google/wiki40b huggingface dataset:
Sotilaspojat

Eellugu ja asutamine

Soome kodusõja ajal olid loodud Soome Kaitseliidu piirkondlike üksuste juurde esimesed poiste allüksused, mille eesmärgiks oli anda algõpetust riigikaitseks. Neid nimetati "oravakompaniideks". Tuntuim sel ajastul püssi kandnud nooruk on arvatavasti Urho-Kaleva Kekkonen.
Pärast sõda 1920. aastail jäi poiste allüksuste tegevus enamasti soiku ja liikmete arv langes. 1930. aastate algusest alates hakkas arvukus aga uuesti kiiresti kasvama. Neid nimetati ametlikult Suojeluskuntapojat. Kui 1930 oli 12–16 aasta vanuseid liikmeid 10 000, siis 1939 juba 30 000.
Talvesõja ajal formeeriti Kaitseliidu poisteallüksustest koondorganisatsioon Suomen Pojat (Soome Poisid), kuigi olulisi muutusi see kohapealses tegevuses ei toonud. Poisteüksused osalesid näiteks õhuvaatluses, vanametalli kogumises, pudelite kogumises molotovi kokteilide tegemiseks, majandustöödes jne.
Jätkusõja algul koguti poiste üksused Kaitseliidu piirkondades spetsiaalsetesse poistekeskustesse, kus toimus toimkonnateenistus ja toitlustus. 17. septembril 1941 sai organisatsioon ametlikult nime Sotilaspojat.

Liikmed

Organisatsiooni liikmed olid 10–16 a vanused, kuna 17 a vanusena sai astuda juba Kaitseliitu. Jätkusõja ajal oli siiski ka 17 ja 18 a vanuseid. Liikmed jagunesid 3 vanusegruppi: 10–11, 12–14 ja 15–17 a. Pigem toimus kaasamine ja õpetus 12 a ja vanematele. Struktuur oli piirkondlik. 1939 oli liikmeid 30 000, 1941 45 000 ja 1944 juba 72 000. Liikmed kandsid Kaitseliidu vormi koos oma eraldusmärkidega.

Tegevuse lõpetamine

Nõukogude Liidu ja Soome vahel 19.09.1944 sõlmitud vaherahuga nähti ette vabatahtlike riigikaitseorganisatsioonide kaotamine. Sotilaspojat tegevus lõpetati ametlikult 24.09.1944. Suur osa materjalidest ja dokumentidest üritati hävitada. Oma kuulumist organisatsiooni varjati, kuna kardeti Nõukogude Liidu poolseid võimalikke karistusmeetmeid.
Hiljem ei ole Soomes organisatsiooni taastatud, kuid on loodud veteranide ühendusi.
Boris Gelfand

