google/wiki40b huggingface dataset:
Rallikross

Rallikross on autode võidusõit, mida sõidetakse spetsiaalselt ümberehitatud tänavasõiduautodega  segakattega (asfalt, kruus jms) ringrajal. Spordiala on peamiselt populaarne Põhjamaades, kuid on väga menukas veel Hollandis, Belgias, Prantsusmaal ja Suurbritannias. Võisteldakse ühisstardist, toimub kolm eelvooru, kus on korraga rajal 3-4 autot, seejärel finaalsõidud, kus on korraga kuni 6 osalejat. Finaalis stardivad eespool sõitjad, kes on eelsõitudes saanud parema tulemuse.

Ajalugu

Rallikrossi rajajaks on Robert Reed, kes oli Suurbritannia telekanali ABC juht. Idee sai alguse Harewoodi mäkketõusuvõistlustelt (novembris 1966), kus Robert Reed nägi, kuidas asfaldil kihutama harjunud rallimasinad vaevaliselt mööda mudast kruusateed tagasi boksidesse kulgesid. Algusajaks võib pidada 4. veebruari 1967, mil korraldati esimene rallikrossi võistlus Inglismaa kagutipus asuval Lydden Hilli ringrajal. Esimene võistlus ehitati üles televisiooni jaoks mõeldud saatena. Rajale kutsuti erinevate autospordi alade sõitjad. Raja ettevalmistus ja reeglite loomine võttis aega paar kuud. Võistlus nõudis sõitjatelt erilist osavust, sest ringrada oli küll vaid 1,5 kilomeetri pikkune, kuid kruusa ja asfaldi vaheldumisel on vaja erilisi oskusi. 
Võistluse organiseerisid Bud Smith, Lyddeni ringraja omanik Bill Chesson, telekanal ABC ja Tunbridge Wells Center of the 750 Motor Club. Kõige esimeseks rallikrossisõidu võitjaks kuulutati Vormel 1 piloot Vic Elford, kes on ka 1968. aasta Monte Carlo ralli võitja. 
Maailmameistrivõistlustel osalevad paljud endised tipptasemel rallisõitjad, näiteks Petter Solberg, Ken Block, Sebastian Loeb. Peale endiste rallisõitjate on rallikrossiga ühinenud vormelisõitjaid ja võistlejaid paljudelt muudelt autospordialadelt.

Rallikross Eestis

Eesti suurimad rallikrossi võistlused peeti 1980ndate alguses. Vasalemma rajal toimunud võistlused tõid raja äärde üle 15 000 pealtvaataja. Käidi palju võistlemas NSV Liidu meistrivõistlustel, kus eestlased võistlesid poodiumikohtade eest.  Eestlastest tuntuim on Eugen Kuusik, kes on saavutanud NSV Liidu meistritiitli autokrossi (rallikross) vabaklassis (1988) ning neljal korral Eesti meistritiitli (1985, 1987-1989). 
Vasalemma rallirajal, kus vahepeal traditsioon täiesti soiku oli jäänud, taastati rallikrossi tava taas 2014. aastal. Lisaks on viimastel aastatel ehitatud Eestisse mitmeid ringradasid, mis on rallikrossiks sobilikud: Laitse, Misso, Põltsamaa lähistel Piiroja rada, hetkel vaatajate lemmikrada Kulbilohu. 2017ndal aastal renoveeriti Kehala ringrada Ida-Virumaal, mis on ehitatud sobilikuks ka EM ja MM võistluste korraldamiseks. Rallikrossi etappe on toimunud veel Audru ja Ohekatku ringradadel.
Hillar Kalda

