google/wiki40b huggingface dataset:
Ruut Tarmo

Ruut Tarmo (1935. aastani Harald Rudolf Klein; 26. aprill 1896 Tartu – 28. jaanuar 1967 Tallinn) oli eesti näitleja ja lavastaja.
Oma karjääri alustas ta sünnilinnas Tartus juba 1912. aastal. Aastal 1914 alustas ta tegutsemist Vanemuises. Sealt sattus ta ka maailmalavadele (sealhulgas vähemalt kahel korral Londoni lavadele koos Ants Eskolaga). Seejärel tegutses Tarmo ka Estonia teatris ja Draamateatris. Aastal 1927 tegi ta filmidebüüdi, kui esines Theodor Lutsu tummfilmis "Noored kotkad". 
Ruut Tarmo arreteeriti Nõukogude okupatsiooni ajal 21. novembril 1951 ja mõisteti vangi koos paljude teiste artistide ja intellektuaalidega. Pärast vabanemist 28. jaanuaril 1955 oli tal keelatud lavale naasta, kuid peagi see keeld muutus. Juba 1955. aastal osales ta lühikomöödias "Värav nr. 2".
Ruut Tarmo mängis laval kuni surmani 1967. aastal.

Isiklikku

Ta oli 157 cm pikk. Tema abikaasa oli 1926. aastast Mari Möldre, tütar Lia Tarmo (1923–1996).
Julian Szymański

Julian Juliusz Szymański (10. mai 1870 Kielce – 8. juuni 1958 Białystok) oli Poola poliitik ja oftalmoloog.
Ta oli aastatel 1928–1930 Poola Seimi marssal.
1931 otsustati talle anda Kotkaristi I klassi teenetemärk.
Wrangell

Päritolu küsimus

Wrangellide päritolu kohta on mitmeid versioone. 1887. aastal avaldatud suguvõsa ülevaates peeti võimalikuks esivanemaks XIII sajandil elanud dominus Tuki Wrangi, kes omas Eestimaal maavaldusi ja oli väidetavalt Taani linnusepealik Tallinnas. Samuti on püstitatud hüpotees, et suguvõsa võis olla kohalikku päritolu ehk eesti juurtega. Siiski peetakse kõige tõenäolisemaks, et nende esiisaks oli Taani hindamisraamatus (1241) nimetatud dominus Eilardus (suri 1241). Ta oli võimas Taani kuninga vasall, kellele kuulus Põhja-Eestis 206 adramaa suurune maavaldus, sellest suuremad läänivaldused olid veel vaid Kyvelitel ja Lodedel. Eilarduse omandi hulgas oli muuhulgas Haljala kihelkonnas asunud 32-adramaaline Varangu küla (Uvarangalæ). Kuna see oli hiljem Wrangellidele kuulunud kogukäeõigusvaldus, mis oli nende käes 1402. aastani, on seda peetud tõendiks, et Eilardus on Wrangellide esiisa ja sai perekonnanime selle küla järgi. Lisatõendina on toodud asjaolu, et nime Eilardus kohtab Wrangellide suguvõsas hiljem sagedasti. Omaette küsimusi on tekitanud Eilarduse päritolu. Teda on püütud seostada Eilhard von Obergiga (Hoberg), kes oli aastatel 1275−1279 Tallinna asehaldur. Paul Johansen lükkas selle versiooni ümber. Et Oberg oli veel 1263. aastal Taani kuninga foogt Roskildes, ei saanud ta 1240. aastatel Eestimaal viibida. Kuna nii Wrangelli kui ka Engdesi ja Löwenwoldede suguvõsa vapid on sisuliselt identsed, pidas Johansen võimalikuks, et Eilardus oli pärit Saksamaalt ja tema perekonnanimi võis olla algselt Löwenwolde. Tal oli vend Robertus (frater domini Eilardi), kellest sai ilmselt Engdesi aadlisuguvõsa rajaja.

