google/wiki40b huggingface dataset:
Pirmastu mõis

Pirmastu mõis (saksa keeles Pirmast) oli Holstre mõisa kõrvalmõis Paistu kihelkonnas Viljandimaal. Nüüdisajal jääb mõis Viljandi maakonda Viljandi valda.
Oskar (laev)

Sukeldumine

Praegu lebab laev kiilul 7,5 meetri sügavusel. Säilinud on vöörtääv, vasak parras ja ahtertääv koos sõukruvi ning roolilehega. Laeva keskel võib näha mootorit ja vööris peli. Tekiehitis ja parem parras hävinesid pommitabamuse ja põlengu tõttu. Laevast eemale jookseb vetikatega kaetud ankrukett, mille teises otsas lebab hästi vaadeldav ankur.
Sargvere vald

Sargvere vald (saksa keeles Sarkfer) oli vald Järvamaal Peetri kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1906 ja siis liideti see vald Mäo vallaga.
Eesti keelenõukogu

Eesti keelenõukogu on 2001 Eesti Haridus- ja Teadusministeeriumi juurde loodud nõukogu, mis nõustab Eesti valitsust keelepoliitika arendamisel ja elluviimisel.
Aastast 2005 on nõukogu esimees Birute Klaas-Lang.
Pähklisaare maastikukaitseala

Pähklisaare maastikukaitseala on maastikukaitseala Tartu maakonnas Luunja vallas. Kaitseala pindala on 643 ha.
Kaitseala ajalugu ulatub aastasse 1964, kui üksikobjektina võeti kaitse alla Pähklisaar ja laugasjärved. Üksikobjektide baasil moodustati 1995 Luunja Laukasoo looduskaitseala, mis maastikukaitseala staatuse ja piirid sai aastal 1999.
Matthias Johann Eisen

Matthias Johann Eisen (28. september 1857 Vigala kihelkond, Läänemaa – 6. august 1934 Tartu) oli eesti rahvaluuleteadlane, vaimulik ja karskusliikumise tegelane. Ta organiseeris rahvaluule kogumist ja avaldas mitmeid populaarseid teoseid.
Eiseni looming on mõjutanud oluliselt hilisemat eesti kirjandust. Seejuures on teda nimetatud Eesti ulmekirjanduse rajajaks ning tema rahvapärimuslikke materjale on oma loomingus kasutanud Andrus Kivirähk.
Ta on valitud Helsingi Ülikooli filosoofia audoktoriks (1927), Eesti Üliõpilaste Seltsi auvilistlaseks (1930) ja Tartu Ülikooli usuteaduse audoktoriks (1932).

Elulugu

Eisen sündis Oese külas koolmeistri pojana. Õppis Haapsalu ning Pärnu koolides ning hiljem Tartu ülikoolis usuteadust, mille lõpetas aastal 1885.
Ordineeriti 21. detsembril 1886 Põhja-Ingerimaal Lempaalas pastoriks. 1887 oli vikaarpastor Petroskois, 1888 pastor Kattilas ning 1888–1912 Kroonlinna Nikolai (soome-rootsi-eesti) koguduses. 1913. aastal sai ta võimaluse Tartusse tagasi kolida.
Aastal 1919 sai Eisen Soome Kirjanduse Seltsilt ettepaneku tulla oma rahvaluulekoguga Soome, kus ta oleks saanud prii korteri ja kindla palga.  Kokkuleppel Tartu Ülikooliga annetas ta oma kogu siiski ülikoolile, saades vastutasuks isikliku professori ametikoha.
Aastal 1925 algatati tema eestvõtmisel Akadeemiline Rahvaluule Selts, mille esimees Eisen  ka pikka aega oli.
13. septembril 1932 sai ta Tartu Ülikooli usuteaduse audoktoriks.