Hillar Kalda (sündinud 6. märtsil 1932 Mallika külas) on eesti arst ja poliitik.
Ta lõpetas aastal 1950 Võru Keskkooli ja aastal 1956 Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna.
Ta töötas aastatel 1956–1959 Rõuge jaoskonnahaigla juhatajana ja aastatel 1959–1986 Võru Rajooni Keskhaigla peaarstina ning röntgenoloogina.
Ta oli aastatel 1961–1986 Võru Rajooni RSN-i liige, Võrumaa Rahvarinde organisaatoreid ja eestseisuse liige. Ta valiti veebruaris 1990 Eesti Kongressi saadikuks ja märtsis 1990 Eesti Vabariigi Ülemnõukogu liikmeks. Ülemnõukogus olles osales ta sotsiaalkomisjoni ja rahvussuhete komisjoni töös. 20. augustil 1991 hääletas ta Eesti iseseisvuse taastamise poolt.
Ta osales Eesti Punase Risti organisatsiooni taastamisel ja oli selle president aastatel 1991–2007.
Maksim Tarassov

Maksim Tarassov (sündinud 2. detsembril 1970 Jaroslavlis) on Venemaa kergejõustiklane (teivashüppaja). Olümpiavõitja (1992), kahekordne maailmameister (1999) ja Euroopa meister (1998).

Olümpiamängudel

1992 olümpiavõitja ('5.80)
2000 pronksmedal (5.90)

Maailmameistrivõistlustel

1991 pronksmedal (5.85)
1993 pronksmedal (6.00)
1995 hõbemedal (5.86)
1997 hõbemedal (5.96)
1999 maailmameister (6.02)

Sisemaailmameistrivõistlustel

1999 maailmameister (6.00)
Ilmatsalu Põhikool

Ilmatsalu Põhikool on Tartu maakonnas Tartu linnas Ilmatsalu alevikus tegutsev põhikool. Kooli direktor on Anu Köidam.
Esimesed teated Ilmatsalus tegutsevad koolist on aastast 1775.
Kool asutati 1988, kui suletud Rahinge koolist tulid õpilased vastavatud Ilmatsalu kooli.
Illimar

Illimar on eestipärane mehenimi.
1. jaanuari 2019 seisuga oli Eestis eesnimi Illimar 151 mehel. Illimar on Eestis levikult 503. mehenimi. Illimar oli keskmiselt 36 aasta vanune (mediaanvanus oli 37).
Kõige populaarsem oli eesnimi Illimar vanuserühmas 50–54, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 1,92 ning Jõgeva maakonnas, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 2,4.
Minenräumwagen

B I

B I konstrueeriti 1939. aastal miiniväljade puhastamiseks. See oli mehitamata ja kaugjuhitav. [[maamiin|Miinide] kahjutuks tegemiseks vedas B I enda järel rullikuid, mis pidid miinid aktiveerima ja õhkima. Masin oli konstrueeritud võimalikult odavalt, et see oleks ohverdatav. B I-l oli 3 sõiduratast ja sumbutaja paiknes kere vasakul küljel. B I oli relvastamata ja valmistatud karastamata terasest. Ainult esiosa oli soomustatud 12 mm terasega. Alates 1939. aastast kuni 1940. aasta maini ehitati 50 masinat. Masinaid kasutasid demineerijad (Minenraeum-Kompanie) välikatseteks. Sõjategevuses B I ei osalenud.

B II

B II oli suurem ja võimsam edasiarendus B I-st. B II-l oli võimsam 6 silindriline mootor, 4 sõiduratast ja sumbutaja oli paigutatud tagaossa. Masina kaal tõusis 2,3 tonnini. B I oli relvastamata ja valmistatud karastamata terasest. Ainult esiosa oli soomustatud 12 mm terasega. B II telliti 1940. aasta mais ja juulis otsustati tellida 100 masinat. Valmisid siiski vaid mõned prototüübid ja neid kasutati demineerijate poolt katseteks. Sõjategevuses B II ei osalenud, selle asemel võeti kasutusele juhtme abil juhitav Goliath. B I ja B II juhtimiseks kasutati Kleiner Panzerbefehlswagenit.
B II põhjal ehitati ka ujuv eksperimentaalmasin Ente (eesti keeles Part), valmis ainult üks prototüüp.
Bullocki maakond

Ajalugu

Maakond moodustati 1866. aastal.

