google/wiki40b huggingface dataset:
Eric Maxim Choupo-Moting

Jean-Eric Maxim Choupo-Moting (sündinud 23. märtsil 1989 Hamburgis) on Kameruni jalgpallur, kes mängib ründajana Prantsusmaa kõrgliiga klubis Paris Saint-Germain ja Kameruni jalgpallikoondises.
Ta sündis Saksamaal sakslannast ema ja kamerunlasest isa pojana.
Ta alustas jalgpallurikarjääri Saksamaa klubides. Profikarjääri alustas ta 2007. aastal Hamburger SV meeskonnas. Saksamaa kõrgliigas on ta mänginud veel 1. FC Nürnbergis, 1. FSV Mainzis ja Schalkes. Hooajal 2017–18 mängis ta Inglismaa kõrgliiga klubis Stoke City. Seejärel liitus ta Paris Saint-Germainiga, kellega tuli hooajal 2018–19 Prantsusmaa meistriks.
Choupo-Moting esindas Saksamaa kuni 17- ja 19-aastate koondiseid, kuid otsustas seejärel Kameruni jalgpallikoondise kasuks. Kameruni koondises tegi ta debüüdi 2010. aasta mais. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta sama aasta 5. juunil sõprusmängus Serbia vastu. Ta on kuulunud Kameruni koondisse 2010. ja 2014. aasta maailmameistrivõistlustel ning 2015. ja 2019. aasta Aafrika rahvaste karikavõistlustel.
Katrin Sak

Katrin Sak (sündinud 24. veebruaril 1975 Viljandis) on eesti biokeemik. 
Katrin Sak lõpetas Tartu Ülikooli füüsika-keemiateaduskonna keemiaosakonna bakalaureuseõppe (B.Sc., cum laude) 1996. aastal ning 1997. aastal kaitses samas magistrikraadi bioorgaanilise keemia erialal (M.Sc., cum laude). 2001. aastal kaitses ta Tartu ülikoolis doktorikraadi bioorgaanilise keemia erialal väitekirjaga "Some Aspects of Ligand Specificity of P2Y Receptors" (Ph.D.). Kraadiõpingute vältel täiendas Katrin Sak end Uppsala Ülikoolis Rootsis (1995, 4 kuud; 1998, 9 kuud), Keemilise füüsika instituudis "Rocasolano" C.S.I.C. Madriidis Hispaanias (1996, 4 kuud) ja Kuopio Ülikoolis Soomes (1997, 4 kuud). Aastatel 2001-2004 oli Katrin Sak järeldoktorantuuris Brüsseli Vaba Ülikooli Interdistsiplinaarsete Uuringute Instituudis Belgias, 2005. aastal Alexander von Humboldti fondi stipendiaat Leipzigi Ülikoolis ning 2011-2012 õppis ta Austraalia Tervisekoolis, omandades Post-Graduate Diploma toitumisonkoloogia erialal (Dip.Nut.Med.). 
Katrin Saki uurimisvaldkond käsitleb looduslike ja semisünteetiliste flavonoidide vähivastaseid toimeid erinevates eksperimentaalsetes mudelsüsteemides, keskendudes raku signaalikaskaadidele ja seonduvatele molekulaarsetele mehhanismidele. Ühtlasi hõlmab Katrin Saki uurimistemaatika taimedes leiduvate flavonoidide biokonversiooni inimorganismis ja vastava ainevahetuse tulemusena tekkinud erinevate metaboliitide bioaktiivsust. Niisamuti on Katrin Saki töö fookuseks taimses toidus sisalduvate flavonoidide vastastikmõjud traditsiooniliste vähiravi meetoditega, sealhulgas erinevate tsütotoksiliste keemiaravimitega ja kiiritusraviga.
Glascocki maakond

Ajalugu

Maakond moodustati 1857. aastal.
Gustav Bernhard Julius Naunyn

Gustav Bernhard Julius Naunyn (2. september 1839 Berliin – 28. juuli 1925 Baden-Baden) oli Eestis tegutsenud saksa arstiteadlane, sisearst ja patoloog, Tartu ülikooli professor.

