google/wiki40b huggingface dataset:
Tehnoloogiline optimism

Tehnoloogiline optimism on uskumus, et inimkond suudab jätkata elu maakeral praeguse tarbimise ja rahvaarvu juures, vähendades kiiresti arenevate tehniliste lahenduste kasutuselevõtuga tunduvalt oma keskkonnamõju ja kompenseerides loodusvarade vähenemist.
Tehnoloogilised optimistid õigustavad praegusel ajahetkel looduse intensiivset tarbimist sageli mõtteviisiga, et kui võimalikult intensiivse majandamisega saavutada kiiresti vastav tehnoloogiline tase, siis võiks hiljem lasta loodusel taastuda või korvata tekitatud kahju kunstlikult.
Kriitikute arvates, on vajaliku tehnoloogilise taseme saavutamine tegelikult võimatu või viiakse loodus enne eesmärgi saavutamist pöördumatult tasakaalust välja.
Munakivitee

Munakivitee on munakivisillutisega tee.
Tuntud munakiviteesid: Võiküla munakivitee (on kultuurimälestis), Levala küla munakivitee (on kultuurimälestis).
Munda keeled

Munda keeled on Austroaasia keelte haru, mis on levinud Lõuna-Aasias. Seda peetakse keelkonnaks (munda keelkond).
See sisaldab 19 keelt, mida kõneleb umbes 10 miljonit inimest peamiselt Indias, samuti Bangladeshis.
Munda keeled on nime saanud mundade järgi.
Tähtsaim munda keel on santali keel, mida kõneleb 6 miljonit inimest ja mis kuulub India põhiseadusliku staatusega keelte hulka (scheduled languages).
Munda keelte kõnelejad kuuluvad kirjaoskamatute hõimude (ādivāsī) hulka, mistõttu nad kasutavad oma kirjakeeli vähe.
Evansi sinine

Evansi sinine kliinilises meditsiinis

Värvumis-meetodit kasutatakse hematoentsefaalse barjaääri läbilaskvuse ning mitmete närvisüsteemi haiguslike seisundite avastamiseks, ka kasvajate eksperimentaalse ravimeetodina. 
Evansi sinine on nimetatud meetodi aktiivse uurija ja rakendaja, Ameerika anatoomi ja embrüoloogi Herbert McLean Evansi järgi.
Lise Meitner

Lise Meitner (17. november (levinud on ekslik sünnikuupäev 7. november) 1878 Viin – 27. oktoober 1968) oli silmapaistev Austria tuumafüüsik, kes koos Otto Frischiga kirjeldas 1939. aasta novembris esimesena tuumalõhustumise füüsikalis-teoreetilisi aluseid.

Biograafia

Lise Meitner sündis juudi peres kolmanda lapsena. Perekond oli tugevalt vastu tema ülikooli minekule. Hoolimata sellest astus ta 1901. aastal Viini Ülikooli, kus hakkas Ludwig Boltzmanni käe all õppima füüsikat. Õpingute lõppedes omandas ta füüsika doktorikraadi, olles esimene naine, kes selle ülikoolis on saanud. 
Aastal 1907 siirdus ta Kaiser Wilhelmi Instituuti Berliinis, kus töötas koos Otto Hahniga. Viljakas koostöö Hahniga kestis 30 aastat. Nad uurisid peamiselt radioaktiivsust ja keemiat. 
1918. aastal avastas ta koos Otto Hahniga protaktiiniumi.
1926. aastal sai Meitnerist Berliini Ülikooli professor; ta oli esimene naine Saksamaal, kes professori ametikoha sai.
Aastatel 1917–1938 töötas Meitner Berliinis.
Kui natsid annekteerisid 1938. aastal Austria, siis veenis hollandi füüsik Dirk Coster Meitnerit põgenema Rootsi. Samal aastal põgeneski Meitner Rootsi, kus jätkas oma uurimistööd Manne Siegbahni nimelises õppeasutuses.
Aastal 1960 siirdus ta Inglismaale.
Meitneri auks on nimetatud keemiline element meitneerium.
Segaja