Wrangellid XIII ja XIV sajandil

Nime Wrangell kohtab ürikuis esimest korda 1277. aastal, mil mainitakse Riia peapiiskopi vasalli Hinricus de Wrangelit (hukkus lahingus leedulaste vastu 1279. aastal). Ta võis olla Eilarduse poeg. 1282. aastal on nimetatud Johannes de Wrangeelæ´d (suri pärast 1287), kes oli Taani vasall Roskildes. 1287. aastal osales ta koos teiste vasallide ja Kärkna kloostri munkadega Virumaal Kunda rannikul madalikule jooksnud Hansa koge röövimises. Alates XIV sajandi algusest on Wrangellide kohta teateid juba võrdlemisi arvukalt, kuid nende täpset põlvnemisliini ei ole võimalik allikaliselt tõendada. XIV sajandi keskpaiku hakkasid välja kujunema suguvõsa kolm pealiini. Ehkki erinevate käsitluste vahel on mitmeid lahknevusi, on need liinid traditsiooniliselt järjestatud kronoloogilise andmestiku alusel: Essu-Idavere, Hõbeda-Andja ja Roela-Kuremaa. Viimane neist suri meesliinis välja 1737. aastal, teised kaks on tänini alles ja on jagunenud arvukateks harudeks.
Laholm

Ajalugu

Arheoloogilistel andmetel on koht hoonestatud ammu, arvatavasti 4000 aastat tagasi. Praegusest linnapiirist vahetult väljaspool on hulk vanemast pronksiajast. Seal oli arvatavasti koole läbi Lagani jõe. Linnapiirist vahetult seespool on rauaaja asulakoht. Linna uue tööstuspiirkonna Nyby Industriområde on ka hulk hauakääpaid, mis arvatakse pärinevat pronksiajast. Ühtki neist pole uuritud, nii et nad võivad olla ka vanemad. 
Hilisemal ajal ei ole asula märkimisväärselt laienenud. Suurvõimuaegsed sõjad olid linnale katsumusterohked. 16. ja 17. sajandil põletati linn korduvalt maha. 
Karl XI suure reduktsiooni käigus lõhuti ka Lagaholmi kindlus, mis varem oli Lagani juures olnud. Varemed kaevati 20. sajandi keskel välja ning kindlust püüti edutult taastada. Praegu on varemed sillavundamendiks ja elektrijaama tammiks. 
Linna viimane linnapea Axel Malmquist püstitas kohalikust revüüst saadud sissetulekutest hulga kujusid.   
Vana raekoda on tänapäeval muuseum, mis on suviti avatud.

Hoonestus

Südalinna ja ühtlasi vanalinna moodustab Laholmi Sankt Clemensi kirikut ümbritsev piirkond Gamleby ('vanalinn').    
Raekojas on Stig Blombergi kellamäng Riddarspelet, mis viis korda päevas meenutab 1278. aasta Laholmi rahu. Kogu õhustik raekoja ja suurturu ümber on kaunis ja idülliline ega ole viimase 50 aasta jooksul nimetamisväärselt muutunud. 
Uus raekoda, mis ehitati pärast suurt valdade liitmist 1972, paikneb kesklinnast pisut kaugemal. Samas piirkonnas on linnaraamatukogu, mis kolis sinna suurejoonelisematest kohtadest 1980ndatel. 
Vanas Laholmi jaamas on tänapäeval valla kinnisvaraseltsi kontor. Uus Laholmi jaam, mille hüüdnimi on "Väike maja preerias" (Lilla huset på prärien), asub poolel teel naaberasulasse Mellbystrandi (1990ndate keskel raudteed õgvendati). Vana raudtee ja teetamm, mis kulgesid läbi linna, on nüüd lõhutud ning selle asemel on haljasala ja üks jalgrattasild. Erandiks on vana raudteesild üle elektrijaama tammi Lagaholmi lossivaremete juures. Jaamapiirkonna põhjapoolsed, veel regenereerimata osad on kavas hoonestada elamutega.  
Linna kõrgeim punkt on põllumeeste ühistu vana silotorn vanas tööstuspiirkonnas. Seal on ka õlletehas Sofiero, mis pärast mitmekordset omanikuvahetust on nüüd Kopparbergs Bryggeri omanduses. Samas piirkonnas on ka ettevõtte DIAB tsehhid ning nende lähedal Nilsson Special Vehicles, mis ehitab limusiine ja kiirabiautosid. Selle piirkonnaga on olnud suured plaanid, kuid need jäid unarusse, sest vald ei suutnud maksta arheoloogiliste uuringute eest, mis on nõutavad, sest seal on rauaaegsed muistised.

