google/wiki40b huggingface dataset:
Dzērbene raudteejaam

Dzērbene raudteejaam on endine raudteejaam Ieriķi–Gulbene–Abrene raudteel Vecpiebalga piirkonna Dzērbene vallas Dzērbenes. Avamisaegse haldusjaotuse järgi jäi see Dzērbene kihelkonda Dzērbene mõisa maadele.
Jaam asus Riia jaamast 110 km kaugusel. 
Jaam avati koos raudteega ja algselt oli selle nimeks Zerbene raudteejaam. Dzērbene jaama nime kannab see aastast 1919. Tegemist oli liini ühe tähtsama jaamaga, sest see asus vallakeskuse lähistel.
Algne jaamahoone oli väike puidust rajatis, mille asemele aastal 1926 uus kahekorruseline kivist jaamahoone ehitati. Uus jaamahoone hävis teise maailmasõja ajal. Nõukogude perioodil ehitati üks jaama hoonetest piletikassaks ja ootepaviljoniks ümber. Jaam suleti raudtee sulgemisel aastal 1999, kuigi reisiliiklus lõppes seal juba aastal 1988.
Kivistis

Kivistis ehk fossiil on mis tahes eluvormi või selle elutegevuse mineraliseerunud jäljend. Kivististe uurimisega tegeleb paleontoloogia.
Kivistised on geoloogias väga olulised, sest annavad otseselt infot geoloogilises minevikus eksisteerinud eluvormide kohta, kaudsemalt saab nende põhjal teha järeldusi ka paleogeograafia, paleoklimatoloogia jms kohta.
Kivistist võib vaadata ka kui kivimis esinevat geoloogilist struktuuri.
Vanimate leitud kivististe vanus on mitu miljardit aastat. Kõige vanemad leitud kivistised kuuluvad stromatoliitidele, kuid nende biogeenne päritolu ei ole üldtunnustatud, sest sarnased moodustised võivad tekkida ka elusorganismide vahenduseta. Seetõttu ei ole ka teadlaste seas üksmeelt vanimate kivististe vanuse osas.

Eesti kivistised

Eesti vanaaegkonna settekompleks on väga rikas mitmesuguste kivististe poolest. Tuntumad Eesti kivistised on käsijalgsed (Brachiopoda), trilobiidid (Trilobita), nautiloidid (Nautiloidea) jne.
Antongila laht

Antongila laht (malagassi keeles Helodranon' Antongila, prantsuse keeles baie d'Antongil) on laht Madagaskari saare idaranniku põhjaosas.
Ligikaudsed geograafilised koordinaadid on 15°45′ S, 49°50′ E.
Laht on umbes 60 km pikk ja 30 km lai. Idast piirab seda Masoala poolsaar. Lahe põhjaotsas on Mangabe saar (Nosy Mangabe) ja Maroantsetra linn.

