google/wiki40b huggingface dataset:
Johann von Uexküll (surnud 1583)

Johann von Uexküll (surnud 1583) oli Liivimaa aadlik Taani teenistuses.
Ta õppis 1533–1534 Heidelbergi ülikoolis, mille järel oli aastaid Taani kuninga Christian III teenistuses. Seejärel oli hertsog Magnuse õuemarssal ja nõunik (1560–1571), juhtis 1565. aastal läänemaalaste lipkonda Tallinna all, oli 1576–1579 Taani kuninga Frederik II Saaremaa asehaldur ja 1579. aastast maanõunik.
Talle kuulusid Mõniste ja Saru mõisad Hargla kihelkonnas, Pühajärve Otepää kihelkonnas ja Aaspere mõis, ning oli hiljem Vigala Jürgen von Uexkülli ametlik pärija.
Jakutski rahvusvaheline filmifestival

Jakutski rahvusvaheline filmifestival (vene keeles Якутский международный кинофестиваль; inglise keeles Yakutsk International Film Festival) on Jakutskis igal aastal toimuv filmifestival. 
Esimest korda toimus festival 2013. aastal. Festivali korraldust toetavad Venemaa Föderatsiooni Kultuuriministeerium ja Venemaa Kinematografistide Liit. Festivali president on 2013. aastast Eduard Pitšugin. Festivali korraldustoimkonda kuulub ka Venemaa rahvakunstnik Andrei Borissov.
VI Jakutski rahvusvaheline festival pidi toimuma 2018. aasta septembris, kuid Sahha valitsus otsustas selle ära jätta seoses laastavate üleujutustega Jakuutia mitmes piirkonnas.
Vagula raudteepeatus

Vagula raudteepeatus oli raudteepeatus Võrumaal Võru vallas Vagula järve lõunaküljel.
Läbi Vagula kulgeb Valga–Petseri raudteelõik, mis valmis 1889. aastal osana Riia–Pihkva raudteest. Peatus jäi avamisel Nursi valda. Praeguseks asub endine peatuskoht Juba küla territooriumil. Reisirongid sõitsid läbi Vagula liinil Valga–Veski kuni 2001. aastani. Praegu kasutatakse raudteed ainult kaubaveoks.
Vagula raudteepeatuses asus üks madal perroon ja ootepaviljon.
Vagula raudteepeatusele eelnes Valga poolt tulles Sõmerpalu raudteejaam ja järgnes Võru raudteejaam.
Mare Sabolotny

Mare Sabolotny (sündinud 6. septembril 1990) on eesti kirjanik.
Ta õppis aastatel 1997–2009 Gustav Adolfi Gümnaasiumis. Alates 2013. aastast õppis Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas, lõpetas ülikooli 2016. aastal. Õppinud ka Tallinna Ülikoolis romaani keelte ja kultuuride erialal.
Ta on 2007. aasta novembrist Noorte Autorite Koondise liige.
Temalt ilmus 2007. aastal kirjastuse Tänapäev 2006. aasta noorsooromaanide võistlusel teise koha pälvinud "Kirjaklambritest vöö". Selle romaani ainetel tõi Pärnu Kunstide Maja teatristuudio Rein Laose juhendamisel lavale lavastuse "Katilend". Aastal 2010 lavastas Rein Agur koostöös autoriga romaani täispika teatritükina VAT teatris.
Mais 2011 ilmus tema teine romaan "Peaaegu inimene" kirjastuselt Tänapäev.
Tema kolmas romaan "Mida silm ei seleta" ilmus 2015. aastal.
Lutsi murrakud

Lutsi murrakud on lõunaeesti murderühma kuulunud murrakud, mida minevikus räägiti Kagu-Lätis Ludza rajoonis.
Eestis on Lutsi murrakuid uurinud Oskar Kallas, August Sang ja Paul Ariste.
Johan Rudolph Thiele

