & Paul Oja, 5miinust, Vaiko Epik, Meisterjaan, Chalice, A-Rühm, The Boondocks ja Ewert and the two Dragons.
2016. aasta lõpus toimunud Tõrva ettevõtjate tänuüritusel pälvis Juudas Tõrva linnavalitsuse "Aasta tegija" eriauhinna tiitli.

Kirjeldus

Pubi välisfassaadil on kujutatud viie tuntud rokkmuusiku Gunnar Grapsi, Ian Curtise, Viktor Tsoi, Jim Morrisoni ja Jimi Hendrixi must-valged valgustatud portreed.
Pubi Juudas on Tõrva pikaajalisem senini aktiivne meelelahutusasutus.
Misanstseen (filmikunst)

Filmikunstis moodustavad misanstseeni kaadris nähtava terviku loovad elemendid. Algselt oli misanstseen näitlejate paigutus ja liikumine teatrilaval. Misanstseeni osadeks filmikaadris on tegevuspaik, valgustus, kaadrisisene liikumine ning kaadri visuaalse külje loovad kostüümid, grimm ning dekoratsioonid. 1951. aastal asutatud Cahiers du cinéma võttis selle termini kasutusele õigustamaks teatud Hollywoodi režissööre kui autoreid, kellel puudus kontroll stsenaariumi üle, kuid kelle käsutada oli kõik ekraanil nähtav ning valminud kujutisest sai autori spetsiifiline tunnus.
Mari (Tammsaare tegelane)

Mari, ka Vargamäe Mari ja Sauna-Mari, on üks kesksetest tegelastest A. H. Tammsaare romaani "Tõde ja õigus" I osas, episoodiliselt II ja III osas.
Esialgu on Mari vaid Mäe talu teenijanna, kes on alati lõbus, lagistab naerda, laulab ning lõbutseb nagu noorele tüdrukule kohane. Kõige selle juures on Mari virk ja kohusetundlik ning tal on kõigi teistega hea läbisaamine.
Mari kiusab alailma Mäe talu sulast Jussi, koostades lorilaule ja naerdes tema kõhetu keha ja rangis jalgade üle. Juss teatab ootamatult, et ta on tüdinenud sellest, et Mari teda pidevalt kiusab ning ähvardab end üles puua. Mari palub Jussilt pisarsilmi andestust ja lubab temaga abielluda, kui Juss vaid selle mõtte peast heidaks. Juss ja Mari abielluvad ning on õnnelikud, neile sünnib kaks last (Juku ja Kata), elatakse Mäe talu saunas. Hiljem, pärast Jussi surma, surevad Juku ja Kata piirkonnas leviva nakkushaiguse difteeria tagajärjel.
Pöörde toob Mari ellu hetk, mil sureb Krõõt. Mari on sunnitud end jagama oma perekonna ning perelaste ja peremehe vahel. Peremees Andres Paas kutsub Mari enese juurde elama, kuid naine lükkab ettepaneku tagasi, kuigi see ettepanek on talle ahvatlev. Leskmehe ja Mari afäär ei jää külas ega kirikus märkamata. Toimuva kohta kannab keelt Mäe talu vana saunaeit. Juss esitab Marile tulemuseta ultimaatumi naasta jalamaid sauna. Pimedas vihahoos ründab ta öisel teel noaga peremees Andres Paasi, kuid satub Andrese vaatevälja ning poob end siis üles. Mari jääb pärast Jussi surma Andresest rasedaks ning abiellub Andresega.
Mari ja Andrese esimene laps on Indrek, kes on romaanisarja järgmistes osades peategelane. Indrek ja noor Andres (Krõõda ja Andrese poeg) aga ei saa omavahel eriti läbi ja kui Indrek tahab ühe kartulivõtu ajal Andrest kiviga visata, tabab see hoopiski Mari. Mari teadvuses on Jussi surm ja visatud kivi ühinenud ning Indreku kanda jääb kohtumõistja roll ja Mari süü.
Jussi taak jääb Marit saatma elupäevade lõpuni. Mari süüdistab ennast kõiges, mis on juhtunud ja seostab kõike halba Jussi surmaga. Ta püüab kõigi vahenditega jõuda lunastuseni: armastab võrdselt kõiki Krõõda lapsi, annab laste nimel hinge tagant viimase, püüab ka perenaisena olla oma ülesande kõrgusel jne, kuid Andrese üha kalgimaks muutuv meel rusub Mari vaimu üha enam. Andres süüdistab Mari, et see alailma norutab ning ei toeta peremeest tema plaanides. Samuti heidab Andres Marile ette perenaise saatusele kohatut käitumist (kui Mari on ebameeldivaid saladusi Andrese eest varjanud).
Raskelt haigestunud Mari sureb romaani III köite lõpus, kui Indrek annab emale tema soovil valuvaigisti üledoosi. See tegu aga tekitab Indrekus süükoorma, mis jääb teda saatma väga pikaks ajaks.
Maris leidub Tammsaare ema Anni iseloomujooni.

