google/wiki40b huggingface dataset:
Olustvere mõis

Olustvere mõis (saksa Ollustfer) oli rüütlimõis Viljandimaal Suure-Jaani kihelkonnas Olustveres. Nüüdisajal jääb kunagine mõis Põhja-Sakala valda Viljandi maakonnas.

Ajalugu

Mõis olevat rajatud juba orduaja lõpus ning esialgu paiknes see arvatavasti mõni kilomeeter praegusest asupaigast põhja pool. Nüüdsele kohale tõi mõisa Valentin Schilling.
16. sajandil kuulus Olustvere Schillingite aadliperekonnale. Sajandi lõpul omandas mõisa Nicolaus Eismont, kes oli mõisnik 1598. aastani. Siis sai Olustvere omanikuks Tartu piiskopi Johann Blankenfeldi sugulane Franz Blankenfeld ja tema abikaasa Catharina Orgies.
1624. aastal läänistati Viljandi lossilään, mille koosseisu Olustvere kuulus, krahv Jakob De la Gardiele (1583–1652). Peagi panditi mõis Valentin Schillingile, kes oli omanik 1640. aastal. Pandilepingu lõppedes siirdus mõis De la Gardie´dele tagasi. Krahv Pontus Fredrik De la Gardie (1630–1692) pantis selle lõplikult ära: 1668. aastal sai pandihärraks Johann von Schlippenbach.
Pärast Johann von Schlippenbachi surma siirdus mõis endiselt pandivaldusena edasi tema pärijatele. 1734. aastal oli Olustvere mõisnikuks vabahärra Berend Friedrich von Schlippenbach. Viimane pärandas mõisa oma tütrele Anna Friederika von Schlippenbachile, kes abiellus 1742. aastal Karl Gustav von Ferseniga. Pärast Anna Friederika surma (1779) siirdus mõis 1791. aastal tema pojale tulevasele Vene keisririigi krahvile kindralporutšik Hans Heinrich von Fersenile (1743–1800).
Pärast Hans Heinrichi surma pärandati Olustvere mõisa edasi kolm põlvkonda. Kõigepealt sai mõisnikuks kaardiväeleitnant krahv Karl Gustav von Fersen (1779–1825), seejärel tema poeg ülemjäägermeister krahv Paul von Fersen (1800–1884) ja viimaks 1884. aastal kindralmajor krahv Nikolai von Fersen (1858–1921). Mõis võõrandati Nikolailt maaseadusega 10. oktoobril 1919.

Mõisakompleks

Olustvere mõisa vana härrastemaja valmis ühekorruselisena 17. sajandil. Teine korrus lisati 1900. aastate alguses.
Mõisa viinavabrik ehitati 1850. aastail.
1903. aastal valmis mõisa uus inglise maamajade stiilis ehitatud historitsistlik härrastemaja, kuhu oli sisse toodud elektrivõrk, keskküte, telefon ja veevärk. Arhitektiks oli arvatavasti Arcibald MacPherson.
1912–1913 ehitati Olustvere mõisa juurde aitkuivati, mis oli valmimise hetkel esimene elektrifitseeritud ja automatiseeritud aitkuivati Baltikumis. Kuivati on endiselt kasutuses.
1920. aastal kolis mõisahoonesse Eesti Aleksandri Põllutöökeskkool (tänapäeval Olustvere Teenindus- ja Maamajanduskool), mis nüüd asub 1985. aastal valminud uues hoones.
Tänapäeval asub mõisahoones turismikeskus ja Olustvere muuseum.
Käänivõrk

Käänivõrk kui keerdpüünis oli pärata tõmbevõrk madalas vees kalade püüdmiseks.

Võrgu ehitus

Võrtsjärve käänivõrk koosnes mitmest otsapidi kokkuseotud umbes 2 m kõrgusest võrgust kogupikkusega 140 kuni 250 m.
Peipsi käänivõrk oli tunduvalt väiksem. Peipsil kasutati hiljem ka ühetiivalist pärata keerdpüünist, mida nimetati raga, sellega püüti öösiti sügavamas vees.

