Dvigatel

Vaguniehitustehas

1897. aasta oktoobris kinnitas Venemaa tsaar Nikolai II oma Tsarskoje Selo residentsis uue vaguniehitustehase – aktsiaseltsi Dvigatel – põhikirja. Tehase ehitamine käis tolle aja kohta imekiirelt – kaheksa tuhande töölise pingutuse tulemusena valmis Dvigatel kõigest üheksa kuuga. Ettevõtte maa-ala (116 hektarit) oli ümbritsetud ligi nelja kilomeetri pikkuse ja kolme meetri kõrguse kivimüüriga. Lisakruntidega küündis kogu maa-ala suurus 131 hektarini. Aasta jooksul ehitati 220 hoonet (katlamaja, remondi- ja montaažitsehh, treimis-, valu- ja sepikoda, saeveski, sadulsepa-, puusepa- ja lukksepatöökoda, raudteejaam jt).
9. mail 1899 toimus tehase pidulik sisseõnnistamine, seda päeva peetaksegi Dvigateli sünnipäevaks.
Algusaastatel tegeles tehas eri tüüpi vagunite ehitamisega. Võeti vastu tellimusi raudsildade, pöörangute, vagonettide, ristmike ja igasuguste metallist varuosade tootmiseks. Toodeti ka tramme, mis realiseeriti Venemaa Keisririigi piires. Dvigateli aastatoodanguks oli arvestatud 5000 kauba- ja 600 reisivagunit, lisaks 3 miljonit puuda (48 000 tonni) vagunite tagavaraosi ja raudteevarustust. Ruumid ja sisseseade võimaldasid normaaloludes valmistada 250–300 kauba- ja 20–30 reisivagunit kuus.
Tippajal töötas tehases ligi 4000 inimest. 1901. aastal töötas tehases 2700, 1904. aastal kõigest 1330 töölist. 1906. aastal vallandati uute tellimuste puudumisel veelgi töötajaid ning tööliste arv kahanes ligi tuhandele. 1910. aastal kahanes Dvigateli töötajate arv 700ni. 1921. aastal oli tehases 400 töölist, 1922. aasta aprillis oli neid vaid 126. 
1911. aastast alustati sisepõlemismootorite valmistamist ning tehas hakkas vagunite kõrval valmistama tööstusettevõtetesse ja laevadele sobivaid Orjol- ja Atlant-tüüpi diiselmootoreid.
Esimene maailmasõja ajal tootis Dvigatel kolme- ja kuuetolliseid suurtükimürske, vankreid ja kuulikaste.
Esimese 20 aasta jooksul, s.o kuni 1918. aastani tehti tehases Venemaa keisririigi ja Hiina raudteedele 19 673 kauba- ja 2042 reisivagunit. Viimaste hulgas oli väga palju I klassi ja salongivaguneid Hiina raudtee tarvis. Lisaks tehti trammivaguneid mitmele suurlinnale (Moskva, Harkov), aga ka Tallinna jaoks.
20. sajandi alguses mõjutasid tehase käekäiku Venemaa majanduskriis ja Esimene maailmasõda.
Esimese maailmasõja ajal evakueeriti osa tehase sisseseadest Venemaale Rjazani oblastisse, kus see töötas kuni 1929. aastani, mil see NSV Liidu poolt riigistati.

Riiklik vaguniehitustehas Dvigatel

1940. aastal Eesti Dvigatel AS-i tehas natsionaliseeriti, 05.08.1940 "Riigi kapitali osavõtul seni eraettevõtetena tegutsevate aktsiaseltside (ühingute) ja osaühisuste riigi ettevõteteks tunnustamise seadusega" ning nimetati riiklikuks vaguniehitustehaseks Dvigatel.
Tehas seisis varemeis kuni 1947. aastani, mil algas selle ülesehitustöö, kus osalesid nii sõjaväelased kui vangid. Kuigi ettevõtte territoorium vähenes, sest osa maad läks Tallinna lennuvälja ja elamubarakkide alla. 1951. aasta augustiks olid kõik taastamis- ja ehitustööd lõpule viidud. Dvigateli toodanguks olid reaktorid ja geoloogialuure seadmed. 1960. aastatest alates kasutati seal N. Liidu eesrindlikemat tehnoloogiat, näiteks programmjuhtimisega metallitööpinke, ülisuurte detailide – näiteks aatomielektrijaamade reaktorite – töötlemiseks valmistatud karussell-, höövel- ja treipinke.
1960ndate alguses arendati Dvigateli tehast järsult keerukama tehnoloogia suunas, valutsehhides tehti 28% niklisisaldusega eriterast, mis kannatas praktiliselt igasugust keskkonda, ka kosmilist ja radioaktiivset. Tehase töötajate arv kasvas 1979. aastaks 5800-ni.

V. I. Lenini nimeline Riiklik Liidutehas

Alates 1970. aastatest oli tehase ametlik nimi V. I. Lenini nimeline Riiklik Liidutehas. 1986. aastal direktoriks nimetatud Vladimir Jarovoi ajal alustati 3. tsehhi, 9. tsehhi ja lõpetamata jäänud 44 000 m² pinnaga 95. tsehhi ehitust. Tehases valmisid esimesed tuumajõuseadmed Pamir, mis kaalusid 56 tonni. Pamir oli mõeldud kõrbepiirkondade energiaallikaks, samuti sputnikutele jm mõeldud tuumaseade Jenissei 1. Pamire ja Jenisseisid sai valmis mõni üksik, 95. tsehhis valmistada kavatsetud kuni 30 meetrit kõrgete reaktorite valmistamiseni ei jõutud. Suurimatest said valmis Voroneži ja Nižni Novgorodi tuumasoojusjaamadele ning Kaspia veemagestamisseadmele mõeldud reaktorid. Seadmeid tellisid hiljem ka välisriigid. Dvigateli sõjatehas valmistas 1991. aastani seadmeid NSV Liidu aatomi-, kosmose- ja keemiatööstusele. Salastamise eesmärgil on tehas kandnud ka koodnimesid "postkast nr 130" ja "V-8817".

RAS Dvigatel

1992–1995 oli Dvigatel riiklik aktsiaselts ehk RAS Dvigatel. 1995. aastal ostis selle AS Diamark.
2003. aastal oli Dvigatelil kuus tütarettevõtet: Dvigatel-Teno, Dvigatel-Energeetika, Dvigatel-Rakis, Dvigatel-Regital, Dvigatel-Test ja Dv-Metall.
9. mail 2004 täitus ettevõttel 105 tegevusaastat.

AS Diamark

2005. aasta jaanuaris sai uueks suuromanikuks 67,1% aktsiatega Mainor Grupp.
30. oktoobril 2007 ühines juba valdusfirmana tegutsev AS Dvigatel, mis sel ajal tegeles kinnisvaraarendusega endise sõjatehase territooriumil, ühendava ühinguga, aktsiaseltsiga Ülemiste City ja alustati endise tehase kinnistule tööstuspargi ehitust.