Mari kehastajaid

Vargamäe Mari on kehastanud paljud näitlejannad nii teatrilaval kui ka kinolinal. Teatrilavastustes on aastate jooksul Marina üles astunud näiteks Meta Luts, Elli Prillup, Aino Talvi, Raino Loo, Elle Kull, Silvia Soro, Helgi Annast, Elina Reinold, Helene Vannari, Epp Eespäev, Ülle Lichtfeldt jt.
Tanel Toomi mängufilmis "Tõde ja õigus" kehastas Vargamäe Mari Ester Kuntu.
Olli Jalonen

Isiklikku

Ta on aastast 1974 abielus kirjaniku Riitta Jaloneniga, neil on üks laps.
Alustainas

Alustaina jahuosa

Alustaina ehk tainapõhja valmistamiseks võidakse kasutada nii nisu-, odra-, rukki-, lina-, kartuli-, kaera-, cassava-, maisijahu, aga ka muid nn tainasidujaid ja paksendajaid.

Alustaina kate ja täidis

Alustaina ehk tainapõhja katteks võidakse kasutada nii magusaid kui ka soolaseid katteid.

Alustaina valmistusviisid

Alustainas viimistletakse ja valmistatakse küpsetamiseks ette vastavalt retseptile, kus on tavaliselt kirjas ka küpsetusviis, küpsetusaeg ja küpsetustemperatuur.
Uudo Reino

Uudo Reino (16. aprill 1935 Tartu – 9. jaanuar 2018) oli eesti arstiteadlane, lastekirurg ja uroloog.

Elulugu

Uudo Reino oli teenistujate poeg.
Ta lõpetas 1953. aastal Tallinna 10. Keskkooli ja 1959. aastal TRÜ arstiteaduskonna.
Meditsiinikandidaat 1967 (Arstide Täienduse Keskinstituut, Moskva), väitekiri "Определение и коррекция пола у детей с аномалиями наружных и внутренних половых органов".
Oli 1959–1961 Räpina rajooni haigla kirurg ja peaarst, 1961–1965 Moskvas Arstide Täienduse Keskinstituudis ordinatuuris ja aspirantuuris, 1965–1966 Tallinna Vabariikliku Haigla lastekirurgia osakonna kirurg.
1966–1970 TRÜ teaduskonnakirurgia kateedri assistent, 1971–1992 dotsent, 1992–2000 TÜ kirurgiakliiniku dotsent, 2000– Eesti Kaitsejõudude arstliku komisjoni kirurg.

Teadustöö

Uurimisvaldkond: lastekirurgia, eriti uroloogia ja vastsündinute kirurgia.
Kootsaare kivilabürint

Kootsaare kivilabürint on Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas (kihelkondliku haldusjaotuse järgi Reigi kihelkonnas) asuv kivilabürint. Labürindi koopia oli Hiiumaal asunud Tahkuna kivilabürint.
Eesti Rahvaluule Arhiivis leiduvate andmete järgi on labürinti kutsutud ka jeruusalemmaks ja selle olevat ehitanud laevahukust pääsenud meremees.
Roman Abt

Carl Roman Abt (16. juuli 1850 Bünzen, Aargau – 1. mai 1933 Luzern) oli Šveitsi masinaehitusinsener, leiutaja ja ettevõtja.

Perekond

Carl Roman Abt sündis katoliiklikus peres. Tema isa oli suurnõunik ja tööstur Roman Abt. Carl Roman oli Joachim Wey lapselaps. Tema vennad olid põllumajandustegelane Heinrich Eugen Abt ja Siegfried Abt.