Looming

Juba koolipoisina tegi ta kaastööd Perno Postimehele, tema vanemad olid väga rahvuslikult meelestatud ning püüdsid osaleda võimalikult paljudes rahvuslikes üritustes. Eisen ise tegutses aktiivselt rahvuslikes seltsides: Eesti Üliõpilaste Seltsis ja Eesti Kirjameeste Seltsis.
Nooruses tegeles Eisen aktiivselt ka Eesti ajaloo uurimisega, andes juba 19-aastaselt välja "Eesti-, Liiwi ja Kuura maa ajaloo", mida täiendas 1912., 1919. ja 1920. aastal. Ta tegeles ka kohaajaloo ning kultuuriloo uurimisega. Samuti propageeris ta 1870. aastatel koos Jaan Jungiga termini 'ajalugu' kasutuselevõttu. 1920. aastal andis ta välja ka uurimuse "Taani hindamisraamatu" kohta.
Eisen publitseeris mitmeid populaarseid rahvaraamatuid. Tema 1903. aastal ilmunud lookese "Tallinnas aastal 2000" alusel on ajaloolane Hillar Palamets nimetanud teda eesti ulmekirjanduse rajajaks.
Ta oli rahvaluule suurkogumise organiseerija. Kogus rahvaluulet, eriti rahvajutte ja mõistatusi. Folkloristina sai tõuget lüroeepikaga tegelemiseks. Värsistas Friedrich Robert Faehlmanni müüte, muistendeid ja ajaloolisi aineseid. Kirjutas pseudomütoloogilise kunsteepose "Kõu ja Pikker". Tema folkloristlikud teosed on mõjutanud oluliselt hilisemat eesti kirjandust, nii kasutas Eiseni materjali ohtralt näiteks Andrus Kivirähk romaanis "Rehepapp".
Eisen oli ka esimese eestikeelse "Kalevala" tõlke autoriks.
Eiseni kõne Otepää Linnamäel peetud peol 2. juulil 1922 andis alevivolikogule tõuke nimetada Nuustaku alev ümber Otepääks.
Galina Posmetuhhova

Elulugu

Galina Posmetuhhova on teenistuja tütar.
Lõpetas 1964 Tartu 4. Keskkooli, 1969 TÜ füüsika osakonna. Oli 1969–74 TÜ elektromeetria labori vanemlaborant ja nooremteadur, 1974–82 aeroionisatsiooni ja elektroaerosoolide labori vaneminsener ja nooremteadur, 1982–92 üldfüüsika kateedri nooremteadur, 1993– eksperimentaalfüüsika ja tehnoloogia instituudi vaneminsener.

Teadustöö

Uurimisvaldkond: elektromeetria. 10 teadustrükist.
Carlo Barberini

Biograafia

Carlo Barberini sündis 1. juunil 1630. aastal Roomas. Ta oli Taddeo Barberini ja Anna Colonna (Filippo I Colonna tütar) poeg. Tal oli kaks venda: vanem vend Lucrezia Barberini ja noorem vend Maffeo Barberini. Tema onud olid Francesco Barberini (seenior) ja Antonio Barberini – vennad Taddeo kardinalid. Ta ise oli oma venna, Maffeo, poja Francesco Barberini (juunior) onu.
Barberini ja ta noorem vend mängisid olulist rolli Barberini perekonna lepitamisel paavstiga (Innocentius X ajal) pärast Castro sõdu. Maffeo abiellus paavst Innocentius X sugulasega ja paavst määras Carlo kardinaliks 1653. aastal.
Barberini osales 7 konklaavil. Ta oli San Caesareo de Appia kiriku kardinaldiakon (18. august 1653) ja lõpuks Santa maria in Cosmedini kardinaldiakon (2. detsember 1675). Hiljem sai ta Santa Maria della Pace kardinalpreestriks (27. september 1683) ja 30. aprillil 1685 San Lorenzo in Lucina kardinalpreestriks. 1667. aastal nimetati ta Rooma Peetri kiriku ülempreestriks.
Carlo Barberini esines paavsti kuurias kui Savoia hertsogkonna (1671. aastast) ja Poola Kuningriigi (1681. aastast) kardinal-protektor.
Ta suri 2. oktoobril 1704 ja maeti Aracoeli Püha Maria basiilikasse.
Østfoldi vapp

