google/wiki40b huggingface dataset:
Eva Ibbotson

Eva Ibbotson (sünninimi Maria Charlotte Michelle Wiesner; 21. jaanuar 1925 Viin – 20. oktoober 2010 Newcastle upon Tyne) oli Austria päritolu Briti kirjanik.

Elu

Eva Ibbotson sündis 1925. aastal Viinis füsioloog Berthold P. Wiesneri ja kirjanik Anna Gmeyneri tütrena. Kui laps oli kolmeaastane, lahutasid ta vanemad abielu ning ema kolis esialgu Berliini, hiljem elas Viinis ja Pariisis ning alates 1934 Suurbritannias. Isa elas esialgu Viinis, kolis aga 1933 Edinburgh'sse ja viimaks Londonisse. Eva kasvas algul Viini lastekodus, kuid emigreerus 1933 isa juurde Šotimaale.
Eva Ibbotson õppis Cambridge’i ülikoolis algul füsioloogiat. 1960ndail töötas ta õpetajana ning 1965 omandas Durhami ülikoolis magistrikraadi kasvatusteadustes. Ta abiellus kolleeg Alan Ibbotsoniga, neil sündis kolm poega ja tütar. Ta suri 20. oktoobril 2010.

Teostest

Eva Ibbotson on kirjutanud raamatuid eelkõige lastele ja noortele. Algul kirjutas ta naisteajakirjadele lühijutte. Esimene lasteraamat sündis siis, kui ta noorim poeg kooli läks. 
Raamatus "The Secret of Platform 13" mainib Ibbotson Londoni Kings Crossi jaama salajast perrooni. Seda paika kasutas hiljem ka J. K. Rowling oma Harry Potteri sarjas.
Kirjanik on oma mõjutajate kohta öelnud nõnda: "Ema on mind uskumatult palju mõjutanud. Eeskätt lugude kaudu, mida ta mulle jutustas. Viimaks otsustasin ma aga saada isasarnaseks, õppisin füsioloogiks, aga see oli suur viga."
Eva Ibbotsoni raamatuid on tõlgitud rohkem kui 80 keelde.
Ülo Pärnits

Isiklikku

Ülo Pärnits oli abielus, ta oli poja ja tütre isa. Poeg Guido Pärnits on insener ja ettevõtja, minia Kadi Pärnits on jurist, poliitik ja ametiühingujuht.
Hoburaudneer

Hoburaudneer (ren hippocrepicus) on neerude arenguhäire, mille korral on neerude alumised poolused kokku kasvanud.
Haigust on kirjeldatud inimesel ja kassil.
RHK-10 klassifitseerib hoburaudneeru kaasasündinud väärarendite alla (RHK-10-Q) - Q63.1.
Q63.1 alla klassifitseeritakse ka sagarneer ja liitneer.
Kohtla kaevandus

Kohtla kaevandus oli põlevkivikaevandus Viru maakonnas Kohtla-Nõmmel. Kaevandus eksisteeris 1937–2001. Seejärel kohandati mahajäetud kaevandus Kohtla kaevanduspark-muuseumiks.
Heinrich Johann Frost

Heinrich Johann Frost (24. juuni 1715 Helme – 8. veebruar 1772 Kambja) oli Eesti vaimulik.
Õppis Jena (immatrikuleerus 8. mail 1734) ja Halle Ülikoolis (immatrikuleerus 8. augustil 1736). Oli aastal 1740 Liivimaal.
Oli aastatel 1741–1760 (introdutseeriti 13. septembril 1741) Rõngu Mihkli koguduse õpetaja, aastatel 1760–1772 (introdutseeriti 9. aprillil 1760) Kambja koguduse õpetaja.

Isiklikku

Tema isa Heinrich Frost oli Suure-Jaani Johannese ja Helme Maarja koguduse õpetaja. Äi Albrecht Sutor oli Kambja koguduse õpetaja.
Gerinši mõis

Ģerinši mõis (saksa keeles Jehrenhof, läti keeles Ģerinšu muiža) oli poolmõis Liivimaal Volmari kreisis Volmari kihelkonnas. Mõisakompleks asub tänapäeval Burtnieki piirkonnas Valmiera vallas Jeri külas.