Elu ja looming

Aastal 1872 lõpetas ta Zürichi Polütehnikumi diplomeeritud masinaehitusinsenerina. Ta oli Niklaus Riggenbachi õpilane.
Ta töötas Oltenis ja Aaraus konstruktorina, 1879–1981 föderaalses posti- ja raudteeametis kontrolliinsenerina, 1881–1885 Pariisis üleminsenerina. Edaspidi tegutses ta vaba ettevõtjana.
Carl Roman Abt tegi teedrajavaid leiutisi, sealhulgas Abti süsteemi hammasratasraudteede jaoks, mis kombineeris adhesioonvedureid ja hammasratasvedureid, ja automaatsed möödasõidukohad (Abti pöörang) köisraudteedele.
Ta juhatas isiklikult 72 mägiraudtee ehitust kõigis maailmajagudes. Nende hulgas on Vispi–Zermatti raudtee, Gornergrati raudtee, Furka–Oberalpi raudtee ja Monte Generoso raudtee (kõik Šveitsis).
Gotthardi raudtee seltsi presidendina pidas Carl Abt aastal 1903 eraraudteede riigistamisel Šveitsi riigiga läbirääkimisi.
Kutsetöö ja leiutised tõid Abtile märkimisväärse jõukuse. Ta oli kunstitundja ning metseen. Aastatel 1904–1907 oli ta Šveitsi riikliku kunstikomisjoni liige ning 1905-1911 Šveitsi Kunstiühingu president.

Kunstikogu

Roman Abt kogus eelkõige kullassepakunsti teoseid. Seejuures ei lasknud ta käest ühtki eriti ilusat või kunstiliselt huvipakkuvat münti ega medalit.
22. mail 1936 pandi tema müntide ja medalite kogu oksjonile.

Isiklikku

Carl Roman Abt oli abielus Anna Josepha Felberiga.
Aleksandr Novak

Isiklikku

Ta on abielus ja kahe tütre isa.
Geel

Geel ehk tarre on aine või materjal, mille omadused on vedela ja tahke oleku vahepealsed. Geel võib olla kas pehme ja painduv või tahke ja jäik. Geel on dispersne süsteem, mis moodustub kolloidlahuse (sooli) koaguleerumisel. Geelide erilised omadused tulenevad nende kolmedimensionaalsest võrkstruktuurist, kuna molekulide vahel esinevad füüsikalised või keemilised sidemed.
Olenevalt kolloidlahuse keskkonnast sisaldavad geelid suure hulga vett (hüdrogeelid, näiteks marmelaad, keedumuna või inimese silma klaaskeha täitev klaaskehaneste) või orgaanilist vedelikku (orgaanogeelid, näiteks mõned kosmeetikavahendid) või õhku (aerogeelid, näiteks kuiv silikageel).
Black Hawki maakond

Ajalugu

Maakond moodustati 17. veebruaril 1843. See sai nime sookide pealiku Musta Hauka järgi (Black Hawk).
Fetišism (seksuoloogia)

Seksuaalne fetišism on mingi elutu objekti kasutamine erutuse ja seksuaalse rahulduse saavutamisel eesmärgil.
Ihaldusobjektid ehk fetišid on kehakatted, näiteks riietusesemed või jalanõud. Teised sagedased objektid on mõningad erilised materjalid, näiteks kumm, plast või nahk. Fetišismiobjektidel võib olla erisugune tähtsus. Mõnel juhul on nende ülesandeks ainult normaalsel meetodil saavutatud seksuaalse erutuse tõstmine (näiteks partneri riietuseseme abil).
Segway

Segway ehk Segway PT (inglise keeles segue+way personal transporter) on kaherattaline isetasakaalustuv (güroskoopsete anduritega) aku jõul töötav elektrisõiduk, mille leiutas Dean Kamen. Sõidukeid toodab Segway Inc., mis tegutseb USA-s New Hampshire'i osariigis.
Segway sõidukid liiguvad elektrimootori jõul ning võivad arendada kiirust kuni 20,1 km/h.
Húsavík

Ajalugu

Húsavíki ajalugu ulatub tagasi aastasse 870, mil rootsi viiking Garðar Svavarsson ehitas sinna esimese maja ja elas seal terve talve. Varsti pärast seda sai asula nimeks Húsavík ('majalaht'; sõnadest hús 'maja', vík 'väike laht, abajas'), mis on Islandi üks vanemaid kohanimesid.
1901. aastaks oli linna elanike arv ainult 313. Enamik majadest olid mätasmajad. Esimene puumaja ehitati 1880 ja esimene kivimaja varsti pärast 1900. aastat. 2. juunil 1907 valmis linnas praegu olemasolev kirik.
Irmer

Irmer (varem Irmler) on Saksimaalt Grumbachist pärit Liivimaa immatrikuleerimata aadlisuguvõsa.