Johan Rudolph Thiele (30. jaanuar 1736, Lippe, Vestfaal, Saksamaa – 30. jaanuar 1815) oli saksa päritolu Taani raamatutrükkal ja kirjastaja.
1748. aastal tuli Thiele Kopenhaagenisse, kus asus tööle trükkalina. 1771. aastal abiellus ta trükkal Thomas Larsen Borupi lese Rebeccaga (neiupõlvenimega Buck) ning omandas seeläbi Borupi trükikoja Valkendorfsgades. Ta laiendas ettevõtet sedavõrd, et see kandis Thiele nime 1937. aastani.
Borupi ajal trükkis trükikoda pamflette, laule ja pilte. Thiele käe all hakkas see trükkima ka ajakirjandust, sealhulgas populaarseid väljaandeid nagu Politisk og Physisk Magazin ja Kiøbenhavns Aftenpost, samuti raamatuid. Thiele kogus sel viisil märkimisväärse varanduse. Pärast naise surma abiellus ta veel kaks korda ja elas üle kõik oma naised. 1813. aastal läks Taani riik aga pankrotti ning kaasnenud majanduskriis tegi vaeseks ka Thiele.
Leonard Susskind

Leonard Susskind (sündinud 20. mail 1940 Bronxis New Yorgis) on juudi päritolu Ameerika Ühendriikide füüsikateoreetik ja teaduskirjanik. Ta on stringiteooria loojaid. 
Ta töötab 1979. aastast Stanfordi Ülikoolis teoreetilise füüsika professorina. Tema peamised uurimisvaldkonnad on stringiteooria, kvantväljateooria, statistiline kvantmehaanika ja kvantkosmoloogia. Ta esitas stringiteoorias maastikuprobleemi.
1998. aastal pälvis ta Ameerika Füüsikaseltsi Sakurai auhinna panuse eest stringimudelite loomisel, kalibratsiooniteooriasse ja kvantkromodünaamikasse. 
Ta on mitme populaarse teadusraamatu autor.

Haridus ja töökäik

Ta lõpetas 1962. aastal City College of New Yorki bakalaureusekraadiga füüsika erialal.  1965. aastal sai ta Cornelli Ülikoolist doktorikraadi füüsikas.
Ta töötas aastatel 1966–1979 Iisraeli ülikoolides abiprofessori, kaasprofessori ja 1970. aastast professorina. Alates 1979. aastast  töötab ta Stanfordi Ülikoolis teoreetilise füüsika professorina (2000. aastast Felix Blochi professor). Ta on juhtinud Stanfordi Ülikooli teoreetilise füüsika instituuti.
Hakone (Kanagawa)

Hakone (箱根 町 Hakone-machi) on Jaapani linn Kanagawa prefektuuris Honshū saarel.
Elo Tamul

Elo Tamul (kuni 1931 Elisabeth Lokk; 21. jaanuar 1913 Võru – 5. jaanuar 1994 Tartu) oli eesti laulja ja näitleja. 
1931. aastal lõpetas ta Võru Ühisgümnaasiumi. 1935–1940 õppis Tartu Kõrgemas Muusikakoolis laulmist Rudolf Jõksi klassis. 
1931. aastal asus tööle Võru teater Kandlesse. 1935. aastast töötas Vanemuises koorilauljana, 1944. aastast ooperi- ja operetisolistina, 1957. aastast draamanäitlejana. 
Filmis "Kõrboja peremees" mängis ta Kõrboja Madlit.

Isiklikku

Ta on maetud Tartu Pauluse kalmistule.
Tema poeg on ajaloolane Villu Tamul.
Kolkja vanausuliste muuseum

Kolkja vanausuliste muuseum (ka Vene vanausuliste muuseum) on aastal 1998 asutatud muuseum, mis asub Peipsiääre vallas Kolkja asulas. Muuseumi asutaja ja ühtlasi selle omanik on Peipsiääre vald.
Muuseumis eksponeeritakse vanausuliste traditsioonilisi riideid, tarbeesemeid, käsitöid, tööriistu, fotosid, raamatuid ja muud.
Eduard Suess

Eduard Suess (20. august 1831 London – 26. aprill 1914 Viin) oli Austria geoloog ja poliitik.
Ta tegeles Alpide tektoonika ja mäetekkeprotsessidega. Tema kasutusele võetud on ürgkontinent Gondwana ja Teetise mere nimi.
Tema võttis kasutusele  ka termini "biosfäär" (1875).
Kait Kall