Tuntud laholmlasi

Üks kohalik kuulsus on telemälumängu "På spåret" kohtunik ja krimikirjanik Björn Hellberg, kelle järgi on üks tänav nimetatud Hellbakkeniks (kirjaniku nime tõlge norra keelde). 
Teised Laholmiga seotud tuntud inimesed on jalgpallur Tommy Svensson, näitleja Johannes Brost ja lauljatar Siv-Inger.
Julius Kasper

Julius Kasper VR II/3 (21. juuni 1897 – 6. veebruar 1946) oli Vabadussõja veteran (ohvitseri asetäitja) ja metsavend.
Osales Esimeses maailmasõjas ja Vabadussõjas Kuperjanovi partisanide pataljonis ja 6. jalaväepolgus. Autasustatud Vabaduaristi II liigi 3. järgu, 25.000-margase rahalise autasu ja tasuta maaga.
Elas Lustiveres kuni 1937. aastani, seejärel siirdus Tartumaale, kus oli Kiidjärve veski osanik ja mölder. Alates 1944. aastast kuni hukkumiseni metsavend.
Mirek Topoláneki teine valitsus

Mirek Topoláneki valitsus oli Tšehhi valitsus, mis astus ametisse 9. jaanuaril 2007. Valitsuse moodustasid 3 parteid: Kodanike Demokraatlik Partei (ODS), Kristlik-Demokraatlik Liit – Tšehhoslovakkia Rahvapartei (KDU-ČSL) ja Roheline Partei (SZ).
18 ministrist olid kolm naised.
24. märtsil 2009 kaotas Mirek Topoláneki valitsus häältega 101:96 usaldushääletuse parlamendis ning peaminister teatas oma tagasiastumisest. 9. aprillil 2009 astus ametisse Jan Fischeri valitsus.
Koensüümid

Vitamiinipõhised koensüümid inimorganismis

Enamik klassifitseeritud koensüüme on vesilahustuvate vitamiinide derivaadid.
Vääneljalalised

Vääneljalalised ehk vääneljalgsed (Cirripedia) on vähkide hõimkonda (või alamhõimkonda) kuuluv üksnes mereloomade klass. Uuemais süstemaatikais paigutatakse nad aerjalgsete (Maxillopoda) klassi, andes neile siis alamklassi staatuse.
"Loomade elu" arvab nad lülijalgsete hõimkonda lõpuslülijalgsete alamhõimkonda vähkide ehk koorikloomade klassi aerjalgsete alamklassi.
Eesti rannikuvetes elab üks selle taksoni esindaja: riimvettki taluv harilik tõruvähk (Balanus improvisus). Troopilistes ja subtroopilistes meredes on ühed tavalisimad nuivähi (Lepas) perekonna esindajad.
Väliselt ei meenuta vääneljalalised üldse vähke. Täiskasvanud isendid on kinnitunud kõikmõeldavate veealuste esemete külge. Vääneljalalise keha ümbritseb tugev lubikoda. See koosneb plaatidest, millest osa on omavahel liikuvalt ühendatud. Vähk saab neid laiali ajada ja tekkinud pilust välja sirutada rindmikujalgu, millega toitu haarab.
Tugev lubikoda ja kinnistunud eluviis tekitasid pikka aega segadust vääneljalaliste süstemaatilise kuuluvuse määramisel. Cuvier paigutas nad limuste hulka. Lamarck käsitles neid üleminekurühmana usside ja limuste vahel. Nende kuuluvus vähkide hulka tõestati alles 1830. aastail, kui õpiti tundma vääneljalaliste vastseid, kes sarnanevad teiste vähkide vastsetega.
Tšuvašikeelne Vikipeedia

Tšuvašikeelne Vikipeedia (tšuvaši keeles Чăваш Википедийĕ) on Vikipeedia tšuvašikeelne versioon.
Tšuvašikeelne Vikipeedia sai alguse 22. novembril 2004.
Seal on 42091 artiklit, millega see on artiklite arvult 97. keeleversioon.
55% tšuvašikeelse Vikipeedia artiklitest on bottide loodud.
Lokuti Ussikivi

Lokuti Ussikivi on ohvrikivi Harjumaal Jüri kihelkonna Sookaera-Metsanurga külas (endises Lokuti külas).
Brian Mullooly

Brian Mullooly (iiri keeles Brian Ó Maoluala; sündinud 21. veebruaril 1935) on Iirimaa poliitik, endine Iirimaa ajutise presidentaalkomisjoni liige.
Ta on abielus. Tema abikaasa on Nancy (neiupõlvenimi Kelly), neil on 3 poega ja 5 tütart.
Karbonüülühend

Karbonüülühend on keemiline ühend, mis sisaldab karbonüülrühma.
Karbonüülühendite hulka kuuluvad aldehüüdid ja ketoonid.
2007. aasta naiste jalgpalli maailmameistrivõistlused

2007. aasta naiste jalgpalli maailmameistrivõistlused olid V maailmameistrivõistlused naiste jalgpallis, mis toimusid Hiinas 10.-30. septembrini. Mänge peeti viies linnas: Chengdu, Hangzhou, Shanghai, Tianjin ja Wuhan.

