google/wiki40b huggingface dataset:
Serbia kuningriik (1718–1739)

Ajalugu

Aastatel 1688–89, Suure Türgi sõja ajal, võtsid Habsburgide väed ajutise kontrolli suurema osa tänapäeva Serbia üle, kuid olid seejärel sunnitud taganema. Karlowitzi rahu aastal 1699 tunnistas Osmanite võimu suurema osa tänapäeva Serbia üle, samas Bačka piirkond ja Sremi lääneosa läksid Habsburgidele.
Pärast 1718. aasta omandamisi püüdsid Habsburgid Serbiat oma valdustega integreerida. Maa nimetati ametlikult "Serbia kuningriigiks", kuna see ei olnud ei Saksa-Rooma riigi ega Ungari kuningriigi osa. Provintsi tegelik haldamine oli ametisse nimetatud kuberneri käes. Mitte kogu Habsburgide poolt aastal 1718 vallutatud serblastega asustatud territoorium ei kuulunud Serbia kuningriiki. Suur idapoolne provints oli halduslikult eraldi kui Temesvári banaat.
Pärast uut Austria-Türgi sõda (1737–39) kaotas Habsburgide monarhia kõik territooriumid Sava ja Doonau jõgedest lõunas, sealhulgas kogu Serbia kuningriigi territooriumi, kuid säilitas Temesvári banaadi. Habsburgide valitsemise lõpp tekitas teise Suure serblaste ümberasumise (1737–39).

Rahvastik

1720. aasta määrus kuulutas, et Belgrad tuli asustada peamiselt Saksa katoliiklastega, samas serblased pidid elama väljaspool linnamüüre "Raška" osas. Hinnanguliselt ei ületanud Belgradi rahvastik 1720. aastatel 20 000. Riigi rahvaarv kasvas kiiresti 270 000-lt 400 000-ni, kuid Habsburgide võimu lõpp piirkonnas põhjustas teise Suure serblaste ümberasumise (1737–39).

Tagajärjed

Kuigi Habsburgide valitsemine tänapäeva Serbia selle osa üle oli lühiealine, jätsid Habsburgid maha teadvuse eraldi poliitilisest üksusest, seega ei kiitnud kohalikud asukad enam kunagi täielikult heaks Osmanite valitsemist, mis viis Koča piirimässuni aastal 1788 ja Esimese Serbia ülestõusuni aastal 1804, mis lõppes Osmanite otsevalitsemisega tänapäeva Serbia selle osa üle.
Liivamäe mõis

Liivamäe mõis (saksa keeles Liwamä) oli Vahastu mõisa karjamõis Türi kihelkonnas Järvamaal.
Wabi-sabi

Wabi-sabi on Jaapani traditsiooniline esteetiliste väärtuste vorm ja meetod, mis keskendub ajutisuse ja ebatäiuslikkuse heakskiitmisele.
Wabi-sabi esteetikat on kirjeldatud kui ebatäiuslikku, ebapüsivat ja ebatäielikku ilu.
Wabi-sabi tunnusteks on asümmeetrilisus, tahumatus, lihtsus, ökonoomsus, kasinus, tagasihoidlikkus, intiimsus ning looduslike objektide ja protsesside rikkumatuse tunnustamine.
Kelmė