Püügiviis

Käänivõrguga püüti jalgsi kuni kaelani ulatuvas vees. Kaks meest piirasid kalaparve ümber ja vähendasid madalas vees kahlates võrguringi spiraalselt, kuni said kalad paati või kaldale tõmmata. Põhiliselt püüti rääbist ja latikat.

Kasutuspiirkonnad

Käänivõrk oli tuntud mitmel pool Skandinaavias ja Loode-Venemaal. Eestis oli kasutusel Muhus, Kihnus, Pärnu lahel, Peipsil ja Võrtsjärvel, vähem põhjarannikul. Teadaolevalt lõpetati selle võrgu kasutus 1940. aastatel.
Adeodatus II

Paavstiks saamine

Adeodatus II sai paavstiks kõrges vanuses 11. aprillil 672. Ta määrati ametisse, kui Bütsantsi keiser Konstantinos IV oli teda tunnustanud.

Suhtumine monoteletismi

Adeodatus II taunis monoteletismi. Ta keeldus tunnustamast Konstantinoopoli patriarhi Konstantinos I, kes soosis monoteletismi. Patriarh kõrvaldas paavsti nime diptühhonist.

Suhted Veneetsiaga

Adeodatus II andis traditsiooni järgi Veneetsiale õiguse valida doodži (teadaolevalt toimus doodži määramine paarkümmend aastat hiljem).

Suhted Gallia piiskoppidega

Adeodatus II andis privileegid St. Martini kloostrile ja teatas sellest Gallia piiskoppidele.

Suhted Inglismaa piiskoppidega

Adeodatus II saatis St. Petersi kloostri abtile Hadrianusele kirja, milles kinnitas Canterbury peapiiskopkonna eksemptsiooni.

Suhtumine munklusesse

Adeodatus II soosis munklust. Ta laiendas San Erasmo kloostrit.

Ordinatsioonid

Adeodatus II ordineeris 46 piiskoppi, 14 preestrit ja 2 diakonit.
Tema ajal said diakoniks hilisemad paavstid Donus ja Agatho.

Adeodatus II kultuuriloos

Adeodatus II lasi taastada San Pietro kiriku. Ta lasi taastada oma kunagise kloostri hooned.
Ta kasutas bullas tervitust: Salutatem a Deo et benedictionem nostram.

Surm

Adeodatus II suri 17. juunil 676 Roomas. Ta maeti Rooma Peetri kirikusse 26. juunil 676. Ta annetas pärast surma vaimulikele suures koguses raha.
Tema surma ajal tabas Roomat tugev äikesetorm. "Liber Pontificalise" järgi tapsid välgulöögid palju inimesi ja loomi. Alles siis, kui iga palvetati litaaniaid, sai vilja põldudelt koristada.
Saku valla vapp

Saku valla vapp on Harju maakonnas asuva Eesti haldusüksuse Saku valla vapp.
Vapp on kinnitatud 30. aprillil 1993.

Vapi kirjeldus

Rohelise kilbi ülapoolel kõrvuti kolm adratera, alumisel poolel eesti õllekapp. Kujundid on hõbedased.
Johannes Burchart VI

Johannes Burchart VI (21. veebruar/4. märts 1718 Tallinn – 20/31. juuli 1756) oli Tallinna arst ja apteeker.
Ta oli Johannes Burchart V poeg.
Õppis Halle ülikoolis (Dr. med.), pöördus novembris 1745 Tallinna tagasi. 16/27. mail 1746 nimetati Tallinna linnaarstiks.
Aastail 1745–1756 pidas ta Burchartide apteeki.
Ta oli Johannes Burchart VII isa.
Edla Valdna

Edla Valdna (sünninimi Edla Vanamölder; 9. september 1912 Tallinn – 3. aprill 2004) oli eesti tõlkija.
Ta on avaldanud terviktõlkeid saksa keelest ning on tõlkinud värsse veel inglise, vene ja bulgaaria keelest.
Ta on trükis avaldanud muinasjutu "Õunahaldja õnn" (Tallinn: Ilukirjandus ja Kunst, 1946).
Paduvere talumuuseum