Pronksimäng

Pronksimängus kohtusid Shanghais omavahel Norra ja USA. USA läks 30. minutil Abby Wambachi väravast juhtima. Teise poolaja alguses, 46. minutil, suurendas ta edu kahele väravale. 58. ja 59. minutil lõid värava vastavalt Lori Chalupny ja Heather O'Reilly ning USA edu kasvas neljale väravale. Norra auvärava lõi Ragnhild Gulbrandsen 63. minutil. Mängu parimaks valiti Lori Chalupny USA võistkonnast.

Finaal

Finaali jõudsid Saksamaa ja Brasiilia naiskonnad. Mäng toimus 30. septembril Shanghais, samal päeval ja samal staadionil nagu pronksimäng. Esimene poolaeg mängiti väravateta viiki. Teisel poolajal suutsid sakslannad lüüa 2 vastuseta jäänud väravat – Birgit Prinz 52. ja Simone Laudehr 86. minutil. Mängu parimaks valiti Saksamaa naiskonna väravavaht Nadine Angerer.
Saksamaa tuli teist korda maailmameistriks, suutes kaitsta 2003. aastal Ameerika Ühendriikides võidetud tiitlit.
Mihhail Pogodin

Mihhail Petrovitš Pogodin (vene Михаил Петрович Погодин; 23. jaanuar (vana kalendri järgi 11. jaanuar) 1800 Moskva – 20. detsember (vkj 8. detsember) 1875 Moskva) oli Venemaa ajaloolane, publitsist ja kollektsionäär.
Pogodini isa oli talupoeg, kes vabastati pärisorjusest 1806. 1821 lõpetas Pogodin Moskva ülikooli. 1823–1825 osales ta kirjanduslik-filosoofilise ringi "Tarkusearmastajate ühing" töös. 1827–1830 ilmunud väljaandes "Moskva Teataja" ("Московского вестник") avaldas ta jutustuse "Kerjus", milles võttis sõna pärisorjuse vastu. Umbes sellesse ajajärku jääb tema tegevus publitsistina, pärastpoole pühendus ta ajaloole.
Tema magistritöö (1825) teema oli "Venemaa rajamine"; seal püstitas ta teooria, et Venemaa riiklused rajasid Skandinaaviast pärit viikingid. Kuid hiljem lähendas huvi slaavluse vastu, Venemaa ajaloo ja selle omapära põhjalik mõistmine teda slavofiilidele.
Pogodin oli Moskva ülikoolis 1826–1835 üldajaloo professor ja 1835–1844 Venemaa ajaloo professor. Ta uuris vanavene ja slaavi ajalugu, vene talupoegade pärisorjastamise käiku ja Moskva Venemaa pealinnaks tõusmise põhjusi. 1834 kaitses ta doktoritöö "Nestori kroonikast". Ta avastas hulgaliselt varem tundmatuid Venemaa ajaloo allikaid.
Ta oli üks kõige tunnustatumaid ajaloolasi Venemaal enne Sergei Solovjovi.
Tema majas elasid Nikolai Gogol ja Afanassi Fet. Viimast valmistas Pogodin ette ülikooli astumiseks.
Oma elu jooksul omandas Pogodin suure vanavarakollektsiooni: ikoone, vasest ja hõbedast riste, münte, medaleid, relvi, käsikirju, vanu raamatuid, vene ja välismaa teadlaste, kirjanike, kunstnike, sõjaväelaste, poliitikute ja kirikutegelaste autograafe ning muud vanavara. Osa kogutust on säilinud Venemaa rahvusraamatukogus ja Ermitaažis.
Kanavere lahing

Mälestuse jäädvustamine

Kanaveres on Kanavere lahingu mälestuskivi, mis avati 1985 ja selle kujundas Aulin Rimm.
Kalju Kudu

Kalju Kudu  (16. märts 1930, Tallinn – 13. juuli 2001, Tartu) oli eesti füüsik.