Ajalugu

Tuule eest kaitstud Antongila laht, idaranniku ainus looduslik sadamakoht, oli Euroopa meresõitjatele teada juba 1515. aastast. Portugallane Pedreanes andis talle nimeks Santo Antonio laht, millest praegune nimi pärinebki. Seal käisid eurooplased magevett ammutamas, toiduaineid vahetamas ning kauplemas.
Aastal 1596 peatus Hollandi admiral Cornelis de Houtman Antongila lahes ning visandas kaks küla Antainambalana jõe suudmes praeguse Maroantsetra asula juures. Ta süütas ühe küla. Aastal 1598 saabus veel kolm Hollandi laeva eesotsas admiral Van Neckiga, kellel aga ei õnnestunud laevu varustada, sest kohalikud klannid sõdisid parajasti ning põliselanikud kartsid tulnukaid eelneva kogemuse põhjal. Saadi ainult magevett ja nelja päeva pärast lahkuti. Lahes käisid hollandlased kogu 17. sajandi vältel ning kord jäeti sinna isegi 12-liikmeline garnison, kellest kaheksa varsti haigustesse surid ning ülejäänud neli hukkusid klannidevahelistesse konfliktidesse sekkudes. Kui hollandlased 1598 rajasid asustamata saarele Mauritiusele koloonia, sai Madagaskarist tähtis riisi ja orjadega varustaja. Mangabe saarest Antongila lahes sai madruste kirjade hoidla. Mangabe saarel leidub kivisse kriibitud aastaarve 1601 kuni 1626 ja Euroopa meresõitjate nimed. Mauritiuse teine kuberner Adrian van der Stel sõlmis 1642 "Antongila kuningaga", kes oli arvatavasti külapealik, lepingu, millega viimane tunnustas Hollandi ülevõimu ning mis keelas teiste eurooplaste kolooniad ja kauplemise; Hollandi pool kohustus saatma asunikke ja sõdureid ning ostma riisi, vääriskivisid ja orje, keda kuningas pidis oma kuludega ja omal riisikol hoidma, kuni mõni Hollandi laev nad vastu võtab. Kui 1652 rajati Hollandi koloonia Kapimaal, kahanes hollandlaste huvi Madagaskari vastu märgatavalt.
Kuni 18. sajandini jäi Antongila laht India ookeani edelaosa orjakaubanduse keskus.
Venemaa Teaduste Akadeemia professor

Venemaa Teaduste Akadeemia professor, lühemalt Venemaa TA professor, ka RAN-i professor, on aunimetus Venemaal, mida Venemaa Teaduste Akadeemia (RAN) annab alla 50 aasta vanustele Venemaa kodakondsusega teadlastele teadussaavutuste eest, samuti aktiivse osavõtu eest Venemaa Teaduste Akadeemia ees seisvate ülesannete realiseerimisel. 
RAN-i professori aunimetus asutati 2015. aastal. Aunimetust ei anta Venemaa TA liikmetele. Aunimetuse andmisel nõutakse 10-aastast teadus-pedagoogilist staaži, doktorikraadi, samuti eeldatakse, et kandidaadi uurimistöö efektiivsus on kõrgem kui keskmisel ülikooliprofessoril. Tiitel on eluaegne. Erinevalt akadeemikutest ja korrespondentliikmetest, ei kaasne RAN-i professori tiitliga lisatasu. RAN-i professoreid peetakse Venemaa TA liikmeskonna kaadrireserviks. Mõnes mõttes on nad nagu teadusakadeemia assotsieerunud liikmed.

RAN-i professorite valimised

RAN-i professoreid valitakse iga 2–3 aasta tagant. Seni on valimised toimunud kaks korda (2015-2016 ja 2018). Nüüd on Akadeemial 605 professorit, neist 55% elab ja töötab Moskvas. RAN-i professoriks valiti kaks Venemaa kodakondsust omavat teadlast, kes oma uurimistööd teostavad välismaal. 
Venemaa TA 2016. aasta valimistel valiti 104 RAN-i professorit Venemaa TA korrespondentliikmeks.
Kadrina Vabadussõja mälestussammas

Kadrina Vabadussõja mälestussammas on Kadrina kalmistul asuv Vabadussõja mälestussammas.
See on kavandatud Kadrina Katariina koguduse õpetaja Gustav Johannes Beermanni poolt.
Joseph Paxson Iddings

Joseph Paxson Iddings (21. jaanuar 1857 Baltimore, Maryland, USA – 8. september 1920 Brinklow, Montgomery maakond, Maryland) oli Ameerika Ühendriikide geoloog ja petroloog.
Aastail 1880–1895 osales ta mitmel väliuuringul (Nevadas, Kaskaadides, Suures nõos ja Yellowstone'i jõe ülemjooksul) mille tulemusel andis ta välja monograafia Yellowstone'i rahvuspargi kohta. Aastail 1895–1908 oli ta Chicago ülikoolis geoloogiaprofessor.
Iddings oli oma aja juhtivaid spetsialiste vulkaanilise tekkega kivimite alal. Ta arendas polarisatsioonimikroskoobi kasutamist geoloogias, määratles mitmeid uusi kivimitüüpe (näiteks bandaiit, šosoniit, kohalaiit, absarokiit, banakiit ja havaiit). Aastal 1889 võttis ta kasutusele termini fenokristall.