Østfoldi vapp on Norra maakonna Østfoldi vapp.
See võeti kasutusele 1958. aastal.
Punasel vapikilbil on kolm kollast kiirt suunaga paremalt alt vasakule üles. Keskmine kiir on laineline.
Jooned sümboliseerivad päikesetõusu idast. Samuti sümboliseerib see päikesekummardamist pronksiajal (seda on kujutatud mitmetel piirkonnast leitud kaljujoonistel).
Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Østfold seisuga 19.04.2009.
Vaas

Vaas on anum, kus hoitakse lilli või muid taimi. Vaase valmistatakse keraamikast (sh savist); klaasist; mitteroostetavast metallist, nagu alumiinium, pronks ning roostevaba teras. Vaase tehakse isegi puidust, kasutades kas mittekõdunevat puitu nagu tiigipuu, või töödeldes tavapuidust eset kaitsva materjaliga. Vaasidele tehakse tihtipeale kaunistusi.
Cadillac BLS

Cadillac BLS oli kompaktne keskklassi auto, mida tootis Euroopas General Motorsile kuuluv Cadillac. GMi epsiloni (General Motorsi keskmise suurusega esiveoline auto) põhjal disainiti BLS, mis oli tegelikult kõvasti ümber disainitud Saab 9-3. Arendustöö tegi Saab ja see maksis rohkem kui miljard Rootsi krooni (umbes 140 miljonit dollarit ja 109,6 miljonit eurot). Seda toodeti Trollhättanis, Rootsis, koos Saab 9-3 ja 9-5-ga. Sedaanide müük algas märtsis 2006 ja 2007 lisandus tootmisse ka universaalkere. 2007. aasta mudelit tutvustati Araabia, Mehhiko, Lõuna-Aafrika ja Lõuna-Korea turgudele.
BLS ei olnud edukas; 2007, Cadillac tootis 2772 autot Trollhättani tehases, millest 282 müüdi Saksamaal. Sel aastal müüdi neid üle maailma ainult 3,15 miljoni dollari eest. 2006 toodeti 3257, kuid 2007 langes toodang juba 2772-le. BLS-i tootmine peatati 2009 seoses halva läbimüügiga.
Tartu Hansa Rotary Klubi

Tartu Hansa Rotary Klubi on heategevuslik organisatsioon, kuhu on koondunud ühiskondlikult aktiivsed naised. Klubi asutati 2004. aastal.
Klubi toetab andekaid noori ja korraldab heategevusüritusi.
Tartu Hansa Rotary Klubi osales Vikipeedia keeletoimetamistalgute korraldamisel 2017.–2018. aastal.
Taritu rahvamaja

Taritu rahvamaja on rahvamaja Saare maakonnas Saaremaa vallas Taritu külas. Rahvamaja juhataja on Aili Salong.
Rahvamaja tegutses kaua aega majas, mille 1928 oli ehitanud haridusselts Ärataja. Tänapäeval tegutseb rahvamaja endise Taritu kooli hoones.
Kanepilind

Levik

Ta elutseb Euroopas, Põhja-Aafrikas, Ees-Aasias ja Kesk-Aasias. Eestis on kanepilind harilik haudelind, kelle pesitsusaegset arvukust hinnatakse 40 000–60 000 paarile, talvist arvukust 10–200 isendile .

