google/wiki40b huggingface dataset:
Adaptiivne kiirushoidik

Adaptiivne kiirushoidik on maanteesõidukite valikulise kiirushoidiku süsteem, mis reguleerib automaatselt sõiduki kiirust, et säilitada ohutu vahemaa eesmise sõidukiga. Adaptiivsel kiirushoidikul on 2019. aastaks tekkinud 20 erinevat nimetust, mis kirjeldavad sama funktsiooni. Sageli kasutatakse ka dünaamilise kiirushoidiku nimetust.

Tööpõhimõte

Süsteem töötab sensoritest saadud informatsiooni abil, sensorid asuvad üldjuhul tuuleklaasi taga või eesmises kaitserauas. Enamlevinud sensori tüübid on radar, lasersensor ja kahe kaamera koostööst saadav ruumiline pilt. Sensorid mõõdavad distantsi eesolevast autost ja võimaldavad vastavalt distantsile muuta sõidukiirust. Takistuste puudumisel hoiab adaptiivne kiirushoidik juhi seadistatud piirkiirust. Takistuse ilmumisel sõidurajale pidurdab sõiduk automaatselt, kuni on saavutatud juhi seadistatud distants eesoleva sõiduki suhtes. Adaptiivne kiirushoidik ei paku täielikku automaatikat, vaid on mõeldud juhi abistamiseks; autot peab endiselt juhtima sõiduki juht.

Funktsionaalsus

Adaptiivset kiirushoidikut peetakse tuleviku intelligentsete autode tähtsaimaks komponendiks. See suurendab sõidukijuhtide turvalisust ja sõidutee mahutavust, kuna optimeerib autodevahelist kaugust ja muudab selle ühtlaseks. Sõidukeid, millele on paigaldatud adaptiivne kiirushoidik, peetakse SAE International   definitsiooni järgi 1. taseme isesõitvateks autodeks. Sõidukeid, millel on lisaks adaptiivsele kiirushoidikule lisatud ka mõni teine arukas süsteem, näiteks sõiduraja tsentreerimissüsteem, kutsutakse 2. taseme isesõitvateks autodeks.
Rannakaitsepatarei nr 12 (Paljassaare)

Rannikupatarei nr 12 oli 1915. aastal ehitatud Peeter Suure merekindluse peapositsiooni mererinde suurtükipatarei Suur-Paljassaare saarel, praeguse Paljassaare poolsaare loodeosas.
Patarei relvastuses oli neli Vickersi 130 mm kahurit. Patarei valmis 1915. aasta augustis.
Pärast 1919. aastat kasutati patareihooneid miinide ladudena, kahurialused konserveeriti.
Rannikupatarei nr 12 on tunnistatud kultuurimälestiseks.
Pávlos (Kreeka kroonprints)

Sünd

Kroonprints Pávlos sündis 20. mail 1967 Ateenas. Kreeka traditsiooni järgi sai ta oma nime oma vanaisa, kuningas Pávlose järgi. Ta ristiti õigeusu kirikus ning Walesi prints Charles oli üks tema ristivanematest. 
Tema sünniaasta detsembris toimus Kreekas kuninga korraldatud riigipöördekatse samal aastal võimule tulnud valitsuse vastu, mille nurjumise järel kuninglik perekond põgenes kõigepealt Itaaliasse, kus nad elasid viis aastat Roomas, 1973. aastast aga Londonis.

Haridus

Kroonprints lõpetas Londoni Hellenistliku Kooli, mille asutasid tema vanemad; hiljem õppis ta Armand Hammer United World College of the American Westi New Mexico osariigis Ameerika Ühendriikides ning Sandhursti Sõjaväeakadeemia Suurbritannias. 
Ta õppis Georgetowni ülikoolis välisteenistust koos oma tädipoja, Hispaania kroonprintsi Felipega.
Dave Farrell

Dave Farrell (8. veebruar 1977 Plymouth) on USA ansambli Linkin Park basskitarrist.
Rukkilill

Nimetus

Rahvapärased nimetused: härja pead, rukkisinine, rüälill, sinilill jm.