Rahvastik

Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 10 914.
Väike-Maarja vald (1991)

Alevikud

Väike-Maarja – Kiltsi – Simuna

Külad

Aavere –  Aburi – Avanduse – Avispea – Ebavere – Eipri – Hirla – Imukvere – Koonu – Kurtna – Kännuküla – Kärsa – Käru – Liivaküla – Määri – Müüriku – Nadalama – Nõmme – Orguse – Pandivere – Pikevere – Pudivere – Raeküla – Raigu – Rastla – Sandimetsa – Triigi – Uuemõisa – Vao – Varangu – Vorsti – Võivere – Äntu – Ärina

Ajalugu

Väike-Maarja vald loodi 1991. aasta 12. detsembril.
2017. aasta haldusreformi käigus liideti senise Väike-Maarja vallaga Rakke vald.
Alleni maakond (Kansas)

Ajalugu

Maakond moodustati 1855. aastal.
Läbipaistev puit

Ajalugu

Läbipaistva puidu lõi 1992. aastal saksa teadlane Siegfried Fink puidu struktuuri analüüsimiseks. 
Kuningliku Tehnikainstituudi professori Lars Berglundi ja Marylandi Ülikooli professori Liangbing Hu koostöös taasavastati läbipaistev puit 2015. aastal. Puidult eemaldati värvus ja mõningad keemilised ained, mille tulemusel muutus puit läbipaistvaks.

Protsess

Puidu läbipaistvaks muutmisel on kolm etappi.
Esmalt tuleb puidutükki leotada keemistemperatuuril vee, naatriumhüdroksiidi ja naatriumsulfiidi lahuses. See lahus võimaldab puidu rakkudel ligniini välja tõrjuda. Mida suurem on puidutükk, seda kauem tuleb seda lahuses leotada.
Teiseks tuleb puutükk panna vesinikperoksiidi ligunema, mis viib ligniini väljatõrjumise lõpule.
Kolmandaks tuleb puutükki immutada epoksüvaiguga ning panna katsekeha vahelduvalt vaakumi ja atmosfäärirõhu alla, mille tulemusel muutubki puit läbipaistvaks.
Läbipaistvaks muuta saab kõiki puuliike.

Tulevik

Läbipaistev puit muudaks arhitektuuri oluliselt, see annaks muuhulgas võimaluse teha läbipaistvaid puitkonstruktsioone ja kandvaid aknaid. Selliste akendega tulevikumajad oleksid palju energiasäästlikumad, kuna puit on klaasist oluliselt parem isolatsioonimaterjal.
Läbipaistev puit võib olla ka uueks võimaluseks vastupidavate nutitelefonide ja muude elektroonikaseadmete loomisel, kus seni kasutatakse palju klaasi.
Kodila mõis

Kodila mõis (saksa keeles Koddil) kuni 1876. aastani rüütlimõis, seejärel aga poolmõis Rapla kihelkonnas Harju kreisis. 
Nüüdisajal jääb kunagine mõis Rapla valda Rapla maakonnas.

Pilte

Fotosid 1988. aastal läbi viidud stereo fotogramm-meetriliselt mõõdistamiselt.
Petrarca auhind

Petrarca auhind (Petrarca-Preis) on kirjandusauhind, mis on asutatud Saksamaal ja saanud nime Francesco Petrarca järgi. 
Auhinda sponsoreerib Hubert Burda fond, auhinda anti välja aastail 1975–1999 eelkõige tunnustusena luuleteoste eest (1987–1995 eraldi ka tõlke auhind). Aastast 1999 asendas selle Hermann Lenzi auhind, aga alates 2010 antakse Petrarca auhinda taas välja, juba rahvusvahelise kirjandusauhinnana.
Auhinnasaajad valib neljast kirjanikust koosnev žürii. Auhind antakse üle alati mõnes Francesco Petrarca elu või loominguga seotud kohas.
Bergeenia

Bergeenia (Bergenia), badaan, on kivirikuliste (Saxifragaceae) sugukonda kuuluv püsilill. Bergeenia on saanud nime saksa botaaniku Karl August von Bergeni järgi.
Bergeenia levinumad liigid on südajalehine bergeenia (Bergenia cordifolia) ja kahelehine bergeenia (Bergenia crassifolia), millel on mitmeid sorte.
Parameetriruum

