Poola ajalugu

Vanaaeg

Ehkki Rooma riik otseselt Poola aladele ei ulatunud, mõjutas sealset elanikkonda siiski Rooma kultuur ja germaani hõimude sõjad Roomaga. Nii näiteks on Poolast leitud umbes 70 000 Rooma münti.
Poolat puudutas ka Suur rahvasteränne, mille tagajärjel kuulus 400. aasta paiku Lõuna-Poola suurde hunni hõimuliitu.

Stalinism

1947. aastal "Poola tee sotsialismile" välja kuulutanud Poola Töölispartei sõjaaegne juht Władysław Gomułka võeti 1948. aastal ametist maha ja vangistati. Detsembris liideti Poola Töölispartei ja Järgnenud Poola Sotsialistlik Partei Poola Ühendatud Töölisparteiks, mis jäi riiki valitsema kuni sotsialismi kukutamiseni. Uue põhiseadusega 1952. aastal muutus Poola nimi ametlikult Poola Rahvavabariigiks (Polska Rzeczpospolita Ludowa). Stalinismiajastu sügavaimas faasis 1948–1953 toimusid Poolas ulatuslikud repressioonid, rahvuslik liikumine suruti maha ning riiki valitsesid NSV Liidust määratud funktsionäärid nagu Bolesław Bierut, Jakub Berman ja Konstantin Rokossovski, enamik Poolat puudutavaid olulisi otsuseid langetati Nõukogude Liidus. Ehkki katoliku kirikut otseselt ei keelatud, konfiskeeriti ulatuslikult kiriku vara ning 1950. aastal sunniti Poola katoliku kirik sõlmima valitsusega koostöölepingu. Eriti tugevnes kiriku tagakiusamine pärast Stalini surma 1953. aastal, mil kirikupea, kardinal Stefan Wyszyński, arreteeriti ning jaanuaris peeti avalik kohtuprotsess Krakówi kuuria üle. 1955. aastal sõlmiti Varssavi pakt sotsialismileeri riikide sõjaliseks koostööks, mille osaliste seas oli Poolal suuruselt teine armee NSV Liidu järel.
1944. aastal suurfarmide ja tööstuse konfiskeerimisega alanud kollektiviseerimine jätkus kolmaastakuplaaniga 1947–1949, mil sõjast räsitud majandus restruktureeriti sotsialistlikuks, ja kuusaastakuplaaniga 1950–1955, mille vältel eelisarendati rasketööstust ja sõjandust. Sõjajärgseil aastail lubatud tööliskooperatiivid ja väikeettevõtted kaotati hiljem kui ebapiisavalt sotsialistlikud. Kultuuris ja hariduseks sai valdavaks kommunistlik propaganda. Reformidega juurutati peaaegu täielik tööhõive, üleüldine koolikohustus ja riiklik tervishoiusüsteem. Ehitati üles mitmed sõjas purustatud kultuurimälestised, sealhulgas Varssavi ja Gdański vanalinn. Tööstuse eelisarendamine tõi kaasa linnastumise ja masselamuehituse, mille käigus rajatud kortermajades elab tänini suur osa Poola linnarahvastikust.

Sula ja reformid

1956. aasta märtsis, kui Nõukogude Liidu Kommunistliku Partei XX kongress kutsus üles destaliniseerimisele, määrati Poola Ühendatud Töölispartei juhiks Edward Ochab. Alanud reformide käigus vabastati hulgaliselt poliitvange ja tagakiusatud rehabiliteeriti. 1956. aasta töölisrahutused Poznańis suruti küll vägivaldselt maha, ent neist sai alguse parteisisene reformiliikumine. Nn "Poola oktoobri" käigus vahetati samal aastal välja partei juhtkond, mille etteotsa naasis reformist Władysław Gomułka. Poola sõltuvus NSV Liidust leevenes mõnevõrra ning riigi suhted kirikuga paranesid. NSV Liiduga sõlmiti repatrieerumisleping, mille alusel naasid kodumaale tuhanded poolakad, kes olid olnud Nõukogude vangilaagrites või asumisel. Lõpetati ka põllumajanduse kollektiviseerimine, mille tulemusel sai Poolast Vastastikuse Majandusabi Nõukogu ainus liikmesriik, kus põllumajandusmaa jäi valdavalt perekondlikku eraomandisse. Leevendati põllumajandustoodete kohustusliku riikliku kokkuostu kunstlikult madalaid hindu ning 1972. aastal loobuti riiklikust toiduvarumissüsteemist sootuks.
1957. aasta valimistele järgnes mitu aastat poliitilist stabiilsust, millega kaasnes aga majanduse stagneerumine ning reformid peatusid. Üks viimaseid algatusi oli Poola välisministri Adam Rapacki 1957. aastal tehtud ettepanek luua Kesk-Euroopasse tuumavaba tsoon.
Kultuuris toimus tsensuuri säilimisele vaatamata märkimisväärne areng. Poola hakkas jõudma Lääne popkultuur ning mitmete kanalite kaudu edastasid infot ka Läände põgenenud välispoolakad. Olulisteks muutusid Pariisis trükitav ajakiri Kultura ja Raadio Vaba Euroopa poolakeelne programm. 1966. aastal tähistati Poola ristimise 1000. aastapäeva, pidustused muutusid massiliseks toetusavalduseks katoliku kirikule.