Ajalugu

Esmakordse mainimise aeg on teadmata Oletatakse, et asulat mainitakse 1295. aastal nimega Kymel või Kimel. Teise teooria järgi mainiti asualt aastal 1386 nime all Stabuncaln, Stabekalne, aastal 1395 ka Stabekalmen. Kindlamalt saab asulaga seostada mainimist aastal 1410.
Aastal 1416 püstitati sinna esimene kirik. Aastal 1511 tekkis selle juurde turuplats. XVI sajandil mainitakse esimest korda ka sealset mõisa. Aastal 1526 sai Kelmėst alev. Aastal 1615 valmis sealse kalvinistide koguduse kirik, selle juures hakkas tegutsema ka kool. Aastail 1655 ja 1701 rüüstasid alevit Rootsi väed.
Aastal 1830 rajati linna piiritusevabrik, aastal 1860 aga õllevabrik. Alevi kasvule aitas kaasa aastal 1858 avatud Riia ja Tilsiti vaheline postimaantee, alevisse rajati postijaam, selle juurde tekkis aga väike turulaks. XIX sajandil kujunes Kelmė juutide asulaks; aastal 1897 olid Kelmė 3914 elanikust 2710 juudid. Esimese maailmasõja ajal, aastal 1915, põles suurem osa alevist maha.
Teise maailmasõja ajal hukkasid saksa okupatsiooniväed 450 linnas elanud juuti. Peale sõda tegutsesid linna ümbruses Leedu metsavennad. Linnaõigused sai aastal 1947.
Dvortsovõi sild

Dvortsovõi sild, ka Paleesild (vene Дворцовый мост) on sild Peterburis, mis ühendab Admiraliteedi saart Vassili saarega. See ületab Neeva peasängi. Aastail 1920–1944 kandis sild Vabariigi silla (vene Республиканский мост) nime.
Viie kaaravaga malmist sild on ülestõstetava keskosaga. Sild on 260,1 meetrit pikk ja 27,8 meetrit lai.
Dvortsovõi silla ehitamist alustati 1912. aastal poola inseneri Andrzej Pszenicki projekti järgi. Sild avati 23. detsembril 1916, kuid Esimese maailmasõja tõttu avati see ajutiste puitpiiretega. Puidust piirded asendati malmist võrepiirdega alles 1939. aastal (autorid arhitekt Lev Noskov ja skulptor Igor Krestovski).
1970. aastatel sild osaliselt rekonstrueeriti .
Michoacáni osariik

Ajalugu

Michoacáni osariik on loodud 1824. aastal.

Haldusjaotus

Michoacáni osariik on jagatud 113 kohalikuks omavalitsuseks. Osariigi pealinn on Morelia.
Roela II linnamägi

Roela II linnamägi on neemikul asuv muinaslinnus Jõgeva maakonnas, Mustvee vallas, Voore külas, Pohlamäel.

Kirjeldus

Muistne linnus asub Roela I linnamäest 400 m loode pool Kullavere sügava jõeorundj kõrgel kaldajärsakul. Neemiklinnus on kaitstud põhja poolt jõeoruga, ida- ja lääneküljelt sälkorgudega ning lõuna poolt 0,7 m sügavuse vallikraaviga. Kraavi linnusepoolsel küljel asub 150 m pikkune, 0,8 m kõrgune ja 2 m laiuse vall. Vall koosneb mullasegusest liivast. Õueala on ümara põhiplaaniga. Võimalik et linnus on kasutuses olnud ainult sõjalise ohu korral. Ilmselt pärit I-II aastatuhandest.
Anna Mosenkova

Anna Mosenkova (sündinud 13. juunil 1973 Tallinnas) on Eesti iluuisutaja (jäätantsija).
Ta lõpetas aastal 1990 Tallinna 8. Keskkooli ja aastal 2000 Rahvusvahelise Sotsiaalteaduste Rakendusliku Kõrgkooli LEX.
Tema partner on olnud 1994–1999 Dmitri Kurakin ja 1999–2002 Sergei Sõtšov.
Ta on tulnud 1993–1996 ja 2001–2002 Eesti meistriks jäätantsus.
Hrvoje Macanović