Boris Gelfand (valgevene keeles Барыс Абрамавіч Гельфанд Barys Abramovič Hielfand; vene keeles Борис Абрамович Гельфанд Boriss Abramovitš Gelfand; sündinud 24. juunil 1968 Minskis) on Iisraeli maletaja, rahvusvaheline suurmeister (1989). 
Gelfand sai suurmeistriks 21-aastaselt 1989. aastal. Kaks aastat varem sai ta FIDE-lt rahvusvahelise meistri nimetuse. 1998. aastast elab ta Iisraelis.
Gelfand võitis 1988. aastal Adelaide'is juunioride maailmameistrivõistlustel hõbemedali. 1990. aastal võitis ta Manilas MM-i tsoonidevahelise turniiri ja pääses 15 osavõtjaga pretendentide matšturniirile, kus jõudis 1992. aastal veerandfinaali. 1993. aastal võitis ta Bielis tsoonidevahelise turniiri ja pääses 13 osavõtjaga MM-i matšturniirile (kestis 1994–1996), kus Gelfand 1994. aastal võitis veerandfinaalis Vladimir Kramnikut ja 1995. aastal kaotas poolfinaalis turniiri võitnud ja FIDE maailmameistriks saanud Anatoli Karpovile. 
Detsembris 1997 Lausanne'is FIDE maailmameistrivõistlustel (100 osavõtjat, nokautsüsteem) kaotas Gelfand poolfinaalis Viswanathan Anandile. 
2005. aastal maailmakarikavõistlustel (128 osavõtjat) sai Gelfand 6. koha ja kvalifitseerus 16 osavõtjaga pretendentide turniirile. Seal tuli ta nelja hulka, kes pääsesid septembris 2007 Mexicos toimunud 8 osavõtjaga MM-i turniirile, kus sai Anandi ja Kramniku järel 3. koha. 
Detsembris 2009 võitis ta Hantõ-Mansiiskis maailmakarikavõistlused (finaalis alistas Ruslan Ponomarjovi) ja pääses 2011. aastal Kaasanis peetud MM-i pretendentite turniirile. Seal võitis ta finaalis Aleksandr Grištšuki ja sai õiguse kohtuda tiitlimatšis valitseva maailmameistri Viswanathan Anandiga. 2012. aastal Moskvas tasavägiselt kulgenud tiitlimatši Gelfand kaotas tulemusega 6 (1½):6 (2½).
2013. aastal Londonis pretendentide turniiril sai Gelfand 5. koha.
Gelfand mängis maleolümpiatel – Nõukogude Liidu (1990), Valgevene (1994, 1996) ja Iisraeli võistkonna koosseisus (2000–2010).
Veli Palge

Veli Palge (sündinud 27. juunil 1941 Sindis) on Eesti agrotehnikateadlane.

Elulugu

Veli Palge on töölise poeg.
Lõpetas 1959 Tihemetsa Metsatehnilise Tehnikumi, 1965 EPA põllumajanduse mehhaniseerimise teaduskonna, 1969–73 Moskva Põllumajanduse Mehhaniseerimise Instituudi aspirant, tehnikamagister (1992, EPMÜ), väitekiri "Kasvuhoonete matemaatiline modelleerimine", tehnikadoktor (2004, EPMÜ), väitekiri "Angaarkasvuhoone soojusvahetusprotsesside analüüs MatLab'i ja Scilab'i abil". Oli 1960 Abja RTJ-i tehnilise järelevalve inspektor, 1964–69 EPA elektrifitseerimise kateedri vanemlaborant ja vaneminsener, 1973 noorem- ja 1974–75 vanemteadur, 1975–92 vanemõpetaja, 1992– EPMÜ põllumajandusenergeetika õppetooli dotsent. Lugenud automaatika aluste, elektrotehnika, elektervalgustuse ja -kiirituse, elekterkuumutuse ja elektrotehnol, elektroonika, mikroprotsessortehnika kasutamise ja programmeerimise jt loengukursusi.

Teadustöö

Uurimisvaldkonnad: elektrimootorite kaitsmine, kasvuhoonete sisekliima ratsionaalne kujundmine, sh mikroprotsessortehnikal baseeruvate seadmete kasutamisega, taastuvenergia kasutamine. Üle 30 teadustrükise.
Taro (mäng)

Prantsuse taro ehk tarokk (ka tarot) on kaardimäng tavaliselt neljale mängijale, kuid võimalik ka kolmele või viiele mängijale. Mängimiseks kasutatakse 78 kaardist koosnevat mängukaardipakki. Mäng on populaarne Prantsusmaal ning Kanada prantsuskeelsetes piirkondades.

Ametlikud reeglid

Fédération Française de Tarot loodud reeglid kehtivad Prantsusmaal nii ametlikel meistrivõistlustel kui ka sõpruspartiide puhul.
Treviso

Majandus

Trevisos asuvad disainerrõivaste tootja Benetton ja spordirõivaste tootja Lotto Sport Italia peakorter.
Jägermeister

Koostis ja tarbimine

Jägermeisteri koostises on 56 vürtsi, taime ja vilja. Selle retsept on saladus ja seda on toodetud muutmata kujul aastast 1935. Toote suhkrusisaldus on 140 grammi liitri kohta. Soovitatav on seda juua jääkülmalt, aga sobib ka segatult apelsinimahla, tooniku või koolaga.
Loodusfotograaf