Tunnustused

Joseph Paxson Iddings oli Ameerika Filosoofiaseltsi liige, kuulus USA Teaduste Akadeemiasse, Londoni ja Ameerika Geoloogiaühingusse; lisaks oli ta Christiania Teadusühingu liige ja Prantsuse Mineraloogia Seltsi auliige. Tema auks on nimetatud mineraal iddingsiit, trilobiitide perekond Iddingsia, trilobiidiliik Peachella iddingsi ja käsijalgsete liik Orthis iddingsi.
Lembit Kaljuvee

Lembit Kaljuvee (sündinud 29. detsembril 1952 Raja külas Jõgevamaal) on Eesti poliitik ja ettevõtja.

Haridus

Lembit Kaljuvee on lõpetanud Kohtla-Järve 4. 8-klassilise kooli 1969, Tallinna Ehitus-Mehaanika Tehnikumi tööstus- ja tsiviilehituse erialal 1973 ning Tallinna Polütehnilise Instituudi ehituse ökonoomika ja organiseerimise erialal 1986.

Töökäik ja tegevus ühingutes

Kaljuvee on töötanud Rakvere MEKi juhatajana 1980–1986, Rakvere rajooni Täitevkomitee esimehena 1987–1990, Lääne-Viru maavanemana 1990–1992, Kunda Nordic Tsemendi juhatuse liikmena 1992–1994 ja nõukogu esimehena 1994–1999, Eesti Hoiupanga Ida regiooni direktorina ja peadirektori asetäitjana 1994–1998 ning Eesti Põlevkivi juhatuse liikmena 1999–2006 ja juhatuse esimehena 2006–2007.
Ta on AS Kunda Trans nõukogu esimees, SA Kõnnu Dendropark nõukogu liige, Tallinna Tehnikaülikooli kuratooriumi liige, Eesti Jahimeeste Seltsi liige, Haljala Lions Clubi liige ning Wesenbergi klubi liige.

Poliitiline tegevus

Lembit Kaljuvee kuulus NLKP-sse aastail 1984–1989. Ta oli Eesti Vabariigi Ülemnõukogu liige 1990–1992 ja Eesti Kongressi liige. Ta kuulus XI Riigikogu koosseisu ja on ka XII Riigikogu liige. Kaljuvee oli Eesti Keskerakonna asutajaliige.
Riigikogu juhatus registreeris Lembit Kaljuvee lahkumise Eesti Keskerakonna fraktsioonist 2012. aasta 9. aprillil. Ta lahkus fraktsioonist koos Rainer Vakra, Deniss Boroditši ja Inara Luigasega.
Fraktaalantenn

Fraktaalantenn on antenn, mis kasutab fraktaalset, s.o enesesarnasusel ülesehitatud struktuuri, et antenn toimiks tõhusalt küllalt laias sagedusalas.
Niisugune antenn on väga sobiv nutitelefonidele, sest siin on koos kasutusel mitu raadiosidetehnikat  ‒ GSM, WLAN, GPS, Bluetooth.  Et neid signaale edastatakse erinevates sagedusribades, läheks vaja mitut antenni, mis aga kaasaskantavasse seadmesse ei mahuks. Enesesarnastest koostisosadest struktuur tagab iga lainepikkuse jaoks piisava võimendusega antenniosa ühesainsas antennis.
Nelson Angelo Piquet

Vormel 1 karjäär

Nelson Angelo Piquet alustas oma Vormel 1 karjääri 2007. aastal Renault' testisõitjana. 2008. aastal sai temast meeskonna põhisõitja.
Ta on Vormel 1 eksmaailmameistri Nelson Piquet' poeg.
Pärast 2009. aasta Ungari GP-d otsustas Renault Nelson Piquet'ga lepingu lõpetada.
DeviantART