Hrvoje Macanović (1. juuni 1904 Arbanasi, praegu Zadari haldusalas – 4. jaanuar 1980 Mali Lošinj) oli horvaadi ajakirjanik. Tema hüüdnimi oli Macan.
Noorpõlves võistles ta kergejõustikus, ujumises, sportvõimlemises ja veepallis. Ta õppis Zagrebi ülikoolis ehitust.
Ajakirjandusega hakkas tegelema 1923 Spliti väljaande Novi dob korrespondendina. Aastal 1926 sai temast Zagrebi päevalehes Novosti horvaadi esimene kutseline spordiajakirjanik ning Zagrebi Raadio ajakirjanik (töötas seal 1941. aastani). Aastast 1936 kuni selle lehe ilmumise lõpuni 1941 oli ta Novosti peatoimetaja. Ta tegi Horvaatia esimese raadio spordireportaaži (sõudmise meistrivõistlustelt Zagrebis Sava jõel 1929) ning oli esimene horvaadi reporter olümpiamängudel (1928. aasta suveolümpiamängud Amsterdamis). Hiljem oli ta reporter paljudel suve- ja taliolümpiamängudel.
Ta oli leksikoni "Leksikon Minerva" (1936) sporditoimetaja. Horvaatia Sõltumatu Riigi ajal oli tõlk.
Ta osales põrandaaluses organisatsioonis Jugoslavenski revolucionarni pokret Hrvata, aastal 1943 ta arreteeriti ning viidi Mauthauseni koonduslaagrisse, kuhu ta jäi sõja lõpuni.
Pärast sõda oli ta Zagrebis Kehakultuurikõrgkooli rektori kohusetäitja, töötas väljaandes Narodni sport ja mujal. 1950. aastast kuulus Zagrebi Raadio sporditoimetusse ja 1957. aastast oli Zagrebi Televisiooni reporter, kommentaator ja toimetaja.
Aastatel 1964–1972 oli ta entsüklopeedia "Enciklopedije fizičke kulture" (I–II, 1975–1977) peatoimetaja.

Mälestuse jäädvustamine

Mali Lošinji linna spordihall kannab tema nime.
Iilekstamm

Eristustunnused

Iilekstamm kasvab 5–20 m kõrguseks, mõnikord kuni 28 m kõrguseks. Rinnakõrguselt on ta ümbermõõt kuni 1,4 m. Ta võib kasvada 200 kuni 500 aastaseks. Iilekstamme võra on lai ja sageli mitmeharuline. 
Igihaljad lehed on pealt tumerohelised ja alt karvadega kaetud. Noored lehed, mis võrsuvad enamasti juunis, on üleni karvadega kaetud ning alguses hõbehallid ja seejärel kahkjaskollased. Vanad lehed langevad 1–2 aastat pärast uute moodustumist. Lehed kasvavad 4–8 cm pikkuseks ja 1–3 cm laiuseks. Alumiste okste noored lehed võivad olla kuni 10 cm pikkused ja pisut okkalised. Leheroots on 1–2 cm pikkune. 
Iilekstamme õisik on urb ja vili tõru.

Levila

Vahemerest põhjas levib iilekstamm Portugalist Egeuse ja Musta mere rannikuni Türgis ning lõunas Tuneesiast Marokoni. Kohati on ta tunginud ka lähisvahemerelise kliimaga aladele, näiteks Prantsusmaa Atlandi-poolsele rannikule ja Garda järve ümbrusesse.
Hans Männik

Pere

Tema tütar oli Maire Männik (1922–2003).
DBm

dBm (ka kujul dBmW) on võimsuse taset väljendava ühiku detsibellmillivatt tähis. Selle ühiku abil väljendatakse võimsust detsibellides (dB) baasvõimsuse  1 millivatt (mW) suhtes. Ühikut kasutatakse sidetehnikas, mikrolainetehnikas ja kiudoptika võrkudes, sest võimaldab  lühidalt väljendada võimsusi väga laias skaalas. Suure võimsuse korral on kasutatud ka ühikut detsibellvatt (dBW), milles  baasühikuks on 1 vatt (1000 mW).
Nende ühikutega saab väljendada võimsuse tegelikku väärtust, erinevalt dimensioonita suuruse ühikust detsibell, mille abil mõõdetakse väärtustevahelist suhet, näiteks signaali-müra suhet.
Audiostuuditehnikas ja telefonsides mõõdetakse detsibellmillivatte tavaliselt 600-oomise näivtakistusega vooluahelas, raadiosagedusvõrkudes aga enamasti 50-oomisel näivtakistusel.
Leonid Netšajev