Loodusfotograaf on fotograaf, kes on pühendunud looduse pildistamisele – loodusfotograafiale.
Eesti tuntuimate loodusfotograafide hulka kuuluvad näiteks Arne Ader, Tiit Hunt, Toomas Ili, Jarek Jõepera, Fred Jüssi, Alari Kivisaar, Tiit Leito, Ingmar Muusikus, Jaak Põder, Remo Savisaar, Sven Začek ja Urmas Tartes.
Ernst Mecklenburg

Ernst Mecklenburg (sündinud 3. juunil 1927 Blöckenis, Ida-Preisimaal (tänapäeval Ossokino, Kaliningradi oblast)) on endine Saksa DV riigitegelane.
Ernst Mecklenburg on pärit talupoja perekonnast. Rahvakooli lõpetamise järel õppis ta põllumajandust. 1944. aastal mobiliseeriti ta Wehrmachti, 1945. aastal oli lühiajaliselt inglise sõjavangis. Vangist vabanemise järel töötas Läänetsoonis mäetöölisena. 1947. aastal asus ta elama Nõukogude okupatsioonitsooni, kus tegeles talupidamisega. 1950. aastal astus Ernst Mecklenburg Saksamaa Demokraatlikku Talurahvaparteisse ja Saksa Vaba Noorsoo Liitu. Aastatel 1950–1952 oli ta Rehna linnapea. 1952. aastal töötas ta osakonnajuhatajana Saksamaa Demokraatliku Talurahvapartei Mecklenburgi liidumaa juhatuses osakonnajuhatajana. 1953–1958 õppis ta kaugõppes Saksa Riigi ja Õigusteaduste Akadeemias (Deutsche Akademie für Staats- und Rechtswissenschaft) Potsdamis. 1954–1963 töötas Ernst Mecklenburg Saksamaa Demokraatliku Talurahvapartei Rostocki ringkonna organisatsioonilise sekretärina. 1963–1967 oli ta Saksamaa Demokraatlik Talurahvapartei Rostocki ringkonna eestseisuse esimees. 1963–1990 kuulus ta Saksamaa Demokraatliku Talurahvapartei eestseisusse ja 1968–1990 presiidiumi. 1967–1974 oli ta Saksamaa Demokraatliku Talurahvapartei juhatuse sekretär ja 1974–1982 aseesimees. 1971. aastast oli ta Rahvakoja (parlamendi) liige.
Ernst Mecklenburg oli 1982. aasta maist kuni 27. märtsini 1987 Saksamaa Demokraatliku Talurahvapartei esimees.
Mõniste–Ape maantee

Mõniste–Ape maantee (registrinumbriga 68) on üks Eesti tugimaanteedest. 
See saab alguse Mõniste külas Võru–Mõniste–Valga maantee 39. kilomeetril. Tee pikkus on 8,9 km. Tee lõpeb Vastse-Roosa külas Eesti-Läti piiril (Vastse-Roosa piiripunkt).

Asulad Mõniste–Ape maanteel

Mõniste küla, Hüti küla, Tundu küla, Vastse-Roosa küla, Pähni küla.
Avogadro arv

Avogadro arv ehk Avogadro konstant (tähis ) on aineosakeste (aatomite, molekulide või ioonide) arv 1-moolises ainehulgas.

Definitsioon

Õigupoolest defineeritakse tänapäeval mool Avogadro arvu kaudu: mool on ainehulk, milles on Avogadro arv aineosakesi.
Avogadro arv ise defineeritakse aatomite arvuna 12 grammis süsiniku isotoobis ¹²C. Süsinik-12 on aluseks võetud sellepärast, et selle aatommassi on saadud eriti täpselt mõõta.

