google/wiki40b huggingface dataset:
Sirmokas

Levik ja kasvukohad

Sirmokas on Jaapani endeem. Ta kasvab Shikoku saarel, Honshū saare edelaosas ja Kyūshū saare idaosas.
Puu kasvab niisketes metsades mägedes 500–1000 meetri kõrgusel merepinnast. Ta eelistab orgusid ja tuule eest varjatud nõlvu. Puu eelistab viljakat pinnast.

Kirjeldus

Puu kasvab 20–30, harvem kuni 35 meetri kõrguseks. Ta on väga aeglase kasvuga.
Võra on püramiidja kujuga ja tihe. Tüve läbimõõt võib ulatuda meetrini.
Koor on paks, punakaspruun, kiuline.
7–12 cm pikkused, 2–3 mm laiused ja 1 mm paksused kladoodid kinnituvad okstele männastena. Selle keskel on nii pealmisel kui ka alumisel küljel pikivagu, alaküljel on kaks valkjat õhulõheriba.
Sirmokas on ühekojaline taim. Isaskäbid on 6–12 mm läbimõõduga. Emaskäbid on peaaegu varretud, munajad, 4,5–10 cm pikkused ja 3,5–6,5 cm läbimõõduga; küpsevad 18 kuuga ning valmimisel avavad soomused, mille alt vabanevad tiibadega seemned. Seejärel käbid peagi lagunevad. Ühel käbil on 15–40 seemneid katvat soomust, soomuse all on 5–9 seemet. Seeme on oranžikaspruun, lamemunajas, 8–12 mm pikkune, kahe kitsa tiivaga.

Kasutamine

Sirmokas on dekoratiivne puu ning seetõttu kasutatakse seda haljastuses ning ka toataimena. Jaapanis on teda ammustest aegadest ka bonsaina kasvatatud.
Ka Euroopas kasvatati sirmokast pargipuuna juba 19. sajandil.
Sirmokka puit on vastupidav, kollakasvalge kuni punakas. Seda on kasutatud muu hulgas ehituses ja laevaehituses ning tarbeesemete valmistamiseks.
Kiulist koort on kasutatud paadikerede tihendamiseks.
Okastest valmistatakse õli, mida kasutatakse viimistlusmaterjalide valmistamisel.

Ajalugu

Leitud fossiilide järgi on kindlaks tehtud, et kunagi kasvas sirmokas lisaks Jaapanile ka vähemalt Gröönimaal, Norras, Uuralites ja Sahhas. Vanimad fossiilid on umbes 230 miljoni aasta vanused.
Infrapunaspektroskoopia abil on välja selgitatud, et tõenäoliselt on Läänemere merevaik tekkinud sirmokkaliste vaigust.
Jaani tänav (Pärnu)

Jaani tänav on tänav Pärnus Ülejõe linnaosas.
Tänav saab alguse J. V. Jannseni tänavalt ja suundub esimesed u 160 meetrit põhjaloodesse ja pöörab siis kirdesse. Tänav ristub Havi, Uus-Sauga ja Voorimehe tänavaga ning lõppeb Aasa tänavaga ristudes, millest edasi kulgeb Rohu tänavana.
Tänav sai nime 1915.
Viktor Päss

Viktor Päss (14. mai 1892 Jõgeveste vald, Valgamaa – 22. september 1956 Tallinn) oli Eesti matemaatik ja haridustegelane.