Leonid Aleksejevitš Netšajev (vene Леонид Алексеевич Нечаев; 3. mai 1939 Moskva – 24. jaanuar 2010 Moskva) oli vene filmirežissöör, paljude tuntud lastefilmide autor.
Leonid Netšajev töötas 17 aastat Belarusfilmis. Tema üheks tuntumaks lavastajatööks on Aleksei Tolstoi raamatu "Kuldvõtmeke ehk Buratino seiklused" ainetel valminud muusikalfilm "Buratino seiklused". Samuti on tema käe all valminud sellised lastefilmid nagu "Punamütsike", "Muinasjutt tähepoisist", "Ritsikas ahju taga", "Pöial-Liisi", "Peeter Paan" ja paljud teised.
2005. aastal sai Leonid Netšajevist esimene Buratino ordeni kavaler. 
Ordeniga autasustatakse "kultuuritegelasi, teadlasi, pedagooge ja teisi täiskasvanuid, kes on saavutanud kõrgeid tulemusi lastel ja noorukitel sisemise vabaduse, mõttepuhtuse, kodaniku algatuse ja enesekindluse kasvatamisel".  
Samuti oli ta Vene Föderatsiooni rahvakunstnik (2003) ja riikliku preemia laureaat (1993).
Järeltulijad (film)

"Järeltulijad" (inglise The Descendants) on 2011. aastal linastunud Ameerika Ühendriikide komöödia sugemetega draama, mille lavastas Alexander Payne. Linateos põhineb Kaui Hart Hemmings'i samanimelisel romaanil.
Filmis mängivad George Clooney, Shailene Woodley, Judy Greer, Matthew Lillard ja Beau Bridges.
Eesti kinodesse jõudis "Järeltulijad" 10. veebruaril 2012.
2012. aastal kandideeris linateos viiele Oscarile, nende seas ka parima filmi, lavastaja ja mugandatud käsikirja Oscarile ning George Clooney parima meesnäitleja Oscarile. Samal aastal pärjati "Järeltulijad" kahe parima draamafilmi ja parima draamafilmi meesnäitleja Kuldgloobusega.
Kolga-Jaani Vabadussõja mälestussammas

Kolga-Jaani Vabadussõja mälestussammas on Vabadussõja mälestusmärk Kolga-Jaani kihelkonnas Viljandimaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Viljandi maakonnas Viljandi vallas Kolga-Jaani alevikus.

Ajalugu

Mälestussammas Kolga-Jaani kiriku juures avati pidulikult 19. septembril 1925. See oli pühendatud Kolga-Jaani luteri kihelkonna langenud liikmetele (17 inimest), kuna Lalsis olev mälestusmärk oli pühendatud õigeusu kihelkonna langenud liikmetele.
Nõukogude esimese okupatsiooni ajal lõhuti mälestusmärk 19. juunil 1941. Selle asukohas avati 29. mail 1988 Villem Reimani pronksbüst. Vabadussõjas langenute mälestussammas taastati ning täpselt aasta pärast 28. mail 1989 taasavati kirikuaia lõunaosas. Sammas on algse mälestusmärgi koopia, kuid on pisut väiksem. Aluskivi esiküljele on lisatud graniittahvel selgitava tekstiga: "Püstitatud 16. VIII 1925/ Purustatud 19. VI 1941/ Taastatud 28. V 1989". Uue samba jalamile sobitati ka vana samba tükid.
Kolga-Jaani Vabadussõja mälestussammas tunnistati 2003. aastal kultuurimälestiseks.
Tõnu Reimann

Tõnu Reimann (6. veebruar 1947 – 23. aprill 2016) oli eesti viiuldaja ja pedagoog, emeriitprofessor.