Kait Kall (sündinud 19. detsembril 1987) on eesti näitleja.
Ta lõpetas 2011. aastal Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemias näitleja eriala ja asus 2013. aastal tööle Von Krahli Teatrisse.
Alates 2013 – Kanal 2 komöödiasarjas "Naabriplika" (Tola)
Põltsamaa Muuseum

Põltsamaa Muuseum on muuseum Põltsamaa linnas.
Muuseumi valdkonnad on Põltsamaa linnuse, linna, kihelkonna ja piirkonna aja- ja kultuurilugu. Muuseumis korraldatakse mitmesuguseid üritusi: ajutisi näitusi, loenguid, muuseumitunde, kodukandipäevi jmt.
Muuseum asub Põltsamaa ordulinnuses. Muuseum on Põltsamaa valla hallatav asutus.

Ajalugu

1987. aasta 5. oktoobril loodi Põltsamaa Muinsuskaitse Selts, mille üks põhieesmärke oli muuseumi asutamine. Samal aastal sai muuseum ka esimese eksponaadi: Aleksei Katmaa annetas Põltsamaa linna 1929. aasta kaart-skeemi. 1990. aasta augustis korraldas selts kodukandipäevad, kus oli võimalik demonstreerida juba esinduslikku näitust vanavarast.
1991. aastal sisustati Põltsamaa Huvikoolis muuseumituba. 1996. aastal loodi Põltsamaa Huvikoolis muuseumitöötaja ametikoht. 1997. aasta algul renditi Põltsamaa Majandusühistult linnuseõuel asuv laohoone. Muuseumi töö organiseerimiseks ja muuseumitöötaja abistamiseks loodi muuseumi nõukogu.
Muuseum avati pidulikult 9. augustil 1997. Juba enne avamist toimusid Põltsamaa ajaloo konverents, ajaloohuviliste mõttevahetus ja muuseumitunnid.

Eksponaadid

Praeguseks on tulmeraamatutesse registreeritud u 4100 eset, raamatut, dokumenti ja üle 4000 foto. Museaalid jõuavad muuseumi enamasti annetusena.
Põltsamaa suudlus
1960. aastatel leiti Põltsamaa keskaegse kiriku asemelt kohalikust paest tehtud nurgakonsool, mille esiküljel on reljeef kahe ühtesulanud peaga. Muuseumi väärikaimat eksponaati nimetatakse Põltsamaa suudluseks.
Põltsamaa portselan
Portselanimanufaktuuri sinivalged tooted leidsid tunnustust, kuid nende kulukas tootmine kestis vaid 18. sajandi lõpuni. Põltsamaa portselan on haruldane. 1970. aastatel arheoloogilistel kaevamistel leitud portselanesemed asuvad Eesti Tarbekunsti- ja Disainimuuseumis ning ka Põltsamaa Muuseumis.
Harmoonium Woodstock Canada
Harmoonium osteti Mullavere külast. Muusikariist oli väga halvas seisukorras, see oli lahti võetud, uuesti kokku pandud ja siis üle värvitud. Pill korrastati ja puhastati värvist 1990. aastatel. Muuseumis on sellel pillil kõlanud nii raske kui ka kerge muusika palu.
Karjapasun
Põltsamaa esimene muuseum asus lossis ning hävis sõjatules koos kiriku ja lossiga. Muuseumi üks uhkemaid eksponaate oli kasetohust karjapasun, mis oli juulis 1941 välja laenatud ning tänu sellele pääses hävingust. Aastal 1997 sai unbkaudu 150-aastane unikaalne karjapasun tagasi oma väärika koha teiste Põltsamaa Muuseumi eksponaatide seas.
Kuldmünt
20. mail 1997 leiti Põltsamaa lähedalt Kuningamäelt haruldane kuldmünt, mis on ilmselt vermitud Austria Montforti krahvkonnas krahv Guilelmus (Wilhelm) IX poolt. Tegemist on Prantsuse tolleaegse populaarse kuldmündisordi ecu d´or au soleil jäljendusega, mis keskaegsel Liivimaal kandis nimetust Sonnenkrone. Münt kuulub Ajaloo Instituudi kogusse.
Medex päevakirurgia erakliinik