Nimetus ja tähis

Avogadro arv on saanud nime 19. sajandi alguse itaalia teadlase Amedeo Avogadro järgi. Esimest korda seostas seda Avogadro nimega arvatavasti Jean Baptiste Perrin, kes nimetas seda Avogadro konstandiks. Viimast nimetust kasutatakse ka tänapäeval, kuid on ka eristatud Avogadro arvu, mis on dimensioonita suurus, ja Avogadro konstanti, mille dimensioon on mol⁻¹; Avogadro arvu ja Avogadro konstandi arvväärtused langevad kokku.
Saksa keeles nimetatakse Avogadro konstanti Johann Josef Loschmidti järgi ka Loschmidti konstandiks . Loschmidti konstandi all on siiski mõeldud gaasiosakeste arvu ühes kuupsentimeetris (ligikaudu 2,687 · 10¹⁹).

Ajalugu

Amadeo Avogadro postuleeris 1811, et eri gaaside ühes ja samas ruumalas sisaldub üks ja seesama arv algosakesi (Avogadro seadus). Avogadro ise ei püüdnud seda arvu kindlaks teha. Seda tegi esimesena 1875 austria füüsik ja keemik Johann Josef Loschmidt, kasutades gaaside kineetilist teooriat.
Vastupanuliikumine okupeeritud Eestis 1941–1944

Nõukogude partisanigruppide tegevus

1941. aasta oktoobris saadeti Balti laevastiku luureosakonna poolt Ida-Virumaale endise Peipsi flotilli staabiülema 3. järgu kapteni А. Kozlovi juhendusel sajaliikmeline luurediversioonigrupp, mis maabus Põhja-Eesti rannikul; Narva linnast läänepool. Pärast reidi naasis Leningradi üle rindejoone 120-st vaid 26.
Ajavahemikul 11. aprillist kuni 13. septembrini 1944 valmistati NSV Liidu Siseasjade Rahvakomissariaadi 4. valitsuse poolt ette 24 luurediversioonigruppi, lisaks millele saatsid luuregruppe ja üksikisikuid veel Punaarmee Leningradi rinde ja Volhovi rinde ja Punalipulise Balti laevastiku luureorganid (РОШКБФ (разветотдел штаба Краснознаменного Балтийского флота)).
24. veebruaril 1944 tegid nõukogude I ja II partisanibrigaad, ca 400 võitlejat (A. Filippovi ja F. Jangirovi juhtimisel) reidi üle jäätunud Peipsi ning tungisid 28. veebruaril Alajõe lähedal Katase külla, kus hävitasid saksa autokolonni ja kütte- ja määrdeainelao. Kataselt hargnesid brigaadid: I brigaad suundus loodesse, Roostoja küla ja Muraka raba peale, II brigaad põhja poole, Sahku, Potkriiva, Pootsiku küladesse ja sealt kirdesuunas. Pärast kolmenädalast reidi Alutaguse metsades ja rabades, suundusid nad 16. märtsil tagasi Uusküla lähedalt Venemaale.

Olmekonfliktid

1944. aasta märtsis toimus üks suuremaid sõjaaegseid kaklusi eesti ja saksa sõdurite vahel Tallinnas restoranis Laine (praeguse restoran Maikrahv kohal, Raekoja plats 8), kus Idarindelt Tallinna saabunud pataljon Narva sõdurid tähistasid puhkusele pääsemist sakslastega kaklemisega. Kakluse ja konflikti tulemuseks oli Raekoja platsil ka hukkunuid, sest Tallinnas asunud Vene Vabastusarmee üksused tulid sakslastele appi ja pataljon Narva sõdurid viskasid platsile paar granaati.
Kollane ülane

Kasv ja ehitus

Kollane ülane õitseb märtsist kuni maini.
Taim kasvab 5–15 sentimeetri kõrguseks, vars võib olla diameetriga kuni 1,5 sentimeetrit. Kroonlehed õiel puuduvad, selle asemel on viis kuni kaheksa tupplehte. Taimel leidub palju tolmukaid ja emakaid.
Õiest pisut allpool asuvad ainsad varrelehed. Kollase ülase lehed on peaaegu ilma kaitsekihtideta, kuna taim vajab neid vaid paaril kuul – lehed on suureks ahvatluseks putukatele ja seentele. Vili on kollasel ülasel kõvera nokaga, karvane, umbes 4 mm pikkune pähklike.