Paduvere talumuuseum on muuseum Jõgeva vallas Paduvere külas, mis tutvustab 18. sajandi talude igapäevaelu.
Muuseum on rajatud Teises maailmasõjas hävinud Aru talu asemele. 1993. aastast on Paduvere talumuuseum eramuuseum, mida juhib nimekas ajakirjanik ja spordiajaloo uurija Tiit Lääne. 
Muuseumi lähedal on viis Peterburi kunstniku Grigori Azarenkovi valmistatud tammepuidust kuju, millel on kujutatud Hugo Raudseppa, edumeelset mõisnikku Aleksander von Braschi, Pärtli Liisut ja mõisahärrat von Schwarzi.
Kurtuvėnai regionaalpark

Kurtuvėnai regionaalpark (leedu keeles Kurtuvėnų regioninis parkas) on regionaalpark Leedus Šiauliai ja Kelmė rajoonis.
Kurtuvėnai regionaalpark asub Venta ja Dubysa jõe vahelisel alal Žemaidi kõrgustiku idaosas. Regionaalpark asutati 1992. aastal, et kaitsta Kurtuvėnai ümbruse järvederohkeid ja künklikke maastikke, sealset ökosüsteemi ning kultuuripärandit.
Regionaalpargi maastik on metsane ja liigendatud, väikesel territooriumil võivad kõrgused erineda kuni viiskümmend meetrit. Regionaalparki läbib kolm oosi, ka liigendavad seda mitmed luited. Regionaalpargis asub ka mitmeid termokarstilise päritoluga sulglohkusid. Kõrgemate pinnavormide vahele jäävad arvukad märgalad, kus kasvavad rabamurakas, pääsusilm, kullerkupp ja harilik lubikas. Märgalade hulgas on ka Leedus haruldasi lubjarikkaid madalsoid. Männikutes kasvavad nõmmnelk, kännas-kipslill, aas-karukell ja palu-karukell. Kurtuvėnai ümbruses asub ligi 100 kalatiiki. Venta ja Dubysa vahelises orus asuvad Leedu suurimad allikad; seal avaneb üle 100 allika. Regionaalpargi territooriumil elavad mitmed hirvlased.
Regionaalpargi territooriumil asub 49 kultuurimälestist, paljud neist Kurtuvėnais. Nende seas on linnamäge ja viis mõisakompleksi. Venta ja Dubysa vahel asub tehnoloogiline mälestis - Venta-Dubysa kanal. Arhitektuurimälestisena on kaitse all ka kaks vesiveskit ja Kurtuvėnai kirik. Jusaičiai külas asub muistne hiiemägi.
Kurtuvėnai regionaalpargi halduskeskus asub Kurtuvėnais, Parko g. 2. Regionaalpargi pindala on 17 272 hektarit. Erinevate kaitsealade all on sellest 49,3 %.
Pervouralsk

Ajalugu

Linn asutati 1732. aastal Vassiljevsko-Šaitanski külana. 1933 sai linnaõigused.
Pervouralskis toodetakse terastorusid ja silikaattelliseid.
Tallinna kodaniku raamat oma sõpradele maale

Tallinna kodaniku raamat oma sõpradele maale (originaalpealkirjaga Tallinna koddaniko ramat omma söbbradele male) oli 1854-1857 Tallinnas ilmunud väljaanne. Väljaande koostasid Friedrich Nikolaus Russow ja Johann Daniel Petenberg. Väljaanne kajastas Krimmi sõjaga seotud teateid eesti maarahvale.
Vesna Fabjan

Vesna Fabjan (sündinud 13. märtsil 1985 Kranjis) on Sloveenia murdmaasuusataja.