DeviantART on kunstiteemaline veebisait, mis avati 7. augustil 2000.  
Selle autorid on teiste seas Scott Jarkoff, Matthew Stephens, Angelo Sotira. Peakontor asub Hollywoodis. 
DeviantART lubab igal kunstnikul (fotograafia, digitaalne kunst, kirjandus jne) lisada enda töid teistele näitamiseks ning ka ise hinnata ja kommenteerida teiste kasutajate töid.
Saiti külastab päevas üle kahe miljoni inimese. 2009. aasta mai seisuga oli saidil kasutajaid 10 miljonit ja 81 miljonit kunstiteost. Iga päev laaditakse üles umbes 105 000 uut teost.
Bernd von Hövel

Bernd von Hövel (surnud 16. juuli 1566 Pärnus) oli Liivi ordu rüütelvend ja Liivi ordu majandusülem aastatel 1556–1562.
Berndi vanemaid pole teada. Ta pärines Marki krahvkonnast Vestfaalist Sölde mõisast Aplerbecki kihelkonnast Dortmundi lähedalt.
1554. aastal on teda märgitud rüütelvennana Dünamündes, kaks aastat hiljem sai aga temast majandusülem (Schäffer) Võnnus. Kui Liivi ordu likvideeriti, sai tast Poola rittmeister Volmaris, 1566. aastal suri ta aga Pärnu rittmeistri ja asehaldurina.
Bogdans Ņesterenko

Bogdans Ņesterenko (sündinud 16. mail 1984 Riias) on Läti jalgpallur. Tal on ka Venemaa kodakondsus.
Aastast 2014 mängib ta klubis FC Jõhvi Lokomotiv.

Isiklikku

Tema isa Viktors Ņesterenko on Läti endine jalgpallur ja jalgpallitreener.
Talcott Parsons

Tunnustused

Talcott Parsons valiti 1960. aastal Ameerika Filosoofiaseltsi liikmeks.
Asare mõis

Asare mõis (Asares muiža) on mõis Lätis Aknīste piirkonnas Asare vallas Asares. Saksa keeles Assern.
Teavet mõisa varasemate omanike kohta saab Asare luteri kiriku vitraažidelt, kus on kujutatud mõisa omanikke. Aastail 1561–1748 olid need Weissid, 1748–1756 Grimberg Altenbockide perest, 1756–1834 Holtid ja sealt võõrandamiseni von Valterid. Kui Jaunsubate kirikla oli veel Asare mõisa karjamõis, asus seal piirkonna suurim viinaköök. Aastast 1924 tegutses peahoones kool, aga see hävis aastal 1926. Säilinud on arvukad kõrvalhooned, ühes neist asub vallamaja.
Mõisakompleks hakkas kujunema 1741 aastal, olles piirkonnas üks esimesi uusgooti stiili näiteid. Aastaks 1840 olid mõisakompleksis kõik hooned sellele stiilile vastavalt uuendatud. 1749. aastal ehitatud peahoonest on järele jäänud vaid varemed, ent mõisakompleks ise on hästi säilinud. Alles on mõisavalitseja maja ja teenijate maja, ait, puuviljaaait, kaks pruulikoda, pruulmeistri maja, pruulikodade majandushooned, aidad, aedniku maja, laut, sepikoda. Mõisa juures olid ka kirik ja kõrts. Veidi eemal asuvad mõisa küünid ja tuuleveski varemed. Mõisakompleksi juurde kuulub ka mõisa rahula.
Park rajati 18. sajandil ja on vabakujundusega. Parki piirab graniidist (maakivist) kiviaed. Park oli liigirikas, seal kasvavad praegugi mitmed võõrliigid: Douglase kuusk, euroopa nulg, siberi nulg. Pargis asub nn Templimägi, kust avaneb hea vaade mõisale.
Viljandi Ristija Johannese kirik