Elulugu

Viktor Päss oli talupidaja poeg.
Päss lõpetas 1912 Tartu Aleksandri Gümnaasiumi ja 1918 Tartu Ülikooli füüsika-matemaatikateaduskonna. 1917–18 oli ta matemaatikaõpetaja Võru tütarlaste ja poeglaste gümnaasiumis, 1918–19 Eesti Noorsoo Kasvatuse Seltsi Tütarlaste Gümnaasiumis ja Tartu Õpetajate Seminaris. 1919 osales Päss Vabadussõjas. 1919–20 õpetas ta Tallinna Õpetajate Seminaris, 1919–34 Tallinna Tehnikumis, olles ühtlasi ka Tallinna Tehnikumi inspektor ja hoolekogu liige. 1920–23 oli ta eeltehnikumi, 1923–25 Riigi Ühistehnikagümnaasiumi ja 1927–28 Tallinna Tehnikumi juures tegutsenud laevamehaanikute kooli juhataja, ühtlasi 1921–31 kutsekoolide õpetajate kursuste ja 1929–31 raadiooperaatorite kursuste õppejõud, 1946–49 Tallinna Polütehnilise Instituudi füüsika kateedri assistent. 1934–40 oli ta Tallinna Prantsuse Lütseumi, 1940–41 ja 1944–46 Tallinna 7. Keskkooli, 1942–44 J. Westholmi Gümnaasiumi direktor ja füüsikaõpetaja. Tema algatusel ja Prantsuse riigi rahalisel toetusel ehitati Tallinna Prantsuse Lütseumile esinduslik koolihoone Hariduse tänavale. 1949–56 töötas küüditatuna Siberis Glavstani kullakaevanduses Krasnojarski krais.
Ta on maetud Tallinna Metsakalmistule.

Teadustöö

Viktor Päss uuris valgusnähtusi, milleks konstrueeris ise katseriistu. Ta õpetas peamiselt matemaatika aineid - algebrat, geomeetriat, kõrgemat matemaatikat, trigonomeetriat -, kuid ka astronoomiat ja füüsikat. Päss avaldas matemaatikaõpikuid, ülesannete kogusid ja käsiraamatuid kesk- ja kõrgkoolidele. Talle kuulus Eesti Vabariigi patent "Valgust polariseerivate kihtide valmistamisviis" (1940).

Isiklikku

Tema abikaasa oli Aino ja Oskar Kallase tütar Virve-Ainikki Kallas-Päss.
Loomulik liik

Loomulik liik ehk loomulik rühm ehk looduslik liik (inglise keeles natural kind) on asjade kategooria, mille piirid on määratud asjade enestega, mitte inimeste ettekujutuste või arusaamadega asjadest. Loomuliku liigi tüüpiliseks näiteks on liigid ja ka teised taksonid bioloogilises süstemaatikas, mis põhineb evolutsioonil.
Filosoofias on vaidluse all, kas loomulikud liigid eksisteerivad.
Richard Boydi järgi on loomulikud liigid "homöostaatilised omaduste kobarad". Sellisesse kobarasse kuuluvad omadused esinevad sageli koos, nad etendavad osa induktsioonis ja seletuses ning on ka olemas põhjuslikud mehhanismid, mis tingivad nende omaduste koosesinemise.

Loomuliku liigi lõhenemine

Kui selgub, et teatud omaduste komplekti võivad esile kutsuda mitu erinevat põhjuste  komplekti, mille tõttu selliste omadustega asjade teised omadused on erinevad, siis loomulikuks liigiks peetud kategooria lõheneb mitmeks loomulikuks liigiks. Näiteks on vaalad ja delfiinid, kes on arvatud  kalade nime all kaladega ühisesse kategooriasse, teistsuguse päritoluga kui  kalad, ning neil on ka olulisi erinevaid omadusi.
Lõhenemise tagajärjeks on kas alakategooriate  moodustumine (juhul kui kategooriatel, milleks kategooria lõhenes on olulisi ühiseid omadusi), kategooriast loobumine teaduses või kategooria piiride muutumine.
Hakassid

Hakassid (endanimetus тадарлар, varasemad nimetused Minussinski tatarlased, Abakani tatarlased) on turgi rahvas, kelle peamine asuala on Venemaal Hakassias.
2002. aasta rahvaloenduse andmetel elas Venemaal 75 622 hakassi, sealhulgas Hakassias 65 421 (11,98% Hakassia rahvastikust). 2010. aasta rahvaloenduse andmetel elas Venemaal 72 959 hakassi, neist Hakassias 63 643.
Eestis elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 9 hakassi.
Enamik hakasse kõneleb turgi keelte hakassi-altai rühma kuuluvat hakassi keelt ning kakskeelsena ka vene keelt.
Tuntud hakasse on Anatoli Ulturgašev.
Comet (Montana)