Elulugu

Bernhard Naunyn oli Berliini ülemlinnapea Franz Christian Naunyni poeg.
Naunyn lõpetas Berliinis Berderi Gümnaasiumi, õppis Bonni ja Berliini ülikoolis meditsiini. 1862 kaitses ta Berliini ülikoolis meditsiinidoktori kraadi väitekirjaga "De echinococcei evolutione".
1863–1866 oli ta Berliini Charité kliinilise haigla assistent, 1867–1869 eradotsent ja ühtlasi ühe osakonna peaarst. 1869 oli ta Tartu Ülikoolis eripatoloogia ja kliiniku kateedri juhataja ja erakorraline professor, 1870–1871 korraline professor. Avaloengus rõhutas ta eksperimendi tähtsust meditsiinis. TÜ polikliinikus töötades tegi koos üliõpilastega ka koduvisiite. 1871 lahkus Naunyn Eestist, seejärel oli ta Berni Ülikooli ja 1872–1888 Königsbergi Ülikooli sisehaiguste professor, 1888–1905 Strasbourgi Ülikooli professor, seejärel Baden-Badenis emeriitprofessor.

Teadustöö

Bernhard Naunyn uuris kusiniku eritumist "latentse palaviku" puhul ja vere leelisereservi palavikuhaigel. Tema juhendamisel valmis TÜ-s Ferdinand Franckeni tuntud doktoriväitekiri "Über die künstliche Blutgerinnung in den Blutgefässen des lebenden Körpes". Bernis asutas ta koos Oswald Schmiedebergi ja professor Edwin Klebsiga ajakirja Archiv für experimentelle Pathologie und Pharmakologie, mis levitas üle maailma Tartu eksperimentaalfarmakoloogia koolkonna põhimõtteid. Ta oli 53 aastat selle ajakirja üks toimetajaid. Ajakiri ilmub veel praegugi nimega Naunyn-Schmideberg's Archives of Pharmakologie ingliskeelsena Berliinis. Königsbergis osales Naunyn ainevahetuse uurimises ja sel alal mitme püsiva väärtusega avastuse tegemisel. Ta leidis, et suhkurtõve puhul areneb kudedes glükogeenivaegus, ja töötas välja suhkurtõve dieetravi.
Kerni maakond

Ajalugu

Kerni maakond moodustati 1866. aastal. Maakond on saanud nime Kerni jõe järgi. Maakonna esimene halduskeskus oli Havilah. Alates 1874. aastast on selleks Bakersfield.
1899. aastal avastati maakonnas naftat. Aastatel 1910–1911 leidis Lakeview' naftaväljal aset üks maailma suurim naftaleke, kui läks kaduma 1,23 miljonit tonni naftat.
Aastal 1926 avastati Kerni maakonnas mineraal kerniit.
21. juuli 1952 maakonda tabanud maavärinas hukkus 12 inimest.
Turna mõis

Turna mõis (saksa keeles Turneshof, läti keeles Turnas muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Härgmäe kihelkonnas. Nüüdisaegse haldusjaotuse järgi paikneb Lätis Valka piirkonnas Härgmäe vallas Turna asulas.

Ajalugu

Mõisat on omanud de la Barred, Wrangellid.

Mõisa suurus

Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 8 ja 5/8 adramaad, sellele allus 225 mees- ja 231 naishinge.

Karjamõisad

Mõisa koosseisus oli kaks karjamõisa: Muischneek ja Silamuiža (Heideberg).
Rudolf Carnap