Ajalugu

1681. aastal on Kokmuiža mõisa koosseisus nimetatud Ģerinsi talu (Gesinde Jerre). 1826. aastal oli olemas karjamõis. Valdus oli pikka aega Volmari pastori lese elukohaks. Lesekassa müüs selle Kokmuiža mõisnikule Theodor von Schröderile, kes selle omakorda 1888. aastal müüs lätlasele Jānis Enkmanisele (1856−1915) ja sellest sai iseseisev poolmõis. Enkmanis oli mõisaomanik veel 1909. aastal.
2005. aasta autoralli maailmameistrivõistlused

Muutused

1995. aastal võeti autoralli MM-võistlustel kasutusele niinimetatud superrallisüsteem. See tähendab, et esimesel või teisel ringil katkestanud ekipaaž võib järgmistel päevadel võistlemist jätkata. Igalt vahelejäänud katselt saavad nad aja, mis on viis minutit kehvem kui parimal sama prioriteediga sõitjal.
Kiiruskatsete kogupikkust lühendati seniselt 400 kilomeetrilt vahemikku 340–360 kilomeetrit.
Autode maksimaalset laiust lubati suurendada 300 mm võrra ehk 1800 mm-ni.

Etapid

Vaata artiklit autoralli maailmameistrivõistluste etappide loend
Philippe VI

Philippe VI (1293 – 22. august 1350) oli Prantsusmaa kuningas aastail 1328–1350 ning koos Jeanne II-ga Navarra kuningas Philippe III 1284–1314. Ta oli esimene Valois' dünastiast pärinev Prantsusmaa kuningas.
Philippe sündis Prantsusmaa kuninga (1285–1314) Philippe IV noorema venna, Valois' krahvi Philippe'i ja Marguerite d'Anjou pojana.

Kuningatroonile saamine

1328. aastal suri kuningas Charles IV ilma meessoost pärijetata. Peamisteks troonipretendentideks said senise kuninga lellepoeg Philippe ja Inglise kuningast õepoeg Edward III. Prantsuse kõrgaadlike toel nimetati regendiks Philippe. Charles IV lesk Jeanne d'Évreux oli enne kuninga surma siiski temast rasedaks jäänud. Kuna sündis siiski tütar ning naissoost isikutel polnud võimalust troonile asuda, krooniti Philippe VI 29. mail 1328. aastal Reimsi katedraalis Prantsusmaa kuningaks.
Papinianus

Aemilius Papinianus (kr Αιμίλιος Παπινιανός) (142–212), tuntud lühemalt kui Papinianus, oli hinnatud Rooma jurist, ülemprokurör ning pärast Gaius Fluvius Plautianuse surma 205. aastal ka pretoriaanide prefekt (keisri ülemnõunik ja ülemihukaitsja).
Papinianus oli üks antiikaja auväärsemaid juriste, keda kutsuti kui "õigluse varjupaik ja õiguste laekur". Koos Gaiuse, Pauluse, Modestinuse ja Ulpianusega oli Papinianus 426. aasta seadusega arvatud viie juristi hulka, kelle responsa oli kohtunikele kohustuslik. Hiljem võib pidada nende viie juristi seisukohti Theodosianuse koodeksi ning Corpus iuris civilis peamisteks allikateks. Kui ülejäänud nelja ideed ei ühildunud, jäid peale Papinianuse omad. Prantsuse jurist Jacques Cujas on hiljem kirjutanud: "Ei ole kunagi enne olnud nii suurt juristi ning ei tule ka peale teda".

Elu

Papinianusest teatakse üsna vähe. Papinianus on sündinud Süürias ning oli ilmselt Emesa (Homs) linna kodanik, kuna on kirjutatud, et Papinianus oli keiser Septimius Severuse teise naise, Julia Domna sugulane ning Julia Domna oli Emesa kuningliku perekonna liige.