Elulugu

Ta sündis raamatupidaja ja velskri peres. Lõpetas 1949 Tallinna Õpetajate Seminari, 1951 Tallinna Õpetajate Instituudi, 1955 A. Herzeni nimelise Leningradi Pedagoogilise Instituudi ja 1958 samas aspirantuuri. Töötas 1958-1996 Tartu ülikoolis üldfüüsika kateedri assistendina, vanemõpetajana, dotsendina, 1961-1971 kateedrijuhatajana. Töötas külalisteadlasena 1981 ja 1987 Moskva Ülikooli elektroonikakateedris, 1994 Norra Tehnikaülikoolis, 1996 Prantsuse Elektrikõrgkooli gaaslahenduslaboris.

Teadustöö

Füüsika-matemaatika-kandidaadi väitekirja "Teraviklahenduse varased staadiumid õhus" kaitses 1961 Leningradi Pedagoogilises Instituudis.
Uurinud teraviklahendust õhus alalis- ja kõrgsageduspinge korral. Algatanud TÜ-s gaaslahenduse uurimise ja rajanud 1960. aastal sellekohase labori. Teinud kindlaks alalispinge teraviklahenduse vormide ja kõrgsagedusliku teraviklahenduse vahelise seose, avastanud hapniku ja lämmastiku segus uue teraviklahenduse vormi - pulsivaba positiivse koroona. Konstrueerinud õhu ionisatsiooniastme ja niiskuse määramiseks ning elektronegatiivsete lisandimolekulide avastamiseks segapingel töötava striimerloenduri.
Ta oli EFS-i asutajaid, 1989-1991 aseesimees, mitme teadus-metodoloogilse komisjoni ning gaaslahendusealase komisjoni liige. Avaldanud üle 75 teadustrükise.
Jan Železný

Isiklikku

Jan Železný oli tippsportlasena 185 cm pikk ja kaalus 86 kg. Ta on abielus. Kuulub Praha Dukla klubisse ja treenib Jaroslav Brabeci juhendamisel. Hobideks on kalandus, golf ja hea veini joomine. Kooliaastatel mängis jalgpalli, jäähokit ja käsipalli. Kümne aasta jooksul 1991–2001 võitis 135 võistlusest 106. Jan Železný on 34 korda visanud oda üle 90 meetri.
1936. aasta Eesti meistrivõistlused kergejõustikus

1936. aasta kergejõustiku Eesti meistrivõistlused toimusid 1936. aasta juulis. Meeste võistlused peeti 4.–5. juulil Tallinnas, maraton samas 12. kuupäeval, naiste alad ning kümnevõistlus Tartus 13.–14. juulil.
Meeste seas võitis võistkondlikult Kalev (159), Akadeemilise Spordiklubi (129) ees, järgnesid ÜENÜTO (42), Sakala (33), Tallinna politsei spordiring (24) ja Pärnu spordiklubi (14).
Naistest oli edukaim ÜENÜTO (75), ASK (69) ja Pärnu Vapruse (24) ees.
Valdur Tiit

Valdur Tiit (sündinud 16. jaanuaril 1931 Jõgeva vald – 18. oktoober 2019) oli eesti füüsik, aparaadiehituse ja mahetehnoloogiate spetsialist.
Ta lõpetas aastal 1950 Jõgeva Keskkooli ja aastal 1955 Tartu Riikliku Ülikooli füüsikuna.
Ta töötas aastail 1955-1993 Eesti TA Füüsika Instituudis ja aastast 1993 Maaülikoolis keskkonnaaparatuuri labori juhatajana.