MPEÕK Viljandi Ristija Johannese kirik on õigeusu kirik Viljandi maakonnas Viljandis.
Kirik ehitati 1998 ümber endise surnukuuri hoonest. Kiriku projekteeris Aili Liik.
Demobilisatsioon

Demobilisatsioon (prantsuse sõnast démobilisation) ehk demobiliseerimine on protsess, mille käigus riigi relvajõud, majandus ja riigiinstitutsioonid viiakse sõjaseisukorrast rahuolukorda. Demobilisatsioon võib toimuda näiteks pärast sõja võitu või pärast konflikti rahumeelset lahendamist.
Demobilisatsiooni vastand on mobilisatsioon.
Kohtla-Järve lipp

Kohtla-Järve lipp on Ida-Viru maakonnas asuva Eesti linna Kohtla-Järve lipp.
Lipp on kinnitatud 6. märtsil 1995. Selle autorid on Valdur Napp ja Tõnu Kukk.

Lipu kirjeldus

Lipu vardapoolsest ülanurgast algav kaldjoon (34 kraadi vertikaaljoone suhtes) jaotab laiu kaheks väljaks. Vasakule jääb kaadmiumkollane, Pantone värvitabeli jargi Y 100% ja paremale sinine väli, C 91% ja M 43%. Kollasest väljast eenduvad kaldjoonega risti kuus kollast leeki. Leegirühm asub kaldjoonel kuldlõikeliselt (leegirühmast üles jääva joonelõigu suhe kaldjoone alumisse lüiku on 0,618).
Lipu normaalmõõdud on 105×165 cm.

Põhjendus

Lipu kujunduseks on linna vapi motiivistik. Lipu kollane väli ja leegid sümboliseerivad kollakaspruuni põlevkivi ja selle töötlemist. Sinine vee värv osutab Järve külale, millest linn on nime saanud. Linnamaastikule on iseloomulik kaldjoon – see sümboliseerib kaldsahte ja aherainemägesid. Lipu varras on sinine, vardaehis kuldne.
Res divini iuris

Res divini iuris ehk jumaliku õiguse alla kuuluvad asjad olid Vana-Roomas väljaspool eraomandit ja neid ei olnud võimalik õiguslikult käsutada (nt müüa, vahetada jne) ehk need esemed olid kaitstud jumaliku õiguse normidega. Res divini iuris ei saanud kellegi oma olla ega kellelegi kuuluda, seepärast nimetati seda ka res nullius divini iuris (Gai. 2.9).
Koos jumalike asjadega arvati käibeväliste asjade alla ka res communes omnium ehk esemed, mida on loodus määranud kõigile (nt õhk), ja res publicae ehk avalikud asjad, mida võiks omandada, aga kõigi kasuks olid need määratud üldiseks kasutamiseks. (Gai. 2.11)
Polüsahhariidid

Polüsahhariidid ehk polüoosid on rühm suure molekulmassiga süsivesikuid (sahhariide ehk suhkruid), mida saab vaadelda ühenditena, mis koosnevad glükosiidsidemega ühendatud monosahhariidi molekulide jääkidest (eraldunud on H₂O).
Enamasti loetakse polüsahhariidideks need, mis sisaldavad rohkem kui 10 monosahhariidilüli. Kui polüsahhariidi molekul koosneb sama tüüpi monosahhariididest, siis on tegemist homopolüsahhariidiga (glükogeen, tselluloos), kui aga erinevatest monosahhariididest, siis on tegemist heteropolüsahhariidiga (hemitselluloos, pektiin).
Kõrgmolekulaarsed polüsahhariidid on Maa biosfääris kõige suurema osakaaluga orgaanilised ained. Need omavad looduses olulist tähtsust organismis ladestuva energiaallikana või rakkudele ja kudedele mehaanilist tugevust andva materjalina. 
Taimedele annavad tugevuse rakukestad, mille põhikoostisosad on polümeersed süsivesikud tselluloos ja hemitselluloos ning nendega seondunud hüdrofoobne polümeer ligniin. Tselluloos ja hemitselluloos moodustavad põhimassi Maal levinud taimsest materjalist, vastavalt keskmiselt 33% ja 20% biomassist. Puidus on nende sisaldus vastavalt 40–50% ja 20–30%.
Looduslikud polüsahhariidid moodustavad kõige suurema taastuva orgaanilise aine ressursi. 
Kasutust leiab see ressurss kütusena (puit, energiavõsa, õled), aga ka keemiatööstuses (puit, puuvill) paberi, tselluloosi ja selle derivaatide ning bioetanooli saamiseks.
Tärklise ensümaatilisel hüdrolüüsil saadakse tsüklodekstriinid, mis kuuluvad oligosahhariidide klassi.