Segajad ehk summutamisjaamad olid raadiojaamad muuhulgas Nõukogude Liidus lääneriikide raadiojaamade summutamiseks. 
Summutati peamiselt Ameerika Häält, Raadio Vaba Euroopat, BBC-d, aga ka tollaseid Hiina ja Albaania venekeelseid raadiojaamu. Eestis olid "segajad" Tallinnas, Tartus ja Pärnus. 
Raadio- ja televisioonijaamade summutamist on esinenud ja esineb praegugi teistes riikides (Hiina, Kuuba, Põhja-Korea, Lõuna-Korea, Iraan).
Ferrovedelik

Elektroonikaseadmed

Ferrovedelikud leiavad kasutust näiteks CD-ajamites, kus neid kasutatakse võnkumise summutamiseks, ja kõvaketastes, kus nad toimivad tihendajatena. Veel on peetud võimalikuks nende vedelike kasutamist näiteks lülitusseadmete ja sensorite juures, kus loodetakse nende abil parandada nimetatud seadmete täpsust.

Kaevandamine

Ferrovedelike iseloomulikuks omaduseks on tiheduse sõltumine magnetvälja tugevusest ja see võimaldab neid kasutada mineraalide separatsiooniks erikaalu järgi. See meetod on aga võrreldes konkureerivate moodustega osutunud seni liiga vähest lisanduvat majanduslikku kasutegurit pakkuvaks, et selle senisest laiem kasutuselevõtt võiks aset leida. Küll käib aga arendustöö selle muutmiseks.

Kosmoseuurimine

NASA on ferrovedelikega katsetanud seoses kosmoselennukite kõrguskontrolli süsteemidega, kus suletud süsteemi paigutatud vedelikku mõjutatakse magnetvälja kaudu, et muuta selle tulemusena süstiku pöörlemist.

Masinaehitus

Ferrovedelikud leiavad kasutust mõnede masinate või sõiduautode reguleeritavates vibratsioonisummutites (näiteks Ferrari kasutab seda mõne oma automudeli puhul vedrustuse omaduste parandamiseks), tihendina pöörlevate võllide ja võllišahtide vahel ning üha sagedamini ka näiteks tihendajatena vaakumkonteinerite keermeavades.

Meditsiin

Vastavad vedelikud on kasutust leidnud ka meditsiinis, kus need on abiks vähkkasvajate leidmisel. Paljud võimalikud rakendused selles valdkonnas on aga alles uurimisel ning sellelt loodetakse abi nii kasvajate ravimisel (peetakse võimalikuks, et magnetvälja abil saaks ferrovedelikku kasvajarakkudesse juhtida ning siis magnetvälja tugevuse muutmise abil tekitatava kuumuse abil hävitada, mille põhjustaks vedeliku hõõrdumine), medikamentide kehas vajalikku kohta juhtimisega kui ka magnetresonantstomograafi (MRI) töö parandamist.

Optika

Ferrovedelikud leiavad kasutust optiliste läätsede täppislihvimisel.

Soojuse ülekanne

Ferrovedelikke kasutatakse osade kõlarite (tweeter) jahutamiseks, kus need aitavad liikuva membraaniga seotud mähise loodava takistuse tõttu tekkivat soojust mähise ja püsimagneti vahelises pilust ära juhtida ja tagavad seeläbi parema jahutuse. Veel aitab ferrovedelik tolles kohas summutada membraani võnkumist, mis on samuti kasuks helikvaliteedi parandamisele.
Kuna ferrovedelikud on paramagnetilised, siis nad alluvad Curie seadusele, mis tähendab, et nad muutuvad kõrgemal temperatuuril vähem magnetilisteks. Seeläbi tõmbaks mähise juurde paigutatud ringikujuline tugev püsimagnet enam vedeliku jahedat kui sooja osa ja sunniks viimast liikuma soojusvaheti suunas. See meetod on väga efektiivne ka selle poolest, et see ei vaja täiendavat energiat.