Paljunemine

Kollane ülane paljuneb nii seemnetega kui ka vegetatiivselt – risoomi abil. Seemnete peamiseteks levitajateks võib lugeda sipelgaid. Risoomi külgharudest arenevad uued taimed, kuid vaid juhul, kui risoomiharu kaotab ühenduse emataimega.

Mürgisus

Kollane ülane on mürgine taim ning pärast taime korjamist ei tohiks kindlasti käega silmi või nägu hõõruda. Mürgistuse võib saada isegi sellest, kui taime kaua käes hoida, kuna taimemahl pääseb kätele. Peamiselt põhjustavad nad nahal vesiville, mis lõhkevad mõne aja pärast ja tekitavad väga raskesti paranevaid haavu. Eriti mürgine on risoom, millega kunagi surmati isegi loomi.

Kasutus rahvameditsiinis

Kollase ülase mürke on kasutatud juba mõnda aega. Eestlased on ravinud nende mürkidega eelkõige reumat ja peavalu – pannes välispidiselt nahale värskeid taimeosi. Kollane ülane on väidetavalt aidanud ka teisi haigusi ületada nagu näiteks: astma, rahhiit, silmahaigused, läkaköha, halvatus, vesitõbi, süüfilis jt. Samuti on kollase ülase lehti tarvitatud higistamist soodustava vahendina ning neerude ja kopsude töö tugevdajana.
Ravimisega peab olema muidugi ettevaatlik, sest mürgise taimega võib endale kasu asemel ka suurt kahju tekitada.
Qol Şärifi mošee

Qol Şärifi mošee (tatari Кол Шәриф мәчете, Qol Şärif mäçete) on mošee Kaasanis. Asub Kaasani kremli territooriumil.
Mošee ehitati 1552. aastal Ivan Julma vägede Kaasani vallutuse käigus hävitatud mošee kohale. Mošee sai nime ühe Kaasani kaitsja imaam Qolşärifi järgi. Seda hakati ehitama 1996. aastal ja see avati Kaasani 1000. aastapäeva pidustuste raames 24. juunil 2005. Mošees asub ka islami muuseum.
Mošeel on neli 58 meetri kõrgust minaretti ja kaks madalamat minaretti. Kupli kõrgus on 39 meetrit ja diameeter 17,5 meetrit.
Aleksandr Rosenberg

Aleksandr Rosenberg (vene Александр Владимирович Розенберг; 1877–1935) oli Venemaa arhitekt.
Ta on tuntud eelkõige meditsiinihoonete projekteerijana.
Ta on töötanud ka Tallinnas, kus projekteeris koos Erich Jacobyga 1912–1916 Tallinna Inglise Kolledži hoone.
Richard Kiel

Richard Dawson Kiel (13. september 1939 Detroit – 10. september 2014 Fresno) oli Ameerika Ühendriikide filminäitleja.
Ta mängis James Bondi filmides "Spioon, kes armastas mind" ja "Kuurakett" terashammastega kurjategijat.
Hiljem osales ta mitmetes teleseriaalides nagu "Metsik, metsik lääs", "Happy Gilmore" ja "Videviku tsoon".
Juri Gorgonijev

Juri Gorgonijev (vene keeles Юрий Александрович Горгониев, Juri Aleksandrovitš Gorgonijev; 6. jaanuar 1932 — 13. juuli 1972) oli vene orientalist, filoloogiadoktor, hiina ja khmeeri keele spetsialist, esimese khmeeri-vene sõnaraamatu autor ja esimene khmeeri keele õpetaja Moskva Riiklikus Ülikoolis. 
Juri Gorgonijev lõpetas Moskva Orientalistika Instituudi hiina keele osakonna ja seejärel aspirantuuri Moskva Riikliku Rahvusvaheliste Suhete Instituudi hiina keele kateedri juures. Pärast teaduslikku komandeeringut Hiinasse alustas khmeeri keele õppimist. Oli aastatel 1961–1962 komandeeringus Kambodžas. 1963. aastal kaitses ta kandidaadiväitekirja teemal "Категория глагола в кхмерском языке" ('Tegusõna kategooria khmeeri keeles').
Tiina Toomet (tõlkija)