Maailmakarikavõistlustel

Vesna Fabjan on individuaalarvestuses osalenud (seisuga 20. veebruar 2015) 143 maailma karikavõistluste etapil ja jõudnud esikolmikusse viiel korral, neist kaks etappi on ta võitnud.
Tour EDF

Tour EDF on 165 meetri kõrgune büroopindadega pilvelõhkuja, mis asub Pariisi kõrghoonestatud ärikeskuses La Défense'is.
August Kasekamp

Isiklikku

Tema poeg Päivo Kasekamp (1924–2013) oli Tartu Metodisti koguduse pastor, pojapoeg Andres Kasekamp on Tartu Ülikooli Rahvusvaheliste suhete õppetooli Balti poliitika professor.
Eda Post

Eda Post (sündinud 1983) on Eesti ajakirjanik. 
Eda Post on lõpetanud Vinni-Pajusti Gümnaasiumi ja lõpetas 2004. aastal Tartu Ülikooli ajakirjandusosakonna.
Aastast 2004 töötas ta Virumaa Teatajas. Hiljem on ta töötanud Eesti Päevalehes.
Piinatud geenius

Süžee

Film algab John Nashi õpingutega Princetoni Ülikoolis, kus Johni teatakse kui eraklikku aga lootusandvat matemaatikut, kes kogu oma aja pühendab teaduslikule tööle. Tema ainsateks sõpradeks on toakaaslane Charles ja matemaatikatudengid Martin Hansen, Sol ja Bender. Oma doktoritöös pealkirjaga "Non-cooperative Games" kirjeldab ta matemaatiliselt, kuidas tekkib tasakaal konkurentsi- ja läbirääkimisolukordades, kus osalistel on erihuvid.
Seejärel asub John koos Soli ja Benderiga tööle MIT-is (Massachusetts Institute of Technology ), kus kohtub oma tulevase abikaasa Aliciaga. Samal ajal on John salaagent, töötades Pentagoni heaks koodimurdjana, kuni ta hakkab arvama, et venelased teda jälitavad ja teda ära röövida püüavad. Selle tagajärjel otsustab Alicia Johni vaimuhaiglasse panna, kus tal diagnoositakse skisofreenia ja selgub, et mingeid missioone pole tegelikult olnud ja kõik oli vaid hallutsinatsioon ja ka Johni parim sõber Charles oli väljamõeldis.
Pärast Johni haiglast naasmist näeme, kuidas ta oma haigusega üritab võidelda, püüdes elada normaalset elu. See õnnestub tal mõningal määral, kui ta asub tööle Princetoni Ülikooli, kus ta saab end turvaliselt tunda. Oma hallutsinatsioonidest ei saa ta siiski lahti, aga õpib aja jooksul neid ignoreerima, kuni 1994. aastal antakse talle teadustöö eest mänguteooria vallas Nobeli majandusauhind.
1930. aastad

1930. aastad on ajavahemik 1930. aasta algusest kuni 1939. aasta lõpuni.
Viivi

Viivi on naisenimi.
2018. aasta seisuga oli see Eestis populaarsuselt 217. naisenimi. 1. jaanuari 2018 seisuga oli Eestis eesnimi Viivi 799 naisel.
Baltic Kristina

Baltic Kristina on Eesti Merelaevanduse parvlaev, mis sõitis aastail 1997–2002 liinil Tallinn–Stockholm. 
Aastail 2002–2005 kuulus Baltic Juras Linijale ja sõitis liinil Riia–Stockholm.
Smash the Control Machine

Auhinnad

Aastal 2010 nomineeriti Otep GLAAD Media Awardi (täpsemalt 21st GLAAD Media Awards) auhinnagalal kategoorias "Outstanding Music Artist (väljapaistev muusikaartist)" albumi "Smash the Control Machine" eest.
Joseph Kennedy

Joseph Patrick Kennedy, Sr. (6. september 1888 – 18. november 1969) oli USA ärimees ja poliitikategelane.
Tema poeg oli Ameerika Ühendriikide president John F. Kennedy.
Aruküla Filmifestival

Aruküla Filmifestival on 2011. aastast Arukülas toimuv iga-aastane filmifestival.
Festivalil näidatakse eri žanrites filme (muusikavideoid, mängufilme, dokumentaalfilme jne).
Festivali korraldavad Timmitimmi Entertainment, noorteliikumine Minu Eesti Noored ja Aruküla Kultuuriselts.
Abiturient

Abiturient (lähtub hilisladina sõnast abituriens 'ära minna tahtja') on keskkooli lõpuklassi õpilane, kitsamas tähenduses keskkooli lõpueksamite sooritaja.