Tööd

Võrreldes teiste suurte juristidega, nagu Ulpianus ja Paulus, on Papinianuse töödest vähe säilinud. Olulisemateks töödeks loetakse: Quastiones (37 raamatut), Responsa (19 raamatut), Definitiones (2 raamatut) ja De adulteriis (2 raamatut).
Kurista mõis

Ajalugu

Kurista on ümbruskonna mõisate seas üks vanemaid. Esimesed teated sellest pärinevad 14. sajandist (Coristal), mil mõis kuulus Viljandi komtuurile. 1632. aastal läks mõis Taubede suguvõsa omandusse, 1820. aastal Samson-Himmelstjernadele, kellele kuulusid ka Kaave ja Kaavere mõisad. Viimane omanik enne mõisa võõrandamist 1919. aastal oli Harald von Samson-Himmelstjerna.
1866. aasta vallareformiga loodi mõisa territooriumile omavalitsusüksusena Kurista vald.
Mõisa halduspiirkonda kuulusid Aidu, Vägari, Kose, Kurista, Siimusti ja Viruvere külad.

Mõisaansambel

Mõisa vana peahoone rajati arvatavasti mitmes järgus: kivist esimene korrus 18. sajandi lõpul, ülejäänu 19. sajandi vältel. Hoone oli kahekorruseline, lühike ja kõrge, kolmandal korrusel olid lakaruumid. Suurem osa sellest hävis tulekahjus 1970. või 1971. aastal.
Säilinud müüridele ehitati uus peahoone, mida kasutas Jõgeva metsamajand. Samast ajast pärinevad ka puust karuskulptuurid maja ees. Ärihooneks on maja jäänud tänini.
Ka Kurista mõisa kõrvalhooned on suuresti ümber ehitatud. Kunagise peahoone esise suure auringi servas asub hilisbaroksete elementidega ait, kaugemale jääb maakividest kuivatihoone.

Kalmistu

Mõisaomanike Samson-Himmelstjernade perekonnakalmistu jääb mõisasüdamest 4 kilomeetrit edelasse, Põltsamaa–Laiuse maantee äärde. Kalmistust on säilinud vaid teravkaaravadega uusgooti stiilis kabeli varemed.
Peahari

Peahari ehk juuksehari on juuste sugemise hari.

Ajaloost

Keskaegses Euroopas oli kasutusel seaharjastest valmistatud seenekujuline peahari. Selle käepidemeks oli tihedalt kokkupressitud ning pigi või kuusevaiguga läbi immutatud pikem harjaste osa, mille ümber oli mähitud nöör. 
Eestis oli sellised peaharjad laialdaselt kasutusel veel 19. sajandil.
William Meyers

Elukutselisena

Meyers poksis juunist 1963 kuni aprillini 1964 elukutselisena. Ta osales kokku 4 kohtumisel, millest võitis 3 kohtumist (neist 1 nokaudiga) ja kaotas 1 (selle nokaudiga) kohtumise.
Katsushika Hokusai

Looming

Hokusai on kuulsaim Jaapani värvilise trükigraafika esindaja. Suuremas osas oma loomingust kujutas ta humoristlikult rahvalikke tüüpe. Euroopas sai ta aga eriti kuulsaks oma looduspiltidega.
Hokusai, kes on maailmas tuntuim Jaapani kunsti esindaja, on irooniliselt kõige vähem jaapanipärane Jaapani kunstnik. Jaapani kunstist tuntuim puulõige "Suur laine" (näha kõrvaloleval pildil) ei ole sugugi niiväga jaapanipärane.
Kõige tuntum on Hokusai värvilise puulõike sari "36 Fuji vaadet". Samuti on ta loonud seeriaid kuulsate sildade ja koskede vaadetest. "36 Fuji vaadet" (富嶽三十六景 Fugaku Sanjūrokkei) on loodud ukiyo-e tehnikas vahemikus 1826–1833. See seeria koosneb 46 pildist (10 lisandusid hiljem).
Tuntud on ka shunga "Kalamehe naise unistus".
Enne Hokusaid joonistasid ukiyo-e kunstnikud nagu Utamoro ja Kunsai linde ja lilli raamatutele illustratsioonideks. Hokusai oli esimene kunstnik, kes hakkas lindudest ja lilledest eraldi kunstiteoseid looma. 
Hokusai on enam kui 30 000 teose autor. Ta on teinud siidimaali, puulõikeid, pildialbumeid, maale, visandeid, illustratsioone ja erootilisi illustratsioone.
Jüri Lipping