Stagnatsioon

1960. aastate lõpul toimus pööre, mille käigus visati Töölisparteist välja "marksistlikud revisjonistid". Praha kevadest sai Poolas alguse poliitiline kriis, kui üleriiklikud meelavaldused suruti maha, nende korraldajad vallandati ning parteijuht Gomułka algatas antisemiitliku kampaania. Poola osales ka samal aastal toimunud Varssavi Lepinguorganisatsiooni vägede sissetungis Tšehhoslovakkiasse, millega sealsed reformid said vägivaldse lõpu.
1970. aasta detsembris sõlmisid Poola ja Lääne-Saksamaa Varssavi lepingu, millega taastati diplomaatilised suhtes ning Lääne-Saksamaa tunnistas Teise maailmasõja järgset de facto piiri Poola ja Ida-Saksamaa vahel.

Sõjaseisukord

Tagasilükkamisest hoolimata kuulutas Jaruzelski 12.–13. detsembril Poolas välja sõjaseisukorra, riiki asus juhtima Rahvusliku Päästmise Sõjaväeline Nõukogu. Nõukogude Liit nõudis, et ta suruks opositsiooni maha oma jõududega. Kogu Solidaarsuse juhtkond ja paljud haritlased arreteeriti, vaba ajakirjandus läks põranda alla ning Solidaarsus kahanes mõne tuhande aktivistini. Lääneriigid kuulutasid välja sanktsioonid Poola ja NSV Liidu vastu.
Pärast suhtelise stabiilsus saavutamist riigis tühistati sõjaseisukord ametlikult juulis 1983, kuid palju aktivistid jäid endiselt vangi. 1984. aasta oktoobris rööviti ja tapeti populaarne preester, Solidaarsuse toetaja Jerzy Popiełuszko.
Mihhail Gorbatšovi võimuletuleku järel algas Nõukogude Liidus uus poliitiline sula, mis jõudis ka Poola. 1986. aasta septembris kuulutati välja üldine amnestia, vabastati peaaegu kõik poliitvangid. Riik oli ebastabiilses seisus: majandusraskused kestsid, suhetes opositsiooniga püsis patiseis ning katoliku kiriku vahenduskatsed ei kandnud vilja.
1988. aasta veebruaris algasid üliõpilaste meeleavaldused. Aprillis, mais ja augustis järgnesid streigid. Samavõrd ebastabiilne NSV Liit ei toetanud oma nukurežiimi jõuga. Septembris alustas valitsus läbirääkimisi Solidaarsusega ning novembris tunnistas esmakordselt avalikult oma vigu teledebatis Solidaarsuse ja riikliku ametiühinguliidu juhtide vahel. 1989. aastal loodi läbirääkimisteks ümarlaud, millele juunis järgnenud esimesed vabad valimised pärast Teist maailmasõda viisid kommunismi kukutamiseni.