Medex päevakirurgia erakliinik on Tartus asuv kliinik, mis osutab ambulatoorset ja lühiajalist statsionaarset arstiabi.
Theodor Hans Wühner

Theodor Hans Wühner (13. veebruar (vkj) 1868 Tarvastu – 15. november 1959 Lübeck) oli eesti vaimulik.
Õppis Tartus gümnaasiumis aastatel 1880–1887. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1887–1891. Ülikooli lõpetas ta Cand. theol. astmega. Prooviaastal oli ta Räpina Miikaeli koguduses Friedrich Gustav Masingi juures. Ordineeriti õpetajaametisse 31. oktoobril 1893
Oli 1893–1894 Viljandi praostkonna vikaarõpetaja. 1895–1896 oli adjunktpastoriks Torma Maarja koguduses ja 1896–1900 Tartu Maarja koguduses. Aastatel 1900–1934 oli ta Karula koguduse õpetaja, kusjuures 1915–1917 oli ta välja saadetud Siberisse (Jenisseiskisse ja Krasnojarskisse).
Lahkus aastal 1939 Saksamaale. 1940–1943 oli pastoriks Eichstädtis (praegu Dąbie, Poolas, Suur-Poola vojevoodkonnas, Koło maakonnas). Emerituuris olles elas Göttingenis, Eutinis ja Lübeckis. Lübeckis ta ka aastal 1959 suri.

Isiklikku

Tema isa Hans Wühner oli eesti rahvusliku liikumise tegelane. Vend, märterpastor Richard Alexander Georg Wühner oli Valga Peetri koguduse õpetaja.
Boriss Rodoman

Boriss Borissovitš Rodoman (Борис Борисович Родоман; sündinud 29. mail 1931) on vene geograaf.
Tema peamisteks uurimisvaldkondadeks on teoreetiline geograafia, kultuurmaastikud ja inimese ökoloogia.
Ta on esitanud kultuurmaastike geomeetrilise struktuuri tüpoloogia.
Tema tihe side eesti geograafidega on mõjutanud Eesti maastikuteaduse arengut.
Käända mõis

Käända mõis (saksa keeles Kaenda) oli rüütlimõis Kullamaa kihelkonnas Läänemaal.
Mõisa omanikud olid Handtwigid.
Viltina kivikalmistu

Viltina kivikalmistu (rahvasuus ka: Rutiränk) on Saaremaa vallas asuv muinaskalmistu. 
Kalmistu pärineb 10.–13. sajandist. See on suurimaid (3236 km²) läbiuuritud muinaskalmistuid Eestis.
Kivikalmistut uuriti 1940. aastal, kui sinna hakati rajama Nõukogude sõjaväebaasi. Kalmistult on leitud rikkalike panustega põletatud luid (põletusmatus), mis paiknesid nii kiviringides kui ka põletatud raudneetidega paadis. 
Arvatakse, et kalmistu kuulus ülikusuguvõsale.
Otepää Teataja

Otepää Teataja on Otepää, Nõuni, Puka ja Sangaste ümbruskonna häälekandja, mis ilmub 2 korda kuus.

1932–1944

Otepää, Sangaste, Puka ja Palupera ühise ajalehe Otepää Teataja esimene number ilmus 18. märtsil 1932. Lehte trükiti tolleaegses Otepää trükikojas „Pallas“. Pärast sõja-aastaid oli lehe väljaandmises paus kuni aastani 1989.
Esimesel aastal trükiti kokku 39 lehenumbrit mahuga 4–8 lehekülge, 1933. aastal anti välja 51 lehenumbrit ning tiraaž tõusis 1000. 1935. aastal oli leht Otepää, Kambja, Rõngu, Sangaste ja Urvaste ümbruskonna ajaleheks. Esimeseks toimetajaks oli August Toomingas. Pärast teada toimetas lehte Arvo Orn, kuu aega pärast Nõukogude võimu tulekut oli 1940. aastal väljaandjaks ja toimetajaks Vello Pekomäe, Teise maailmasõja ajal toimetas lehte Aleksander Tiitsmaa. Otepää Teataja jõudis ilma suuremate vaheaegadeta lugejani ka aastatel 1932–1940. Pärast aastast vaheaega 1941. aastal, alustas leht uuesti ilmumist. Teise maailmasõja järel lõpetas leht ilmumise.
Esimese ilmumisperioodi lehed on leitavad digiteeritud Eesti ajalehtede andmebaasist DEA.