Sõjaline otstarve

Ameerika Ühendriikide õhujõud kasutavad radarite tekitatavaid elektromagnetlaineid neelavat värvi, mille koostises on lisaks mittemagnetilistele osadele ka ferrovedelikku. Vähendades tagasipeegelduva kiirguse hulka, aitab selline värv muuta lennukid radaritele raskemini märgatavaks, vähendades nende radarile nähtavat läbimõõtu.
Dundaga piiskopilinnus

Dundaga piiskopilinnus (Dundagas pils) on loss Lätis Dundaga piirkonnas Dundaga vallas Dundagas. Saksa keeles Schloß Dondangen.
Esimesed teated mõisast pärinevad 1318. aastast.  Algul oli Dundaga Riia peapiiskopkonna valduses, ent aastast 1434 kuulus loss Kuramaa piiskopkonnale. Aastal 1669 müüdi Dundaga piiskopilinnus Taani kuningale, kes andis selle oma vennale hertsog Magnusele, kellest sai hiljem Kuramaa piiskop.
17. sajandi keskel läks piiskopiloss koos ümbritsevate maadega mõisana Osten-Sackenite perekonna valdusesse ja jäi nende kätte kuni võõrandamiseni aastal 1920. Mõisale kuulus ka suurem osa liivi rannast. Aastal 1859 ühinesid sealsed mõisa rentnikud, liivi kalamehed, et seista vastu mõisa omaniku ja mõisavalitsejate omavolile. Liivlased keeldusid mõisatööde tegemisest ja lõivude maksmisest. Mõisnik teatas pingelisest olukorrast Ventspilsi kreisi ja Kuramaa kubermangu juhtorganitele; karistusoperatsiooni käigus vangistati osa liivlasi, 77 liivi talupidajast tõsteti 38 oma taludest välja; selle tagajärjel oli osa neist sunnitud liivi rannast lahkuma. Tühjadesse taludesse pandi uued rentnikud, kellest paljud olid lätlased. XX sajandi alguses oli Dundaga mõis pindalalt suurim mõis baltimaades, sellele kuulus 102 400 hektarit maad.
Anna Sybil Osten-Sackenite perekonnast lasi lossi keskaegsest kindlusest esinduslikuks eluasemeks ümber ehitada. Aastal 1785 lisati kolmas korrus. Aastal 1872 oli lossis suur tulekahju. Aastal 1905 põles loss taas ja seetõttu restaureeriti see aastal 1909 H. Pfeifferi projekti järgi. Arvukate ümberehituste tõttu ei esinda Dundaga piiskopiloss ainsatki arhitektuuristiili.
Lossis peab oma jumalateenistusi Dundaga katoliku kogudus.
Lossi ümbritseb kolmest küljest vesi, neljandas küljes oli vanasti vallikraav, ent praegu on maapind tasane. Lossis on asunud Dundaga vallamaja, keskkool, muusikakool, raamatukogu. Lossi kohta on arvukalt legende, millel on osalt ajalooline tagapõhi.
Lossi park rajati 17. sajandil, pindala on 21,7 hektarit. Pargi juurde kuulub 2,5 hektarit tiike. Üks allee kannab nime Filosoofi allee, mis lõpeb Sybili tamme juures. Pargis asub Dundaga linnamägi, mis kuulus endisesse Vanema maakonda. Lossipargis kasvav sanglepp (kõrgus 25, ümbermõõt 2.6 m), viis lossitiigi juures kasvavat põlist tamme, kaheksa lossipargis kasvavat põlist tamme ja nimetu mänd (kõrgus 13, ümbermõõt 2.7 m) on looduskaitse all.
Kohalik giid Dundaga (Tooninga) linnuses ja kihelkonnas on proua Aina Pūlina. Ta teeb külastajatele ekskursiooni kogu linnuses ja vajadusel mujalgi ning teab rääkida arvukalt muistendeid ja legende nii saksa kui ka vene keeles.
Draamastuudio teatrikool