Ajalugu

Comet oli kaevanduslinn. Kaevandamist alustati 1869, kui asulasse saabus kullaotsija John W. Russell. Pärast viit aastat tööd müüs Russell kaevandused Alta-Montana kompaniile. Uus ettevõte investeeris kaevandustöödesse ja varsti ehitati kontsentraator, millega eraldati päevas 40 tonnilt maagilt muld ja kivid.
Kaks aastat hiljem, 1876, tehti Cometis maamõõtmisi ja linn kaardistati, kuna piirkonda saabus üha rohkem inimesi. Järgmisel aastal avati Cometis postkontor, aga linna areng oli aeglane. 1879 investeeris Alta-Montana kaevanduskompanii üle 500 000 dollari Cometi ja lähedal asuva Alta kaevanduse arengusse. Siiski olid nende pingutused pöörata linn kasumisse kõrgete transpordikulude tõttu edutud.
Alta-Montana kompanii juht ja aktsionär Samuel T. Hauser oli siiski Cometi kaevanduse avamisel otsusekindel. 1883 moodustas ta Helena Mining and Reduction Company, mis ostis raskustega heitleva Alta-Montana Company varad ning asus taas Cometi kaevandusse investeerima. Järgmisel aastal konstrueeris Helena Mining and Reduction Company Cometist umbes 10 km kaugusel kirdes Wickesis uue sulataja, mis oli üks suuremaid omataolisi Montana territooriumil. Seejärel ehitati 100-tonnine kontsentraator ja kontsentraadi sulatusahju viimiseks köisraudtee. Aga see oli alles siis, kui Hauser oli nõudnud, et Northern Pacific Railway ehitaks Helena ja Wickesi vahele haruliini, et tagada Cometi areng.
Peagi suurenes kaevandustegevus, lisandus veel rohkem kaevandusseadmeid ja tööle võeti rohkeim mehi. Cometi õitseaeg oli 1890. aastatel, kui kaevandus sai piisavalt tulutoovaks, nii et tuldi isegi välja hõbedapaanikast ja 1893. aasta majanduslangusest. Sel ajal oli linnas umbes 300 inimest, kool, kus õppis üle 20 õpilase, arvukalt ettevõtteid ja elumaju ning üle 20 salooni.
Sajandivahetusel hakkasid maagivarud lõppema ja kaevandust müüdi mitmeid kordi. 1913. aastal oli linnast saanud kummituslinn.
Asjad muutusid jälle 1927, kui Basin Montana Tunnel Company ostis Cometi ja Gray Eagle'i kaevandused, kes tegi jälle täiustusi, ehitati uus 200-tonnine kontsentraator, mida sel ajal kirjeldati kui "kõige moodsamat Montanas". Tänu paremale tehnikale said kaevandused taas eluvaimu sisse, tööle võeti umbes 300 meest ja depressiooniaastatest tuldi välja. 1930. aastatel oli kaevandusettevõte suuruselt Butte'i järel Montana teine. Kaevandustegevus jätkus kuni 1941. aastani, kui suurem osa seadmeid müüdi maha, inimesed kolisid mujale ja Cometist sai kummituslinn.
Aastatega tootis Cometi kaevandus umbes 20 miljoni dollari väärtuses plii-, tsingi-, raua-, vase-, hõbeda- ja kullamaaki ning see oli rikkaim kaevandus piirkonnas.
Tänapäeval on linn mahajäetud, varisemisohtlike hoonete ümbrus on rohtunud. Loodus ja vandalism on vana linna aastatega kahjustanud ning vaid veerandsada hoonet püsib püsti, tõendades varasemat jõukust. Nüüdseks on sinna elama jäänud ainult üks perekond.
Üheaastased talvetaimed