Jüri Lipping (sündinud 30. oktoobril 1970) on eesti filosoof ja esseist.
Ta on tegelenud poliitikafilosoofiaga. Ta kaitses doktoritöö "The Idea of Political Space" Durhami Ülikoolis 2007. aastal.
Antoaneta Stefanova

Antoaneta Stefanova (bulgaaria keeles Антоанета Стефанова; sündinud 19. aprillil 1979 Sofias) on bulgaaria maletaja, naiste maailmameister (2004–2006), rahvusvaheline suurmeister (2002).
Stefanova tuli 1995. aastal Bulgaaria naiste malemeistriks ja 2002. aastal Varnas Euroopa naiste malemeistriks. Lisaks meistritiitlile on ta Euroopa meistrivõistlustelt saanud kaks hõbe- (2007, 2011) ja kaks pronksmedalit (2004, 2016).
Naiste maailmameistrivõistlustel võitis Stefanova 2004. aastal MM-i turniiril Moskvas poolfinaalis Maia Tšiburdanidzet ja finaalis Jekaterina Kovalevskajat.  2006. aastal MM-i turniiril Jekaterinburgis sai ta turniiritabelis 1. asetuse, kuid kaheksandikfinaali ei pääsenud. 2008. aastal MM-i turniiril Naltšikis  kaotas ta veerandfinaalis Pia Cramlingile. 2012. aastal MM-i turniiril Hantõ-Mansiiskis võitis ta poolfinaalis Harika Dronavallit, kuid kaotas finaalis Anna Ušeninale. 2017. aastal MM-i turniiril Teheranis kaotas ta veerandfinaalis Marija Muzõtšukile. 
Stefanova sai FIDE-lt 1997. aastal rahvusvahelise meistri ja 2002. aastal rahvusvahelise suurmeistri nimetuse.
Ivacevičy

Ajalugu

Ivacevičyt mainitakse esimest korda aastal 1508. Algselt kuulus asula Iliniczitele, seejärel Viktarynitele ja Bahumatkadele. Asula kuulus Navahradaki vojevoodkonda ja Słonimi maakonda. Aastast 1613 oli Ivacevičy alev.
Aastal 1631 sai asula omanikuks Stefan Kędzierzawski, aga aastast 1654 Jundziłłid. Nemad rajasid asulasse ka lossi ja katoliku kiriku. Aastast 1764 läks asula Sapljuckade valdusesse.
Aastal 1795 läks asula kolmandal Poola jagamisel Vene impeeriumi koosseisu. Ivacevičy hakkas kuuluma algul Słonimi, seejärel Leedu ja viimaks Hrodna kubermangu. Aastal 1848 avati postijaam. Asula hakkas arenema peale raudtee ehitamist aastal 1871. XIX sajandi teisel poolel läks alev taas Jundziłłide valdusesse.
Aastast 1921 oli Ivacevičy Poola koosseisus, 1939. aastal liideti Valgevene NSV-ga. Teise maailmasõja ajal kaotas asula üle 1000 elaniku, neist suurem osa olid juudid. Linnaõigused sai asula aastal 1966.
Mehed, maad ja mered

"Mehed, maad ja mered" oli aastatel 1938–1940 ilmunud kirjastuse Loodus raamatusari. 
Sarja toimetasid Edgar Kant, Hans Kaur, Ants Laas (I jagu) ning Aleksander Ohu (II jagu). Sarjas ilmus kokku 14 raamatut, millest esimeses jaos 10 ning teises 4 raamatut.
Molniga

Molniga (venepäraselt Смолники) on küla Setomaal, praegusel Venemaa territooriumil. Küla kuulub Saurova nulka.
Nikolai Pavlov