Alates 1989. aastast

Detsembris 1989 alustas Otepää Teataja uuesti ilmumist Otepää Arenduskeskuse väljaandena. Tiraaž oli 3000. Aastail 1989–1996 oli toimetaja Aili Miks, kes oli innuga lehe taassünni juures, tehes tööd oma vahenditega ja sageli öötundide arvelt. 1989. aasta sügisest 1992. aasta kevadeni ilmus 18 numbrit Otepää Teatajat, neist 14 esimesest Otepää arenduskeskuse väljaandena ja 5 viimast OÜ Otepää Teataja väljaandena. 1992. aasta alguses oli lehe tegevus ajutiselt peatatud seoses ajaleheks sobiva paberi nappusega. 1992. aastal ilmus ainult 4 Otepää Teatajat.
1933. aastast, mil kolm omavalitsust (Otepää, Pühajärve, Palupera) otsustas igaüks lehte doteerida 1000 krooniga, hakati lehte jagama tasuta. 1994. aastal ilmus 19 lehenumbrit, 1995 13 lehenumbrit ja 1996 14 lehenumbrit.
1997. aastal tehti mitmeid uuendusi – tegevust alustas uus toimetus, lugejad said Otepää Teatajat lugeda nüüd juba kaasaegses ajalehemõõdus. Suurenes ka lehe piirkond, lisaks Otepääle ja Paluperale liitus lehega ka Puka vald. 2006. aastast liitus Otepää Teatajaga Sangaste vald ning sellest aastast alates hakkas Otepää Teataja ilmuma kaks korda kuus.
2005. aastal muutus Otepää Teataja nelja valla leheks. Otepää, Palupera, Puka vallale lisandus veel Sangaste vald. 2006. aastal hakkas Otepää Teataja ilmuma meedigrupi Süd-Est väljaandena ning valdade toetusel 2 korda kuus, aasta lõpuks jõudis ilmuda 20 numbrit kogumahus 200 lehekülge.
2007. aastal ilmus Aili Miksi sulest Otepää Teataja 75. aastapäevale pühendatud raamat „Elust ja inimestest ajalehe peeglis. Otepää Teataja 75“. Raamat annab hea ülevaate lehe ajaloost ja lehe tegijatest. 
Otepää vald annab välja piirkondlikku häälekandjat Otepää Teataja. Ajaleht ilmub kaks korda kuus ning on vallakodanikule tasuta. Otepää Teataja tiraaž on 4100 eksemplari. Toimetaja on Arvo Saal. Kõik Otepää Teatajad alates aastast 2002 on leitavad Otepää valla kodulehelt.
Haag

Nimi

Hollandikeelne nimi Den Haag on vanem nimi. Aastast 1639 kasutatakse ka nime 's-Gravenhage (Des Graven Hage) 'krahvi tara', mis on ka ametlik nimi.