Eesti

Abiturientidele rõhutatakse, et nad peavad kõigile teistele õpilastele eeskujuks olema, sest nooremad vaatavad neile alt üles. Ka õpetajad rõhutavad oma suhtumisega nende eristaatust. Nõukogude ajal oli mõnes koolis abuturientidel teistsugune riietus kui teistel õpilastel.
Kevadel on abiturientidel saja päeva ball ja viimasel koolipäeval tutipidu.
Tänapäeval sooritavad abituriendid riigieksamid.
Keskkooli lõpetamisel saavad abituriendid keskkooli lõputunnistuse.
Jean Mouton

Jean Mouton (u 1459 – 30. oktoober 1522 Saint-Quentin) oli prantsuse renessansihelilooja.
Ta oli tuntud tänu oma motettidele, mis olid selle aja kõige paremate hulgas, ning oma kuulsale õpilasele Adrian Willaertile, ühele Veneetsia koolkonna rajajatest.

Elu

Tõenäoliselt sündis ta Holluigue külas (praegu Haut-Wignes Boulogne-sur-Meri lähedal). Tema esimene töökoht oli ilmselt laulja ja õpetaja Saint Omeri kirikus. 1477. aastal läks ta Nesle'i (Amiens'st kagus), kus 1483. aastal sai kapellmeistriks. Millalgi sel ajal sai ta ka preestriks ja 1500. aastal oli ta Amiens' katedraalis kooripoiste juht. 1501. aastal õpetas ta kooripoisse Grenoble'is, kuid lahkus järgmisel aastal, kõige tõenäolisemalt Anne de Bretagne'i teenistusse. 1509. aastal sai ta uuesti töökoha Grenoble'is, mis aga ei nõudnud füüsilist kohalolekut. Mouton oli selleks ajaks Prantsuse õukonna tähtsaim helilooja. Ülejäänud elu töötas ta õukonna teenistuses ühel või teisel viisil, kirjutades muusikat kõiksugusteks sündmusteks: laulatusteks, kroonimisteks, sündide ja surmade puhul.
Mouton kirjutas 1513. aastal paavst Leo X valimise auks moteti "Christus vincit". Nähtavasti Leole Moutoni muusika meeldis, sest 1515. aastal paavstile kirjutatud moteti eest sai Mouton autiitli, mille paavst andis talle Bolognas kohtumisel Prantsuse kuningaga pärast Marignano lahingut. See reis Itaaliasse oli Moutonile esimene ja ilmselt ainus käik väljapoole Prantsusmaad.
Millalgi 1517. ja 1522. aasta vahel kohtus Moutoniga šveitsi muusikatoreetik Heinrich Glarean, kes tunnustas teda ülevoolavalt. Glarean kasutas mitmeid Moutoni muusikanäiteid oma mõjukas teoses "Dodecachordon".
Oma elu lõpul läks Mouton Saint-Quentinisse, kus võis olla kanoonik. Ta suri seal ja ka maeti sinna.

Looming

Mouton oli väga mõjuandev tolle aja muusikaarengule nii helilooja kui ka õpetajana. Tema loomingust on säilinud 9 "Magnificati", 15 missat, 20 šansooni ja üle 100 moteti. Kuna ta oli Prantsuse kuninga õukonnamuusik, on tema teostest selle aja kohta võrdlemisi palju säilinud: noote levitati laialt, kopeeriti ja arhiveeriti. Kuulus trükkal Ottaviano Petrucci avaldas terve köite Moutoni missasid (trükiajaloo alguses oli tavaks välja anda mitme helilooja töid koos).
Moutoni muusika stiil sarnaneb Josquin des Prezi omaga, kasutades imitatsiooni, kaanonit ja võrdhäälset polüfoonilist kompositsiooni. Kuid Moutoni muusikas on rohkem rütmilist ja tekstuurilist pidevust, kõik hääled laulavad pidevalt, vähe on tekstuurilisi kontraste.
On tunda, et 1500. aasta paiku oli Mouton saanud teadlikumaks akordidest ja harmooniast, tõenäoliselt tänu kokkupuutele Itaalia muusikaga. See oli üleminekuperiood, kus heliloojad hakkasid puhtalt lineaarselt mõtlemiselt, kus akordid olid juhuslikud kokkusattumised õigete intervallide kasutamisel, pöörama muusikas fookust harmooniale.
Viro-säätiö