Nikolai Nikolajevitš Pavlov (vene keeles Николай Николаевич Павлов; sündinud 31. juulil 1969 Verhneviljuiskis Verhneviljuiski rajoonis Jakuudi ANSV-s) on jakuudi ühiskonnategelane, arst ja ettevõtja, meditsiinikandidaat.
Ta on veebipõhise vaba sisuga entsüklopeedia Vikipeedia sahhakeelse versiooni looja (2007) ja tänini aktiivne kaastööline, administraator ja bürokraat. 2014. aastast on ta partnerühingu Vikimedija RU (WMF-i ametlikult tunnustatud haruorganisatsioon Venemaal) liige (kokku on partnerliikmeid 22).

Haridus ja töökäik

Pavlov sai 1996. aastal arstidiplomi (arst-immunoloog) ja 2004. aastal ärijuhi diplomi. Paralleelselt Vikipeediale kaastöö tegemisega tegeleb Pavlov sahha keele uurimisega. Sellealane uurimine viis ta magistriõppesse.
Pavlov elab Jakutskis ja teenib elatist ettevõtjana tervishoiu valdkonnas. Tema sõnul on meditsiin see, mis teda toidab. Ta on väikefirma (immuunsüsteemi tugevdamise keskuse) omanik ja peadirektor. See annabki talle rahalise võimaluse tegeleda meelisaladega, sealhulgas lingvistikaga.
Rüütliromaan

Rüütliromaan on Euroopa keskaja ja uusaja kirjandusžanr.
Rüütliromaane on kirjutatud nii proosas kui ka värssides.
Rüütliromaanide tegelasteks on tihti kuningad (näiteks Karl Suur või kuningas Arthur) ja nende kaaskonda kuuluvad rüütlid. Tihti esineb rüütliromaanides üleloomulikke motiive, mis sarnanevad imemuinasjuttude motiividega.
Värnik

Värnik on perekonnanimi.
West Miami

Ajalugu

West Miami sai linnaõigused 1947. aastal.
Wiking-Narva

Klubi "Wiking-Narva" on 1993. aastal asutatud Eesti mittetulundusühing.
Klubi on Eesti Vabadusvõitlejate Liidu liige. Klubi „Wiking-Narva“ ühendab vanu rindemehi pataljonist „Narva“, nende sugulasi, ajaloohuvilisi ning isamaaliselt ja rahvuslikult meelestatud inimesi. Klubi on registreeritud mittetulundusühinguna. Klubi on Eesti Vabadusvõitlejate Liidu liige.
Klubi „Wiking-Narva“ on asutatud 1993. aastal. Selle esimene kokkutulek toimus Izjumi lahingu 50. aastapäeva tähistamiseks 1993. aastal Elvas. Kokkutuleku motoks oli „vendlus, vaprus, vabadus“.
Klubi endine esimees Kaljo Jakobsoo on klubi eesmärkide kohta kirjutanud: „Wiking-Narva klubi kannab edasi pataljon “Narva” vaimu. Meie, vanad rindevõitlejad, käime koos nende mälestuseks, kes on langenud ja ei saanud isegi mitte 20ne aastaseks. Oleme oma ülesande relvavendade ees täitnud. Klubis on nii noorliikmeid kui liikmekandidaate. Iga noore klubisse astuda soovijaga vesteldakse. Juhuslikke soovijaid klubisse vastu ei võeta. Meie klubisse võivad astuda ainult need, kellel on püha meie deviis – vendlus, vaprus, vabadus!
Kihnu Suveteater

Kihnu Suveteater on SA Kihnu Kultuuriruum loodud teater, mis alustas 2016. aasta suvel Metsamaa Pärimustalu õuel. Publiku ette toodi spetsiaalselt Kihnu saarele loodud lavastus "Meri muigab teitele vasta".