Struktuur

Polüsahhariidide elementaarlülideks olevad monosahhariidid on ühendatud glükosiidsidemetega. Näiteks kuue süsinikuga monosahhariidid annavad polümeeri üldvalemiga (C₆H₁₀O₅)ₙ kus 40 ≤ n ≤ 3000. Mõnel juhul on elementaarlülideks suhkrute derivaadid, mis sisaldavad karboksüülrühmi, fosfaatrühmi, aminorühmi (näiteks kitiin). Polüsahhariidide omadused (molekulide ruumiline kuju, hüdrolüüsuvus, molekulidevahelised sidemed, jäikus, elastsus) sõltuvad peale keemilise koostise molekuli keemilisest struktuurist. Mõnel määral illustreerib seda alltoodud galerii.
Käesalu

Ajalugu

Vanim Käesalu asukaid nimetav kirjalik allikas pärineb aastast 1480. Küla kuulus kuni XVII sajandi alguseni Keila mõisa valduste hulka.
Gustav II Adolf läänistas küla koos mitmete teiste endise Keila ordumõisa aladega Hans Hansson Elveringile ning sealt alates kuulus Käesalu Tuula mõisa alla.
Käesalu mõisaline asundus sai alguse XVII sajandi esimesel poolel rajatud karjamõisast, mis eraldati Tuula mõisast tingimuslikult 8. juulil 1648. 
Aastatel 1992–2017 kuulus küla Keila valda.
Kuštšovskaja

2010. aasta massimõrv

4. novembri õhtul 2010 tungis ühe kohaliku ettevõtja majja rühm relvastatud kurjategijaid, kes tapsid majas olnud 12 inimest, sealhulgas 4 last, kellest noorim oli 9-kuune. Pärast veretööd üritati maja süüdata. Maja kustutama saabunud tuletõrjujad leidsid surnukehad. Enamik ohvritest olid surnud torkehaavadesse.
19. novembril teatas Krasnodari krai kuberner, et mõrva tellijad ja täideviijad on tabatud. Mõrvade taga oli staniitsas aastaid karistamatult tegutsenud kuritegelik jõuk.
Indrikoteerium

Indrikoteerium  (Paraceratherium, sünonüümid Indricotherium ja Baluchitherium) on kabjaliste seltsi kuuluv väljasurnud perekond imetajaid.
Indrikoteeriumid elasid oligotseeni perioodil Euraasias.
Liikus väikeste karjadena.

Kehaehitus

Indrikoteeriumid on suurimad kunagi elanud maismaaimetajad. Ainuüksi ta kolju oli 1,3 m pikkune.
Indricotherium oli 7,4 m pikkune. Ebatavaliselt suur sarvedeta ninasarvik.

Toitumine

Indricotherium sõi puulehti, mida ta ulatus haarama kuni 4,8 m kõrguselt.