Levila ja kasvukoht

Pealevila on Euroopa ja Põhja-Ameerika, kuid kasvab ka mujal. Eestis on ta arheofüüt. Seoses intensiivpõllunduse ja herbitsiidide kasutamisega on ta arvukus Eesti looduses oluliselt vähenenud. Rukkilill kasvab peamiselt põlluumbrohuna eriti taliviljapõldudel, kuid ka tee- ja kraaviservadel ning jäätmaadel. Eelistab liivakaid muldi, kuid kasvab ka mujal. Valguslembene, kuid talub ka varju.

Kirjeldus

Rukkilill on ühe- või kaheaastane ühekojaline rohttaim. Kõrgus 15 cm kuni 1 meeter.
Rukkilille lehed on lihtlehed, mille pealmine pind on helbelistest karvadest valkjas kuni hallikas, alakülg viltjaskarvane. Juurmised ja alumised varrelehed on süstjad, veidi tömbi tipu ja terve kuni lõhestunud servaga, rootsulised. Need kuivavad varakult. Keskmised ja ülemised varrelehed on kitsamad, tipul teritunud, enamasti terveservalised, rootsutud. Nende pikkus on kuni 10 (12,5) cm ja laius kuni 0,6 sm. 
Varred kasvavad enamasti üksikult, on püstised ja harunevad enamasti keskpaigast või sellest veidi altpoolt. Varreharud on viltu üles suunatud ja pikad. Kogu vars on heledamate kantidega ja kaetud helbeliselt võrkjate valkjate kuni hõbedaste karvadega. Taimel on sammasjas harunev juur, mis ulatub mullas kuni 20 cm sügavusele. 
Õied moodustavad korvõisiku, mis koosneb õisiku keskel asuvatest mõlemasugulistest putkõitest ja steriilsetest kellukjatest äärisõitest. Värvuselt on õied enamasti sinised, kuid võivad olla ka sinivioletsed, harvem purpurpunased, lillakasroosad kuni valged. Korvõisiku läbimõõt on 2,5–3,5 cm. Õisikul on munajas kuni 1,5 cm pikkune üldkatis. Korvõisikud on koondunud peaaegu kännasjaks liitõisikuks. Õitseb juunist septembrini (oktoobrini). Taim on putuktolmleja
Rukkilille viljad on äraspidimunajad, veidi karvase pinnaga, keskmiselt 4 mm pikkused, helehallikad või kollakad seemnised. Seemnistel on 3–3,5 mm pikkune ruugjas pappus. Viljad valmivad alates juulikuust. Ühel taimel on seemneid üle 5000. Seemned levivad nii viljapõllu õlgedega, viljaseemnete sees ja ka loomade ning vee abil.

Kasutamine

Rukkilill on hea meetaim. Tolmeldavad putukad saavad taime õitest rohkesti nektarit. Peamised tolmeldajad on mesilased.  
Tuntud ka ravimtaimena: tema äärisõite leotist kasutatakse uriini- ja sapieritust soodustava vahendina, samuti silmakompressideks. Rahvameditsiinis on õite viina- või veeleotist kasutatud köha- ja palavikuvastase vahendina. 
Taim sisaldab rikkalikult C-vitamiini, seemnised õli. Õitest saadakse ka sinist värvi. 
Mitmeid vorme ning sorte kasvatatakse aedades suvelilledena, eriti suuremate rühmadena. Sobib lõikelilleks.
Lootsi tänav (Tallinn)

Lootsi tänav on tänav Tallinnas Kesklinna linnaosas Sadama asumis.
Tänav algab kahe haruna ja lõppeb ühe haruna Laeva tänavaga ristudes.
Tartu vald (1939)

Tartu vald oli vald Tartumaal aastail 1939–1950.
Vald moodustati senise Raadi valla maa-alast, välja arvatud osa Võibla küla maa-ala; senise Haaslava valla Ihaste küla piirkonnast; senise Luunja valla Kabina ja Põvvatu asunduste maa-aladest; senise Vesneri valla maa-alast; senise Elistvere valla Soe ja Jõevälja külade, Vedu asunduse, Nigula asunduse Kalda ja Heinavahi talude ning suurema osa Vedu küla maa-aladest.
Vald kuulus Riigivolikogu 51. valimisringkonda, kust valiti Jüri Uluots.
1. aprillil 1939 oli vallas 3241 elanikku.
Valentina