Rudolf Carnap (18. mai 1891 Ronsdorf, Preisimaa, Saksamaa keisririik – 14. september 1970, Santa Monica, California, USA) oli saksa filosoof, Viini ringi üks põhiliikmeid ning loogilise positivismi rajajaid. 1935. aastani tegutses ta Euroopas ning hiljem USA-s.
Ta õppis Berliini ja Jena ülikoolis, kus tema õppejõudude seas olid Albert Einsteini ja Edmund Husserl. Tema 1922. aastal ilmunud väitekiri "Ruum" ("Der Raum") eristas formaalset, füüsikalist ja tajutavat ruumi. Ta pidas kirjavahetust Bertrand Russelliga, kes kopeeris talle käsitsi oma teost "Principia Mathematica", kuna Carnapi koduülikool ei jaksanud seda osta.
1923. aastal tutvus Carnap konverentsil Hans Reichenbachiga, kes tutvustas teda Viini ülikooli professori Moritz Schlickiga. 1926. aastal sai ka Carnap töökoha Viini ülikoolis. Seal kuulus ta Viini intellektuaalide rühma, mida hakati kutsuma Viini ringiks. Selles rühmituses töötati välja loogilise positivismi kontseptsioon.
1928. aastal avaldas Rudolf Carnap kaks tähtsat raamatut: "Maailma loogiline struktuur" ("Der logische Aufbau der Welt") ja "Pseudoprobleemid filosoofias". Esimeses neist arendas ta välja range formaalse empirismi, defineerides teaduse objekte fenomenalistlikult. Selles ilmneb tugev Russelli ja Alfred North Whiteheadi mõju. Hiljem taandas Carnap end sellest teosest ning ei autoriseerinud ingliskeelset tõlget kuni 1967. aastani. Teises raamatus väitis Carnap, et suur hulk traditsioonilisi filosoofilisi küsimusi on tähendusetud ning tulenevad keelevigadest. Sel viisil tahtis ta elimineerida metafüüsika.
1930. aastal tutvus Carnap Alfred Tarski semantikateooriaga ning 1931 sai saksa keele professoriks Praha ülikoolis. Seal kirjutas ta raamatu "Keele loogiline struktuur", mille kohaselt pole olemas "tõest" loogikat ega keelt. 1933. aastast pärines Carnapi sõprus W. V. Quine'iga.
1935. aastal emigreerus Carnap natsirežiimi eest USA-sse, kus sai 1941. aastal kodakondsuse ning oli filosoofiaprofessor Chicago ülikoolis. Seal kirjutas ta raamatuid semantikast, modaalsest loogikast ning tõenäosuse ja induktsiooni filosoofilistest alustest.
1954. aastal asus ta tööle Los Angelese California Ülikoolis, kus kirjutas teaduslikust teadmisest, analüütilise ja sünteetilise vastandusest ning verifikatsiooniprintsiibist. Tema kirjutised termodünaamikast ilmusid postuumselt.

Isiklikku

Rudolf Carnap oli aktiivne esperantist ning omandas esperanto omal käel juba 14-aastaselt. Reisides kasutas ta seda keelt sageli.
Carnapi esimene abikaasa oli Elizabeth Schöndub. Neil sündis neli last. Abielu lahutati 1929. aastal.
1933. aastal abiellus ta Elizabeth Ina Stögneriga, kes tegi 1964. aastal enesetapu.
Ahti Puudersell

Ahti Puudersell (sündinud 6. jaanuaril 1963 Tartus) on eesti näitleja.
Ahti Puudersell lõpetas 1980. aastal Elva Keskkooli ja 1985. aastal näitejuhtimise eralal Tallinna Pedagoogilise Instituudi. Töötas 1985–1990 Nukuteatris. Alates 1990. aastast oli ta Pärnus Endla näitleja. Tegeles ka lavastamisega. Ahti Puudersell lahkus Endlast 2014. aastal.
Ahti Puudersell on tegutsenud ka Tallinna Pedagoogikaülikoolis ja Pärnu kooliteatris lavapedagoogina, esinenud Pärnu Raadios ja Päikeseraadios. Ta on mänginud telelavastustes, olnud saatesarja "Pärnu suvi" produtsent ja saatejuht.
Heidi Sarapuu