Pere

Tema abikaasa on Ene-Margit Tiit. Tema tütar on Marju Unt.
Karl Tiit

Karl Heinrich Tiit (aastani 1935 Karl Heinrich Tiedt; 5. juuli 1906 Tartu – 18. detsember 1942 Solikamsk) oli eesti vaimulik.
Ta lõpetas aastal 1927 Hugo Treffneri Gümnaasiumi. Aastatel 1927–1933 õppis ta Tartu Ülikooli usuteaduskonnas, kaitses aastal 1934 tööga "Kiriklik noorsootöö Eestis I. Kirikliku noorsootöö areng Eestis iseseisva noorsootöö sekretariaadi loomiseni." mag theol väitekirja. Akadeemiliselt kuulus ta Üliõpilasseltsi Liivika Prooviaastal oli ta Ülikooli koguduses. Ordineeriti 3. juunil 1934 õpetajaks.
Ta oli aastal 1928 "Pühapäevalehe" talituse juht. Aastatel 1929–1931 oli ta koduõpetaja, aastatel 1931–1935 oli ta Hugo Treffneri Gümnaasiumi õpetaja. Aastatel 1935–1939 oli ta EELK Kirikliku Noorsootöö peasekretär; ta toimetas aastast 1935 "Noorte Juhti", aastast 1936 "Laste Sõpra", aastast 1937 "Pühapäevakooli" toimetaja. Aastal 1937 oli ta ka Tallinna Õpetajate Seminari usuõpetaja. Aastatel 1939–1941 oli ta Tallinna Peeteli koguduse õpetaja.
Karl Tiit arreteeriti NKVD poolt 1. juunil 1941, tribunal mõistis ta surma mahalaskmise läbi. Ta suri Permi oblasti Solikamski kinnipidamiskohas Usollagis 18. detsembril 1942.
Kudruküla mõis

Kudruküla mõis (saksa keeles Kutterküll) oli linnamõis Vaivara kihelkonnas Virumaal.
Mõis kuulus Tallinna linnale.
Osmoos

Osmoos on lahusti (näiteks vee) difusioon läbi poolläbilaskva membraani, kusjuures lahusti liigub madalama kontsentratsiooniga lahusest (vee puhul kõrgem veepotentsiaal) lahusesse, kus on kõrgem lahustunud aine kontsentratsioon (vee puhul madalam veepotentsiaal).
Osmoosi kulgemissuunda arvestades eristatakse hüpo- ja hüpertoonset keskkonda (lahust). Hüpotoonses keskkonnas on lahustunud aine kontsentratsioon madalam ja vesi tungib sellest keskkonnast hüpertoonsesse keskkonda sisse, kuni nende kahe keskkonna (osmootsed) rõhud on võrdsed. 
Osmoos on iseeneslikult toimuv füüsikaline protsess, s.t. süsteem ei vaja selleks energiat lisaks.
Osmoos on oluline protsess bioloogilistes süsteemides.
Osmoosi kirjeldas teaduslikult Jean-Antoine Nollet 1748. aastal. Termini "osmoos" võttis kasutusele Prantsuse füüsik René Joachim Henri Dutrochet (1776–1847), lähtudes selle tuletamisel kreekakeelsest sõnast ὠσμός (ōsmós "tõuge, impulss").
Kati Saara Vatmann

Isiklikku

Abielust Alo Murutariga on tal viis last ja neil omakorda viis lapselast. Poeg Richard on Ajujahi võitja, juhib rahvusvaheliselt tuntud Sprayprinterit. Keskmine tütar Brigita osales konkursil Eesti Laul 2014, kus saavutas 7. koha.
Kristjan Raua majamuuseum

Kristjan Raua majamuuseum oli aastal 1984–2008 Tallinnas Nõmmel tegutsenud muuseum; Eesti Kunstimuuseumi filiaal.
Praeguses muuseumimajas elas Kristjan Raud oma viimastel aastatel 1929–1943.
Muuseumis on eksponeeritud peamiselt kunstniku loometöö (joonistused, visandid, etüüdid), samuti kunstniku ateljee koos sisustusega, mälestused (sh fotod, raamatud).
Enn Madi

Enn Madi (25. oktoober 1943 Tartu – 30. juuli 2002 Tartu) oli eesti tantsupedagoog.
1962. aastal lõpetas ta Elva Keskkooli. 1968. aastal lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli saksa filoloogia eriala.
Ta oli rahvatantsuansambli Tarbatu kunstiline juht aastatel 1976–1996. 1999. aastal asutas ta tantsuseltsi Toome.
Ta oli 1995. aastal Tartus toimunud üliõpilaste laulu- ja tantsupeo Gaudeamus üldjuht, 1999. aastal toimunud XVI üldtantsupeo üks üldjuhte ning 2000. aastal toimunud Soome-Eesti ühistantsupeo üldjuht.
Tema ettepanekul asutati 1997. aastal Helju Mikkeli nimeline tantsupreemia.
Tema 65. sünniaastapäeval 25. oktoobril 2008 avati Tartus Raadi kalmistul tema mälestuskivi.
Carl Christian Leopold von Rummel

Carl Christian Leopold von Rummel (1. november 1812 Aizpute, Kuramaa – 29. detsember 1887 Tartu) oli baltisaksa õigusteadlane.
Kohtuametniku poeg. Õppis Tartu Ülikoolis 1835–1838. Töötas Tartus kohaliku õiguse eradotsendina 1841–1843, dotsendina 1843–1845 ja professorina 1845–1872.
Kaiu valla vapp

Kaiu valla vapp on Rapla maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Kaiu valla vapp.
Vapp kinnitati 26. veebruaril 1996.