Tiina Toomet (sündinud aastal 1976) on eesti tõlkija.
Ta on tõlkinud mitmeid teoseid taani keelest, sealhulgas Peter Høegi romaane.
Maarja Mitt-Pichen

Maarja Mitt-Pichen (kuni 2019. aastani Maarja Mitt; sündinud 8. detsembril 1983) on eesti näitleja.
Ta lõpetas aastal 2002 Hugo Treffneri Gümnaasiumi. Aastatel 2002–2004 õppis ta Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonnas skandinaavia keeli ja kultuuri. 2008. aastal lõpetas ta Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikooli (23. lennu). Aastatel 2010–2014 oli ta Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikoolis magistrantuuris, tal on magistrikraad lavakunsti pedagoogika erialal.
Aastatel 2008–2013 oli ta draamanäitleja teatris Vanemuine, sealtpeale vabakutseline.
1. septembrist 2014 töötab ta kõnetehnika õppejõuna EMTA Lavakunstikoolis, lisaks töötab ta samast ajast Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis lavakõne ja näitlejameisterlikkuse õpetajana.

Isiklikku

Ta abiellus 10. augustil 2019 muusik Andre Picheniga.
Aru mõis (Viru-Jaagupi)

Aru mõis (saksa keeles Arro) oli Rägavere mõisa kõrvalmõis Viru-Jaagupi kihelkonnas Virumaal.
Asumiselts

Asumiselts on mingis geograafilises piirkonnas tegutsev vabaühendus, mille eesmärk on parandada selle piirkonna elukeskkonda.
Tallinnas on asumiseltsid koondunud katusorganisatsiooni Tallinna Asumiseltside Liitu. Tartus tegutseb näiteks Karlova Selts.
Vladivostok

Transport

Vladivostok on oluline transpordisõlm. Siin asuvad rahvusvaheline lennujaam ja meresadam. Vladivostokis lõpeb Siberi raudtee.
Ühissõidukiliinidest toimivad Vladivostokis bussi-, trolli- ja trammiliinid. Lisaks toimivad funikulöör ja linnalähirongid.

Ajalugu

Aastal 1689 sõlmitud Nertšinski lepinguga läks kogu tänapäeva Primorje Hiinale. Alles Aiguni lepinguga 1858 läks see ala Venemaale.
1850ndatel uurisid Vladivostoki piirkonda prantsuse, inglise ja vene meresõitjad. Nende hulgas oli sõjaväelasi, kes Krimmi sõja ajal Vene laevu otsisid, ja vaalapüüdjaid. Vladivostoki ala oli sellal asustamata.
1859 pööras Ida-Siberi kindralkuberner Nikolai Nikolajevitš Muravjov-Amurski tähelepanu Kuldsarve lahele ja nimetas selle Konstantinoopolis asuva Kuldsarve lahe järgi. Aastal 1860 rajas Muravjov-Apostol lahe kaldale Venemaa sõjaväeposti ja nimetas selle Vladivostokiks. Aastal 1871 toodi Vladivostokki Siberi sõjalaevastiku baas. Aastal 1880 sai Vladivostok linna õigused ja nimetati sõjaväekubermanguks (военное губернаторство).
1888. aastal sai Vladivostokist Primorje oblasti keskus.
1897. aastal valmis raudtee Vladivostokist Habarovskisse. 
1918. aastal okupeerisid linna Jaapani ja Briti väed. Vladivostok kuulus 1921. aasta maini Kaug-Ida Vabariiki, seejärel sai Vladivostokist Amuurimaa Vabariigi pealinn. Oktoobris-novembris 1922 evakueerusid jaapanlased Vladivostokist ja linn liideti Vene SFNV-ga. Vladivostoki vallutamist loetakse Vene kodusõja lõpuks.
1938. aastast on Vladivostok Primorje krai keskus.
1974. aastal külastas linna USA president Gerald Ford ja kohtus seal Leonid Brežneviga.
Kuni 1. jaanuarini 1992 oli Vladivostok kinnine linn.
1. jaanuari 2006 seisuga elas linnas 583 700 inimest, lisaks elas linna haldusalas olevates maa-asulates 26 500 inimest. Ümbritseva Vladivostoki linnastu elanike arv on aga pisut üle miljoni.
2012. aastal said valmis Russki saare sild ja Kuldsarve lahe sild. Sama aasta 3.–9. septembril toimus linnas Aasia ja Vaikse Ookeani Majanduskoostöö kohtumine.