Valentina on naisenimi.  Nime esineb Venemaal, Itaalias, Kreekas, Makedoonias, Rumeenias, Hispaanias, Horvaatias, Sloveenias ja mujal. Ukrainapärane variant on Valentõna.
Valentina on naissoost variant Vana-Rooma mehenimest Valentinus.
1. jaanuari 2017 seisuga elas rahvastikuregistri andmetel Eestis 9357 Valentina-nimelist inimest. See on populaarsuselt 6. naisenimi Eestis.
Valentina on Eestis keskmiselt 67 aasta vanune (mediaanvanus on 67). Kõige populaarsem on eesnimi Valentina vanuserühmas 75–79, kus neid on 10 000 elaniku kohta 261,96.
Heinrich (eesnimi)

Heinrich on mehenimi.
Eestis elas Rahvastikuregistri andmetel 8. mai 2012 seisuga 198 Heinrichi-nimelist inimest. 1. jaanuari 2019 seisuga oli Eestis eesnimi Heinrich 136 mehel. Heinrich on Eestis leviult 542. mehenimi.
Kõige populaarsem oli eesnimi Heinrich vanuserühmas 85+, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 7,04 ning Rapla maakonnas, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 2,66. Heinrich oli keskmiselt 52 aasta vanune (mediaanvanus oli 55).
Regensteini krahvkond

Ajalugu

Regensteini lossikrahve Heimburgi lähistel on esmakordselt mainitud aastal 1169 seoses krahv Konrad von Regensteiniga, kes oli Blankenburgi krahvi Poppo I (1095–1164) poeg, kes ise oli Halberstadti piiskopi, krahv Reinhardi vennapoeg Ripuari Reginbodo suguvõsast.
Kuulsaim Regensteini krahv oli Albert II (1310–49), kes 1330. aastatel oli sageli tülis ümbritsevate valduste juhtidega, nagu Halberstadti piiskopid ja Quedlinburgi abtiss. Need lood romantiseeriti Gottfried August Bürgeri ballaadis Röövelkrahv (saksa Der Raubgraf), pandi muusikasse Johann Philipp Kirnbergeri poolt ja samanimelise romaani kirjutas Julius Wolff.
15. sajandil viis krahviperekond oma residentsi Blankenburgi; Regensteini loss oli aegunud ja jäi varemetesse. Viimane krahviperekonna võsu, krahv Johann Ernst, suri aastal 1599. Koos Blankenburgiga langes see tagasi Halberstadti  piiskopkonnale. Varsti pärast seda Blankenburg ja Regenstein eraldati. Regenstein jäi Halberstadtile, samas Blankenburg annekteeriti Braunschweig-Wolfenbütteli hertsogite poolt.
Petrus Lombardus

Petrus Lombardus (u. 1100, Itaalia – 20. juuli 1160, Pariis, Prantsusmaa) oli keskaegne filosoof ja Pariisi piiskop. Ta oli keskaja üks tähtsamaid skolastikuid.
Petrus Lombardus sündis vaeses perekonnas Lumellognos, Itaalias, Novara lähistel. Clairvaux Bernardi toel avanes talle siiski võimalus õppida Bolognas, Reimsis ja Pariisis. Hiljem sai tast Pariisi Notre Dame'i kooli professor. 1159. aastal sai temast Pariisi piiskop.
Petrus Lombarduse tuntuim teos on Sententsid (Quatuor libri sententiarum, 'Sententside neli raamatut'), mis on üks skolastilise filosoofia tähtsamaid ja kommenteeritumaid teoseid. Keskaegsete ülikoolide teoloogiharidus põhines paljuski selle õppimisel ja kommenteerimisel. Teos mõjutas suuresti ka Albert Suure, Bonaventura, Aquino Thomase ja Duns Scotuse filosoofiat. Selle teose tõttu kutsuti Petrus Lombardust lisanimega Magister Sententiarum, 'sententside õpetaja' või isegi lihtsalt nimega Magister, "õpetaja.
Petrus Lombarduse enese filosoofia oli mõjutatud eelkõige Pierre Abélardi poolt. Eriti mõjutas see tema kolmainuõpetust.
Arnold Juhkum