Ajalugu

Irmlerid olid XVI sajandi lõpul talupojad Saksimaal Grumbachis. Suguvõsaliin algab Matthäus Irmleriga. Tema pojapoja Michaeli (1654−1727) ajal kinnistus perekonnanimeks Irmer. Viimase pojapoeg Johann George Irmer (1747−1813) siirdus 1770. aasta paiku Riiga. Tema järeltulijad olid kaupmehed ja literaadid. Theodor Reinhold Irmer (1814−1864) tõsteti 1850. aasta paiku Vene pärusaadlikuks. Tema poeg Julius Eugen von Irmer (1855−1922) võeti 1884. aastal Liivimaa kubermangu aadliraamatusse; tema liin on tänaseni alles. Theodor Reinholdi noorem vend Hermann Julius Irmer (1820−1869) sai 1867. aastal Reussi vürstilt vabahärra tiitli (Irmer von Kulsdorf); tema järeltulijad kasutasid kummatigi perekonnanime von Irmer. See haru kustus meesliinis 1945. aastal.
Vastse-Kambja mõis

Vastse-Kambja mõis, ka Väike-Kambja mõis (saksa keeles Neu-Kamby, ka Klein-Kamby) oli rüütlimõis Kambja kihelkonnas Tartumaal. Nüüdisajal jääb mõis Tartu maakonda Kambja valda.

Ajalugu

Vastse-Kambja mõis asutati 17. sajandil Suure-Kambja mõisast eraldatud alast. 
Mõisa viimased omanikud enne 1919. aasta mõisate võõrandamist olid Gernhardtid.
Mõisa peahoones tegutseb tänapäeval Kambja vallavalitsus.
Holmesi maakond (Florida)

Ajalugu

Maakond moodustati 1848. aastal.

Rahvastik

Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 19 927.
Jan Palach

Jan Palach (11. august 1948 – 19. jaanuar 1969) oli Praha Karli Ülikooli filosoofiateaduskonna tudeng.
Protestiks nõukogude invasiooni vastu Tšehhoslovakkiasse süütas ta end 16. jaanuaril 1969 Prahas Václavi väljakul põlema. Ta suri kolm päeva hiljem haiglas põletushaavadesse.
Jan Palachi matused 25. jaanuaril kujunesid suureks protestimeeleavalduseks, kus osales umbes 10 000 inimest.
Tema mälestuseks on nimetatud Prahas Jan Palachi väljak ja asteroid 1834 Palach.
Boris Saimre

Elulugu

Boris Saimre oli kooliõpetaja poeg ja Teo Saimre isa.
Lõpetas 1934 Tallinna Tehnikumi ehitus- ja mehaanikateaduskonna elektrotehnika alal, 1943 TTÜ elektriinsenerina. Oli 1938–1943 TTÜ energeetikateaduskonna elektrotehnika osakonna ja kateedri abijõud ja assistent, 1943–1946 Keila energiarajooni insener ja peainsener, 1947–1949 TÜ metsatööstuse mehhaniseerimise kateedri assistent, 1947–1953 Tartu Piimakombinaadi peainsener, 1953–1963 Põllumajanduselektri Tartu võrgurajooni ülem, 1963–1964 Eesti Elektrivõrkude Ehituse Tartu Mehhaniseerimise Rändkolonni peainsener, 1964–1965 Eesti Maaehitusprojekti grupijuht, 1966–1974 Eesti NSV TA Loomakasvatuse ja Veterinaaria Instituudi erikonstrueerimisbüroo peainsener, 1974–1992 vanemmeister, aastast 1992 AS Märja projekti-peakonstruktor. Õpetanud elektrotehnikat ja masinatundmist.

Teadustöö

Uurimisvaldkonnad: elekterkuumutus, madal- ja kõrgepinge-elektroodkatelde loomine; loomafarmide mehhaniseerimine. Osalenud elektroodkatelde konstruktsiooni täiustamisel, kateldes lihtsama ja rõhuvaba süsteemi kasutamist võimaldava konstruktsiooniga elektroodi väljatöötamisel. Pidanud ettekandeid põllumajanduse mehhaniseerimist käsitlevatel teaduskonverentsidel. Eesti NSV riiklik preemia (1982, kollektiivis). Eesti NSV teeneline energeetik (1988). Üle 30 teadustrükise, sh 2 raamatut ja 16 brošüüri.
Toivo Ninnas