Parameetriruum (inglise keeles parameter space) on matemaatilise mudeli kõigi võimalike parameetrite kõigi võimalike väärtuste kõigi võimalike kombinatsioonide hulk. 
Parameetrite väärtuste määramispiirkonnad võivad moodustada pinna teljed ning mudeli väljundi võib visualiseerida nende telgede vahelise pinnana. Selle abil on võimalik illustreerida, kuidas parameetriruumi erinevad piirkonnad põhjustavad mudeli erinevat tüüpi käitumist. 
Kuna parameetrid on enamasti funktsiooni sisendiks, nimetatakse parameetriruumi ka funktsiooni domeeniks.
Parameetriruume kasutatakse eelkõige parameetritest sõltuvate tõenäosusjaotuste perekondade kirjeldamiseks. Üldiselt kasutatakse parameetriruumi mõistet teaduses eksperimentaalsete muutujate kirjeldamiseks.
Statistikas moodustab parameetriruum parameetrilise estimeerimise tausta.

Ajalugu

Parameetriruumi mõiste võeti kasutusele, kui geomeetria vabastati kolmemõõtmelisest ruumist. Näiteks kolmemõõtmelisel keral on neli mõõdet: kolm kera keskpunkti ning nelja raadiuse jaoks. Julius Plücker näitas oma raamatus "Uus ruumigeomeetria" (Neue Geometrie des Raumes, 1849), et geomeetria ei põhine ainult punktidel kui põhielementidel. Ruumi elementidena võib kasutada ka sirgeid, tasandeid ja kerasid. Geomeetrias võib kasutada ükskõik millise positiivse täisarvu mõõtmeid, mille arv sõltub üksnes elemendi määratlemiseks vajalike parameetrite arvust. Enamate mõõdete kasutamist illustreerivad Plückeri koordinaadid.  Dirk Struiki meelest on Plückeri sirgete geomeetriat kolmemõõtmilises ruumis võimalik vaadelda neljamõõtmelises ruumis ning Felix Kleini neljamõõtmelist geomeetriat viiemõõtmelises ruumis.
Tšuugi keel

Keelenäide

Tšuugi keeles: Esap wor och mettoch epwe appeti aramas seni fansoun ar uputiu non ar tufich me rait. Ar ekiek epwe mecheres o esap pet ren och sakkun mettoch pun ir repwe nonnomfengen non kinamwe o pwipwi annim.
Tõlge: Kõik inimesed on sündinud vabadena, võrdse väärikuse ja õigustega. Nad on õnnistatud mõistusega ja südametunnistusega ning peaksid suhtuma üksteise vennaliku vaimuga.
Jazgulami keel

Leviala

Jazgulami keelt räägiti Tadžikistanis Jazgulami jõe ümbruses Mägi-Badahšanis. 1954 küüditati peaaegu kogu elanikkond Vahši oru puuvillakasvandustesse. Hiljem on mõned küüditatuist tulnud tagasi koju.

Murded

Pisierinevused on ülem- ja alamjooksu murde vahel.

Keeleoskus

Emakeelt kõneleb 70%, laste seas 60%. Kirjakeelt pole. Emakeelest peavad lugu, kuid kirjakeeleks on tadžiki keel. ₍Jazgulami,  ⱼₐ  andmed on kahtlaselt sarnased ega pruugi olla tõesed.)
Keelt kasutatakse suulises asjaajamises, Vahši orus ainult kodus. Kirjakeeleks on tadžiki keel, kuigi hiljuti on jazgulami keele tarbeks lisamärkidega täiendatud ka kirillitsat ja selles on hakatud avaldama muuhulgas ajalehti.
Uwe Boll

Uwe Boll (sündinud 22. juunil 1965 Wermelskirchenis) on saksa filmirežissöör, -produtsent ja stsenarist.