Arnold Juhkum (29. august 1895 Tallinn – 19. mai 1966 Tallinn) oli eesti filmirežissöör.
15-aastaselt asus tööle tehases Dvigatel, seejärel töötas Vene-Balti laevatehases. 1918. aastal astus vabatahtlikuna Punaarmee 1. Tallinna kommunistlikku pataljoni. Selle pataljoni ridades osales ta Vene kodusõja lahingutes Uurali rindel. Hiljem võttis ta 2. Viljandi kommunistliku polgu koosseisus osa lahingutest Eestis. Aastatel 1921–1927 töötas ta Ülevenemaalise Erakorralise Komisjoni – OGPU organites.
1921. aastast töötas paralleelselt Petrogradi Eesti Töölisteatri (hiljem Eesti Töölisteater Leningradis) näitlejana. Lõpetas Petrogradi Foto-Kinotehnikumi õhtuse osakonna filminäitlejana. 1927. aastast töötas Sevsavkino kinovabrikus (hiljem Lenfilmi filmistuudio), algul režissööri abina ja assistendina, hiljem režissöörina. Seejärel töötas populaarteaduslike filmide stuudios Lentehfilm režissöörina. 
1940. aasta oktoobrist 1946. aasta septembrini töötas Riikliku Julgeoleku Ministeeriumi uurijana. 
1946. aasta septembrist töötas Tallinna Kinostuudios režissöörina. Juhtis enam kui 50 nõukogude filmi dubleerimist eesti keelde ning ringvaatefilmide "Nõukogude Eesti" valmistamist. Lühifilm "Eesti põlevkivi" pälvis Eesti NSV Ministrite Nõukogu I preemia.
Ta on maetud Rahumäe kalmistule.
Boris von Harten

Boris von Harten (11. märts 1899 Pärnu – 10. november 1960) oli Kohtla ja Adavere metskonna metsaülem.
Osales Vabadussõjas, õppis Tartu Ülikoolis 1917–1918 matemaatikat, 1920–1924 ja 1930 (lõpetas 1930) metsandust ja 1932–1936 (lõpetas 1936) õigusteadust.
Asus Saksamaale, oli Geildorfi metsaülem.
Merike Peld

Elulugu

Lõpetas 1983 Tallinna 32. Keskkooli, 1988 TÜ füüsika-keemiateaduskonna, 1994 TTÜ-s magistrantuuri ja 2002 doktorantuuri, keemiamagister (1995, TTÜ), väitekiri "Naatriumi ja magneesiumi asendustega kaltsiumfluorkarbonaatide süntees", Ph.D. (loodusteadused, 2005, TTÜ), väitekiri "Asendustega apatiidid raskmetallide sidujana". Oli 1988–92 TPI anorgaanilise keemia labori insener, 1994 TTÜ keemiainstituudi anorgaanilise ja analüütilise keemia õppetooli assistent, 2000–05 anorgaanilise ja üldkeemia õppetooli assistent, 2005–06 anorgaanilise keemia õppetooli assistent, 2006– patendibüroo Turvaja OÜ konsultant.

Teadustöö

Uurimisvaldkond: anorgaaniliste fosforiühendite keemia, keemilise ja instrumentaalanalüüsi meetodid. 19 teadustrükist.
Valentina Borissenko

Valentina Mihhailovna Borissenko (vene keeles Валентина Михайловна Борисенко; sünninimi Valentina Belova; 28. jaanuar 1920 Tšerepovets – 6. märts 1993 Taškent) oli Nõukogude Liidu maletaja, naiste suurmeister (1978).
Borissenko oli 1940. aastate teisel poolel tugevamaid vene maletajaid (tuli 1945. aastal NSV Liidu malemeistriks) ja pääses aastavahetusel 1949/1950 Moskvas naiste maailmameistrivõistluste turniirile uue maailmameistri selgitamiseks. Maailmameistriks neil võistlustel tuli Ljudmõla Rudenko. Borissenko (toona Belova) jagas seal koos Jelizaveta Bõkovaga 3.–4. kohta. 
1952. aastal Moskvas toimunud pretendentide turniiril jagas Borissenko 4.–6. kohta. Järgmistes MM-tsüklites saavutas ta pretendentide turniiridel 1955. aastal Moskvas 5. koha ja 1959. aastal Plovdivis 8. koha.
Malekarjääri parima tulemuse saavutas Borissenko võisteldes 1961. aastal Serbias Vrnjačka Banjas MM-i pretendentide turniiril, kus ta jäi Nona Gaphrindašvili järel teiseks. Järgmises MM-tsüklis jagas ta 1964. aastal Suhhumis pretendentide turniiril 7.–8. kohta. 
Borissenko sai FIDE-lt 1950. aastal naiste rahvusvahelise meistri ja 1978. aastal naiste suurmeistri nimetuse.
Lustratsioon Ukrainas

Lustratsioon Ukrainas on Ukrainas pärast 2014. aasta Ukraina revolutsiooni alanud protsess, mille eesmärk oli tõrjuda riigiametitest ja omavalitsustest Viktor Janukovõtši ajal kõrgemate ametnikena töötanud isikud.