Välimus

Kanepilinnul on sale keha, lühike kael ja peenikesed jalad. Tunnuslikud on kastanpruun seljaosa ja hallikaspruun pea. Tiivad ja kaheharuline saba on tumepruunid valgete triipudega.
Kanepilinnud on umbes 13–14 cm pikkused. Tiibade siruulatus on umbes 23 cm. Kehakaal on enamasti 15–20 g.  
Kanepilinnul on pulmarüül tugevalt väljendunud sooline dimorfism. Isasel on hall pea ning säravalt karmiinpunane otsmik ja rind. Valkjal kõril on pruunid triibud. Selg on punakaspruun. Mustadel tiibadel ja sabasulgedel on valged ääred. Kõhupool on kollakaspruun ning rohkem või vähem selgete tumedamate pikitriipudega. Tavarüül on isase punane värv selgelt tuhmim. Üleminek pulmarüüle toimub pärast täielikku sulgimist sügisel ilma lisasulgimiseta. Talve jooksul tulevad rinna- ja perasulgede hallide või helepruunikate äärte või otste alt nähtavale punased sulelõigud.
Emasel ei ole sulestikus üldse punast. Tema seljapool on tumepruun. Selja- ja kõhupool on selgete tumepruunide pikitriipudega.
Pojad on pikkade hallide udusulgedega. Kurk on roosapunane ja nokamõhud helekollased.
Kanepilind võib segi minna mägi-kanepilinnu ja urvalinnuga. Mägi-kanepilind sarnaneb emase kanepilinnuga, aga tal on tiibadel ja sabal vähem valget, samuti on tal kollane nokk ja pulmarüüs punane päranipp. Urvalind on kanepilinnust väiksem ning tal on must lõug ja kollane nokk.
Kanepilinnu lennupilt on laineline nagu vintidel ikka.

Häälitsused ja laul

Lähihüüd on lühike "gigigi". Häirimise puhul laseb kanepilind kuuldavale nasaalse läbitungiva "düjee". Hoiatushüüd on tasane ja venitatud "tjuiid". Kutsehüüd on "gjä-gjä". Sageli häälitsevad kanepilinnud ka nasaalselt "glüü".
Kanepilinnu laul on kestev ja sädistav. See algab valjude kiirenevate staccato elementidega. Sageli järgneb kiire triller ja nasaalsed häälitsused. Kanepilind võib üle võtta ka teiste lindude laulu. Kanepilinnu laulu võib kuulda aastaringselt, välja arvatud sulgimise ajal.  Ta laulab enamasti kõrgel kohal, harvem ka lennul. Seejuures raputab isane rippuvate tiibadega erutatult oma sulestikku. Laul õpitakse varajases nooruses isase ettelaulmise põhjal. Kanepilinnud laulavad sageli kooris.
Emased toovad enne paaritumist või ka enne munemist kuuldavale tasase laulu. Seda laulu võib kuulda ka pärast sulgimist.

Elupaigad

Tüüpilise kultuurmaastikulinnuna eelistab ta põõsa- ja hekimaastikke.

Toitumine

Ta toitub metsikute rohttaimede seemnetest, samuti puuseemnetest.

Looduskaitse

Kanepilindu ei loeta ohustatuks.
Kesäranta

Kesäranta on Soome peaministri residents Helsingis Meilahtis. Kesäranta oli algselt arhitekt Frans Ludvig Caloniuse (1833–1903) suvevilla. Hoone valmis 1873 ning sai nimeks Villa Bjälbo. Hiljem sai see nimeks Kesäranta.

Ajalugu

Arhitekt Frans Ludvig Calonius projekteeris ja ehitas oma suvevilla valmis 1873. aastal. See asetses väljaspool Helsingi linna piire Meilahtis, kuhu paljud jõukad helsinglased ehitasid oma suvekodud 19. sajandi lõpul. 1887. aastal läks Kesäranta Soome Panga laekuri Carl Robert Ignatiuse (1846–1904) omandusse. Uus omanik laskis teha põhjalikud ümberehitustööd ehitusmeister Elia Heikeli juhatusel ning nii lisati hoonele 20 meetri kõrgune torn ja veranda merepoolsel küljel. 1904. aastal ostis valitsus maja Ignatiuselt ära ja see kohandati Soome kindralkuberneri ametikorteriks. Selle esimeseks elanikuks oli Nikolai Bobrikov, kes sai villas elada üsna lühikest aega, sest ta mõrvati juba samal suvel. Seejärel elasid majas N. Bobrikovi ametijärglased Ivan Obolenski, Nikolai Gerhard, Vladimir von Boeckmann ja Franz Albert Seyn. Pärast Soome kodusõda elas hoones Saksa Läänemere-divisjoni komandör Rüdiger von der Goltz ja hiljem riigihoidja Carl Gustaf Emil Mannerheim.
Soome iseseisvumise järel on Kesäranta toiminud Soome peaministri ametikorterina ning nn valitsuse õhtukoolina. Viimane nimetus pärineb 1930. aastate lõpust, mil peaminister A. K. Cajander hakkas kutsuma ministreid oma residentsi, arutamaks järgmisel päeval Riiginõukogu plenaaristungitel käsitlemisele tulevaid küsimusi.
Kesäranta residentsis on elanud peaministrid Jyrki Katainen, Mari Kiviniemi, Paavo Lipponen, Esko Aho, Urho Kekkonen.
Praegune peaminister Alexander Stubb ei ela Kesäranta ametikorteris, vaid Espoos.