Vapi kirjeldus

Hõbedase kaldpalgiga vasakult poolitatud rohelise kilbi ülemisel ja alumisel väljal hõbedane heraldiline okaspuutaim. Palgil laineline, roheliste lehtede ja kolme punase marjaga jõhvikataim.

Põhjendus

Okaspuutaimed - valla metsarohkus (Kõrvemaa). Jõhvikataim marjadega - siinsed laialdased (jõhvika)sood. Roheline - looduse sümbol; tähistab ka lootust ja igavesti korduvat eluringlust. Hõbe - puhtuse ja valguse sümbol.
Ernst Sokolowsky

Ernst Johann Georg Sokolowsky (ka Ernst Johann Georg Sokolovsky ja Ernst Johann Georg Sokolowski, Ernst Johann Georg Sokolovski ja Ernst Sokolovski; 8. veebruar 1833 Straupe – 26. veebruar 1899 Paldiski) oli Eesti vaimulik ja kurttummade hariduse edendaja.
Lõpetas Tartus gümnaasiumi. Tartu Ülikoolis õppis aastatel 1850–1855. Töötas aastatel 1855–1859 Luunja mõisas parun Nolckeni juures koduõpetajana. Oli aastal 1860 prooviaastal Tartu Maarja koguduses (Adalbert Hugo Willigerode juures) ja Maarja-Magdaleena koguduses (Woldemar Mickwitzi juures). Ordineeriti 10. juulil 1860 Straupes õpetajaks.
Oli aastatel 1860–1891 (introdutseeriti 17. juulil 1860) Vändra Martini koguduse õpetaja. Heideti Riia ringkonnakohtu poolt vaimulikust seisusest välja ning mõisteti üheks aastaks vangi, kuna viis läbi kiriklikke talitusi rekonvertiitidele (õigeusus pettunutele). Keisri poolt vähendati karistus Liivimaalt väljasaatmiseks. Oli aastatel 1891–1899 (introdutseeriti 7. juulil 1891) Paldiski Nikolai koguduse õpetaja.
Sokolovsky asutas Vändra kihelkonnas uusi vallakoole, tema ettepanekul lahutati Vändras kihelkonnakooliõpetaja amet köstri ametist ja ehitati uus, ajakohane koolimaja. Ta korraldas oma kihelkonnakooliõpetajate konverentse proovitundidega ja revideeris asjatundlikult koole, olles kaua aega Pärnumaa koolide vaimulik revident. Suured teened on Sokolovskyl kurttummade hariduse korraldamise alal Eestis. Ta tutvus Saksamaal kurttummade õpetamise viisiga, õpetas ise 2 last Eestis kõnelema ja rajas aastal 1866 Vändras esimese kurttummade kooli Eestis (aastal 1924 viidi kool Vändrast Porkunisse); kooli põhikapitaliks oli parun Krüdener andnud 1000 kuldrubla. Kooli ülalpidamiseks asutas Sokolovsky "Hephata" seltsi. Lisaks kurttummade koolile kuivendas pastor Sokolovsky omal kulul soid (rahvasuus "Lopski kraavid") põllumaaks vaesemale rahvale ja ehitas neile majadki.

Isiklikku

Sokolovsky isa oli Straupe koguduse õpetaja Georg Gustav Sokolowsky, vanaisa oli Härgmäe koguduse õpetaja Paul Emil Sokolowsky, õepoeg oli Tõstamaa- ja Palamuse koguduse õpetaja Burchard Georg Sielmann.
Vaabina mõis

Vaabina mõis (saksa keeles Uelzen) oli rüütlimõis Urvaste kihelkonnas Võrumaal. 
Mõisa alal oli enne Vaabina vasallilinnus.
Mõisa viimane omanik enne 1919. aasta mõisate võõrandamist oli Karl Gerhard Hermann von Samson-Himmelstjerna.
Mõisa peahoone on tänapäevaks hävinud.