Toivo Ninnas (sündinud 29. veebruaril 1940 Haapsalus) on Eesti merendustegelane ja poliitik. 
Toivo Ninnas on pärit Läänemaalt Ridala kandist.
Õigupoolest on tema perekonnanimi Niinas, kuid Venemaal Kaug-Idas elades muutus see Ninnaseks.
Varem kuulus ta Reformierakonda, kuid astus hiljem Keskerakonda.
Jerome'i maakond

Ajalugu

Maakond moodustati 1919. aastal.
Koidula Piir

Elulugu

Koidula Piir oli põllupidaja tütar.
Lõpetas 1948 Tartu 2. Keskkooli, 1953 TÜ keemia osakonna, 1961 aspirantuuri. Oli 1953–54 TÜ analüütilise keemia kateedri vanemlaborant, 1954–58 assistent, 1961–62 pooljuhtide ja elektroluminestsentsi probleemlabori vanemlaborant ja insener, 1962–72 nooremteadur, 1972-90 Eesti NSV TA Füüsika Instituudi insener ja vaneminsener, 1990–99 TÜ raamatukogu kataloogimise osakonna vanemraamatukoguhoidja.

Teadustöö

Uurimisvaldkond: kilede ja kristallfosfooride sünteesi tingimused ning nende füsikokeemilised, dosimeetrilised ja optilised omadused. 27 teadustrükist, 2 autoritunnistust.
Hukkunud Hinged

Hukkunud hinged on Eesti raskemuusikaansambel. Ansambel asutati 2007.
Ellen Kuum

Ellen Kuum (sünninimi Ellen Tali; sündinud 30. detsembril 1926) on eesti õpetaja ja koolijuht.
Ta oli Raikküla Lasteaed-Algkooli direktor 31. augustist 16. oktoobrini 1950.
1951. aastal asus tööle Tallinna 20. Keskkooli õpetajana, hiljem õppealajuhataja (1954. aastal lühikest aega direktori kohusetäitja). Aastatel 1965–1983 oli ta Tallinna 44. Keskkooli direktor.
Ta on Eesti Pensionäride Liidu üks asutajaliikmetest.
Arnold Purre

Arnold Purre (kuni 1935 Arnold Puskov, 27. oktoober 1902 Tallinn – 16. september 1986 Stockholm) oli Eesti ja Saksamaa sõjaväelane (kapten).
Õppis 1925 Tartu Ülikooli õigus-, 1930 ja 1939–1943 majandusteaduskonnas, korp! Vironia vilistlane.
Osales Vabadussõjas soomusrongi nr. 2 dessantkompaniis. Oli aastail 1934–1940 Ratsarügemendi 1. eskadroni ülem.
Põgenes Rootsi. Vabade Eestlaste Põllumajandusliidu ja Eesti Ohvitseride Kogu Rootsis liige.
Jumikas

Kirjeldus

Jumikad on vastupidavad umbrohud.
Jumika lehed on mõnel liigil soomuselised. Tavaliselt jagunevad lehed sügavateks pikergusteks hõlmadeks, vähemalt taime alumises osas.
Jumikatel on korvõisikud. Värvilt võivad need olla väga erinevad: sinised, punased ja kollased, nende heledamad varjundid kuni valgeni välja ja nende mitmesugused kombinatsioonid. Õisik koosneb kaht sorti õitest, mis on tihti eri värvi: seesmised on mitme sümmeetriateljega ja viljakad, välised ühe sümmeetriateljega ja viljatud. Õisik asub laienenud, tassi- või korvisarnasel õiepõhjal ja sellepärast nimetataksegi seda seltsi korvõielisteks.
Paljudel jumikatel on pikk ja tugev peajuur, eriti nendel, mis kasvavad kuivades piirkondades.
Jumikaõied toodavad ohtralt nektarit. Neilt saab heledat ja intensiivse lõhnaga mett. Sellepärast paigutatakse USA-s mõnel pool mesitarusid jumikapõldude lähedusse. Euroopas on kõige tähtsamad meetaimed jumikate hulgas must ja suureõieline jumikas, USA-s kiirjas jumikas ja Centaurea maculosa.