Tunnustus

2009. aastal pälvis Uwe Boll viienda ja seni viimase Kuldvaarika (Golden Raspberry) auhinna "halvima elutöö" kategoorias kui "Saksa vaste Ed Woodile".
Uwe Bolli järgi on nime saanud ka üks Eesti bänd.
Eesti Rahvameelne Eduerakond

Programm

ERE asutati 1905. aastal pärast 1905. aasta revolutsioonisündmusi Eesti 1. poliitilise erakonnana ning erakond toetas algselt Venemaa Konstitutsiooniliste Demokraatide Partei ideid parlamentaarsest —konstitutsioonilisest monarhiast Venemaal, täiendades seda nõudmistega Eestile piiratud autonoomiaõiguste andmise kohta analoogselt Soome Suurvürstiriigiga ja Poolaga ning eestlastele baltisakslaste ja venelastega võrdsete õiguste saavutamine rahumeelsel ja demokraatlikul teel.
Erakonna peamisteks ideoloogideks olid Jaan Tõnisson ja tema mõttekaaslane Villem Reiman, aktiivselt osalesid erakonna tegevuses Heinrich Koppel, Oskar Rütli jt

Osalus legaalses poliitikas

Erakond alustas tegevust 26. novembril (9. detsembril) 1905. aastal.
1905. aasta lõpus toimunud Eesti Rahvaasemike Kongressil jäi ERE tagasihoidlikumate seisukohtade juurde, samas kui sotsialistid ja teised radikaalid esitasid "aulakoosolekul" tunduvalt äärmuslikumaid seisukohti. ERE mõõdukad vaated võimaldasid erakonnal tegutseda ka pärast 1905. aasta revolutsiooni mahasurumist ning pikki aastaid oligi see Eesti ainus legaalselt tegutsev erakond.
ERE saadikud kandideerisid Venemaa keisririigi Riigiduumasse ning nende esindajad valiti Riigiduuma 3 koosseisu.
1917. aasta alguses, kui poliitilised olud taas Veebruarirevolutsiooni aegadel vabamaks muutusid, reorganiseeris Jaan Tõnisson ERE ümber Eesti Demokraatlikuks Erakonnaks.
Argo Kirss

Argo Kirss (sündinud 17. oktoobril 1969 Haapsalus) on Eesti poliitik ja õpetaja.
Argo Kirss on lõpetanud Saaremaa Ühisgümnaasiumi 1987 ning Tartu Ülikooli keemiateaduskonna 1992.
Ta on õpetanud Kuressaare Gümnaasiumis keemiat.
Ta on alates 1999. aastast Erakonna Isamaa ja Res Publica Liit liige.
One Vanderbilt

One Vanderbilt on tarindamisel 397 meetri kõrgune 67 korrusega pilvelõhkuja. Kõrghoonest, mis asub Midtown Manhattanis kohe Grand Central Terminali kõrval 42nd Street ja Vanderbilt Avenue nurgal, saab 2020. aastal New Yorgi üks kõrgeimaid ehitisi.
Filantroopia