Ajalugu

Haag oli algul jahipiirkond, hiljem Hollandi krahvide halduskeskus.
Haag on olemas aastast 1248, mil Hollandi krahv Willem II laskis ehitada losskindluse luitejärve (praegune Hofvijver) äärde. Tema poeg krahv Floris V hoolitses pärast Willemi enneaegset surma Ridderzaali valmimise eest.
Ridderzaal kindlustati, ent küla ümber selle ei saanud linnaõigusi, kuigi Haagist sai Hollandi krahvide ja nende järglaste residents. Haag sai kasvada Hollandi piirkonna linnade vahelise kompromissina, ent needsamad linnad hoolitsesid selle eest, et Haagist ei saaks kindlustatud linna. Kaheksakümneaastase sõja ajal jäi Haag ka peaaegu inimtühjaks.
Alles 1806, Prantsuse võimu all sai Haag linnaõigused, ent sel ajal ei andnud linnamüür enam eelist: Haag jäigi ilma linnamüürita ning sai vabalt laieneda. Seetõttu on levinud ütlus, et Haag ei olegi linn, vaid küla.
Linna vanemates osades on tavaliselt iseloomulikult laiad ja pikad tänavad. Majad on üldiselt madalad (mitte üle 4-korruselised) ning elegantsed. Linn on avaram kui teised Hollandi linnad. Kanaleid Haagis peaaegu ei ole, sest 19. sajandi lõpus nad kõik kuivendati.
Endine Hollandi koloonia Indoneesia on linnale oma jälje jätnud. Paljud tänavad on nimetatud Indoneesia kohanimede järgi ja linnas on arvukas, kuigi kahanev indoneeslaste kogukond.
Linna elu on koondunud Hofvijveri ja Binnenhofi (parlamendi residentsi) ümber. Teine populaarne turistide sihtkoht ja noorte inimeste väljasõidukoht on Scheveningeni supelrand linna loodeosas.

Transport

Trammide ja busside kohta vaata HTM Personenvervoer.
Kaks peamist raudteejaama on Den Haag Hollands Spoor (gv) ja Den Haag Centraal (gvc). Keskjaam on lõppjaam.
Estcoy

Estcoy (Est - Estonia, coy - company) on üldnimetus Kalevi jalaväepataljoni koosseisu kuuluva kompaniisuuruse allüksuse kohta, mis osales rahvusvahelisel sõjalisel operatsioonil Afganistani Islamivabariigis. Estcoy komplekteeritakse Eesti kaitseväe üksuste baasil.

Komplekteerimine ja väljaõpe

Estcoy komplekteerimine algab umbes aasta enne planeeritavat välismissiooni algust ja väljaõpe pool aastat enne välismissioonile siirdumist. Ühe kompanii teenistus välismissioonil kestab pool aastat.
Radikalism

Radikalism ehk käremeelsus on ühiskondlik-poliitiline ideoloogia suund, mis nõuab põhjalikke  ümberkorraldusi. Tekkis 18. sajandil Lääne-Euroopas ning oli seoses valgustusajastu ja Prantsuse revolutsiooni ideedega. 18. ja 19. sajandil peegeldas kodanluse suhtumist feodaal-absolutistlikusse ühiskonnakorda.
Radikaalideks nimetasid end ka Inglismaal parlamenti valitud Briti kaubandusametiühingute liikmed aastatel 1874 kuni 1892. Inglise radikaalid said oma ideed põhiliselt filosoofiliste radikaalide nagu  John Stuart Milli töödest, kus tegude õigsust mõõdeti suurima heolu mõõduga suuremale hulgale rahvale.
Mandri-Euroopas nagu Prantsusmaal, Itaalias ja Hispaanias arenes radikaalsus ideoloogiana 19. sajandil vabariiklaste toetuseks. 20. sajandil kandus radikaalsus seoses sotsialismi populaarsuse tõusuga  üle vasakpoolsesse poliitikasse. 20. sajandi radikaalsed parteid kaitsesid tööliste, väikekodanluse ja osaliselt haritlaskonna huve. Mõjukaim on olnud Prantsusmaal tegutsev Vabariiklik Radikaalide ja Radikaalsotsialistide Partei (asutatud 1869).
Messier 105

Messier 105 (ka M105 ja NGC 3379) on elliptiline galaktika, mis asub Lõvi tähtkujus.
Galaktika asub Maast 32 miljoni valgusaasta kaugusel. Messier 105 avastas 24. märtsil 1781 Pierre Méchain. See on üks mitmest galaktikast, mida polnud esialgses Charles Messier' koostatud Messier' kataloogis. See lisati kataloogi kui astronoom Helen Sawyer Hogg leidis Méchaini kirjutatud kirja, milles kirjeldab Messier 105te ning kirjeldatud objekt klappis NGC 3379ga.
Messier 105 tuumas asub ülimassiivne must auk, mille mass arvatakse olevat vahemikus 1,4×10⁸ kuni 2×10⁸ Päikese massi. Galaktikas asuvad ka mõned noored tähed ja täheparved, mis viitab, et mõnedes elliptilistes galaktikates toimub täheteke, kuid see protsess on väga aeglane.
Klāvs Elsbergs