Heidi Sarapuu (sünninimi Loot; sündinud 25. jaanuaril 1944 Tallinnas) on eesti teatrijuht, lavastaja, stsenarist ja näitekirjanik, raadiotoimetaja ja kuuldemängude autor. Heidi Sarapuu lõpetas 1962. aastal Tallinna 21. Keskkooli ja 1973. aastal Eduard Vilde nimelise Tallinna Pedagoogilise Instituudi (Tallinna Ülikool) kultuurharidustöö näitejuhtimise erialal. Töötanud kutseharidussüsteemis õpetaja ja ringijuhina. Teinud kaastöid Eesti Raadios. Aastast 1986. aastast on Heidi Sarapuu Teater Variuse juht, dramaturg ja lavastaja. Aastatel 1999-2007 oli ta Põhjamaade luulefestivalide ja Rahvusraamatukogu kirjandusürituste kavade koostaja.
Kuulub alates 18. aprillist 1998 Eesti Lavastajate Liitu ja alates 19. veebruarist 2003 Eesti Kirjanike Liitu.
Eesti taasiseseisvumise perioodil omandasid eesti ja väliseesti kirjanikest kõnelevad lavastused „Arbujate aegu“ ja „Umbsed tõed“ erilise tähenduse ja pälvisid suure menu nii kodupubliku kui ka Rootsis elavate eestlaste seas. Aastate jooksul on mitmeid kultuuriloolisel materjalil põhinevaid lavastusi mängitud lisaks Rootsile veel Soomes, Norras, Saksamaal, USAs, Kanadas, Austrias, Luksemburgis ja Austraalias. Kontaktide loojana sealsete kultuuriinimestega on Heidi Sarapuu olnud pühendunud Eesti kultuuri saadik ja rahvuskultuuri tutvustaja välisriikides.
Kultuurilugudesse sisseminek on pannud aluse muuseumietenduste kirjutamiseks, lavastamiseks ja organiseerimiseks. Heidi Sarapuu on teinud koostööd Kristjan Raua Majamuuseumi, Eduard Vilde Majamuuseumi, A. H. Tammsaare muuseumi, Underi ja Tuglase Kirjanduskeskuse muuseumiosakonnaga, Eesti Teatri- ja Muusikamuuseumiga. Valminud on muuseumietendused arbujatest, Marie Underist, Artur Adsonist, Friedebert Tuglasest, Eduard Vildest, A. H. Tammsaarest, Juhan Viidingust. „Laborant Viiding“ tõi Eesti Teatri- ja Muusikamuuseumile Muuseumiroti auhinna.
Teater Variuse mängukavas on olnud tähtsal kohal Estonia teatri ajaloo käsitlemine. Etendustes on kaasa löönud Rahvusooper Estonia solistid René Soom, Priit Volmer, Urmas Põldma, Mart Laur, Olari Viikholm, 2019. aastal ka Katrin Lehismets Salzburgist.

Tunnustus

1990 Lavastuste „Arbujate aegu“ ja „Umbsed tõed“ eest Eesti Kultuuri Fondi auhind 
2004 Põhjamaade Ministrite Nõukogu kultuuripreemia kirjanduse tutvustamise eest Eestis
2013 Valgetähe IV klassi teenetemärk
2013 Kirsti ja Siim Kallase stipendium Eesti Rahvuskultuuri Fondilt 
2017 Tammsaare ja Vilde Sõprade Seltsi Klassiku Sõbra tiitel
2019 Tallinna Raemedal Eesti ja Tallinna kultuuriloolise pärandi dramaturgias jäädvustamise eest
New York Tribune Building

The New York Tribune Building oli 18-korruseline büroopindadega varane kõrghoone New Yorgis. See asus Lower Manhattani ärikeskuse südames Park Row' ääres aadressil 154 Printing House Square: Nassau Streeti ja Spruce Streeti nurgal, New Yorgi raekoja läheduses. 
See oli tänapäevaks tegevuse lõpetanud ajalehe New-York Tribune peakontor. See oli üks esimesi liftiga kõrghooneid. Hoone lammutati linna moderniseerimise käigus 1966. aastal, et teha ruumi uuele kõrghoonele 1 Pace Plaza. 
Algselt 9-korruseline Richard Morris Hunti projekteeritud historitsistlik hoone koos kellatorniga valmis aastal 1875. Aastatel 1903–1905 ehitati sellele arhitektuuribüroo D'Oench & Yost ja arhitekt L. Thouyardi projekti järgi 9 korrust peale – nii saavutas see oma 79-meetrise kõrguse. Hoone väline stiil koos kellatorniga säilis, kuid kõrgendatud kujul. See asus teiste ajalehetoimetuste peakontorite maja New York World Buildingu (samuti lammutatud) ja New York Times Buildingu vahel.
Ants Uus

Ants Uus (31. detsember 1932 – 9. jaanuar 2014) oli eesti teleoperaator ja spordiajakirjanik.
Aastatel 1956–1979 töötas Uus Eesti Televisioonis, tehes nii stuudiost kui ka ülekandejaamaga arvukalt kunsti-, teatri-, laste- ja spordisaateid.
Kõige rohkem armastas Ants Uus ise sporti. Ta kuulus Nõukogude Liidu Kesktelevisiooni võttegruppi, kes tootis spordiüritustelt rahvusvahelist telepilti. Nii töötas ta Moskva olümpiamängudel, Hea Tahte mängudel ning maailma karikaetappidel mitmel spordialal.
Hobi korras kogus Uus autogramme. Esimese neist küsis ta 1968. aastal tõstesportlaselt Jaan Taltsilt. 
Uus oli ka korvpallur. 1950. aastate algul tuli ta spordiühingu Spartak meeskonnas Tallinna noortemeistriks.
Jean-Louis-Ernest Meissonier