Ajalugu

2014. aasta septembris võttis Ukraina Ülemraada vastu võimu puhastamise seaduse (ukraina keeles Закон України "Про очищення влади"), millega keelustati nimetada ametisse isikuid, kes töötasid kõrgetel juhtivatel kohtadel ajavahemikus 25. veebruar 2010 kuni 22. veebruar 2014 ehk president Viktor Janukovõtši ametisoleku ajal. Kolmandal hääletusel hääletas lustratsiooniseaduse poolt 231 saadikut registreeritud 246-st.
Rosma kalmistu

Rosma kalmistu on kalmistu Põlva kihelkonnas Võrumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Rosma külas Põlva vallas Põlva maakonnas.
Kalmistu rajati 1990. aastal, sest Põlva kalmistut hakkas kimbutama ruumipuudus. Kalmistu praeguse matuse-ala pindala on praegu umbes 1,9 ha, kuid perspektiivse matuse-ala pindala on umbes 8 ha ja kinnistu kogupindala on umbes 14 ha.
Ericsson

Ericsson (Telefonaktiebolaget L. M. Ericsson) on Rootsi juhtiv telekommunikatsiooniettevõte.
Ettevõtte asutas 1876. aastal telegraafivarustuse remonditöökojana Lars Magnus Ericsson.
Ericssoni peakorter asub Stockholmi Kista linnaosas.
Tallinnas asub mobiiltelefonivõrkude tarbeks võrguseadmeid tootev Ericssoni tehas (Ericsson Eesti AS).
1. oktoobril 2001 liitus Ericssoni mobiilitelefone tootev üksus firmaga Sony ja ühisfirma hakkas kandma nime Sony Ericsson. 2012. aastal ostis Sony välja Ericssoni osaluse, saades ettevõtte ainuomanikuks; ettevõtte nimi on sestpeale Sony Mobile Communications AB.
1931. aasta mäesuusatamise maailmameistrivõistlused

1931. aasta mäesuusatamise maailmameistrivõistlused olid 1. maailmameistrivõistlused mäesuusatamises, mis toimusid 19.–23. veebruarini Mürrenis Šveitsis. Võistlustel oli mängus 4 komplekti medaleid (kaks ala nii meestele kui naistele). Võistlustel osales seitse riiki 56 sportlasega.
Hüpotenuus

Hüpotenuus on täisnurga vastaskülg täisnurkses kolmnurgas; ka selle külje pikkus.
Juhan Pruuden

Elulugu

Juhan Pruuden on teenistujate poeg.
Lõpetas 1954 Viljandi 2. Keskkooli, 1959 Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) insener-elektrikuna, tehnikakandidaat (1987, TPI), väitekiri "Реализация проблемно-ориентированных пакетов программ и инструментальные средства их создания". Täiendas end 1992 USA Tolliakadeemias ja 1995 Rootsis. Oli 1959–60 Eesti NSV TA Energeetika Instituudi insener ja vaneminsener, 1960–61 Küberneetika Instituudi vaneminsener, 1961–65 nooremteadur, 1966–68 peainsener, 1968–90 Küberneetika Instituudi ja ühtlasi Moskva Elektronjuhtimismasinate Instituudi osakonnajuhataja, 1991–97 Küberneetika Instituudi osakonnajuhataja, 1997–2000 Küberneetika AS osakonnajuhataja, 2000–03 Cybernetica AS osakonnajuhataja, 2003– InfoSys OÜ juhataja.