Arhitektuur

Algupärane F. L. Caloniuse projekteeritud suvevilla moodustab Kesäranta hoone põhiosa. C. R. Ignatius uuendas seda 19. sajandil ehitusmeistri E. Heikeli plaanide kohaselt, lisades hoonele 20 meetri kõrguse torni ja veranda merepoolsele küljele. Kui valitsus maja ära ostis, tehti arhitekt Johan Jacob Ahrenbergi projekti kohaselt juurdeehitis, kuhu sisustati köök; valmis ka merepoolne klaasveranda. 1950. aastatel saneeris valitsus Kesäranta uutele ajanõuetele vastavaks. Ehitustööde käigus lammutati halvas seisukorras torn ning vana mööbel vahetati kaasaegse vastu välja. Aastatel 1981–1983 tehtud renoveerimistööde käigus püüti hoonele anda endisaegne väljanägemine. Vanu fotosid abiks võttes ehitati torn uuesti üles ning maja sisustati taas kindralkuberneriaegse mööbliga. Viimati leidsid suuremad remondi- ja renoveerimistööd aset aastatel 2003–2004.
Residentsi juurde kuuluvad 1950. aastatel ehitatud rannasaun ning majandushoone, vahimaja, lehtla, sadamakai ja tenniseväljak.
Praegu on Kesäranta Riiginõukogu otsuse kohaselt kultuuriajaloolise tähtsusega hoone.
Ahti Puur

Ahti Puur (sündinud 20. novembril 1964 Ida-Virumaal) on eesti tippjuht. Ta on Viru Keemia Grupi Elektrivõrgud juhatuse liige ja tegevjuht alates 2006. aastast ning Viru Keemia Grupi finantsdirektor ja juhatuse aseesimees alates 2009. aastast. Alates 2008. aastast nimetati Ahti Puur Narvas asuva Rootsi aukonsulaadi aukonsuliks.
Ahti Puur lõpetas 1991. aastal Tartu ülikooli majandusteaduskonna majandusküberneetika eriala ja 2004. aastal jätkas õpinguid strateegilise juhtimise magistriõppes.
Ahti Puur on lisaks põhitööle ka Jõujaamade ja Kaugkütte Ühingu ning Elektrienergia Suurtarbijate Liidu juhatuse liige ja regionaalekspert Ettevõtluse Arendamise Sihtasutuses.
Boriss Mejerovski

Boriss Vladimirovitš Mejerovski (vene keeles: Борис Владимирович Мееровский; 9. mai 1922 Moskva — 18. detsember 1996 Moskva) oli vene filosoof, Lääne-Euroopa filosoofia ja teadusliku ateismi teooria spetsialist. Filosoofiadoktor, professor. Üks "Ateistliku sõnaraamatu" autoreid.
Ta on uurinud eelkõige Valgustusaja filosoofiat ning inglise deistlikku ja materialistlikku filosoofiat (Thomas Hobbes). 1980. aastal kaitses filosoofiadoktori väitekirja teemal "XVIII sajandi inglise materialism: problemaatika, eripärad, saatused" («Английский материализм XVIII века: проблематика, особенности, судьбы»; eriala 09.00.03 — filosoofia ajalugu).
Riina Maidre