Haridus

Tõnu Reimann lõpetas 1965. aastal Tallinna Muusikakeskkooli. 1970. aastal lõpetas ta Tallinna Konservatooriumi Herbert Laane õpilasena. Aastail 1971-1974 täiendas ta end Moskva Konservatooriumi assistentuur-stažuuris Galina Barinova viiuliklassis.

Töö

Pärast Tallinna Konservatooriumi lõpetamist töötas Tõnu Reimann 1977. aastani Estonia teatri orkestris, tehes vaheaja Moskvas õppimiseks.
1974. aastal alustas ta pedagoogitööd Tallinna Muusikakeskkoolis ja alates 1976. aastast Tallinna Konservatooriumis, praeguses 
Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia. 2004. aastal sai ta professoriks ja kuni 2014. aastani ka interpretatsioonipedagoogika instituudi juhatajaks. Tema käe all on konservatooriumi lõpetanud üle 50 viiuldaja ja vioolamängija.
Töö kõrval Eestis töötas Tõnu Reimann ka Soomes, Poris (1989–2008), Palmgren-konservatooriumi lektori ja keelpilliosakonna juhatajana ning mitme sealse festivali muusikalise nõustajana.
Tõnu Reimann andis koos pianistist venna Mattiga aastaid kammermuusika kontserte nii Eestis kui ka mitmes välisriigis, nad korraldasid loengkontserte Eesti Televisioonis, osalesid telesaadetes (nt 26 saadet sarjast "Pildid näituselt") ja salvestasid muusikat Eesti Raadiole.
Reimanni pikaajalised ansamblipartnerid on olnud tema vend, pianist Matti Reimann, organist Rolf Uusväli ja Moskva kitarrist Andrei Garin. Hilisemas ajajärgus organist Anne-Marie Grundstén, kellega esineti erinevatel kontserdisarjades ning anti välja ühine plaat.
Aastatel 1993–1999 koordineeris Reimann Suomenlinnas festivali "Elava mere päevad" muusikalist osa.
Aastal 1994 algatas Tõnu Reimann Haapsalus toimuva festivali "Viiulimängud" ning oli aastani 2008 festivali kunstiline juht. Hilisemail aastail andis ta viiuldajaile meistriklassitunde Pärnus Järvide festivalil.
Lisaks on Reimann koostanud õppematerjale ja trükiseid sh "Interpretatsioonipedagoogika probleemid" III (koostöös Maris Valk-Falgiga, 2006) ja IV (koostöös Mirjam Keremiga, 2011) ning kirjutanud muusikaarvustusi ajalehte Sirp. Aastal 2009 ilmus Tõnu Reimanni poolt koostatud kogumik "Herbert Laan 100"

Isiklikku

Tema isa oli helilooja Villem Reimann ja vend pianist Matti Reimann.
East Hibbardi vald

East Hibbardi vald (East Hibbard Township) on vald USA-s Kansase osariigis Kearny maakonnas.
2010. aastal elas vallas 108 inimest. 2000. aastal 131 inimest.
Valla pindala on 402,94 km². Veekogusid ei ole.
Transporditeenus

Transporditeenus on teenus, kus teenuse osutaja transpordib teenuse tellija esemeid või inimesi.
Transporditeenuse osutamise käigus kasutab ja kulutab teenusepakkuja ressursse: tööjõudu, transpordivahendeid, kütust, aega jne. Transporditöö järjepidevuse kindlustamiseks peab teenuse tellija hüvitama ressursside kulu. Veoteenuste jätkusuutlikkuse tagab teenuste kasutajatelt saadud õiglane tasu, mis katab transporditeenuste osutamiseks tehtavad kulutused ning tagab ka teenuse osutajale teatud kasumi. Rahaline hüvitis, mida tasuvad vedude tellijad vedajatele nende tehtud või tehtava transporditöö eest, on veotasu. Selle arvutamise aluseks on veosekäive.
Heinrich II (Braunschweig-Grubenhagen)