Jean-Louis-Ernest Meissonier (21. veebruar 1815 – 31. jaanuar 1891) oli prantsuse akadeemiline kunstnik ja sõjaväelane (kolonel).
Ernest Meissonieri tuntuimad teosed on Teise keisririigi ajal valminud suureformaadilised maalid, millel ta kujutas peamiselt Napoleoni-aegseid sõjasündmusi.
Megatyphlops schlegelii

Levila

Neid üsna suuri pimemadulasi (950 mm) võib kohata Aafrikas – Svaasimaal, Sambias, Lõuna-Sudaanis, Namiibias, Zimbabwes, Malawis, Tansaanias, Keenias, Somaalias, Etioopias ja Kongo Demokraatlikus Vabariigis.
Laatsi mõis

Laatsi mõis (saksa keeles Wichmannshof) oli poolmõis Valga kihelkonnas Valgamaal.

Mõisa suurus

Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 7/8 adramaad, sellele allus 24 meeshinge.
The 1975

The 1975 on Suurbritannia rokkansambel, mis on pärit Manchesterist.
Bändi kuuluvad Matthew “Matty” Healy (põhilaulja, klahvpillid, kitarr), Adam Hann (peakitarrist, taustalaulja, klahvpillid), Ross MacDonald (basskitarr, klahvpillid, taustalaulja) ja George Daniel (trummid, taustalaulja).
Nad on välja andnud 4 EP-d ja 2 albumit. EP-deks on "Facedown" (2012), "Sex" (2012), "Music for Cars" (2013) ja "IV" (2013). Esimene album "The 1975" anti välja 2. septembril 2013. Teine album "I like it when you sleep, for you so beautiful yet so unaware of it" tuli välja 26. veebruaril 2016.
Bänd alustas tuuritamist 2013. aasta septembris Inglismaal. Samal aastal andsid nad kontserte ka Põhja-Ameerikas ja Euroopas. 2014. aastal esines bänd Uus-Meremaal ja Austraalias.
Bukraanionornament

Bukraanion (vanakreeka keeles βουκράνιον, boukránion 'veisekolju', sõnadest βοῦς 'veis' + κρανίον 'kolju', ladina keeles bucranium, mitmus bucrania), ka bukranion on ornamendimotiiv, mis kujutab veise koljut kaunistatuna lintidega ja vanikutega sarvede ümber. Motiivi päritolu arvatakse tulnud ehitud ohvriloomast, kelle kolju pidulikult eksponeeriti – komme, mis tõenäoliselt pärineb juba neoliitikumist, nagu vihjavad Çatal Hüyüki asulast leitud kipsist või kaunistatud veisekoljud. Vana-Kreeka klassikalises arhitektuuris oli bukraanion sage üksikmotiivina metoopidel, alates hellenismiperioodist esines friisidel ka bukraanion vaheldumisi girlandidega (bukraanion-girlandfriis). Lisaks kolbakujutisele ilmus hilisemasse kunsti ka normaalset veise pead kujutav motiiv.
Bukraanion oli triglüüf-metoopfriisi elemendina iseloomulik dooria orderile, aga Rooma kunstis seda traditsiooni enam ei järgitud. 1. sajandist pärit freskol Boscoreales (nüüd Metropolitani muuseumis) on kujutatud avatud silmadega veisepead vaheldumisi paelte otsas rippuvate maagiaesemetega (cistae mysticae) vanikuid toetavatel tugedel. Tivoli Vesta templis toetub bukraanionfriis korintose sammastele.
Keskaja arhitektuuris leidub väga üksikuid sarnaseid motiive, näiteks romaani kaarfriisil Königslutteri toomkiriku apsiidil ja veel mõnedes romaani kirikutes Saksamaal. Hilisemast gooti arhitektuuriperioodist näiteid pole.
Renessanssarhitektuuris avastati bukraanioni motiiv uuesti, Andrea Palladio kirjeldab seda oma "Neljas raamatus arhitektuurist". Nagu antiigiski, kasutati seda nii üksikmotiivina kui ka friisina, näiteks Palazzo Chiericati esimest korrust raamival friisil. Saksamaal ilmus ta renessansshoonetele 16. sajandi keskpaigas. 16. sajandi lõpust pärineva Braunschweigi gildihoone arkaadi kohal vahelduvad triglüüfidega bukraanionimotiivid, maskaroonid ja raamistatud teemantkvaadrimotiivid.
Hilisemas arhitektuuris on bukraanionornament olemas nii klassitsismis, nagu friis Dante hauamonumendil (Sepolcro di Dante) Ravennas, kui ka historitsistlikes neostiilides.
Eesti arhitektuuris leidub bukraanionimotiiv varaklassitsistliku Roosna-Alliku mõisa saali nurkmiste ümarniššide stukkdekooris.
John Rawls