Filantroopia ajalugu

Filantroopia kui ühiskondliku nähtuse juured on peidus Euroopas, antiiksete Kreeka ja Rooma tavades aga ka piibliaegades. Tegelikult võimegi leida Piiblist kõige esimesi näiteid filantroopiast ja filantroopiliseks otstarbeks annetuste kogumisest. Tänapäeval on aga filantroopia ühiskondliku mõtteviisina väga tunnuslik nähtus just Põhja-Ameerikale, eelkõige Ameerika Ühendriikidele ja nn Vana-Maailm on pisut maha jäänud.
Filantroopia algusaeg keskendus isiklikule heategevusele. Muutuse mõtteviisi tõi Benjamin Franklin, kes uskus kogukonda ja üldisesse heaollu. Franklin arvas, et ühiskond võib ise ennast ümber kujundada nii, et ei jää enam abivajajaid ja kaob ka vajadus heategevuseks. Ta kasutas inimeste ühenduste (assotsiatsioonide) mõistet, kus inimesed töötavad ühise heaolu nimel.
18. sajandi lõpus hakatigi Ameerikas looma massiliselt ühendusi, esialgu spontaanselt sarnaste huvide ja eesmärkidega inimeste poolt. Üha enam hakati aga tegutsema ka avaliku poliitika raames ja ühendused muutusid juriidilisteks isikuteks. Heategevus, mis tähendas puudust kannatavate kaaskodanike otsest ja kaastundliku teenimist, andis teed filantroopiale, mis pakkus kaudset ja mitteisikustatud tegevus, olles suunatud terve kogukonna sotsiaalsetele probleemidele.
19. sajandi lõpu poole kerkis esile kaks silmapaistvat filantroopi, kes avaldasid maailma filantroopilisele mõtteviisile ja tegevusele mõju pika aja jooksul. Tööstur Andrew Carnegie uskus filantroopia ennetavasse jõusse. Ta arvas et elus edasijõudnud peaksid head tegema kogu ühiskonna muutmiseks, mitte ainult parandama üksikuid ühiskondlikke probleeme. Tema ideedel põhineb tänaseks väga levinud filantroopilise organisatsiooni vorm – fond ehk sihtasutus. John D. Rockefeller andis fondide liikumisele edasise tõuke. Tema teeneks on filantroopilise tegevuse süstemaatiliseks muutmine – enne annetuse tegemist uuriti põhjalikult organisatsiooni või ürituse eesmärke ja vajadusi.
Alates 20. sajandi teisest poolest on filantroopia alane tegevus eelkõige ettevõtete poolt muutunud veelgi süsteemsemaks ja kaalutlevamaks. Kasutusele on tulnud terminid, korporatiivne sotsiaalne vastutus, sponsorlus ja sotsiaalseosega turundus. Üha enam arvestavad ettevõtted head tehes oma äriliste huvidega, katsudes siduda toetuspoliitikat ettevõtte missiooni, visiooni ning toodete ja teenustega. Kasvanud on ka ootused ja nõudmised toetatavatele ühendustele, eeldatakse üha enam professionaalsust organisatsiooni- ja projektjuhtimisel, teadmisi turundusest.
Technoseum

Technoseum on tehnoloogiamuuseum Saksamaal Baden-Württembergi liidumaal Mannheimis. Muuseumi ekspositsioonid kujutavad industrialiseerimisega seonduvat.
Muuseumihoone ehitati 1982-1990.
1992 tunnistati muuseum Euroopa aasta muuseumiks.
Rita Levi-Montalcini

Rita Levi-Montalcini (22. aprill 1909 Torino – 30. detsember 2012 Rooma) oli juudi päritolu itaalia neuroloog, Nobeli auhinna laureaat.
Ta pälvis 1986. aastal koos Stanley Coheniga Nobeli füsioloogia- või meditsiiniauhinna närvirakkude kasvufaktori avastamise eest.