Sport

Linna jalgpalliklubi Lutš-Energija mängib Venemaa esiliigas.
Silp

Silp on ühest või mitmest häälikust koosnev kõneüksus.
Silbid on sõnade fonoloogilised üksused.
Täishäälikuga lõppevat silpi nimetatakse lahtiseks, kaashäälikuga lõppevat silpi aga kinniseks.
Hilda Heine

Hilda Cathy Heine (sündinud 6. aprillil 1951) on Marshalli saartelt pärit õpetaja ja poliitik. 2016. aasta jaanuarist on ta Marshalli saarte kaheksas president, olles ühtlasi ka esimene riigi naispresident. Enne presidendiks saamist oli ta haridusminister.

Haridus

Heine õppis Ameerika Ühendriikide kõrgkoolides. 1970. aastal lõpetas ta Oregoni ülikoolis bakalaureuseõppe. 1975. aastal lõpetas ta magistriprogrammi Hawaii ülikoolis ning 2004. aastal kaitses ta edukalt magistritööd ning sai doktorikraadi haridusteaduse alal Lõuna-California ülikoolis.  Ta oli sealjuures ka esimene Marshalli saarte elanik, kes on doktorikraadi saanud.

Karjäär

26. jaanuaril 2016 valiti Hilda Heine Marshalli saarte presidendiks.
Tarvastu vald (Tarvastu kihelkond)

Tarvastu vald (saksa keeles Gemeinde Tarwast) oli vald Tarvastu kihelkonnas Viljandimaal aastal 1866–1939.
Vallas on sündinud Ado Birk, Jaak Reichmann, Jaan Reinbach, Jaan Tamm, August Ingermann, Johann Aronson, Otto Peeter Pärn, Andres Põldmets, Aino Tamm, Johannes Toss.
1939. aasta valdade reformiga läks valla maa-ala uue Tarvastu valla koosseisu, välja arvatud osa Saba asunduse maa-alast ning Saba ja Pokahärma talude maa-alad (viimane läks Holstre valda).
Penikeelelised

Kasutamine

Olulist majanduslikku tähtsust penikeelelistel ei ole. Neid sallitakse kalamajanduses, sest penikeeleliste varred pakuvad kaladele kohta kudemiseks ning ka maimud leiavad sealt toitu ja varju. Kuid kokkupõimunud varred takistavad paatide ja teiste väikeste veesõidukite liikumist.
Kui veekogude puhastamisel sealt suurel hulgal penikeelelisi välja korjata, kõlbavad need hästi põllule väetiseks panna. Isegi inimesed söövad mõnikord nende juurepaksendeid, sest need sisaldavad palju tärklist.
Eduard Bagritski