Viro-säätio ('Eesti Fond') on Soomes tegutsev sihtasutus, mille eesmärkide seas on arendada Eesti-Soome kultuuri- ja teadussuhteid. Asutus asutati 1980. aastate lõpus Soomluse Seltsi (soome Suomalaisuuden Seura) eestvõttel.
Asutus annab välja Aino Kallase preemiat.
Emajõe tänav (Pärnu)

Emajõe tänav on tänav Pärnus Vana-Pärnu linnaosas.
Tänav algab Haapsalu maanteelt ja suundub edelasse. Emajõe tänav ristub Kesk, Luha, Merekalda tänavaga ja Kaubasadama teega ning lõppeb Pärnu jõe ääres. 
Tänav sai nime 1923.
Théodore Simon

Théodore Simon (10. juuli 1872 Dijon – 1961 Pariis) oli prantsuse psühholoog, Binet'-Simoni testi kaasautor.
Loodi lehised

Loodi lehised (ka: Loodi Püstmäe lehisepuistu) on kaitsealune euroopa lehise puistu, mis kasvab Viljandi vallas Viljandi maakonnas. Lehised jäävad Loodi looduspargi alale.
Puistu rajas 1820. aastal Loodi mõisnik Heinrich August von Bock.
Lehiste keskmine kõrgus on 40,5 m ja diameeter 54 cm. Lehiste seas kasvab ka Eesti kõrgeim lehis, mille kõrgus on 43,9 m (2007. aasta andmetel).
Augustin Meyerberg

Vabahärra Augustin Meyerberg (1622 Sileesia – 1688) oli Saksa-Rooma riigi diplomaat.
Augustin Meyern teenis Saksa-Rooma riigis, apellatsioonikohtu nõunikuna Głogówis ja seejärel Saksa-Rooma keisri (1657–1705) Leopold I teenistuses diplomaadina. Keisri esindajana viis ta läbi ca 20 diplomaatilist missiooni erinevate Euroopa ja Aasia valitsejate: Türgi sultani Mehmet IV, Poola kuninga Jan II Kazimierz Waza, Venemaa tsaari Aleksei I Mihhailovitši juurde.
Tema suurem panus varauusaegsetesse ajalooallikatesse on aastatel 1661–1663 Moskva tsaaririigi ja Rzeczpospolita vahel 1658. aastal taasalanud sõjas vaherahu saavutamiseks teostatud diplomaatilise missiooni käigus koostatud reisikirjeldused ja joonised, mis kajastavad 17. sajandi Venemaa elu-olu, reisi ajal nähtud ja kogetut. Augustin Meyerni saatkond kulges Moskvasse läbi Kuramaa, Liivimaa, Vene-Rootsi 1656–1658 aastate sõja tulemusel Moskva tsaaririigi võimu all olevate Koknese, Alūksne ja Petseri, Pihkva, Novgorodi ja Tveri.
1666. aastal Augustin Meyern aadeldati nimega Meyerberg ning talle anti vabahärra tiitel.
Papiniidu raudteejaam