Heinrich II (enne aastat 1296 - pärast aastat 1351), kutsutud ka de Graecia ("kreeklane") või Heinrich Rahumeelne, oli Braunschweig-Lüneburgi hertsog.
Haapsalu vana kalmistu

Haapsalu vana kalmistu on kalmistu Haapsalus. Kalmistu on tunnistatud riiklikuks kultuurimälestiseks. Haapsalus asub ka teine kalmistu: Haapsalu Metsakalmistu.
Jooksik

Jooksik on eesti perekonnanimi.
Perekonnanime Jooksik (Joksik, Jooksick) on pandud Aa mõisas Lüganuse kihelkonnas, Unukse mõisas Viru-Nigula kihelkonnas, Küti mõisas Viru-Jaagupi kihelkonnas ja Porkuni mõisas Väike-Maarja kihelkonnas Virumaal. Nimede eestistamisel määrati Jooksiku-nimelistele isikutele uueks perekonnanimeks Urvaste (Tallinnas 1936. aastal) ja Üksik (Pärnus 1937. aastal).
1. jaanuaril 2017 sellise perekonnanimega inimesi Eestis ei ela või on neid vähem kui 5.
Geelkromatograafia

Geelkromatograafia (lühend GPC) on keemias rakendatav meetod, mis võimaldab polümeeris määrata polümeersete ahelate jaotumist vastavalt nende molekulmassile. Seejuures kasutatakse polümeeri lahuse voolutamist läbi mikropoorse geeli (näiteks võrestikstruktuuriga polüstüreen). Enamkasutatav solvent on tetrahüdrofuraan.
Pisarajärv

Pisarajärv ehk lakrimaaljärv (ladina keeles lacus lacrimalis) on paljude loomade peas silma sisenurgas paiknev ala.
Pisarajärve täidab pisaralihake. Pisarajärvest voolab pisaravedelik pisaratäppide abil pisarateedesse. 
Pisarajärve areng, anatoomia, füsioloogia, morfoloogia  ja patoloogia võivad erineda nii liigiti kui ka indiviiditi.

Inimestel

Inimestel on pisarajärv pisaraaparaadi osa, mille kaudu liigub pisaravedelik pisaratäppide abiga pisarakanalikesse ja edasi pisarakotti.
Culebra

Culebra on saar Puerto Rico ja Neitsisaarte vahel või Neitsisaarte lääneosas. Pindala 26 ruutkilomeetrit. Saar on künklik, kõrgus kuni 197 meetrit. Koos 23 rannalähedase väikesaarega moodustab Puerto Rico Culebra valla.
Saarel on varem nimeks olnud Isla Pasaje ja Isla de San Ildefonso. Saart tuntakse ka nimedega Isla Chiquita ja Ultima Virgen.
Kuulub Ameerika Ühendriikidele.
2000. aastal elas saarel 1868 inimest.
Hans Ahven

Hans Ahven (8. mai 1883 – 26. veebruar 1965 Tallinn) oli eesti insener ja ühiskonnategelane.
Ta oli mh Eesti Inseneride Ühingu liige ja Insenerikoja distsiplinaarkohtu esimees.
Hans Ahven suri 26. veebruar 1965 Tallinnas ja ta maeti 4. märtsil 1965 Metsakalmistule.
Transvaginaalne folliikulipunktsioon

Transvaginaalne folliikulipunktsioon (inglise k ovum pick up, lühendatult OPU), on tehnoloogia, mida kasutatakse in vitro viljastamise jaoks doonorilt munarakkude saamiseks. Transvaginaalne folliikulipunktsioon on kasutusel nii inimmeditsiinis viljatusravi meetodina kui ka loomakasvatuses tippgeneetikaga emasloomade järglaste arvu suurendamiseks.