Liigid

Eristatud on 5 kuni 9 liiki indrikoteeriume.
Ebionid

Ebionid (kreeka Ἐβιωναῖοι; heebrea-aramea אביונים, ebjonim, vaesed) oli juudakristlaste enesetähis, kes vastandusid kujunevale hellenistliku kristluse pooldajatele ja Pauluse kogudustele. Sellega eraldasid nad end ka teisest juudakristlikust erakonnast nn natsareenidest kes samuti aastal 66 või 67 Jeruusalemmast Ida-Jordanimaale välja rändasid.
Vähesed ebionid, kes ei olnud juutidega või kristlastega ühinenud, olevat püsinud Ida-Jordanimaal, Süürias ja Egiptuses kuni 7. sahandini, kuni kaotasid oma eripära islamis.
Epiphaniuse Salamisest kiri teisiti õpetavate rühmituste kohta Ravimikast (kr Panarion) sisaldab viidet ebionide evangeeliumile, millega ta ilmselt mõtles heebrealaste evangeeliumi.

Algselt olid "vaesed" aunimetus, keda Jeesus õnnelikeks nimetas. Aja jooksul sai nimetus negatiivse varjundi, sest neid ümbritsesid igal pool vastased. Juudid sulgesid oma kogukonna neile, sest nad tunnistasid Jeesust messiana, keeldusid loomohvrist (templiteenistusest) ja pooldasid taimetoitlust. Nad ei tunnistanud Pauluse õpetust Jeesuse vere lepitussurmast. Õhtusööm (ehk armulaud) tähendas neile Jeesuse mäle(s)tamist ja "verekarika" asemel kasutasid veekarikat.
Roomlastele olid ebionid, nagu juudid ja kristlasedki, ebausaldatavad võimalikud mässajad.
Säilinud on ühe ebionite juhi nimi Sumahhos (Sumachus), Vana Testamendi ühe kreekakeelse seletuse tõlkija ja toimetaja, mille Origenes lisas oma Hexapla´sse. Tema järgi nimetati ebioneid ka sumahhoslasteks.
Täheke

Täheke on eesti lasteajakiri.
Ajakirja esimene number ilmus jaanuaris 1960. Esimese numbri saatesõnas on kirjutatud:
"Tere, tüdrukud ja poisid! Mina olen teie uus sõber. Ja nimeks on mul "Täheke".
Aga missugune täheke ma siis olen? Kas see täheke, mis on raamatus ja mida vanaema ilma prillita lugeda ei näe? Ei, see täheke ma ei ole.
Kindlasti arvab nüüd mõni, et ma olen see täheke, mis selgel õhtul taevas särab. Ei, ka see täheke ma ei ole.
Aga missugune siis?
Ma olen hoopis see täheke, mida oktoobrilapsed rinnas kannavad. Ma olen punane täheke ja mul on viis nurka. Aga keskel on mul üks pilt. See on pilt Leninist, kui ta oli alles väike poiss."

Tiraaž

Ajakirja esimest numbrit trükiti 40 000 eksemplari. Ajakirja maksimumtiraaž oli 1980ndate lõpul – 80 tuhat. Aastal 2010 on trükiarv 6600.

Peatoimetajad

Ajakirja esimene peatoimetaja oli Holger Pukk. Aastatel 1973–2003 oli peatoimetaja Elju Mardi (Sild). Aastast 2004 on peatoimetaja Ilona Martson.
Jaan Põldra

Jaan Põldra (kuni 1936. aastani Jaan Peterson) (7. juuni 1877 Viisu küla, Holstre, Viljandimaa – 3. juuni 1942 Põltsamaa) oli eesti õpetaja, koolijuht, pangajuht ja ühiskonnategelane.

Haridus

Jaan Põldra õppis Holstre külakoolis (teistel andmetel õppis Holstre külakooli asemel Pirmastu vallakoolis, Õpetajate Lehe andmetel õppis ka Vasila abikoolis), Paistu kihelkonnakoolis ja Tartu õpetajate seminaris, mille lõpetas 1896. aastal.