Papiniidu raudteejaam ehk Waldhofi raudteejaam oli raudteejaam 1896. aastal valminud Pärnu–Valga raudteeliinil (ka Pärnu–Mõisaküla–Viljandi raudteel) ja 1928. aastal valminud kitsarööpmelisel Tallinna–Pärnu raudteeliinil (Lelle–Papiniidu raudteel). 
Jaam rajati Waldhofi tselluloosivabriku juurde, mis hävis 1915. aastal. Papiniidu raudteejaamast järgmine peatus Pärnu suunal oli lõpp-peatus Pärnu raudteejaam Pärnu kesklinnas praeguse Port Arturi kaubanduskeskuse tagusel alal. Papiniidu raudteejaamale järgnes kitsarööpmelisel Valga–Ruhja–Pärnu raudteel Pärnu poolt tulles Vaskrääma raudteepeatus. Toonase haldusjaotuse järgi jäi jaam Pärnu kihelkonda Reiu mõisa aladele, asudes aga Papiniidu mõisakompleksi jurues.
Tallinna–Pärnu raudteeliini 1928. aastal valminud Lelle–Papiniidu raudteelõigul järgnes Pärnu poolt tulles Papiniidu raudteejaamale Sindi raudteejaam. Papiniidust sai sellega sõlmjaam, milles oli 1928. aastal 4 rööbasteed. Sindi ja Papiniidu vahel asusuid veel Pustusi, Lodja ja Lennuki raudteepeatused. 
1930. aastatel nimetati jaam ümber Papiniidu raudteejaamaks. Hoone hävis Teises maailmasõjas ja selle asemele ehitati silikaattellistest hoone, mis on nüüdseks samuti lammutatud.
Raudtee laiarööpmeliseks ehitamisel 1971. aastal rajati Pärnu jõe põhjakaldale Pärnu kaubajaamani uus raudtee, mis Papiniidu jaama enam ei läbinud.
Lohmann (aadlisuguvõsa)

Ajalugu

Suguvõsaliin algab Lüneburgist pärit Jakob Johann Lohmanniga (1685−pärast 1725), kes astus XVIII sajandi alguses Venemaa sõjaväeteenistusse ja tõusis alampolkovnikuks. Tema pojapoeg Friedrich Wilhelm von Lohmann (1753−1822) tegi karjääri mereväes, ta tõusis viitseadmiraliks ja oli Tallinna eskaadri komandör. 1803. aasta 5. veebruaril (vkj)  võeti ta Eestimaa rüütelkonna matriklisse. Tema järeltulijad sidusid oma teenistuse mereväega. Nikolai Nikolajevitš von Lohmann (1843−1909) edutati admiraliks. Suguvõsa kustus meesliinis 1912. aastal.

Vapp

Vapikilbil on kujutatud Püha Georgi ordeni ohvitseriristi ja kolme kaheksaharulist tähte.
Georg Suurevälja

Georg Suurevälja VR II/3 (21. juuni (vkj 9. juuni) 1889 Võlla vald, Pärnumaa – 16. veebruar 1945 Sverdlovski oblast, Venemaa) oli eesti vedurijuht, kes võttis osa Vabadussõjast.
Sündis Pärnumaal Võlla vallas Kärbu külas talupoja peres. Õppis kohalikus valla- ja kihelkonnakoolis. Elas ja töötas enne sõda Mõisakülas vedurijuhina. 
Vabadussõja algul 27. jaanuaril 1919 astus vabatahtlikult kui eraisik teenistusse Kitsarööpalise Soomusrongi nr 3 vedurijuhina. Vabastati teenistusest märtsis 1919, kuid astus aprillis taas vabatahtlikuna teenistusse vedurijuhina oma endisele soomusrongile. Võttis rongil olles osa lahingutegevusest Nõukogude Venemaa Punaarmee vastu Lõunarindel ja Põhja-Lätis.
 
„4. märtsil 1919 a. öösel kui K.R. Soomusrongid N 3 ja 2 Körwast-Hoppo taganema oli sunnitud oli waenlane umbes 5 wersta Hopalt raudtee eest ära löhkunud. Kui rong weel paar jalga löhutud raudteest eemal oli, said wedurijuhid häda signaali peale rongi kohe seisma panna, sellega ära hoides roopastest wälja jooksmist. Raudtee wigastuse töttu läks aega rohkem ja wesi oli katlast otsa löpemas kantsid weduri juhid waenlase kuuli rahe all lund katla, nii et rongid jälle edasi liikuda wöisid. Nii et kahe soomusrongi peastmine just weduri juhtide teensus oli.“
 – Vägiteo kirjeldus
Vabariigi Valitsuse otsusega 17. augustist 1920 annetati Kitsarööpalise Soomusrongi nr. 3 vedurijuhile Georg Suurevälja´le Vabaduse Risti II liigi 3. järk nr 566. 
Lisaks Vabadusristile autasustati Suurevälja veel 15 000 marga, Eesti Vabadussõja mälestusmärgi ja Läti iseseisvuse 10. aastapäeva mälestusmedaliga. 
Töötas järgnevatel aastatel vedurijuhina Mõisakülas ja Pärnus. Kuulus Vabadusristi Vendade Ühenduse Pärnu osakonda.
Arreteeriti NKVD poolt 14. juunil 1941 Pärnus. Viidi Sverdlovski oblastisse Sevurallagi. Ta mõisteti Erinõupidamise otsusega VSFNV KrK §58 alusel 12. märtsil 1942 “aktiivse võitluse eest Nõukogude võimu vastu kodusõja aastail” 10 aastaks vangilaagrisse.
Georgi Suurevälja suri 16. veebruaril 1945 Sverdlovski oblastis Sevurallagis. Matmispaik teadmata.