Eduard Bagritski (vene Эдуард Георгиевич Багрицкий; kodanikunimi Eduard Dzjubin Эдуард Годелевич Дзюбин; 3. november (vkj 22. oktoober) 1895 Odessa – 16. veebruar 1934 Moskva) oli juudi rahvusest Vene luuletaja.
Eduard Bagritski sündis Odessas juudi perekonnas, tema ise oli äriteenija, ema oli koduperenaine. Eduard Bagritski õppis tehnikumis maamõõtjaks, 1917. aastal teenis ta lühemat aega miilitsas. Punaarmee koosseisus võttis ta osa Vene kodusõjast.
Bagritski esimesed luuletused ilmusid ajakirjanduses 1913. aastal. 1915–1917 avaldas ta oma loomingut mitmetes Odessa kirjanduslikes väljaannetes. Oma loometee algperioodil oli ta mõjutatud akmeismist ja futurismist, kodusõja ajal kirjutas agitatsioonilisi värsse. 1925. aastal asus ta elama Moskvasse.
Bagritski üks tuntumaid teoseid on 1926. aastal ilmunud poeem "Дума про Опанаса" ("Duuma Opanassist"), mis kujutab kodusõjasündmusi Ukrainas. Alates 1926. aastast kuulus ta loomingulisesse rühmitusse "Pereval" ja hiljem Konstruktivistide Kirjanduslikku Tsentrisse.
1928. aastal ilmus luulekogu "Юго-Запад" ("Edel"), mis kujunes väga populaarseks. Kriitikud nimetasid selle luulekogu põhjal Bagritskit nõukogude luule romantilise suuna kõige väljapaistvamaks esindajaks.
Luulekogud "Победители" ("Võitjad") ja "Последняя ночь" ("Viimne öö") ilmusid mõlemad 1932. aastal.
Eesti keeles on 1963. aastal ilmunud Eduard Bagritski luule valikkogu "Linnupüüdja" Debora Vaarandi tõlkes.
Nuecesi maakond

Nuecesi maakond (Nueces County) on maakond USA-s Texase osariigis. Geograafilised koordinaadid on 27° 44′ N, 97° 31′ W
Maakonna halduskeskus on Corpus Christi.
Maakonna pindala on 3020 km², millest 857 km² moodustab veepindala.
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 340 223. Aastal 2000 oli elanike arv 313 645.

Ajalugu

Nuecesi maakond moodustati 1846. aastal San Patricio maakonna osast. Maakond sai nime Nuecesi jõe järgi.
Ängi mõis

Ängi mõis (saksa keeles Enge) oli rüütlimõis Suure-Jaani kihelkonnas Viljandimaal. Mõisasüda jääb nüüdisajal Viljandi maakonda Põhja-Sakala valda Ängi külla.
Mõisa viimane omanik oli eestlane Jaan Kurrik. Peale mõisa likvideerimist aastal 1923 jagati sealne maa Vabadusristi kavaleridele. Selsamal aastal avati mõisasüdame juures 1. mail Suure-Jaani hobupostijaam (12 hobust), kus posti ja reisijaid vedas Jaan Kurrik.
Wheatstone'i sild

Wheatstone'i sild on elektriahel, mida kasutatakse elektritakistuse mõõtmiseks. See on tuntuim sildlülitus.
Wheatstone'i silla leiutas 1833. aastal inglise füüsik Samuel Hunter Christie, kuid selle tegi tuntuks inglise teadlane Charles Wheatstone (1802‒1875), kui kasutas niisugust lülitust elektritakistuse täppismõõtmiseks. Lülituses on sillana ühendatud galvanomeeter (või kahepoolse skaalaga voltmeeter) ja silla teise diagonaali (punktidesse A ja B) vooluallikas. Neljast takistusest on teada kahe väärtused R₁ ja R₃, mõõdetav takistus on Rₓ ja muudetav takistus R₂.
Lontova kihistu

Lontova kihistu on Alam-Kambriumi ladestiku Lontova lademe kihistu. 
Kihistut esineb Eestis kõikjal, v.a Edela-Eestis.
Kihistu maksimaalne paksus Eestis on 90 m. 
Kihistu paljandub Eestis Põhja-Eesti klindi allosas.
Kihistu  moodustab liiva vahekihtidega savi (enamasti sinisavi). Kihistu savi sisaldub massiliselt perekonda Platysolenites kuuluvaid ränitorukesi, mida peeti varem rõngusside jäänusteks, tänapäeval loetakse neid aga maailma vanimateks foraminifeerideks.