Eluviis

Jumikate hulgas leidub liike, mis koos murutaimega võivad domineerida suuri maa-alasid, moodustades napi bioloogilise mitmekesisusega kooslusi. Sellised liigid on näiteks must ja põldjumikas. Samal põhjusel võivad jumikad muutuda invasiivseteks piirkondades, kus nad ei ole pärismaised. 
Põhja-Ameerikas peetakse invasiivseteks kiirjat ja laiuvat jumikat ning Centaurea maculosa 't. Kontrollimatu levikuga on nad tekitanud sealses põllumajanduses probleeme. Levivad nad põhiliselt inimeste kaasabil, kes nende seemneid tahtmatult levitavad, eriti põllumajandusmasinate rehvide kantuna. Mõnele jumikale on omane koguni allelopaatia ehk teisisõnu toodavad nende juured keemilisi aineid, mis takistavad nende taimede kasvu, kes pole nendega kohastunud. Kariloomad kiirjat jumikat ei söö ja hobuslastele tundub see koguni mürgine olevat.
Jumikate tõrjumisel on kõige tõhusamateks on osutunud kahjurputukad, kuid kasutatud on ka karjatamist, kui tegu on sellise liigiga, mida loomad söövad, ja isegi maapinna põletamist – viimasel juhul on ajastamine väga tähtis, seda tuleb nimelt teha enne seemnete valmimist.
Jumikate hulgas on ka endeemseid liike, mis kasvavad kõigest mõnel saarel või mõnes orus ja on sellepärast ohustatud. Eriti leidub niisugusi liike piirkonnast Itaaliast kuni Kaukaasiani.
Eraldi võetuna ei ole enamik jumikaliike invasiivsed. Tavaliselt näevad nad kenad välja. Paljud jumikad on putukatele tähtsad toidutaimed. Sellepärast soovitatakse väikepõllumajanduses lubada jumikatel, näiteks rukkilillel, kasvada põlluservas või isegi põllul, sest on ilmnenud, et kahjurputukad söövad pigem rukkililli kui nende läheduses kasvavaid teravilju. Kui põlluservas on riba maad eraldatud jumikatele, elab selles hulk selgrootuid ja väikesi selgroogseid kiskjaid, kes söövad kahjurputukaid.
Laguja

Ajalugu

Nõukogude okupatsiooni ajal oli Laguja üks piirkonna olulisemaid keskusi. 
Varem kuulus Laguja piiresse ka teisi praegusi külasid, näiteks Ketneri.
2000. aastatel planeeriti küla alale rajada Tuulemäe jäätmekeskus (ka Laguja prügila), ent 2005 jäi see kohalike elanike vastuseisu tõttu rajamata.
Zinovi Zinik

Zinovi Zinik (inglise keeles Zinovy Zinik; sündinud 16. juunil 1945 Moskvas) on Londonis elav juudi päritolu vene kirjanik.
Ta kirjutab inglise ja vene keeles.
Eesti keeles on temalt Vilma Matsovi tõlkes 1994 ilmunud "Russofoob ja punapuravikud".
Tema proosatekste on korduvalt ilmunud ka ajakirjas Vikerkaar.
Kastrāne mõis

Kastrāne mõis (saksa keeles Kastran, läti keeles Kastrānes muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Riia kreisis Suntaži kihelkonnas. Nüüdisaegse haldusjaotuse järgi asub mõisasüda Lätis Ogre piirkonnas Ķeipene vallas.
Kaspar Kokk

Isiklikku

Kaspar Kokk on 176 cm pikk ja kaalub 70 kilogrammi. Kuulub Sparta spordiseltsi.
25. augustil 2007 abiellus Kokk Pärnus ärimehe Rein Kilgi tütre Annaliisiga. Nii abielu registreerimine kui ka pulmapidu sajale inimesele toimus Rein Kilgile kuuluvas Ammende villas.
Google Latitude

Kasutus

Latitude avab võimaluse kasutada Google Location History, Location Badge ja Google Talk.
Ulvi Veiden

Ulvi Veiden (sündinud 31. märtsil 1971 Abjal) on Eesti sõudja ja füsioterapeut. 
Lõpetas 1989 Vändra keskkooli, 1995 keskkonnakaitse tehnoloogia erialal TTÜ keemiateaduskonna ja 2002 füsioteraapia erialal TÜ KKT. Aastast 2012 Pärnu Tennisekeskuse füsioterapeut.

Füsioterapeudina

Tegutsenud 2001–11 Eesti sõudekoondise füsioterapeudina, sh 2004 Ateena ja 2008 Pekingi OM-il.
Töötanud 1992–93 TA Keemia Inst-s, 1996–98 Pärnu Piimatoodete Kombinaadis, 1998–2000 taastusravikeskuses Sõprus ja 2000–01 Pärnu Võrkpalliklubis.