Teadustöö

Uurimisvaldkonnad: infotehnoloogia, arvutitarkvara, infosüsteemid, instrumentaaltarkvara. Arendanud spetsialiseeritud programmeerimiskeelte ja tarkvarasüsteemide loomise meetodeid. Aastail 1991–98 loonud ja arendanud Eesti Tolli info- ja kontrollisüsteemi. Aastast 1996 ajakirja Baltic IT&T Review Eesti-poolne toimetaja. Nõukogude Eesti preemia (1965, koos B. Tammega), NSVL riiklik preemia (1987, kollektiivis). Üle 40 teadustrükise.
Zingem

Toponüümid

Siggingahem (885-86), Segingehem (941), Sicgingahæm (960), Sicgingahem (963), Sikingehem (964), Siggengem (1019-1030), Sicgingehem (XI saj), Siggechem (1088), Sinchem (1121), Singhem (1219).
Launkalne vald

Ajalugu

Aastani 1925 kandis vald Branti valla nime, seejärel sai see tänapäevase nime. Aastal 1935 oli valla pindala 70,78 km², elanikke oli seal 1186. 1945. aastal moodustati valda Branti ja Launkalne külanõukogud, aga aastal 1949 likvideeriti vald ametlikult. Selsamal aastal moodustati Smiltene vallas Cērtene külanõukogu, mille pindala kattub suuremas osas tänapäevase Launkalne vallaga. Aastal 1954 liideti sellega  Niedrājse külanõukogu Vorošilovi nimelise kolhoosi alad. Aastal 1969 nimetati Cērtene külanõukogu ümber Launkalne külanõukoguks. Aastal 1979 liideti osa külanõukogu maadest Palsmane külanõukoguga. Aastal 1990 muudeti külanõukogu vallaks.  2009. aastast kuulub vald Smiltene piirkonda.

Loodus

Vald asub suuremalt jaolt Vidzeme kõrgustikul. Suurim kõrgus on 240,8 meetrit (Slapjuma kalns, mis on ühtlasi ka Smiltene piirkonna kõrgeim koht). Vallas on 16 suuremat järve, neist kolm suurimat (53,9ha suurune Lizdole järv, 17,7ha suurune Niedrājs ja 16 ha suurune Spicieris) on ka Smiltene piirkonna suurimad järved. Suurim soo on 154 hektari suurune Krievi soo. Olulisemad jõed on Abuls, Vija jõgi, Rauza ja Palsa.

Kaitstavad objektid

Muinsusmälestistest on riikliku kaitse all kolm linnamäge - Kapusila linnamägi, Pīkaņi Kantsimägi ja Cērtene linnamägi koos selle juurde käiva tammide süsteemiga. Kohaliku kaitse all on Kaktiņi ja Kalnaslapjumi muinaskalmed, samuti ka Mūsiņi ja Pāvulkalnsi keskaegsed kalmistud.
Looduskaitse all on Silenieki õunapuu, Silva mänd, Pumpuri mänd, Ķauzeri elupuu, Silva dendraarium, Mežole mänd, 46 hektari suurune Natura 2000 ala Šepkas riests, Medņi tammed, Rauznieki mänd, Līdakase tamm, Kaģi künnapuu, Vidus Eķītese lehis, Lejas Eķītese pärn, Vīksnase pärn, Vecragi üheksatüveline pärn, Jaunragi pärn, Kleperi saar, Klaviņi pärn, Kalna Prāmnieki õunapuu, Ruņģi kahe ladvaga kuusk, Jaunpīkaņase tamm, Jaunpīkaņase õunapuud, Lejas Pīkaņase õunapuud, Lizdole mänd, Launkalne künnapuu, Ozoli tamm, Veckažoki paju, Veckažoki mänd, Gundegase mänd, Mūsiņase mänd, Lejas Mūsiņase nõialuuaga kuusk, Vecragi künnapuu ja Baloži tamm. Valla idaossa jäävad osaliselt Rauza hoiuala ja Šepka hoiuala, vallas asuvad veel 172 ha suurune Launkalne hoiuala ja 2832 ha suurune Mežole hoiuala.
Õlavööde

Õlavööde (ladina keeles cingulum membri superioris (inimesel) ja cingulum membri thoracici (loomal); tavakeeles õlad) on paljude selgroogsete kere osa, millele kinnituvad õlavarred, ka skeleti osa. 
Õlavöötme anatoomia, asend, funktsioonid ja morfoloogia võivad suuresti erineda nii liigiti kui ka indiviiditi.
Mao skeletil on õlavööde ja ka esijäsemed täiesti kadunud.