Klāvs Elsbergs (3. jaanuar 1959 Riia – 5. veebruar 1987 Jūrmala) oli läti luuletaja ja tõlkija.
Ta oli luuletaja Vizma Belševica ja tõlkija Zigurds Elsbergsi poeg. 1978 abiellus ta luuletaja Irēna Auziņaga.
Elsbergs lõpetas Riia Prantsuse Lütseumi ning õppis Läti Ülikoolis prantsuse filoloogiat ja töötas seejärel kirjastuses Liesma toimetajana. Ta tõlkis peamiselt prantsuse luulet, aga ka proosat inglise ja vene keelest.
Klāvs Elsbergs hukkus segastel asjaoludel Jūrmalas Dubulti kirjanike majas.
Juris Kulakovs on viisistanud tema luuletusi ja esitanud neid ansambliga Pērkons.
Hubert Kahn

Hubert-Viktor Kahn (sündinud 6. detsembril 1930 Tallinnas) on eesti arstiteadlane, meditsiinidoktor, professor, töötervishoiuarst.

Elulugu

Hubert-Viktor Kahn on sündinud 6. detsembril 1930 Tallinnas riigiametnik August-Johannes Kahni ja Tallinna Konservatooriumi haridusega laulja ja laulupedagoogi Eugenie Kahni pojana. Ta lõpetas 1949. aastal Tallinna Nõmme Gümnaasiumi ning jätkas õpinguid Tallinna Polütehnilise Instituudi keemia-mäeteaduskonnas. 1950. aastal astus Tartu Ülikooli arstiteaduskonda, mille lõpetas 1956. aastal kiitusega. Aastatel 1948–1950 õppis ka Tallinna Muusikakoolis orkestri dirigeerimise erialal.
Akadeemilise kompetentsuse omandamine algas 1958. aastal astumisega Eesti Teaduste Akadeemia aspirantuuri tööhügieeni ja kutsehaiguste erialal. Väitekirja "Pliimürgistuste varajane diagnostika ja ravi CaNa₂ EDTA-ga" eduka kaitsmise tulemusena omandas 1964. aastal meditsiiniteadustekandidaadi kraadi. Doktorikraadi sai 1976. aastal uurimuse eest, mis käsitles põlevkivikeemia produktide üldtoksilist toimet inimorganismile. Professori kutse hügieeni erialal sai Kõrgema Atestatsiooni Komisjoni poolt 1986. aastal. 1980. aastal valiti Tartu Ülikooli korraliseks professoriks töötervishoiu erialal ja 1996. aastal emeriitprofessoriks. Jätkab aktiivset tegevust töötervishoiu arenduse valdkonnas ja praktiseeriva töötervishoiuarstina.

Isiklikku

Tema abikaasa oli raadioajakirjanik Kiira Kahn, vennapoeg diplomaat Jüri Kahn.
Si xiang

Neli sümbolit (neli kujundit; bigrammid; Si xiang; 四种爻象) on neli kahejoonelist guad ehk kaksjoont. Need kujutavad Yin'i ja Yang'i (vari ja valgus) vastastikuse toimega seotud nelja omadust. Tekkivad Yin ja Yang kahest algest ja tekitavad omakorda Kaheksa kolmjoont (Pa-gua).
Kuna neid kujutatakse kahe joone kombinatsioonina nimetatakse neid Lääne tõlgetes di- ja bigrammideks. Igal märgil on oma nimi: Vana Yin老陰, Noor Yang 少陽, Noor Yin 少陰 ja Vana Yang 老陽.
Peale nende on olemas ka kolme joone kombinatsioonist tekkivad kolmkaksjooned. Kui kuusjoonte märkimiseks kasutatakse kolmjoonte arve (1-8), siis võib tekkivaid kahearvulisi arvukombinatsioone (vanas hiina kirjas asuvad kohakuti) nimetada ka kaheksakaksjoonteks. Selline kõrvalmärgistus levis Songi dünastia ajal Shao Yong'i (Shao Kangjie) poolt kasutusele võetud ennustamise läbi.
Auguste Beernaert