Isiklikku

Abiellus 24. septembril 1924 Pärnus Taive-Õie Holberg´iga (15. jaanuar 1902 – 4. aprill 1988). Poeg Aksel (30. märts 1925 - 10. august 1998).
Space and Time

"Space and Time" on Richard Swinburne'i filosoofiline raamat. Selle esimene trükk ilmus 1968 ja teine, ümbertöötatud trükk 1981.
Võnnu kirikumõis (Võnnu kreis)

Võnnu kirikumõis (saksa keeles Wenden-Land Pastorat, läti keeles Cēsu mācītājmuiža) oli kirikumõis Liivimaal Võnnu kreisis Võnnu kihelkonnas.

Mõisa suurus

1920. aasta maareformi ajal ja mõisa likvideerimise eel kuulus sellele 648 hektarit maad.
Saaremaa Muuseum

Saaremaa Muuseum on Saaremaal asuv maakonnamuuseum, mille tuumikuks on Kuressaare piiskopilinnus. Saaremaa Muuseum on Eesti vanimaid ja suurimaid muuseume. Selle asutamisaastaks loetakse 1865, kui Kuressaares asutati Saaremaa Uurimise Selts (Verein zur Kunde Oesels).
Saaremaa Muuseumi filiaalid on Saare Arhiivraamatukogu, Aavikute Majamuuseum ja Mihkli Talumuuseum.
Saaremaa Muuseumi direktor on Endel Püüa, teadusdirektor Olavi Pesti.

Ajalugu

Eesti NSV ajal kandis muuseum nime Saaremaa koduloomuuseum.
Wiedemanni Fond

Wiedemanni Fond on Eesti Rahvuskultuuri Fondi (ERKF) allfond. Wiedemanni Fond loodi 4. detsembril 2005, eesmärgiga toetada eesti keele õpet ja rahvuslikku kasvatust. Fondile kirjutasid alla Eri Klas ja Tiiu Erelt. Lepinguga on liitunud kõik auhinnasaajad. Wiedemanni Fondi asutajad olid Huno Rätsep, Haldur Õim, Ellen Uuspõld, Valve-Liivi Kingisepp, Lennart Meri, Ain Kaalep, Tiiu Erelt, Mati Hint, Rudolf Karelson, Uno Liivaku, Uno Mereste, Helju Vals, Mari Must, Ülle Viks, Valdek Pall, Juhan Peegel, Nikolai Baturin, Eduard Leppik ja Viivi Maanso. Hiljem on liitunud Kristiina Ross, Leelo Tungal, Arvo Krikmann, Mati Erelt, Tiit-Rein Viitso, Heldur Niit, Ilse Lehiste ja Mari Tarand. Stipendiumiga on toetatud rahvapärimust, noorte kirjandustegevust, eesti keele ülikooliõpinguid, eesti keele uurijaid, eesti keele riigieksami arendust ja emakeele õpetajaid. Stipendiumi saamise taotlused vaatab üle halduskogu.
Leer

Eeldused

Leeri läbimiseks peab inimene olema ristitud.

Dokumentatsioon

Leeri läbinule antakse pärast leeriõnnistust vastav dokument – leeritunnistus.