Protseduur

Ultrasonograafilise kontrolli all toimuvaks munarakkude aspireerimiseks kasutatakse ultraheliaparaadiga ühendatavat aspiratsiooniseadet, mis koosneb sektorandurist, punkteerimisnõelast, anduri ja punkteerimisnõela torujast hoidikust ja selle juhist, kahest silikoonvoolikust ning katsutist follikulaarvedeliku kogumiseks. Läbi toruja punkteerimisnõela hoidiku ühendatakse ühe silikoonvooliku ots punkteerimisnõelaga ja selle vooliku teise otsa kinnitatakse süstimisnõel, mis torgatakse läbi korgi follikulaarvedeliku kogumiseks ettenähtud katsutisse. Teise vooliku ühte otsa on kinnitatud süstimisnõel, mis samuti torgatakse läbi korgi follikulaarvedeliku kogumiseks ettenähtud katsutisse ja teine ots ühendatakse vaakumpumbaga. Vaakumpumba käivitamisel tekitatakse katsutis negatiivne rõhk, mis aspireerib folliikuli sisu. Ühe doonori munasarjade folliikulipunktsiooniks kulub tavaliselt 20–60 minutit.

Ajalugu

Transvaginaalse folliikulipunktsiooni töötas välja Pierre Dellenbach koos kolleegidega Strasbourgi Ülikoolis Prantsusmaal 1984. aastal.
Ksanteen

Ksanteen ehk 9H-ksanteen ehk dibensopüraan ehk 10-H9-antratseen on kollakate laastudena esinev kristalliline heterotsükliline ühend, tritsükliline eeter. Keemiline valem on C₁₃H₁₀O. CAS-number on 92-83-1.
Ksanteen kristalliseerub kollakate laastudena, mis lahustuvad hästi mittepolaarsetes lahustites, näiteks benseenis, dietüüleetris ja kloroformis, halvasti etanoolis ja ei lahustu üldse vees.
Ksanteeni sünteesitakse ksantoonist katalüütilise hüdreerimisega või destillatsiooni teel tsingitolmuga.
Ksanteeni oksüdeerumisel tekib tagasi ksantoon.
Ksanteeni kasutatakse orgaanilises sünteesis ning fungitsiidina.
Ksanteenil põhinevad ksanteenvärvid, mille seas on fluorestsentsvärvide hulka kuuluvad fluorestseiin, eosiin (eosiin B, eosiin Y) ja rodamiinid.
Ngũgĩ wa Thiong'o

Ngũgĩ wa Thiong'o (sündinud 5. jaanuaril 1938 Kamiriithus) on Keenia kirjanik. Ta on kirjutanud romaane, näidendeid, novelle, lastekirjandust ja kirjanduskriitikat. Ta on rahvuselt kikuju. Ta kirjutas alguses inglise keeles, kuid alates 1978. aastast kikuju ja suahiili keeles. Ta tõlgib ise oma teoseid inglise keelde.
Tema ristinimi on James Ngugi. Ta on lõpetanud Makerere ülikooli Kampalas. 
Tema esimene romaan "Weep Not, Child" ilmus 1964. 1977 ta vangistati poliitilise sõnumiga näidendi tõttu. Vanglas teda piinati ja ta kirjutas tualettpaberile oma esimese kikujukeelse romaani "Caitaani mũtharaba-Inĩ" ("Kurat ristil"). Pärast vabanemist oli ta sunnitud eksiili minema.
1992 valiti ta New Yorgi ülikooli kirjandusprofessoriks. 2004 tuli ta Keeniasse tagasi, kuid teda ja tema naist rünnati ja ta oli sunnitud taas kodumaalt lahkuma.
2017. aastal nimetati teda ennustusportaalides Nobeli kirjandusauhinna valikul favoriidiks.
Bailatino