Auguste Marie François Beernaert (26. juuli 1829 Oostende, Madalmaad – 6. oktoober 1912 Luzern, Šveits) oli Belgia jurist ja poliitik.
Beernaert õppis Louvaini, Pariisi, Berliini ja Heidelbergi ülikoolides.
26. oktoobrist 1884 kuni 26. märtsini 1894 oli ta Belgia peaminister, 30. jaanuarist 1896 kuni 18. juulini 1900 Belgia Esindajatekoja esimees. Ta esindas Belgiat 1899. ja 1907. aasta Haagi rahukonverentsidel.
1909. aastal anti talle ja Paul Henri Benjamin d'Estournelles de Constant'ile Nobeli rahuauhind.
Nekropol

Nekropol ehk surnute linn oli antiikaja kollektiivne matmispaik, mis moodustus tumulustest. Näiteks etruskide ainsad säilinud arhitektuurimälestised on nende nekropolid (umbes 6. sajand eKr), mis asuvad peamiselt Toscanas, Lazios ja Umbrias.

Nekropolide avastamine

Etioopias Aksumi obeliski endise asupaiga naabruses avastati arheoloogide rühma poolt kuninglik nekropol. Arheoloogid pidid paika ette valmistama Aksumi obeliski uuesti püstitamiseks – leiti suur hulk maa-aluseid kambreid ja kaarkäike, mida uuriti georadari ja elektrotomograafi abil.
Alates 1970. aastatest on Aksumi lähedalt leitud hauakambreid, millest paljud on rüüstatud ning praegu on ainult üks neist olnud avatud ka turistidele.
1978. aastal loodud UNESCO maailmapärandi nimistusse kuuluvad ka Teeba nekropolid.
Kapsasrohi

Toit

Kapsasrohtusid kasvatatakse toiduks. Eri liikidel kasutatakse toiduks eri taimeosi. Süüakse juurt (naeris ja kaalikas), vart (nuikapsas), lehti (kapsas), õisikuid (lillkapsas, brokoli ja rooskapsas) ning seemneid (sinep ja raps).
Kapsasrohud on suure toiteväärtusega. Nad sisaldavad palju C-vitamiini, kiudaineid ja muid toitaineid, muuhulgas vähivastaseid aineid. Keetmine vähendab toitainete sisaldust kapsasrohtudes, aga aurutamine, mikrolaineahjus kuumutamine ja vokkimine ei põhjusta olulist kadu.
Kapsasrohtude kõik osad on üldiselt söödavad ja sellepärast on kapsasrohtudel väga palju looduslikke vaenlasi.

Geneetika

Kuna kapsasrohtude hulka kuulub nii palju kultuurtaimi, on tema liikide geenide uurimine aastakümneid oluline olnud.
Juba 1935 avastas Korea botaanik Woo Jang-choon asjaolu, mida nimetatakse tema järgi U kolmnurgaks. (Korea riiki ei olnud sel ajal veel olemas, see oli Jaapani okupeeritud ja sellepärast sai Woo tuntuks jaapanipärase nimekujuga U.) Woo avastas kuue kapsasrohuliigi vahel huvitava seose. Nimelt on kolm liiki (etioopia sinep, sarepta sinep ja kaalikas) tekkinud kolme teise liigi (kapsas, must kapsasrohi ja põld-kapsasrohi) hübridiseerumisel. Etioopia sinep on kapsa ja musta kapsasrohu hübriid, sarepta sinep on musta ja põld-kapsasrohu hübriid ning kaalikas on põld-kapsasrohu ja kapsa hübriid.
2009 teatas Austraalia, Hiina ja Hollandi teadlaste ühisettevõte Bayer Cropscience, et nad on järjestanud kogu kaalika genoomi.