Riina Maidre (sündinud 26. jaanuaril 1982) on eesti näitleja.
Riina Maidre lõpetas 2000. aastal Tallinna Gustav Adolfi Gümnaasiumi hõbemedaliga ja 2004. aastal Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikooli.
2006–2011 töötas ta näitlejana Von Krahli Teatris. Seejärel on ta tegutsenud vabakutselise näitlejana. Ta õpib Amsterdami DasArtsis teatrimagistrantuuris.
Ta on mänginud peaosa 2011. aastal valminud mängufilmis "Kõik muusikud on kaabakad". Väiksemad osatäitmised on tal olnud filmides "Taarka", "Georg" ja "Mis iganes, Aleksander!".
Vidrik Rootare

Vidrik Rootare (aastani 1937 Rothberg; 20. august 1906 – 5. märts 1981) oli eesti maletaja.
Ta sai 1942. aastal Eesti malemeistrivõistlustel kolmanda koha.

Isiklikku

Ta abikaasa oli maletaja Salme Rootare.
Christian Victor

Schleswig-Holstein'i prints Christian Victor (Christian Victor Albert Ludwig Ernst Anton; 14. aprill 1867 – 29. oktoober 1900) oli Schleswig-Holsteini printsi Christiani ja Suurbritannnia printsessi Helena vanim poeg ning Inglismaa kuninganna Victoria lapselaps.

Noorus

Prints Christian sündis Windsori lossis printsess Helena ja prints Christiani esimese lapsena. Perekonnas kutsuti teda Christle'iks.

Haridus

Prints õppis Wellingtoni ja Magdalena kolledžis, Oxfordis ja Sandhursti Kuninglikus Sõjaväeakadeemias. Ta oli esimene kuningliku pere liige, kes lõpetas kõrgkooli ning õpingud Wellingtonis tegid suurt rõõmu eriti Victoriale. Prints oli kriketivõistkonna kapten nii Wellingtonis, Magdalenas kui ka Sandhurstis. Siiamaani on ta ainus kuningliku pere liige, kes on mänginud kriketit nii kõrgel tasemel.

Sõjaväekarjäär

1888 sai ta 60. Briti Kuningliku Laskurbrigaadi Briti armee ohvitseriks ning 1898 võitles ta lahingutes Sudaanis. Lisaks osales ta Ashanti ekspeditsioonil Ghanasse.

Hilisem elu

1900. aasta oktoobris haigestus ta Pretorias malaariasse ja suri sama aasta 29. oktoobril. Prints Christian maeti Pretoria kalmistule 1. novembril 1900.
Theodor Germann

Theodor Germann (14. august 1879 – 29. jaanuar 1935) oli Eesti maletaja.
Aastal 1930 osales ta Eesti meistrivõistlustel males, kus jagas 3.–5. kohta.
Lorschi kloostri väravaehitis

Lorschi kloostri väravaehitis (saksa keeles Torhalle, ka Königshalle) on umbes 900. aasta paiku püstitatud ehitis, kunagise Lorschi kloostri ainuke originaalkujul säilinud osa ja varakeskaegse ehituskunsti silmapaistev näide.
Ehitis kanti 1991. aastal koos teiste kloostrihoonete varemetega ja kloostri ala arheoloogiliste leiukohtadega UNESCO maailmapärandi nimistusse.