Sisuseletus

„Meri muigab teitele vasta!” on algupärane lugu, mis on sündinud Kihnuga seotud lugudest ja autori fantaasiast. Tegu on Kihnu saare suveteatri esimese katsetusega, mille sünd sai tõukejõudu merekultuuri aastast. Kihnu saarele tuuakse maailmamainega muusikalilavastaja, kellel on plaanis see väga eriline Eesti väikesaar maailma lavadele viia. Seal olevat ajalugu ja traditsioone ning tugevaid-töökaid naisterahvaid. Ootamatult selgub, et saarel ei elagi ainult töökad ja käredad naised, vaid leidub ka uskumatult sitkeid härrasid, kelle soontes voolab esiisade tummine veri, kes ei kartnud ei merd ega pillimängu.
Ülekatteseotis

Tappide poolitamine

Poolikuid tappe kasutatakse laialdaselt üleminekukohtades ja kapides raamistikuna. Neid on kerge ja kiire teha ning nad pakkuvad piisavalt head tugevust tänu sellele, et liimitavad osad on mõlemad puidu pikkikiudu. Õlad tagavad head vastupanu diagonaalsele liikumisele. Seotist saab toestada naaglite või mehaaniliste kinnitustega puidu paindumise vältimiseks.
Adrian Moore

Adrian William Moore (sündinud 29. detsembril 1956) on Briti filosoof.
Adrian Moore on Oxfordi Ülikooli filosoofiaprofessor ja CUF Lecturer in Philosophy.
Tema uurimisvaldkonnad filosoofias on Kant, Wittgenstein, filosoofia ajalugu, metafüüsika, matemaatikafilosoofia, loogikafilosoofia, keelefilosoofia, religioonifilosoofia ja eetika. 
Moore kirjutas oma esimese raamatu 1990. aastal ("The Infinity"), kus ta kaitseb finitistlikku lähenemisviisi, ning kasutab ütlemise ja näitamise eristust, et selgitada, millises mõttes on jutt lõpmatusest õigustatud ja millises mitte. 
Raamat tõlgiti 1996. aastal jaapani ja 2015. aastal Märt Väljataga tõlkes ka eesti keelde. 
Moore'i viimane, 2012. aastal ilmunud raamat "The Evolution of Modern Metaphysics: Making Sense of Things" käsitleb metafüüsika ajalugu alates Descartes'ist.

Haridus- ja elukäik

Aastatel 1968–1975 õppis Adrian Moore Manchesteri gümnaasiumis (Manchester Grammar School), kus ta 1974. aastal sooritas A-taseme eksamid matemaatikas ja S-taseme eksamid prantsuse ja vene keeles. 
1975–1978 õppis ta Cambridge'i Ülikooli King's College'is, kust ta sai 1978. aastal B.A. kraadi (kiitusega) ja hiljem, 1982. aastal magistrikraadi (M.A. in Philosophy).
Aastatel 1978–1982 jätkas Moore oma haridusteed Oxfordi Ülikooli Balliol College'is, kust 1980. aastal sai ta B.Phil. kraadi filosoofias. Samas kaitses ta 1982. aastal edukalt doktorikraadi (D.Phil. in Philosophy) väitekirjaga "Language, Time and Ontology", mis käsitles Quine'i keelefilosoofiat ja ontoloogiat. Doktoritöö juhendaja oli Michael Dummett.
Adrian Moore akadeemiline karjäär jaguneb kolme Oxfordi ja Cambridge'i kolledži vahel: 1982–1985 University College'is, 1985–1988 King's College'is ja alates 1988. aastast kuni tänaseni Oxfordis St. Hugh's College'is. 
Aastatel 1982–1985 oli Moore Oxfordi Ülikooli University College'i filosoofialektor (1982–1984 College Lecturer in Philosophy ja 1984–1985 Radcliffe Lecturer in Philosophy). Ühtlasi oli ta 1983–1985 dekaani assistent (Junior Dean).
1985–1988 oli ta Cambridge'i Ülikooli King's College'i teadur (Junior Research Fellow in Philosophy) ja ühtlasi 1986–1988 kolledži nõukogu liige.
Alates 1988. aastast on Moore Oxfordi Ülikooli Hugh's College'i liige (Tutorial Fellow in Philosophy) ja alates 2004. aastast Oxfordi Ülikooli filosoofiaprofessor (University Professor of Philosophy). Ta on kuulunud Oxfordi ülikooli filosoofiateaduskonna juhatuse koosseisu aastatel 2004–2006 ja 2010–2014.
Moore on olnud Oxfordi Ülikooli Filosoofiaseltsi esimees (1995–1996). Aastatel 2014–2015 oli Adrian Moore Aristotelese Seltsi president.
Anders Nielsen