Draamastuudio teatrikool (ametliku nimega: Eesti Draamastuudio Teatrikunsti Kool) oli aastal 1920 Paul Sepa erateatristuudiona asutatud kool. See oli Eesti esimene kindla õppekavaga teatriharidust andev kool.
Aastatel 1921–1933 töötas kool Draamastuudio Ühingu ruumides.
Teatrikooli 1. lennu lõpetajad asutasid aastal 1924 eraldiseisva Draamastuudio Teatri (hilisem Eesti Draamateater).
Klitten

Klitten (Klětno) on asula Saksamaal Saksimaa Boxbergi vallas.
Varem oli ta osa Klitteni vallast.
Perry maakond (Mississippi)

Ajalugu

Maakond moodustati 1820. aastal.
Iannis Xenakis

Iannis Xenakis (ka Yannis Xenakis; kreekapäraselt Iánnis Xenákis (Ιάννης Ξενάκης); 29. mai 1922 Brăila, Rumeenia – 4. veebruar 2001 Pariis) oli kreeka päritolu helilooja ja arhitekt, kes elas põhiliselt Prantsusmaal. 
Ta lõi alates 1954. aastast muusikat uues tehnikas, mida nimetatakse stohhastiliseks muusikaks. See meetod kasutab muu hulgas tõenäosusteooriat ja hulgateooriat. 
Ta õppis Ateena Rahvuslikus Tehnikaülikoolis ja Pariisis Le Corbusier' käe all arhitektuuri ning Pariisis Arthur Honeggeri, Darius Milhaud' ja Olivier Messiaeni käe all kompositsiooni. 
Aastast 1947 töötas ta Pariisis Le Corbusier' juures arhitektina. 
Aastal 1966 rajas ta Pariisis keskuse  Centre d'Études de Mathématique et Automatique Musicales (CEMAMu) ning 1967 Bloomingtonis Indiana Ülikooli juures keskuse  Center of Mathematical and Automated Music. Ta õpetas Pariisi ülikoolis.
Avinurme kihelkond

Avinurme kihelkond (saksa keeles Kirchspiel Awinorm) on kihelkond Tartumaa põhjaosas, mille pindala on 312 km².
Kirik ehitati Avinurme 1909. aastaks. Eesti väikseim kihelkond moodustati 1920. aastal Torma kihelkonna osast, mis hõlmab umbes endise Avinurme valla ala.
Tänapäeval ei märgi maanteedel Avinurme kihelkonna piire tähised nagu teistel kihelkondadel, sest tähistamisel võeti alusena kihelkondade piirid 24. veebruari 1918 seisuga.
Siiri Angerkoski

Siiri Saimi Angerkoski (sünninimi Palmu; 21. august 1902 Oulu – 28. märts 1971 Helsingi) oli soome näitleja.
Tema kõige tuntum roll oli Justiina Puupää komöödiafilmides "Pekka ja Pätkä" aastatel 1953–1960. Lisaks mängis ta muu hulgas filmides "Nõmmekingsepad" (Nummisuutarit) ja "Suomisen perhe".