Üheaastased talvetaimed on üheaastased taimed, mis idanevad sügisel või talvel, õitsevad hilissügisel, talvel või varakevadel ning säilivad suvel ainult seemnetena.
Nad kasvavad tavaliselt maa lähedal, kus nad jäävad külmematel öödel lume alla.
Üheaastased talvetaimed takistavad talvel ja varakevadel pinnase erosiooni ning on loomadele toiduks.
Olga Knipper-Tšehhova

Perekond ja suguvõsa

Olga Knipper-Tšehhova ema oli tuntud laulja ja muusikapedagoog Anna Knipper. Olga noorem vend Vladimir oli tuntud ooperilaulja. Olga vanem vend Konstantin oli insener ning tal oli vähemalt kaks last: tütar Olga, saksa filminäitleja ja poeg Lev, helilooja.
Krahvkond

Krahvkond (county) on territoriaalne üksus Suurbritannias ja Iirimaal.

Inglismaa

Inglismaa on tänapäeval jaotatud linnkrahvkondadeks ja mittelinnkrahvkondadeks. Peale selle on olemas tseremoniaalkrahvkonnad, mis ühendavad väikesed mittelinnkrahvkonnad piirkondadeks, mis laias laastus põhinevad ajaloolistel krahvkondadel. Aastatel 1889–1974 oli Inglismaa jaotatud halduskrahvkondadeks ja county borough'deks.
Enamikul mittelinnkrahvkondadel on krahvkonnanõukogud ning nad on jaotatud mittelinnaringkondadeks, millest igaühel on oma nõukogu. Kohalike võimude pädevuses on tavaliselt haridus, päästeteenistused, planeerimine, sotsiaalteenused jt ülesanded.
Inglismaa krahvkondadele panid aluse anglosaksi Inglismaa aegsed shire'id – kindlustatud keskusega maksukogumispiirkonnad. Viimastest kujunesid hiljem krahvkonnalinnad. Krahvkonnad said nime enamasti krahvkonna linna järgi: selle nimele lisati -shire (näiteks Bedfordshire Bedfordi järgi). Eranditeks on näiteks Cumberland, Norfolk ja Suffolk. Mõnel juhul (näiteks Buckinghamshire) ei ole -shire-lõpuline nimi saadud krahvkonnalinna nimest.
Sõna county võeti kasutusele normannide ajal. Normannidel tähendas see krahvi (count) hallatavat ala. Krahvkonnad säilitasid anglosaksi shire'i piirid ja nimed. Mõned traditsioonilised krahvkonnad, näiteks Essex, Sussex ja Kent, olid algselt iseseisvad kuningriigid ning pärinevad ajast, mil Alfred Suur ei olnud Inglismaad ühendanud.
Helju Vals

Helju Vals (aastatel 1957–1960 Helju Heuer; 1. märts 1929 Tartu – 31. mai 2011) oli eesti ajakirjanik, toimetaja ja ilusa eesti keele eestkõneleja. Ta kasutas ka pseudonüüme Hille Sarem ja Krista Varju.
Helju Vals lõpetas 1953. aastal Tartu Ülikooli eesti filoloogina. Tema õpetajad olid Gerda Laugaste ja Voldemar Veski. Ülikooli lõpetamisest saati töötas ta ajakirjaniku ja keeletoimetajana ajalehes Postimees (varasema nimega Edasi), 1993–1997 ka ajalehes Liivimaa Kuller ning 1998–2003 kontserni Eesti Meedia keelenõunikuna.
Vals oli Eesti Ajakirjanike Liidu keele- ja tõlkesektsiooni aseesimees. Aastal 1999 oli ta üks Eesti Keele Kaitse Ühingu asutajaid, samuti oli ta ühingu Eestluse Elujõud asutajaliige.
Tuntuks sai Helju Vals eelkõige võitlusele kauni emakeele eest ja tänu oma vaimukatele keelekommentaaridele. 1958. aastal algatas ta Edasis keeleküsimuste püsirubriigi, tema keeleartiklitest on ilmunud kaks kogumikku: "Pipart keele peale: väike õpi- ja lustiraamat" (2000) ja "Ei päevagi kirjareata" (2010). Valsi teist raamatut arvustades nimetas Priit Põhjala teda "legendaarseks keelenaiseks" ja "eesti keele esileediks", tunnustades Valsi küll literatuurse ja raskepärase, kuid ka meisterliku, kujundliku ja vihjelise stiili eest. Põhjala sõnutsi oli Valsi stiil keelemänguline, irooniline ja otsekohene.
Keeles tõrjus Vals kantseliiti, moesõnade ja võõrapärasustega liialdamist, pooldas väljendusviisis selgust ja lihtsust, kuid möönis ka keele mängulisust ja stiililist isikupära, kui autor suutis selle välja kanda. Aasta pärast Helju Valsi surma tsiteeris Postimees juhtkirjas tema ütlust saksa filosoofi Martin Heideggeri teemadel: "Keel on olemise koda. Mis me oleksime ilma selle kojata? Kodutud! Tuulte tallata, saatuse tõugata."
Helju Vals on maetud Tartu Pauluse kalmistule.
Helsingi valimisringkond