Arhitektuur

Väravaehitis on välisvaates selgelt liigendatud kaheks korruseks. Esimene või soklikorrus kujutab endast avatud koda kahele poole avaneva kolme kõrge ümarkaarse väravaavaga, mida ümbritsevad komposiitkapiteelidega kroonitud poolsambad. Kitsate akendega varustatud ülemise korruse seinapind on liigendatud joonia kapiteele kandvate lühikeste kanneleeritud pilastritega ja neile kapiteelidest kõrgemal toetuvate kolmnurkviiludega või kolmnurkkaartega. Esimest ja teist korrust eraldab püstistest akantuselehtedest friis. Kogu seinapind on kaetud punasest ja valgest liivakivist mustriplaatidega, allkorrusel ruutudena, ülakorrusel kolmnurkadest ja kuusnurkadest ornamendina. Pilastrid ja kolmnurkviilud ülakorrusel meenutavad kaudselt vahvärkehitist. Kahel pool väravaehitist on poolringikujulise põhiplaaniga trepitornid (sarnased on ka Aacheni toomkiriku oktogooni lääneehitisel). Teisel korrusel on aamvõlviga kaetud ruum, mille idaseinas on kunagise altariniši jäänused.

Tähendus

Hoone otstarbe üle vaieldakse siiamaani. Ehitises on nähtud Vana-Rooma triumfikaarele vastavat mälestusmärki, mis vastas Karl Suure Rooma hiilguse taasäratamise püüdlustele. Arvatud on ka, et see võis olla kohtukoda, või ajutise majutuse koht keiserlikele isikutele, või raamatukogu ning koguni kui kloostrile kuuluvate pühakusäilmete eksponeerimise koht, hiiglaslik relikviaar. Kõige usutavamaks peetakse kunstiajaloolase Achim Hubeli teooriat, et Königshalle võis olla ehitatud liturgiliseks vajaduseks, keisri vastuvõtu tseremooniateks kloostris, teooriale lisab usutavust ehitise paiknemine protsessiooniteel kloostrikirikusse.
Andersoni maakond (Kentucky)

Ajalugu

Maakond moodustati 1827. aastal.
Heino Prosti põllutöömasinate muuseum

Heino Prosti põllutöömasinate muuseum on Nõo vallas Vissi külas Variku talus asuv muuseum, mis tutvustab muu hulgas Eesti alal kasutatud ajaloolisi põllutöömasinaid.
Muuseumi asutas 1954. aastal tehnikahuviline ja vanavarakoguja Heino Prost.
Muuseumis saab näha rehepeksumasinaid, traktoreid, majapidamismootoreid ja mitmesuguseid põllumajandusriistasid, mida on kasutatud taludes, kolhoosides ja sovhoosides.
Ieper

Rahvastik

2006. aasta jaanuari seisuga elas Ieperis 34 897 inimest. 2005. aastal oli 1,89% rahvastikust välismaalased.

Majandus

2003. aastal oli Ieperi SKP ühe inimese kohta 11 833 €, mis moodustas 54% Euroopa Liidu keskmisest (21 740 €).
Töötuse määr oli 2006. aasta 1. jaanuari seisuga 8,01%.
Rahvusvaheline Aatomienergia Agentuur

Rahvusvaheline Aatomienergia Agentuur (inglise keeles International Atomic Energy Agency, IAEA) on rahvusvaheline organisatsioon, mille eesmärk on edendada aatomienergia rahuotstarbelist rakendamist ning ära hoida selle kasutamine militaarsel otstarbel.
Rahvusvahelise Aatomienergia Agentuuri asutasid 1957. aastal iseseisva organisatsioonina ÜRO egiidi all 56 riiki. Agentuuri peakorter asub Viinis. Peadirektor on alates 30. novembrist 2009 Yukiya Amano. Agentuuril on 170 liikmesriiki.
Agentuuri kõrgeim organ on kord aastas kogunev Peakonverents kõikide liikmesriikide osalusel. Jooksvat tegevust korraldab peadirektori juhitav sekretariaat. Agentuur annab oma tegevusest aru nii ÜRO Peaassambleele kui ka Julgeolekunõukogule.
Agentuuri tegevusvaldkonnad on muu hulgas aatomienergia kasutamisvõimaluste uurimine, teabe vahendamine, koolitus, aatomienergia kasutamisega seotud programmide järelevalve, standardite ja normide kehtestamine, energiaprogrammide väljatöötamine ning abistamine tuumajaamade rajamisel.
Rahvusvaheline Aatomienergia Agentuur ja selle peadirektor Muḩammad al-Barāda‘ī said 2005. aastal Nobeli rahuauhinna.
Aastatel 1997–2009 oli agentuuri peadirektor Muḩammad al-Barādaʿī. 2. juulil 2009 valis agentuuri nõukogu uueks peadirektoriks Jaapani diplomaadi Yukiya Amano, kes oli ametis kuni oma surmani 18. juulil 2019.
Subrett