Isiklik elu

Ta oli abielus Kaarlo Angerkoskiga.
Siiri Angerkoski suri 68-aastasena soolevähki Helsingi Meilahti haiglas.
Siiri Angerkoski ja tema abikaasa haud on Helsingi Hietaniemi kalmistul.
Rakvere Gümnaasium

Vilistlasi

Tuntud vilistlaste seas on Lembitu Kuuse, Arnold Green, Juhan Ross, Arved Sapar, Kaljo Kiisk, Sergo Vares, Peeter Kreitzberg, Sven Kivisildnik, Raimond Kaugver, Kuno Areng, Alar Kotli, Raimo Pullat, Hannes Rumm, Richard Sagrits, Enn Tarvel, Luule Tull, Arnold Vihman, Osvald Tooming, Liina Olmaru, Ando Leps, Oleg Gross, Arvo Pärt, Aili Vint, Uuno Taremaa, Richard Uutmaa, Aarne Vahuri, Endel Valk-Falk, Harry Õiglane, Romulus Tiitus, Fredi-Armand Tomps, Tiit Tralla, Peep Varju, Ele Süvalep, Tõnis Lehtmets, Ivi Eenmaa, Rudolf Allabert, Harri Ilja, Villem Gross, Rita Kroon, Ants Leemets jt.
Dietrich von Galen

Dietrich von Galen (ka Galaw) oli Liivi ordu rüütelvend 15. sajandil.
Dietrich on märgitud 1451. aastal Vindavis resideeriva orduvennana. Tema päritolu kohta kindlaid andmeid pole, sest tol ajal oli Vestfaalis viis erinevat Galeni suguvõsa liini ja pealegi on võimalik, et Dietrich nende hulka ei kuulunudki, sest tema perekonnanime kirjaviisi Galaw Galeni puhul toona üldiselt ei kasutatud.
Urmas Jaarman

Urmas Jaarman (sündinud 20. juunil 1972 Tartus) on eesti muusik.
Urmas Jaarman on ansambli Smilers basskitarrist ja taustalaulja. Ta on osalenud ka ansamblites The Claymakers, Speculative Rock'n'Roll Band ja Supernova nii basskitarristi kui ka laulude autori ja esitajana. Lisaks on ta juhtinud telesaadet "Meie kangelane", mida näitas Kanal 2
Ylakiai

Ajalugu

Asulat on esmakordselt mainitud 1568. aastal. Kuni XVIII sajandini kuulus asula Sapiehadele.
1701 ehitati esimene kirik. Aastal 1773 kanti asula esimest korda kaardile alevina. Tegemist oli siiski väikese aleviga, mis mõnele kaardile jõudis külana.
Aastal 1894 avati alevis kool, samuti hakkas tegutsema salakaubavedajate pood, kus müüdi leedukeelseid raamatuid. Pood hakkas avalikult tegutsema aastal 1905. Kuni aastani 1917 olid Ylakiai hooned valdavalt puidust, seetõttu laastasid alevit tihti tulekahjud.
Teise maailmasõja ajal hukkasid Saksa okupatsioonivõimud 475 alevi elanikku, nende seas 465 juuti. Alev kaotas sõja ajal üle poole oma elanikkonnast. Pärast sõda tegutsesid alevi ümbruskonnas Leedu metsavennad.
2004 avati helilooja Bronius Jonušase muuseum.
Kütuseelement

Kütuseelement on keemiline vooluallikas, milles saadakse elektrienergiat juurdeantava kütuse oksüdeerimisel vabaneva energia arvel. Niisugust energiamuundurit võib käsitada kui galvaanielementi, mille elektrokeemilise reaktsiooni jaoks tarvilik aine ei paikne lõpliku kogusena elemendi sees, vaid seda antakse väljastpoolt pidevalt juurde. Niiviisi on võimalik saada kütusest vahetult elektrienergiat. Tavalisel viisil toodetakse elektrienergiat teatavasti nii, et muundatakse kütuse põletamisel saadava kuuma auru või gaasi soojus mehaaniliseks energiaks soojusjõumasinas (kolbmootoris, turbiinis), mis käitab elektrigeneraatorit.