Helsingi valimisringkond (soome keeles Helsingin vaalipiiri, rootsi keeles Helsingfors valkrets) on üks Soome Vabariigi 15 valimisringkonnast Soome parlamendivalimistel.
See asutati aastal 1952. See on ka ainuke valimisringkond Soomes, mis on ainult ühe linna valimisringkond.
Helsingi valimisringkonnast valitakse 22 parlamendiliiget 200–st.
Muḩammad bin Rāshid Āl Maktūm

Šeik Muḩammad bin Rāshid Āl Maktūm [muh'ammad bin r'aašid aal makt'uum] (الشيخ محمد بن راشد آل مكتوم; eesti ajakirjanduses on kasutatud nimekuju Mohammed bin Rashid al-Maktoum; sündinud 15. juulil 1949) on pärast oma venna Maktūm bin Rāshid Āl Maktūmi surma (4. jaanuaril 2006) Dubai emiir alates 4. jaanuarist ning Araabia Ühendemiraatide asepresident ja peaminister 5. jaanuarist 2006. Juba varem oli ta Araabia Ühendemiraatide kaitseminister. 
Ta sündis kolmandana šeik Rāshid bin Şa‘īd Āl Maktūmi neljast pojast.

Haridus

Nelja-aastasena hakkas ta saama araabia keelele ja islamile orienteeritud koduõpetust. Aastal 1955 asus ta õppima Al Ahmedia kooli. Kümneaastaselt läks ta üle Al Shaabi kooli ning kaks aastat hiljem Dubai keskkooli. Augustis 1966 õppis ta koos oma nõo šeik Muhammad bin Khalifah Āl Maktūmiga Cambridge'i keeltekoolis Bell School of Languages.

Äri

Ta oli hotelli Burj al-‘Arab ehituse tellija.

Isiklikku

Ta on tuntud hobusteomanik ja talle meeldib ratsutada. 
Tema esimene abikaasa on šeika Hind bint Maktūm bin Juma Al Maktūm, kellega ta abiellus 1979. 
Tema teine abikaasa on printsess Hayā bint al-Ḥusayn, Jordaania kuninga Ḥusayn II tütar ning praeguse Jordaania kuninga ‘Abdullāh II poolõde, kellega ta abiellus 10. aprillil 2004. Abielulepingule kirjutati alla ‘Ammānis Bayt al-Barkati palees. Kohal viibisid printsessi vend ‘Alī bin al-Ḥusayn, printsessi poolvennad kuningas ‘Abdullāh II ning printsid Fayşal bin al-Ḥusayn, Ḥamzah bin al-Ḥusayn ja Hāshim bin al-Ḥusayn, kuninganna Rāniyah ning printsess Hayā emapoolsed onud ‘Alā' ja ‘Abdullāh Ţūqān.         
Šeik Muḩammadil on 16 last: seitse poega ja üheksa tütart.
19. septembril 2015 suri südamerabandusse Maktūmi vanim poeg Rāshid ibn Muḩammad Āl Maktūm.
Aššur