Subrett (prantsuse keeles soubrette „teenijatüdruk”) on mõiste, millega tähistati esmakordselt 17. sajandi prantsuse lavateostes nutikaid, kuid ninakaid ja riukalikke koomilise olemusega teenijatüdrukute või naispeaosalise usaldusisiku rolle. Sõna tuleneb vanaprantsuse keelest ja tähendab otsetõlkes „häbelik, osav, kaval”. Inglased ja sakslased võtsid selle mõiste üle kergemat tüüpi koomiliste ooperi- või operetikangelannade iseloomustamiseks. Subreti rolle esitasid kergema lüürilise või koloratuurse häälega sopranid. Subreti ülesandeks koomilises ooperis, aga eriti operetis ja laulumängus (Singspiel) oli kommenteerida härrasrahva käitumist ning kombeid ja hoolitseda majapidamise korrasoleku eest.
Subrett on kergemeelne, koketeerimishimuline ja vahel isegi meesküsimustes agressiivne. On innukas andma nõu ja abistab oma perenaist tema armusuhete korraldamisel ning lahendab osavalt selle käigus esile kerkivaid probleeme. Reeglina on subretid noored neiud, kes on tagasihoidliku sotsiaalse päritolu ja pealiskaudse haridustasemega, pisut lihtsameelsed, kuid alati optimistliku olekuga.
Lavamuusika populaarsuse kasvades laienes mõiste operettides esimesele armastajapaarile assisteerivale, vallatule ja seiklushimulisele naistegelasele, kes hoolitses intriigide ja armastuskolmnurkade kujunemise eest ning liikus sihikindlalt oma liikumapaneva eesmärgi – abielu poole. Nad hoolitsesid pererahva tegemiste varjus oma võimalikult soodsa perekonnaelu kujunemise eest. Reeglina olid nende tähelepanu objektiks varakad, kuid eakad lesestunud või lausa poissmeheks jäänud hertsogid, vürstid ja krahvid ise või nende kergemeelsed pojad. Subreti roll tuli kasutusele ka 20. sajandi keskel esile kerkinud muusikalides.
Prantslased tituleerisid esimeseks subretiks Dorinae Molière'i näidendis „Tartuffe” (1664) ning Toinette tema komöödias Le Malade imaginaire („Ebahaige”, 1673) ja Frozine L'Avare („Ihnuskoi”, 1668). Populaarseks subreti rolliks on Susanna Mozarti ooperis Beaumarchais näidendi Le Mariage de Figaro  („Figaro pulm”, 1778) järgi. Kuid tagantjärele on subretiks nimetatud ka Poppea rolli, kelle ülesandeks juba ooperiajaloo koidikul oli Monteverdi ooperis L’incoronazione di Poppea („Poppea kroonimine”, 1643) tegeleda samade asjadega, millega tegelesid hiljem prantslaste poolt subrettideks nimetatud tegelaskujud. Subrettideks nimetati edaspidi ka teiseplaanilisi, kergemaid ooperirolle, mida esitasid nobeda häälega sopranid, nagu Papagena Võluflöödis (Die Zauberflöte) või Marzelline (Fidelio).
Eestis teatrimaastikul on subreti mõistega eelkõige tähistatud operetirolle. Läbi aegade on neid rolle haaravalt esitanud Grete Sällik, Asta Vihandi, Sophie Sooäär, Riina Reinik, Sirje Puura, Margit Saulep, Marika Eensalu, Katrin Karisma, Elvi Nander, Aino Seep j.t.