Ajalugu

Kütuseelemendi tööpõhimõtte avastas Saksamaa teadlane Christian Friedrich Schönbein, kes oma avastuse ühes teadusajakirjas 1838. või 1839. aastal avaldas. Kütuseelemendi isaks loetakse inglane Sir William Robert Grove, kes avaldas 1839. aastal esimese töötava kütuseelemendi kirjelduse ja 1842. aastal selle joonised. Praktiliseks kasutamiseks kõlblike kütuseelementide väljatöötamisega hakati tegelema 20. sajandi teisel poolel. Tulemusena töötati kõigepealt välja polümeermembraaniga kütuseelement, mida NASA kasutas 1969. aastal Apollo mehitatud Kuu-lennul.
1990. aastatel aktiviseerunud uurimis- ja arendustöö tulemusena on loodud või loomisel uusi elektrokeemilisi süsteeme kasutamiseks transpordis (autodes, laevades, lennukites) ja samuti paiksetes seadmetes detsentraliseeritud elektri- ja soojusvarustuseks, eriti aga reserv- ja avariitoiteallikaina. Võimsuse skaala ulatub rakendusotstarbest olenevalt millivattidest megavattideni. Seni on nende elektrienergiaallikate laiemat levikut piiranud suured tootmiskulud.

Ehitus

Kütuseelement koosneb elektroodidest ‒ anoodist ja katoodist, mida eraldab ioone juhtiv membraan või elektrolüüt. Elektroodiplaadid on metallist, nanopoorsest süsinikust või keraamikast. Elektroodid on võimelised juhtima nii elektrone kui ioone. Et kiirendada redoksreaktsioone (eriti madalatel töötemperatuuridel), on elektroodid kaetud katalüsaatori (plaatina, pallaadiumi) kihiga. Elektrolüüdiks, mille ülesandeks on juhtida ioone (kuid mitte elektrone), võib sõltuvalt tüübist olla happe või leelise lahus, samuti tahke aine polümeermembraani kujul, kõrgetemperatuurilistes elementides keraamiline materjal.
Elektrienergia tootmiseks vajab element anoodil vesinikku või orgaanilist ühendit, näiteks metanooli, metaani või sünteesgaasi, ja katoodil hapnikku. Neid reaktsioonikomponente tuleb kütuseelemendi elektroodidele pidevalt juurde anda.
Vesinik-hapnik-kütuseelemendi pinge on temperatuuril 25 °C teoreetiliselt 1,23 V, praktiliselt saavutatud väärtused jäävad vahemikku 0,5 ‒ 1,0 V. Vajaliku pinge saamiseks moodustatakse elementidest järjestikpatarei.
Kohila vald (Hageri kihelkond)

Kohila vald (saksa keeles Koil) oli vald Harjumaal Hageri kihelkonnas. Valla pindala oli 220 km² ja elanikke oli 3526 (1934. aasta seisuga). Vald eksisteeris 1866–1939.
Vallas oli 604 talundit ja need kasutasid 12 287 ha maad.
Vallas asus Kohila asundus ja Kohila alevik, kus asus Kohila paberivabrik; samuti Kapa raudteejaam (varasema nimega Kapa-Kohila raudteejaam)
1891 liideti Kohila vallaga Angerja, Kurtna-Kirdalu, Lohu, Pahkla, Rabivere, Salutaguse, Sutlema-Lümandu ja Tohisoo vald.
Aatomisuurtükk

Aatomisuurtükk on raskesuurtükk, mille mürsul on tuumalaeng. Tegemist on taktikaliste tuumarelvade alamliigiga.
Egiptuse kobra

Levila

Egiptuse kobra elab Aafrika põhja- ja keskosas, Kirde-Aafrikas ning Araabia poolsaarel.
Naja haje haje levila riigiti: Sahara-tagune Aafrika, Alžeeria, Benin, Burkina Faso, Kamerun, Kongo Demokraatlik Vabariik, Elevandiluurannik, Djibouti, Egiptus, Eritrea, Etioopia, Gambia, Ghana, Keenia, Liibüa, Mali, Maroko, Niger, Nigeeria, Senegal, Sudaan, Tansaania, Togo, Tuneesia, Uganda, Mauritaania, Lääne-Sahara, Somaalia.