Bailatino on treeningu- ja tantsustiil, mille töötasid 1990. aastate lõpul välja Soome tantsutreenerid Satu Markkanen ja Minna Korvala. Bailatino on küll kaitstud kaubamärk, mille õigused kuuluvad Soome Tantsuspordi Föderatsioonile ja Eestis DanceActi tantsustuudiole, kuid eesti keeles kirjutatakse see stiilinimetusena tsitaatsõnana (ja lauses väikse algustähega).
Bailatino on rühmatreening, kus tantsitakse rühmale kohandatud koreograafiaga Ladina-Ameerika tantse nagu salsa, samba, tšatša, merengue, bachata, mambo, reggaeton jt. Teistest treeningustiilidest sarnaneb bailatino enim latino-aeroobikaga, kuid paneb rohkem rõhku tantsutehnikale ja väljendusrikkusele.
Eestis harrastatakse bailatino't alates 2000. aastast mitmes spordi- ja tantsuklubis.
Priit Tammeraid

Priit Tammeraid (sündinud 29. detsembril 1978 Tallinnas) on Eesti kodanik, kes kandideeris 2011. aasta Riigikogu valimistel üksikkandidaadina ja kogus 163 häält.
Ta on 2004. aastal lõpetanud Tallinna Tehnikaülikooli energeetika erialal.
Aaro Honka

Eino Johannes Arohonka (kirjanikunimi Aaro Honka; 7. august 1913 Helsingi – 22. mai 2001) oli soome noorsookirjanik ja haridustegelane. 
Tampere klassikalise lütseumi rektor. Soome riigi haridusnõunik. 
Teenis leitnandina Soome armees Jätkusõja ajal koos Eesti vabatahtlikega jalaväerügemendi JR 200 koolitusülema adjutandina. 
Õppis korp! Sakala stipendiaadina Tartu Ülikoolis. Korp! Sakala vilistlane.

Eluloolisi fakte

Võitis aastal 1932 OY Suomen Autoteollisuus Ab poolt korraldatud veoautode nimekonkursi nimega "SISU". Seega on praeguse Soome Sisu Auto nime autor.
August Johann Gottfried Bielenstein

August Johann Gottfried Bielenstein (lätipäraselt Augusts Bīlenšteins) (20. veebruar (vkj)/4. märts 1826 Miitavi, Kuramaa – 23. juuni (vkj)/6. juuli 1907 Miitavi) oli Balti-saksa lingvist, folklorist, etnograaf ja teoloog.
Ta õppis Halle Ülikoolis Saksimaal nagu paljud tuntud pastorid Läänemere kubermangudes, ja sai  1850. aastal doktorikraadi teoloogias Tartu Ülikoolis. 1883. aastal sai ta Königsbergi Ülikooli audoktoriks. 
Ta oli suurima lätikeelse ajalehe Latviešu Avīzes toimetaja.
Bielenstein oli mitmete mahukate  lingvistiliste ja etnograafiliste raamatute autor, sealhulgas "Die lettische Sprache, nach ihren Lauten und Formen" (Läti keel, selle foneetikast ja vormidest; 2 köidet, 1863-1864) ja "Die Grenzen des lettischen Volksstammes und der lettischen Sprache der Gegenwart und im 13. Jahrhundert" (Läti hõimude piirid ning läti keel praegu ja 13. sajandil; 1892). 
Ta oli läti rahvalaulude (dainade) kogumise eestvedaja, uuris traditsioonilist puitarhitektuuri ja vaatles varemeid, et tuvastada neid vastavalt linnuste kirjeldusele vanades kroonikates. Kuigi Bielenstein panustas palju läti keele ja kultuuri uurimesse, ta oli noorlätlaste liikumise äge vastane ja baltisaksa traditsiooni kindel kaitsja.
Tore Bjonviken

Tore Bjonviken (sündinud 2. jaanuaril 1975) on norra murdmaasuusataja.
1996. aastal tegi ta debüüdi maailmakarikasarjas. Kokku õnnestus tal olla 12 etapil kümne parima seas, sealhulgas nii sprindis kui ka 15 km distantsil. Viimast korda võistles ta maailmakarikasarjas 2005. aastal.