Aššur (Assur) oli assüürlaste  peajumal, muistse Assüüria riigi esimese pealinna Assuri peajumal ja ennekõike sõjajumal.
Temast sai Assüüria riigi "rahvusjumal" ja ta andis nime kogu riigile ja rahvale (Assüüria ja assüürlased). Aššuri nime päritolu on siiani teadmata. Teda samastati Babüloonia peajumala Mardukiga. Analoogiliselt Mardukile sai jumal Aššur 2. aastatuhandel eKr tugevneva Assüüria riigi maajumalaks, riigi peajumalaks.
Teda kujutati tiibadega päikesena, kes varjas ja juhatas oma kõige kõrgemat kummardajat, kuningat, vibu käes. (Sama kujund kandus hiljem edasi Pärsia headuse jõudude peajumala Ahuramazda (Ormuzd) kujutiseks ja sarnast jumala kujundit kasutavad veel tänapäeval zoroastrid Lääne-Indias ja vähesel määral ka Iraanis.) Teda kujutati ka puuna, mis sümboliseerib viljakust. Assuri kultus kadus antiiksest maailmast seoses riigi pealinna Niinive ja sellele järgnenud kogu riigi hävinguga.
Kalmer Mäeorg

Kalmer Mäeorg (sündinud 8. juulil 1958) on eesti ajaloolane ja arhivaar.
Mäeorg lõpetas Tartu Ülikooli ajaloo eriala 1985. aastal. 1997–2002 õppis ta sealsamas magistrantuuris ja sai teadusmagistri kraadi arhiivinduse erialal. Tema magistritöö teema oli "Tulumaks Tallinnas. Tuluteadaannete andmetöötluse võimalusi Tallinna VI maksujaoskonna 1937. aasta tuluteadaannete näitel".
Mäeorg töötab Tallinna Linnaarhiivis peaspetsialistina.
Ta on 2015. aastast Eesti Arhivaaride Ühingu juhatuse liige.
Riina Müürsepp

Riina Müürsepp (sündinud 4. veebruaril 1955 Valgas) on eesti koolijuht ja haridustegelane.
Ta lõpetas Valga 1. Keskkooli. Ta on lõpetanud Tartu Riikliku Ülikooli geograafia eriala.
Ta on töötanud Rääma Põhikoolis õpetaja, direktori ja õppealajuhatajana. Aastatel 1992–1996 oli ta Pärnu Majanduskooli direktor. Aastatel 1996–2000 oli ta Tartu Ülikooli Pärnu Kolledži direktor. 2000–2005 oli ta Pärnu abilinnapea. 2005. aastast on ta Pärnumaa Kutsehariduskeskuse direktor.
2000. aastast on ta Eesti Reformierakonna liige. Ta on olnud ka SA Pärnu Haigla nõukogu liige, Tartu Ülikooli Pärnu kolledži nõukogu liige, Pärnu Sütevaka Humanitaargümnaasiumi nõukogu liige ja AS Pärnu Mudaravila nõukogu esimees.
Olevimägi

Olevimägi on tänav Tallinna vanalinnas. Olevimägi algab Pikalt tänavalt, läbib Olevi ristmiku ja lõppeb Vene tänaval. Olevimägi on ligikaudu 175 m pikkune.
Õues aadressil Olevimägi 14 asuvad kaks Põhjasõja-aegset kahurit, mis on kaitse all tehnikamälestistena.
Utria pank