Elulugu

Rita sündis sefaradi juudi peres. Tal oli kaksikõde Paula ja nad olid pere 4 lapsest noorimad. Tema isa oli elektriinsener ja matemaatik, ema oli andekas maalikunstnik. Tema vanem vend Gino Levi oli arhitekt ja Torino ülikooli professor.
Pärast seda, kui Rita nägi lähedast peresõpra vähki suremas, otsustas ta minna meditsiinikooli. Selleks pidi ta ümber veenma oma isa, kes uskus, et elukutse omandamine hakkab naisel segama ema ja abikaasa kohuseid. 1930 asus Rita õppima Torino meditsiinikooli ja lõpetas selle 1936. Ta õppis seal koos Giuseppe Leviga ja asus pärast lõpetamist tööle tolle assistendina.
1938 pidi ta sellest kohast loobuma, kui Benito Mussolini võttis vastu rassimanifesti, millega juutidel keelati akadeemiline karjäär. Rita jätkas tööd kodulaboratooriumis. 1943 kolis ta Firenzesse ja seadis ka seal labori üles. 1945 naasis perekond Torinosse. Ta uuris närvirakkude kasvu kanaembrüotel.
1946 võttis ta vastu kutse Saint Louises asuvasse Washingtoni ülikooli professor Viktor Hamburgeri käe alla. Esialgu kutsuti ta üheks semestriks, kuid lõpuks jäi ta Saint Louisesse 30 aastaks. Seal tegi ta ka oma kõige tähtsama avastuse: ta eraldas 1952 vähirakkudest aine, mis põhjustab närvirakkude eriti kiire kasvu vähirakkudes. 1958 sai ta korraliseks professoriks ja 1962 avas ta Roomas uurimiskeskuse. Sellest ajast peale oli ta osa ajast Saint Louises ja osa ajast Roomas. 1961–1969 juhatas ta Roomas neurobioloogia uurimiskeskust ja 1969–1978 rakubioloogia laboratooriumi.
1. augustil 2001 nimetas Itaalia president Carlo Azeglio Ciampi ta eluaegseks senaatoriks. Ta osaleb aktiivselt ülemkoja töös, välja arvatud juhul, kui ta on hõivatud akadeemilise tegevusega mujal maailmas. Senaatorina toetas ta vasakpoolseid erakondi ja Romano Prodi valitsust. Selletõttu on paremtsentristlikud senaatorid teda niihästi avalikult kui ka blogides sageli solvanud, kui ta keeldus valitsusele umbusaldust avaldamast. Paremäärmuslased heidavad talle lisaks ette seda, et ta on naine, juut ja liiga vana.
Enne oma surma oli ta vanim elav ja kõige vanemaks elanud Nobeli auhinna saanud isik. Elu lõpus oli ta kõva kuulmisega ja peaaegu pime.
Kõrvalahelik

Suur-Kaukasuse Kõrvalahelik (vene Боковой хребет) on mäeahelik Põhja-Kaukaasias. Kulgeb loode-kagu suunas Suur-Kaukasuse Peaahelikust kirdes.
Kõrvalahelik on Kaukasuse kõrgeim osa, seal asub Elbruse mägi kõrgusega 5642 meetrit. Kõrvalahelikku läbib palju kuristikke, mh. Dariali kuristik Tereki jõel.
Sergei Baruzdin

Sergei Baruzdin (vene Сергей Алексеевич Баруздин; 22. juuli 1926 Moskva – 4. märts 1991 Moskva) oli vene kirjanik. Põhiliselt oli ta tuntud laste- ja noorsookirjanikuna.
Sergei Baruzdini esimene jutustus ilmus lasteajakirjas 1938. aastal. Ta võttis osa Teisest maailmasõjast. Üleliidulisse Kommunistlikku (bolševike) Parteisse astus ta 1949. aastal. 1958. aastal lõpetas Sergei Baruzdin Maksim Gorki nimelise Kirjandusinstituudi. 1957–1965 oli ta Vene NFSV Kirjanike Liidu juhatuse sekretär, alates 1967. aastast oli ta Nõukogude Liidu Kirjanike Liidu sekretär. Alates 1965. aastast töötas Sergei Baruzdin ajakirja Družba Narodov peatoimetajana.
Saalomoni meri

Saalomoni meri on Vaikse ookeani mereala, mis piirneb edelas Uus-Guineaga, loodes Bismarcki saarestikuga ja kirdes Saalomoni saartega. Poliitiliselt kuulub mere lääne- ja keskosa Paapua Uus-Guineale, idaosa Saalomoni Saartele.
Saalomoni mere suurim sügavus on 9140 meetrit.

Piirid

Loodes piirneb Saalomoni meri Bismarcki merega. Nende piir algab Uus-Guineal olevalt Teliata neemelt, kulgeb üle Vitjazi väina Umboi saare põhjatippu, sealt Uus-Britannia saare läänetippu, selle põhjarannikut mööda kuni kirderannikul oleva Kokopo linnani ja sealt mööda 4°50' lõunalaiust itta Uus-Iirimaa saare lõunatippu.
Kirdes piirneb Saalomoni meri Vaikse ookeani alaga, mida eraldi mereks ei arvata. See piir kulgeb Uus-Iirimaa saare lõunatipust Buka saare põhjatippu, läbi selle saare ja Bougainville'i saare lõunarannikut pidi viimase kagutippu, edasi mööda Choiseuli, Santa Isabeli ja Malaita saari igaühe loodetipust kagutippu kuni Makita loodetipuni.
Lõunas piirneb Saalomoni meri Korallimerega. Piir kulgeb Makita loodetipust Uus-Guinea kagutippu, nii et Lousiade saarestik koos juurdekuuluvate riffidega jääb Saalomoni merre.
Haapsalu Kalakombinaat