Anders Nielsen (sündinud 16. jaanuaril 1875 Taanis, maetud 1. mail 1939 Valga Saksa surnuaiale, kust on ümber maetud Tartu mnt õigeusu kalmistule) oli taanlasest Eesti mõisavalitseja (nt Are mõisas 1911. aastal) ja meier Laatres.
Ta sündis Taanis ja sai seal erialase hariduse. Alates 1897. aastast kuni 1923. aastani oli ta erinevate Eestimaa mõisate valitseja, seejärel Laatre piimatalituse juhataja. Alates 1936. aastast oli ta Eesti kodanik.
BMW E46

BMW E46 oli BMW 3. seeria neljas põlvkond, selle kerega 3. seeriat toodeti 1998-2005. Talle eelnes mudel E36 ja järgnes E90. Keretüüpidest olid saadavad sedaan (E46/4), universaal (Touring) (E46/3), kupee (E46/2), kabriolett (E46/2C) ja kolmeukseline luukpära Compact (E46/5). Bensiinimootorite võimsused jäid vahemikku 77-265 kW ja diiselmootorid olid saadaval võimsusega alates 85-150 kW.
Prototron

Prototroni saamislugu

2011. aasta alguses viis Swedbank tollase ettevõtete panganduse juhi Robert Kitti eestvedamisel läbi uuringu selgitamaks, milliseid meetmeid rakendatakse Eesti ettevõtluse edendamiseks. Uuringust selgus, et Eesti ettevõtlusmaastikul on tühimik prototüüpide rahastamisel ja enamik idufirmasid jääb selles faasis oma tootearendusega hätta. Prototroni põhitegevus on Eestis registreeritud alustavate ettevõtete prototüüpide rahastamine ning selleks vajalike tegevuste planeerimine ja läbiviimine.
Prototroni partneriteks on alates 2015. aastast Hedman Partners, kes pakub meeskondadele taotlusfaasis mentorlust ning võitjatele õigusabi konsultatsiooniteenust. Samal aastal liitus Prototroniga Utilitas, kes toetab rohe- ja keskkonnatehnoloogia ning energeetika valdkonna ideid. 2017. aastal liitus rahastuga Elering. Erinevatel aastatel on Prototroni toetanud ka Tallinna linn.

Prototroni protsess

2012–2017 toimus aastas kaks avatud vooru ja kord aastas erivoor vaid Tallinna Tehnikaülikooli intellektuaalomandi uurimisgruppidele. Alates 2018. aastast on Prototronil kaks taotlusvooru, mis on avatud kõikidele soovijatele.
Vastavalt 15. märtsiks ja 15. oktoobriks tuleb Prototroni veebilehe kaudu esitada taotlus, kus meeskonnad kirjeldavad oma ideed, meeskonna liikmeid ja äriplaani. Kõikidele soovijatele antakse tema idee kohta personaalset tagasisidet.
Tähtajaks esitatud taotlused läbivad eelhindamise, mille jooksul valitakse välja meeskondade TOP40, kes saavad praktilise arendus-, müügi-, intellektuaalomandi- ja investordokumendi (2-pager) koostamise koolituse.
Järgmiseks esitavad TOP40 meeskonnad 2-pager’id, mis samuti läbivad hindamise ning mille põhjal valitakse välja TOP20 meeskonnad, kes saavad mentorpäeval personaalset nõustamist oma idee esitluse viimistluseks. Mentorpäeva lõpuks selguvad need TOP10 meeskonnad, kes saavad võimaluse esitleda oma ideed Prototroni ekspertkogu ees. Ekspertkogu otsustab, kes saavad oma idee prototüübi ehitamiseks rahalise toetuse, 6-kuulise inkubatsiooniprogrammi Tehnopol Startupi inkubaatoris ning Hedman Lifti õigusabi paketti.