John Rawls (21. veebruar 1921 – 24. november 2002) oli USA filosoof, poliitilise filosoofia professor Harvardi Ülikoolis ning raamatute "A Theory of Justice" (1971), Political Liberalism, Justice as Fairness: A Restatement ja The Law of Peoples autor. Teda peetakse üheks olulisemaks 20. sajandi ingliskeelseist poliitilistest filosoofidest ja mõjukaimaks liberalismi pooldajaks pärast John Stuart Milli.
Rawls on arvanud, et erinevused sotsiaalses staatuses, võimus, rikkuses ja intelligentsuses annavad privilegeeritud ühiskonnaliikmetele ebavõrdse positsiooni ka moraalireeglite suhtes.
Rawls konstrueerib hüpoteetilise olukorra, kus inimesed arutavad läbi ning kehtestavad enne ühiskonda astumist ühiskonnaelu reeglid, kuid olles teadmatuse loori taga oma tulevase ühiskondliku positsiooni või ühiskonnakihti kuulumise osas. Oht olla vaene, võimuta ja allasurutud paneks Rawlsi arvates inimesed koostama reegleid, mis toetaks kehvemaid, kuna nemad vajavad kõige rohkem toetust, samas kui paremal järjel olevad inimesed saavad hakkama ilma kõrvalise abita.
Eesti keeles ilmus Rawlsi artikkel "Õiglus kui ausameelsus" 2002. aastal kogumikus "Kaasaegne poliitiline filosoofia. Valik esseid".

Tunnustused

John Rawls valiti 1974. aastal Ameerika Filosoofiaseltsi liikmeks.
Puhja vald

Ajalugu

Puhja vald moodustati 1991. aasta 16. mail.
Vald ühines Eesti omavalitsuste haldusreformi käigus 2017. aastal naabervaldadega, mille tulemusena moodustati uus haldusüksus – Elva vald.
Puhja vallavanem oli Mikk Järv.

Alevikud

Puhja, Ulila

Külad

Härjanurme, Järvaküla, Kaimi, Kureküla, Mõisanurme, Mäeselja, Nasja, Palupõhja, Poriküla, Ridaküla, Rämsi, Saare, Teilma, Tännassilma, Vihavu, Võllinge, Võsivere.
Karl August Albanus

Karl August Albanus (3. mai 1837 Dünamünde – 12. juuni 1887 Riia) oli arst.
Ta õppis Tartu Ülikoolis aastatel 1855–1859 ja kaitses meditsiinidoktori kraadi 1860. aastal.
Praktiseeriv arst Peterburis, seejärel suurvürsti ihuarst Tiflisis ja Peterburis. Osales Türgi sõjas 1877–78.
Auihuarst ja salanõunik.
1887. aastal astus tagasi ja siirdus Riiga.
Puinave keel

Keele struktuur

Puinave keele silbistruktuuriks on (K)V(K). Kui silbituumas esineb nasaale, siis põhjustab see samas silbis kaashäälikuliste segmentide allofoonilist variatsiooni. Häälikutel /m n/ on oraalsed, mittesonorantsed allofoonid [b d] oraalse tuumaga silbi täishäälikule eelnevates kaashäälikutes.
Puinave keel teeb vahet neljal põhilisel foneetilisel toonil. Nendeks on kaks lihtsat (H ja L) ja kaks kontuurtooni (HL ja LH).
Keel kasutab foneetilist kirjaviisi.
Puinave keeles on 7 konsonanti ja 11 vokaali.

Keelenäide

ka- mi- sãn- nut mã-tɯi-òt – 'me ei näinud sinu poegi'

Muud huvitavat

Puinave on keele üldnimetus, mida kasutavad kõrvalised isikud. Vanemad kõnelejad kutsuvad keelt wãnsöhöt'iks ning soovivad, et seda teeksid ka ülejäänud. 
Puinave keelt on üritatud liigitada maku keelkonna alla, kuid siiani pole piisavalt tõestusi selle kohta leitud.
Läti SNV lipp

Läti SNV lipp oli Nõukogude Venemaa haldusüksuse Läti SNV lipp.