Patoloogia

Õlavöötme levinuimad haiguslikud seisundid on külmunud õla sündroom, rangluumurd, spordivigastus jpt.
Dendrolycus

Levila

Neid madusid võib kohata Kamerunis, Kongo Demokraatlikus Vabariigis ja Kongo Vabariigis.
Pealtjõe

Pealtjõe oli küla Harjumaal, ajalooliselt Nabala mõisa alal. Küla jääb tänapäeval Paekna küla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Jüri kihelkonda.
1920. aastatel jaotati Nabala küla Altjõe ja Pealtjõe külaks. 1977 liideti mõlemad külad Paeknaga.
Anton Bruckner

Anton Bruckner (4. september 1824 Ansfelden – 11. oktoober 1896 Viin) oli Austria helilooja.

Helilooming

Anton Brucknerit peetakse Johannes Brahmsi (1833–1897) kõrval tähtsuselt teiseks romantilise klassitsismi meistriks. Taoline määratlus on igati põhjendatud tema teoste vormiselgusega, kuid kolleeg Johannes Brahms on samas Brucknerile tihtipeale ette heitnud liigselt massiivset temaatilist materjali ("Bruckneri sümfooniad on nagu hiigelboa pigistused"). Tõepoolest, kui arvestada romantismiajastu sümfoonia keskmiseks pikkuseks 40 minutit, siis iga Bruckneri sümfoonia kestab vähemalt 60 minutit.
Bruckneri teoste, eriti sümfooniate kontserdikavadesse võtmisel ei tohi unustada hädavajadust kontrollida, et partituur dirigendi noodikogus ja hääled orkestri omas oleksid pärit samast kirjastusest, sest paljudest suurteostest eksisteerib mitu erinevat redaktsiooni.
Kompositsioonitehniliselt on Bruckneri pillikasutus pigem konservatiivne, eelistatult kasutab pillirühmi oreli registrite sarnaselt kinniste gruppidena. Eritunnusena on märkimisväärne, et ehkki 19.sajandil olid puupillide sugulusinstrumendid juba aktiivses orkestrikasutuses, ei kasuta Bruckner oma sümfoonilistes teostes neid kunagi. Samas on Bruckner Wagnerit ennast arvestamata üks väheseid wagnertuubade kasutajaid orkestris (7.-9.sümfoonias).
Hasso Kukemelk

Hasso Kukemelk (sündinud 5. detsembril 1957) on eesti pedagoog ja pedagoogikateadlane.
Ta lõpetas 1976 Elva Keskkooli ja 1981 Tartu Ülikooli füüsika ja füüsiku-pedagoogi erialal. 1990. aastal kaitses ta kandidaadikraadi pedagoogikateadustes (juhendaja Jaan Mikk, väitekiri "Reaalainete õppeteksti omandamisaja sõltuvus tema karakteristikutest").
Seejärel töötas ta Tartu 2. Keskkoolis füüsikaõpetaja (1981-1983) ja õppealajuhatajana (1983-1989). 
1989. aastast on ta töötanud õppejõuna ülikooli pedagoogikaosakonnas (1989-1994), olnud füüsika didaktika erakorraline dotsent (1994), juhatanud ülikooli teadus- ja arendusosakonda (1995-1998), juhtinud Eesti-Soome õpetajakoolituse alast ühisprojekti (1998-2002), täitnud haridusteaduskonna dekaani kohuseid (2007−2009) ning juhtinud haridusteaduste instituuti (2010−2011), kus on olnud 2002. aastast hariduskorralduse dotsent.

Tunnustused

1995 Eesti Haridusministeeriumi ja Eesti Akadeemilise Pedagoogika Seltsi I auhind parima pedagoogikaalase uurimuse eest (kollektiivi liikmena)
Zazad

Zazad on kurdide etniline rühm Türgi idaosas. Nad kõnelevad zaza keelt.
Pertti Salolainen

Pertti Salolainen (sündinud 19. oktoobril 1940 Helsingis) on Soome poliitik ja diplomaat.
1987–1995 oli ta Soome väliskaubandusminister.
28. aprillil 2003 anti talle Maarjamaa Risti II klassi teenetemärk, tunnustades tema tööd diplomaadina ja ühtlasi Eesti-Soome suhete arendajana.