Töökäik ja ühiskondlik tegevus

Pärast õpetajate seminari lõpetamist asus 1906. aastal tööle Pilistvere kooli juhatajaks. Aastatel 1909–1936 töötas Põltsamaa algkooli juhatajana.
1917. aastal oli Jaan Põldra üks Põltsamaa Gümnaasiumi asutajatest ja oli selle esimene juhataja.
Tema juhtimisel asutati 1910. aastal Põltsamaa Ühispank, mida juht oli ta aastaid.
Kuulus Põltsamaa Põllumeeste Seltsi juhatusse ja oli hiljem selle esimees. Oli aastaid Viljandi maakonna nõukogu esimees, Põltsamaa alevi- ja hiljam linnavolikogu juht, Eesti Rahvapanga, Ühistegelise liidu nõukogu ja Ühistegevuskoja liige, asutas ja oli juhtiv tegelane Põltsamaa piimaühingus ning majandusühingus. Osales kaitseliidu ja isamaaliidu töös. Oli aastakümneid Põltsamaa segakoori juhataja, juhtiv tegelane laulupäevade ja muude muusikaliste ettekannete korraldamisel. Laulis Põltsamaa meeskooris, osales Põltsamaa Õpetajate Ühingu ja Õpetajate Kooperatiivi asutamisel ja tegutses neis revisjonikomisjoni liikmena.
1940. aasta jaanuaris valiti Põldra koos Karl Jürmanniga Põltsamaa linna vabatahtliku tuletõrjeühingu auliikmeks.
Jaan Põldra maeti 7. juunil 1942 Põltsamaa kalmistule.
Nikolai King

Nikolai King (10. august 1900 Pärnu – 9. september 1973 Melbourne) oli eesti piimandusteadlane ja biokeemik.
Sündis 10. augustil 1900 Pärnus ehitusinseneri perekonnas, suri 9. septembril 1973 Melbourne’is. Aastast 1944 Saksamaal, aastast 1951 Austraalias. Lõi võiteratekke teooria ja või pideva valmistamise meetodi, selgitas piimarasvakuulikeste membraani ehituse.

Haridus

Lõpetas Pärnu Aleksandri Ühisgümnaasiumi 1918, Tartu Ülikooli keemia erialal 1925.

Teenistuskäik

TÜ anorgaanilise keemia laboratooriumi abiassistent 1924; Eesti Riikliku Piimandussaaduste Väljaveo Kontrolljaama keemik 1926–1936; Õisu Piimanduskatsejaama juhataja 1937; Õisu Piimandusinstituudi abidirektor 1938–1944.
TTÜs 1940/1941–1944 orgaanilise ja biokeemia professor ja laboratooriumi juhataja. 
Balti Ülikooli biokeemia professor Hamburgis ja Pinnebergis (Saksamaa) 1944/1945–1946; Lõuna-Saksamaa Katse- ja Uurimisasutuse teadur 1946; töötas Hollandis ja Rootsi Riiklikus Piimanduse Katseinstituudis 1947–1951; teadur Austraalias 1951–1965; ühtlasi külalisprofessor USA ülikoolides.

Teaduskraad ja kutse

Mag. chem. 1926 (TÜ); professor 1940.

Teadustöö põhisuunad

Piima ja piimasaaduste (juust, või) makrostruktuur, piimasaaduste keemilise uurimise meetodid; uurimistulemused või valmistamise alal leidsid piimatööstuses laialdast rakendust.
Avaldas üle 80 publikatsiooni, sealhulgas mitmetesse keeltesse tõlgitud monograafia piimarasva membraanist.

Teaduskorralduslik tegevus

Pani aluse piimasaaduste struktuuri uuringutele Eestis ja Eesti või edukale ekspordile Euroopas 1930ndail; esines rahvusvahelistel põllumajandustööstuse tehnika-, keemia- ja piimanduskongressidel; Eesti Loodusuurijate Seltsi liige 1926–1940; ajakirja Piimandus vastutav toimetaja 1938–1941; Illinoisi Ülikooli Piimandustehnoloogia Seltsi auliige.