Eluviis

Ta kasvab kuni kahe meetri pikkuseks. Ta on päevase eluviisiga; toitub pisiimetajatest, lindudest, kahepaiksetest.

Toksilisus

Ärritudes tõstab kobra keha eesosa üles ja sirutab kaela ümber oleva lõdva naha laiali nagu kapuutsi. Mõni kobra suudab pritsida mürki kuni kahe meetri kaugusele ründaja silmadesse. Mürk tekitab suurt valu ja võib põhjustada ka pimedaksjäämist.

Vastumürk

Egiptuse kobra hammustusi registreeritakse harva ja need võivad olla, erinevatel põhjustel, surmlõppega. Kuid hammustuse mõju, mille käigus madu ka sülge eritab, organismidele saab püüda tagasi pöörata vastumürgi manustamisega.
Isabelle Aubret

Isabelle Aubret (kodanikunimi Thérèse Coquerelle; sündinud 27. juulil 1938 Lille'is) on prantsuse laulja.
Ta võitis Prantsusmaad esindades 1962. aasta Eurovisiooni lauluvõistluse lauluga "Un premier amour". Samuti esindas ta Prantsusmaad ka 1968. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel lauluga "La source" ja sai seal 3. koha.
XML-RPC

XML-RPC (Extensible Markup Language Remote Procedure Call) on kaugprotseduurikutse protokoll, milles protseduuride väljakutsed kodeeritakse XML-i abil ja edastatakse HTTP-protokolliga.
Autentimiseks saab kasutada HTTP vahendeid ning krüpteeritud ülekandeks HTTPS-i.

Väljakutse

Kutsutakse välja funktsioon examples.getStateName täisarvulise parameetriga, mille väärtus on 40.
<?xml version="1.0"?><methodCall>
  <methodName>examples.getStateName</methodName>
  <params>
    <param>
        <value><i4>40</i4></value>
    </param>
  </params></methodCall>

Vastus

Vastuses on tagastusväärtuseks sõne "South Dakota".
<?xml version="1.0"?><methodResponse>
  <params>
    <param>
        <value><string>South Dakota</string></value>
    </param>
  </params></methodResponse>
Xilinji

Xilinji (西林吉) on asula Hiinas Heilongjiangi provintsis Da Hinggan Lingi ringkonnas, Mohe maakonna ja Xilinji suurvalla keskus. Ta paikneb Mohe maakonna keskosas. Geograafilised koordinaadid on 53° 01′ N, 122° 29′ E.

Ajalugu

Mais 1987 põles suurem osa 20 000 elanikuga Xilinji'st metsatulekahjude tõttu maha.
Asula ehitati uuesti üles.
Bernhard von Bartholomäi

Paul Bernhard Johann von Bartholomäi (28. veebruar/11. märts 1790 Kuressaare – 1/13. juuni 1871 Kuressaare) oli Oriküla mõisnik.
Tema vanemad oli Metsküla mõisnik Johann Heinrich Bartholomäi (1749–1831) ja Dorothea Harmens (1750–1840).
Ta õppis aastail 1807–1809 Tartu ülikooli õigusteaduskonnas.
Ta oli Riia kreisifiskaal ja Oldenburgi printsi Augusti kantselei sekretär, titulaarnõunik. Ta asutas oma testamendiga Oriküla aadlidaamide varjupaiga ( Adelige Fräuleinstift in Orriküll).
Paul Lättemäe

Paul Lättemäe (17. august 1955 Koeru – 1. august 2014) oli eesti põllumajandusteadlane.
Ta lõpetas 1973. aastal Põltsamaa Keskkooli ning 1978. aastal Eesti Põllumajanduse Akadeemia.
Ta kaitses 1997. aastal Rootsi Põllumajandusülikoolis oma doktoritöö ning sai põllumajandusdoktori kraadi. 
Tema uurimisala oli kvaliteetse sööda valmistamine (sileerimine).