Väljanägemine

Lipp oli väljanägemiselt äärmiselt lihtne. Lipul oli terve plagu punast värvi ja seal peal oli suurtes tähtedes LSPR (Latvijas Sociālistiskā Padomju Republika).

Ajalugu

Lippu kasutati Läti SNV lipuna aastatel 1919–1920.
Asümmeetriakordaja

Asümmeetriakordaja (ingl. k. skewness) on tõenäosusteoorias ja statistikas kasutatav mõõdik, mis näitab andmete tõenäosusjaotuse sümmeetrilisust. Asümmeetriakordaja võib olla positiivne (jaotuse pikem saba on paremal ja enamik andmetest on kontsentreeritud vasakul) või negatiivne või defineerimata. Sümmeetrilise jaotuse korral on asümmeetriakordaja 0.
Aavere mõis

Aavere mõis oli rüütlimõis Koeru kihelkonnas Järvamaal nüüdisajal asub mõis Lääne-Viru maakonna Väike-Maarja valla territooriumil.

Kujunemine

Aavere mõis (saksa keeles Afer) rajati 1765. aastal Kiltsi mõisa karjamõisana. 1775. aastal eraldati tänapäeval Lääne-Viru maakonnas paiknevast Kiltsi mõisast omaette mõisaks.

Omanikud

Algul kuulus mõis Tiesenhausenitele, alates 1830. aastast aga Harpedele. Alates 1902. aastast kuni võõrandamiseni 1919. aastal oli ta omanikuks August Berendts.
Aastatel 1877–1881, Rudolf von Harpe ajal, ehitati Aaverele Eesti üks kaunimaid uusgooti stiilis mõisahooneid. Hoone oli keskosas ühekorruseline, otstest aga kahekorruseline kiviehitis. Peahoone otsad olid kaetud hoonega risti olevate viilkatustega, mida iseloomustasid keeruka kujuga astmikviilud. Viiludes paiknesid erineva kujuga uusgooti petikniššid ja orvad. Kahe suure viilu vahel fassaadi keskosal asus lisaks veel väike astmikviil.
Võõrandamisjärgselt oli hoones palju aastakümneid hooldekodu. 1960. aastatel ehitati hoone täiskahekorruseliseks. 1996. aasta laastav tulekahju jättis hoone varemeisse; sellest on säilinud praktiliselt ainult müürid.
Afrikaani keele monument

Afrikaani keele monument (afrikaani keeles Afrikaanse Taalmonument) on mälestussammas Lõuna-Aafrika Vabariigis Lääne-Kapimaa provintsis Paarlis.
Monument avati 10. oktoobril 1975. Monument püstitati, et tähistada Tõeliste Afrikandrite Ühingu (Genootskap van Regte Afrikaners) asutamise 100. aastapäeva ja afrikaani keele ametlikuks keeleks kuulutamise 50. aastapäeva,
AS Atria Eesti

AS Atria Eesti on aastal 1994 loodud lihatöötlemisettevõte.

Ajalugu

Ettevõte ajalugu saab alguse 1931. aastal Valga Lihatööstuse ja tapamaja rajamist (teistel andmetel asutati esimene Valga tapamaja 1910).
Aastal 2005 läks AS Valga Lihatööstus ja aastal 2008 läksid AS Wõro Kommerts ja AS Vastse-Kuuste Lihatööstus aktsiaseltsi Atria omandusse. Aastal 2009 ühinesid AS Wõro Kommerts, AS Vastse-Kuuste Lihatööstus ja AS Valga Lihatööstus ühiseks juriidiliseks isikuks, mille nimeks sai AS Atria Eesti.
Elo Üleoja

Elo Üleoja (sündinud 23. novembril 1963) on eesti koorijuht ja muusikapedagoog.

Üldlaulupeod:

Elo Üleoja on olnud üldlaulupeo segakooride liigijuht (1999), noorte laulupeo lastekooride liigijuht (2011) ning üld- ja noorte laulupeo lastekooride dirigent (2007, 2009, 2014, 2017 ja 2019).

Isiklikku

Elo Üleoja vanemad on tuntud koorijuhid ja muusikapedagoogid Ene Üleoja ja Ants Üleoja; ning vend tuntud koorijuht Mikk Üleoja.
Elol on neli last.