Utria pank (ka Udria pank) on Põhja-Eesti panga osa (klindisaar) Ida-Viru maakonnas Narva-Jõesuu linnas Udria külas. Utria pank algab pärast Pimestiku panga moodustanud klindisaari ja kulgeb piki mere äärt Utria klindisaare põhjaküljes, mis pärast Hanelu klindilõhet jätkub Meriküla pangana.
Utria klindisaar ja pank on kirdepoolsem osa Vaivara Sinimägedega sarnase tektooniliselt rikutud keerulise ehitusega klindivööndist. Klindiserv on kaetud rusukalde, pinnase ja taimkattega ning moodustab suuremal osal oma umbes 3 km pikkusel alal Pimestiku pangast Meriküla pangani avamusala.
Panga idapoolses osas on kaks paljandit Utria savikallas (24 meetrit üle merepinna) ja Utria kõrgekallas (38 meetrit üle merepinna, mõningatel andmetel 42 meetrit) mille vahelt lõhestab klindisaart Utria oja ürgorg.
Selle panga paljandid on viimaseks kohaks Põhja-Eesti pangal enne klindi pöördumist sisemaale, kus meri pangaastangut murrutama ja kujundama ulatub.
Utria kõrgekallast kattev paeplaat on tihedalt lõhenenud (10 lõhet meetri kohta). Paeplaadi all on kurrutatud liivakivimi ja sinisavikihid. Utria savikalda peal puudub paeplaat. Panga ülemised kihid on moodustunud kurrutatud liivakivist, alumised aga sinisavist.
Utria pank on Udria kihistiku stratotüüp.  Ülemise osa moodustab Valgejõe kihistiku savikate vahekihtidega lubjakivi, selle all on Udria kihistiku kirju dolomiidistunud lubjakivi. Udria kihistiku all on 20 cm Sillaoru kihistu suure rauasisaldusega ooide sisaldavat lubjakivi, paelasundi alumise osa moodustab aga Toila kihistu. Panga alumise osa moodustab liivakivi.
Tolai keel

Geograafiline leviala

Tolai keelt räägitakse Paapua Uus-Guineas Ida-Uus-Britannia provintsis, mis asub Uus-Britannia saare kirdeosas Gaselli (in. k Gazelle) poolsaarel. Tolai keel on provintsi levinuim keel (kokku kõneldakse provintsis 16 erinevat Austroneesia keelt).

Keeleinfo

Tolai keel kuulub Austroneesia hõimkonna Kesk-Ida-Austroneesia keelkonna Mesomelaneesia keelte hulka.
Tolai keeles on erinevaid hääldusvariante. Tolai on võimeline eristama isikut, kes pärineb Boava külast, isikust, kes elab Kabakada külas, pelgalt selle järgi, kuidas nad räägivad kuanua keelt. Sõltumata dialektist, hääldatakse tähte a kahel eri viisil. Esimesel juhul hääldub see kui er ingliskeelses sõnas her, teisalt kui a ingliskeelses sõnas art. Näiteks mõlemaid a-tähed sõnas Rabaul hääldavad nii vanad kui ka noored er-ina.
Suulises keeles esineb Tolai alfabeedi variatsioone. Näiteks Bowava külas (Lungalunga) on dialektis olemas h ja s, kuid need puuduvad Kabakada's.
Tolai keel kasutab ladina alfabeeti ja selles on 19 tähte (a, b, d, e, g, h, i, k, l, m, n, o, p, r, s, t, u, v, w). Sõnu on lihtne hääldada, kuna tegemist on peamiselt häälikkirjaga.
Tolai keel kaotas foneemi /s/. Näiteks on sõna 'päike' Lõuna-Uus-Iirimaal kõneldavates lähisuguluskeeltes kesakese, mis on tolai keeles taandunud kujule keake. Siiski on /s/ keelde tagasi tulnud hulgaliste inglise ja tok-pisini laensõnade kaudu.
Ranna tee (Tabasalu)

Ranna tee (registrinumber 11413) oli kõrvalmaantee Harku vallas Tabasalu alevikus. Tee pikkuseks oli 1,0 km.
Tee sai alguse Tallinna–Rannamõisa–Kloogaranna tee 7. kilomeetril ja lõppes Harku–Rannamõisa tee 4. kilomeetril Tabasalu aleviku ja Rannamõisa küla piiril. Tee ei ületanud ühtegi silda ega ühtegi truupi. Teele ei jäänud ühtegi bussipeatust.
Tee oli asfaltkattega. Tee klass oli V. Liiklussagedus teel oli 1000-3000 autot ööpäevas. Teel oli kiiruspiirang 
(50 km/h). Tee oli valgustatud.
Endise riigitee ulatuses on tee kohalik maantee (tänav Tabasalu alevikus) ja liikluspind (aadressiobjekt).
Gustaf de Laval