Prototroni alumnid

Prototroni taotlusvoorudesse on kokku esitatud üle 2900 idee; rahastuse oma prototüübi ehitamiseks on saanud 58 meeskonda, edukalt on turule jõudnud 24 toodet. Prototronilt saadud rahastuse järel on meeskonnad kaasanud investeeringuid enam kui 17 miljoni euro ja teinud käivet üle 4 miljoni euro.
George Balanchine

George Balanchine (õieti Giorgi Balantšivadze; 22. jaanuar (vana kalendri järgi 9. jaanuaril) 1904 Peterburi – 30. aprill 1983) oli üks 20. sajandi väljapaistvamaid koreograafe ja üks American Ballet' rajajaid. Ta moodustab silla klassikalise ja moodsa balleti vahel.
Tema isa oli Meliton Balantšivadze (1862–1937), gruusia helilooja, üks gruusia ooperi rajajaid. Ka tema vend Andria Balantšivadze (1906–1992) oli tuntud gruusia helilooja.
Aastal 1921 lõpetas ta Maria teatri kooli balletiklassi ning 1923 Petrogradi konservatooriumi. 1921–1924 oli ta Petrogradi Ooperi- ja Balletiteatri artist.
Aastal 1924 kuulus ta väikese balletitantsijate trupi koosseisu, kes käisid turneel Lääne-Euroopas. Londonis nägi teda Sergei Djagilev, kes tegi talle ettepaneku ühineda trupiga Ballets Russes, algul tantsijana, hiljem peakoreograafina. Põlvevigastus tegi tema tantsijakarjäärile lõpu.
Metseen Lincoln Kirstein (1907–1996) veenis 1933 Balanchine'i tulema USA-sse ja rajama ameerika balletitrupi. Balamchine rajas kõigepealt balletikooli. Aasta hiljem avati American Ballet ning sellest sai Metropolitan Opera balletitrupp. Balanchine lahkus peagi.
Aastal 1946 rajas ta New York City Ballet'.
Aastal 1954 lavastas ta "Pähklipureja", millest alates ballett hakkas USA-s seostuma jõuludega.
Balanchine on olnud koreograaf ka muusikalis, filmis ja televisioonis.
Balanchine suri 1983 Creutzfeldt-Jakobi tõppe.
Arnold Sinisalu

Haridustee

Aastatel 1977–1988 õppis ta Tallinna Pelgulinna Gümnaasiumis (tollal Tallinna 46. Keskkool), 1991–1992 Siseministeeriumi Politseiakadeemias.
Kõrghariduse omandas ta Tartu Ülikoolis, läbides õigusteaduskonna bakalaureuseõppe aastatel 1994–1999 ja doktoriõppe 2006–2012. Sinisalu doktoritöö teema oli "Mõjutustegevuse piirid rahvusvahelises õiguses".

Töökäik

Sinisalu on KAPO-s töötanud alates 1993. aastast, valdavalt juhtivatel ametikohtadel, seehulgas ühena KAPO peadirektori asetäitjatest. 
Muuhulgas osales ta uurijana KAPO juurdlustes, mis puudutasid aastatel 1992–1993 asetleidnud nn "rublatehingut" ja 1995. aasta "lindiskandaali".
2013. aasta mais tegi siseminister Ken-Marti Vaher valitsusele ettepaneku nimetada Sinisalu Kaitsepolitsei peadirektori ametisse, vahetamaks välja lahkuv peadirektor Raivo Aeg. Valitsus kinnitas ettepaneku sama aasta 13. juunil, ametiajaga viis aastat, alates 16. juunist 2013. 2018. aasta veebruaris tegi siseminister Andres Anvelt valitsusele ettepaneku Sinisalu ametiaja pikendamiseks veel viie aasta võrra. Valitsus kinnitas ettepaneku sama aasta 3. mail.

Isiklikku

Ta on abielus psühhoterapeut Kait Sinisaluga.