Haapsalu Kalakombinaat (aastatel 1973–1978 Haapsalu Eksperimentaalne Kalakombinaat) oli aastatel 1946–1978 Haapsalus tegutsenud kombinaat. Kombinaat töötas Krimmi holmil uues sadamas ning tegeles kalakasvatuse ja kalatöötlemisega.

Ülevaade

Kombinaat tegeles vääriskalavarude suurendamisega ning kombinaadile kuulus kalatöötlemistehas Haapsalus, kalakasvatuse ja -töötlemise tehas Hara külas, Sindi kalakasvatusmajand ja Vagula järve ääres asunud noorkalakasvatus.
Kombinaadil oli konservitööstus ja 300-tonnise mahutavusega külmutushoone. Sealseid konserve eksporditi ka teistesse liiduvabariikidesse ja värske kalaga varustati näiteks Moskvat. Lisaks rajas kombinaat Virtsu ostupunkti, millest hiljem sai eraldiseisev Virtsu Kalatööstus.

Kombinaadi tegevuse lõpetamine

Haapsalu Eksperimentaalne Kalakombinaat likvideeriti Eesti NSV Ministrite Nõukogu määruse nr 442 (26.12.1978) alusel alates 1979. aasta 1. jaanuarist. Eesti NSV Ministrite Nõukogu Kalamajanduse Valitsuse käskkirjaga nr 316 (29.12.1978) kanti kombinaadi varad kalurikolhoosi "Lääne Kalur" bilanssi. Kalurikolhoos jätkas muuhulgas 1980. aastatel ka kalakasvatusega Haras (kuni see 1985. aastal lõpetati seoses sellega, et Rohuküla sadam sai kolhoosi peamiseks kasvatuskohaks).

Piirkond tänapäeval

Ka 1990. aastatel jätkus Krimmi holmil endise kalakombinaadi hoonetes kalatööstusega seotud tegevus, kuid 2000. aastate keskpaigas lõpetas töö viimane Krimmi holmil tegutsenud kalatööstus. Sealsed maad osteti kinnisvara arendamise eesmärgil, kuid 2000. aastate lõpus aset leidnud majandussurutise tõttu plaanid ei realiseerunud ja Krimmi holmil paiknevad varemed lagunevad edasi.
Keskuurimisbüroo

Keskuurimisbüroo (lühend KUB) oli Eesti Politseiameti alluvuses tegutsenud riigiasutus.
KUB moodustati 1993 Riikliku Kohtueelse Uurimise Ameti baasil.
KUBil olid oma maakondlikud uurimisbürood.
1. juulil 1998 liideti KUB koos mitme teise asutusega Keskkriminaalpolitseiga. KUBi maakondlikud uurimisbürood liideti maakondade politseiprefektuuridega.
Munamägi (Pärnu)

Munamägi on tehislik kõrgendik Pärnu kesklinnas. Ümber mäe on Munamäe park.
Munamäe ajalugu ulatub Pärnu kindlustuste rajamise aega 17. sajandil. Munamägi tekkis 20. sajandi algul endisaegse Mercuriuse bastioni laiali ajamise tulemusena.
E-Kultuuripärand

E-Kultuuripärand on Eesti mäluasutuste (muuseumide, raamatukogude, arhiivide jt) ühine infovärav (veebiportaal), kust leiab infot kultuuripärandi objektide kohta.
2013. aastal oli infoväravast leitav u 1,5 mln kultuuripärandi objekti.
2013. aastal otsis infosüsteem kultuuripärandi objekte Eesti Rahvusraamatukogu andmebaasist DIGAR, infosüsteemist MuIS ja Eesti Rahvusringhäälingu arhiivist.