Isiklikku

Tema abikaasa oli Silja Lättemäe. Neil on kaks täiskasvanud poega.
Radikaalinitsiaator

Polümerisatsiooni initsiaator vs. katalüsaator

Aineid, mis monomeeri keskkonnas moodustavad aktiivseid osakesi ja alustavad ahela kasvu reaktsiooni, nimetatakse initsiaatoriteks või katalüsaatoriteks.
Radikaalpolümerisatsiooni initsiaatoriteks on ained, mis kergesti moodustavad vabu radikaale. Iga moodustunud radikaal võib ühineda monomeeri molekuliga ja alustada üht reaktsiooniahelat, seega üht polümeerset molekuli. Seejuures initsiaatoriks olnud osake jääb seotuks ahela "algusega" ja ei osale järgnevates reaktsioonietappides. Initsiaator reaktsiooni käigus kasutatakse ära pöördumatult,kuid selle asemele tekib uus aktiivne radikaal.
Ioonse polümerisatsiooni katalüsaatoriteks on ained, mis reaktsiooni keskkonnas moodustavad ioonipaare või oluliselt polariseeritud komplekse, mis alustavad polümerisatsiooniahelat. Need ioonipaarid või polaarsed molekulid (erinevalt vabadest radikaalidest) osalevad igas järgnevas ahela kasvu etapis, s.t elementaarreaktsioonis järgmise monomeeri molekuliga. Katalüsaatorit protsessi käigus ära ei kasutata ja see regenereerub.
Pühak

Kristluses

Katoliikluses ja õigeusus on pühakute eestkoste ja abi palumine laialdaselt levinud. Paljud pühakojad on pühendatud pühakutele. Igal pühakul on oma mälestuspäev kirikukalendris. Ristimisel ristitakse laps pühaku nime (pühakute nimede) järgi, et pühak (pühakud) teda edaspidises elus kaitseks. Kaitsepühakud on paljudel maadel, linnadel, asulatel, tegevusaladel jne. 1999. aastal nimetas paavst Johannes Paulus II Euroopa kaitsepühakuks püha Birgitta. Vana-Liivimaa oli pühendatud pühale neitsi Maarjale – Maarjamaa, ladina keeles Terra Mariae ehk Terra Mariana.
Kiriklikus traditsioonis nimetatakse pühakuteks (ladina keeles Sanctus ja Sancta, lühendatult S.; kirikuslaavi keeles Святый ja Святая, lühendatult Св.) enamasti neid isikuid, keda kirik on pühakuks kuulutanud (kanoniseerinud). Kanoniseeritud pühakute arv ulatub tuhandeteni.
Reformatsioon kaotas katoliiklusele omase pühakute kultuse ning luterluses jt protestantlikes kristluse harudes pühakuid selles mõttes ei ole. 
Vrd ka apostel, märter.

Eesti kirjakeeles

Eesti keeles oli pühaku varasem nimetus "sant" (<Sancta, Santa, Saint), kasutusel ilmselt ka kerjusmunga kohta. 
Pühakute nimed on eesti keeles kasutusel kahes versioonis. Vanem, katoliikluse ajast pärinev versioon on kasutusel eesnimede, kalendriliste tähtpäevade ja pühakodade nimedes (Jaan, Peeter, Kadri jne). Uuem, reformatsiooniajast pärinev versioon lähtub piiblitõlgetest (Johannes, Peetrus, Katariina jne). Õigeusklikel setudel on katoliikluse aegsed pühakute nimed kasutusel kalendriliste tähtpäevade nimetustes (piitrepäiv, jaanipäiv jne) ja osaliselt ka pühakodade nimedes; eesnimedena on kasutusel Vene õigeusu kiriku pühakute nimedest mugandatud nimed: Petra (< Петр < Peetrus), Ivvo (< Иван < Johannes) jne.