Üleminekuaastad

Kapitalismile ülemineku juhatas Poolas sisse kommunistide läbikukkumine osaliselt vabadel valimistel 1989. aastal. Senine Poola Seim kuulutas välja valimised 4. ja 18. juunil, kus Seimi (alamkoja) kohtadest lubati vabalt valida 35% ja Senati (ülemkoja) kohtadest kõik; 65% Seimi kohtadest reserveeriti kommunistidele. Peaaegu kõigi nende kohtade üleminek opositsiooni kätte kutsus esile poliitilise kriisi.
Aprillis võeti vastu uuendatud põhiseadus, millega taastati presidendi ametikoht. 19. juulil valis rahvusassamblee presidendiks kommunistide juhi, kindral Wojciech Jaruzelski, kelle toetus oli aga nõrk. 19. augustil andis president Jaruzelski valitsuse moodustamise ajakirjaniku ja Solidaarsuse aktivisti Tadeusz Mazowiecki kätte, kelle valitsuse Seim 12. septembril ka heaks kiitis. Poolast sai esimene idabloki riik, mille valitsust ei juhtinud kommunistid.
Mazowiecki jättis majandusreformide tegemise asepeaminister Leszek Balcerowiczi juhitud liberaalide hooleks, kes pooldasid kiireid reforme ja "šokiteraapiat". Aasta lõpuks kerkis inflatsioon küll 900 protsendini, kuid sellega võideldi järsult. Detsembris kiitis Seim heaks Balcerowiczi plaani üleminekuks vabale turumajandusele. Põhiseadusest kustutati viited kommunistliku partei "juhtivale rollile" ja riik nimetati tagasi Poola Vabariigiks. Poola Ühendatud Töölispartei läks 1990. aasta jaanuaris laiali, selle asemele loodi Poola Sotsiaaldemokraatlik Partei. 1990. aasta märtsis taastati territoriaalne omavalitsus, mis oli likvideeritud 1950. aastal. 1990. aastal sõlmiti piirileping Poola ja ühendatud Saksamaa vahel. Sama aasta novembris valiti presidendiks Lech Wałęsa, esimesed täielikult vabad Poola valimised toimusid 1991. aasta oktoobris.

Taasühinemine lääneriikidega ja tänapäev

Esimest korda pärast kommunismi kukutamist tulid vasakpoolsed parteid Poolas võimule 1993. aasta valimistel. Samal aastal lahkusid riigist Venemaa, endised Nõukogude väed.
1997. aastal kehtestati uus põhiseadus, mis vahetas välja 1992. aastal parandatud kommunismiaegse põhiseaduse.
1999. aastal astus Poola NATOsse, Poola sõjajõud on osalenud koos liitlastega Iraagi sõjas ja Afganistani sõjas. 2004. aastal liitus Poola Euroopa Liiduga. Euroalaga ühinemist on Poolas kaalutud, kuid siiani kehtib riigis traditsiooniline rahvusvaluuta zlott, mis on ka rahvaküsitlustes ülekaalukalt populaarsem kui euro.
2010. aastal hukkusid mitmed Poola poliitilise eliidi liikmed Smolenski lennuõnnetuses, nende seas tollane president Lech Kaczyński. Poola praeguse valitsuse liikmed on korduvalt nimetanud õnnetust Venemaa vandenõuks Poola vastu.

Tänapäev

2015. aastast on Poolas võimul mitme partei ühendusena sündinud Õigus ja Õiglus (Prawo i Sprawedliwość), mis juhtis koalitsioonivalitsusust ka 2005–2007. Tollast Poola peaministrit ja nüüdset parteijuhti, Lech Kaczyński venda Jarosław Kaczyńskit on laialdaselt peetud kogu riigi tegelikuks juhiks. Õigus ja Õiglus on teinud mitmeid reforme, millega on tugevdanud valitsuse võimu kohtusüsteemi ja ajakirjanduse üle ning pälvinud ohtralt rahvusvahelist kriitikat, eelkõige Euroopa Liidus, kuid vaatamata Poola samavõrd teravale kriitikale Euroopa Liidu suhtes ei ole valitsus siiski ilmutanud soovi liidust lahkuda.
Poola majandus on üks tugevamaid endise idabloki riikide seas, selles on suur osakaal tööstusel. Samas on üleminek taastuvatele energiaallikatele Poolas aeglane ning pika ajaloolise traditsiooniga söetööstus jätkuvalt populaarne. Kommunismijärgsetel aastakümnetel, eriti aga pärast Euroopa Liiduga liitumist on paljud poolakad rännanud välja Lääne-Euroopasse, moodustades näiteks Ühendkuningriigis ühe arvukamatest rahvusvähemustest, mis omakorda ähvardab Brexit Poolat tugevalt mõjutada. Odavat tööjõudu on Poolasse rännanud peamiselt Ukrainast.
Kultuurielu on Poolas jätkuvalt rikkalik, mida näitab ka rahvusvaheline tunnustus. Viimati pälvis poola kirjanikest Nobeli kirjandusauhinna 2018. aastal Olga Tokarczuk, saades viiendaks Henryk Sienkiewiczi, Władysław Reymonti, Czesław Miłoszi ja Wisława Szymborska järel. Traditsiooniliste kultuurivaldkondade nagu muusika, filmi ja kujutava kunsti kõrval paistavad silma ka Poola kultuuri uued harud nagu arvutimängutööstus. Euroopa kultuuripealinnade seas on olnud 2000. aastal Kraków ja 2016. aastal Wrocław.