Karl Gustaf Patrik de Laval (9. mai 1845 Orsa – 2. veebruar 1913 Stockholm) oli rootsi leiutaja, insener ja tööstur.
Gustaf de Laval alustas 1872. aastal pärast töötamist erinevates ametites ning õpinguid Rootsis ja Saksamaal tööd koorelahutaja kallal, millest sai üks tema  tulevastest tähtsamatest leiutistest. Esimene mudel patenteeriti 1878 ning 1883. aastal loodi seadme tootmiseks ja ekspordiks ettevõte AB Separator (tänapäeval Tetra Laval). De Laval konstrueeris ka lüpsimasina, kuid tema teiseks suureks leiutiseks oli 1892. aastal valminud üheastmeline aktiivauruturbiin.
Marija Bõrdõnnõrova

Marija Nikititšna Bõrdõnnõrova  (vene keeles Мария Никитична Бырдыннырова; sündinud Aleksejevski rajoonis Jakuudi ANSV-s) on jakuudi kabetreener ja kabetaja, Venemaa teeneline treener. Kuulub Kõtškinite spordidünastiasse.
Ta on lõpetanud Viljuiski pedagoogikatehnikumi, kus ta õppis ajaloo ja ühiskonnaõpetuse õpetajaks.
1962. aastal tuli ta Jakuutia noortemeistriks males, hiljem täiskasvanuna on ta tulnud vabariigi kabemeistriks. 1965. aastast tegutseb ta kabetreenerina. Koos abikaasa Nikolai Kõtškin vanemaga töötas ta edukalt Õtõk-Küölis, Tšuraptšas ja Jakutskis, kus nad koos kasvatasid üles arvukalt vabariigi juhtivaid kabetajaid. Tuntumaid tema õpilasi on rahvusvahelised suurmeistrid Gavril Kolesov ja Matrena Nogovitsõna.
Tšuraptšas töötasid nad Korkini-nimelises Tšuraptša Vabariiklikus Spordiinternaatkoolis, kus 1992. aastal taasavati kabeosakond. Viljakas treeneritegevus Tšuraptšas ajendas vabariikliku spordikomitee juhtkonda kutsuma treeneripaar pealinna tööle – Jakuudi Riikliku Ülikooli juures asuvasse Jakutski 5. spordikooli. 2004. aastast töötab ta seal vanemtreenerina.

Tallinnas

2015. aastal osales Bõrdõnnõrova Venemaa koondise treenerina Tallinnas peetud Euroopa noorte meistrivõistlustel rahvusvahelises kabes (neljas vanusegrupis:  kuni 10-aastased, 11–13-, 14–16- ja 17–19-aastased). Venemaa koondis, kelle koosseisus tegi kaasa 9 Sahha noort kabetajat, sai neilt võistlustelt kokku 10 medalit, sealhulgas 3 kuldmedalit jakuudi noorkabetajalt.

Isiklikku

Tema pojad on Nikolai Kõtškin noorem ja Vassili Kõtškin. Aijanika Kõtškina on tema lapselaps.
Viktor Trasberg

Viktor Trasberg (sündinud 9. veebruaril 1961) on Eesti majandusteadlane.
Viktor Trasberg on alates 1999. aastast töötanud peamiselt Tartu Ülikoolis, kuid olnud ka West Virgina Ülikooli (USA) majandusteaduskonna külalisõppejõud (2012), teaduslikul tööl Birminghami Ülikooli Suurbritannia majandusteaduskonnas (1993), ja Södertörn Högskola (Baltic and Eastern European Graduate School) külalisõppejõud (jaanuar–juuni 2003). Viktor Trasberg on töötanud ka Optiva panga ja ICI Trusti fondijuhina. Alates 2005. aastast on ta Tartu Ülikooli majandusteaduskonna makroökonoomika dotsent.  
Viktor Trasberg on avaldanud arvukalt artikleid ja kommentaare (Vikerraadio päevakommentaar) majandusteemadel.