Maḩmūd Aḩmadīnezhād

Päritolu ja elu enne poliitikukarjääri

Aḩmadīnezhādi sünninimi oli Mahmoud Saborjhian. Ta oli sepa poeg, kes sündis Garmsari piirkonnas Aradani külas. 1950. aastatel kolis tema perekond Teherani, otsides jõukamat elujärge. Sel perioodil vahetas perekond oma nime Aḩmadīnezhādi vastu.
1976. aastal astus Aḩmadīnezhād Iraani Riiklikku Ülikooli. Ta on väitnud, et saavutas sellel õppeaastal 132. koha 400 000 kandideerija hulgast. Varsti võeti ta vastu Iraani Tehnikaülikooli bakalaureuseõppesse ehitusteaduskonnas. 1986 astus ta samas ülikoolis magistriõppesse ning 1997 sai ta samal erialal (inseneriehituses ja linnaplaneerimises) doktorikraadi. Samal ajal (1993–1997) oli ta Ardabili provintsi kindralkuberner. Aḩmadīnezhād oli samas ülikoolis lektor ja ülikooli nõukogu liige kuni 1989. aastani.
Pärast 1979 toimunud Islamirevolutsiooni sai temast Tugevdamisameti rühmajuht, organisatsioon, mille eesmärgiks oli ennetada sümpatiseerimist või toetajaks astumist poliitiliselt võrsuva Mojahedin-e Khalqiga. Pärast seda, kui Saddam Hussein ründas Iraani, liitus Aḩmadīnezhād Islami Revolutsioonilise Kaardiväega ning teenis nende luures ja julgeolekuaparaadis. Samas ütles tema nõunik Mojtaba Samareh Hashemi, et “ta ei ole kunagi olnud ametlik või mitteametlik Kaardiväe liige, selle asemel oli ta olnud lihtsalt mobiliseerimise käigus kaasa haaratud liige".
Ahmadinejad on abielus. Tal on kaks poega ja üks tütar. Üks tema poegadest õppis kunagi Amirkabiri Tehnikaülikoolis (Teherani Polütehniline Instituut).

Varajasem poliitiline tegevus

Ahmadinejad alustas oma poliitilist karjääri 1980. aastatel Maku ja Khoy piirkonna, mis asuvad Lääne-Aserbaidžaanis, kubernerina. Sellel järel sai temast kaheks aastaks Kurdistani provintsi kindralkuberneri nõunik, mille järel määrati ta Ardabili provintsi kindralkuberneriks 1993. aastal. 1997. aastal kõrvaldas Mohammad Khatami Ahmadinejadi tema positsioonilt Ardabilist ning selle järel naasis ta ülikooli õppejõuks. Seevastu 2003. aastal tõusis Ahmadinejad poliitilise tähelepanu alla pärast seda, kui Teherani linnavolikogu määras ta linnapeaks, pärast seda, kui 12 protsendiline vastaskandidaadi kaotus valis võimule Islamistliku Iraani Ehitajate Liidu konservatiivse kandidaadi Teheranis – Mahmoud Ahmadinejadi
Linnapeaks olemise ajal andis ta tagurpidi käigu paljudele muutustele, mille olid seni heaks kiitnud eelmised modernistidest ja reformimeelsetest linnapead. Samuti suurendas ta religiooni tähtsust kultuurikeskuste tegevuses ning läks isegi nii kaugele, et rakendas tööle erilifte meeste ja naiste jaoks, seda nii ametiasutustes kui ka kaubanduskeskustes. Samuti käis ta välja idee, mille kohaselt maetaks need isikud, kes hukkusid Iraagi-Iraani sõja käigus Teherani suurtele väljakutele. Lisaks pandi rõhku ka annetustegevuse suurendamiseks, mille kohaselt toetati vaeseid, andes neile näiteks tasuta seepi.
Pärast kahte aastat linnapeaametis pandi Ahmadinejad nimekirja, kus võitlesid omavahel 65 linnapead üle maailma Maailma Linnapea tiitli nimel. Sellel võistlusskaalal kuulus Ahmadinejad 3 tugevaima kandidaadi hulka esikümnes, kuid ta kukkus sealt välja, kuna ta astus sellest positsioonilt tagasi. 550-st nominatsiooni saanud linnapeast 9 olid pärit Aasiast.
Ta polnud laialdaselt tuntud, kui ta alustas oma presidendi kampaaniat, kuigi ta oli endale siiski juba nime teinud mitmete varasemate reformide tagasilükkamisega. Pärast seda, kui Ahmadinejad valiti presidendiks, astus ta oma ametipostilt Teherani linnapeana tagasi. Tema tagasiastumispalve võeti vastu 28. juunil 2005.
Ta on ka Islami Ühiskonna inseneride Kesknõukogu liige, kuid tema peamine parteiline toetus pärineb Islamistliku Iraani Ehitajate Liidu partei siseringkonnast.

Valimised ja valitsemisaeg

Ahmadinejadist sai Iraani kuues president 6. augustil 2005, pärast seda, kui oli võitnud 62% valijate häältest lisavoorus. Seda on peaaegu 2 korda rohkem kui saavutas eelmine president Akbar Hashemi Rafsanjani, arvestades asjaolu, et valijate arv oli tõusnud kolmekordselt hr Rafsanjani valitsuskabineti ajal. Ahmadinejad võttis presidendiameti volitused Ülemjuhilt Ayatollah Khameneilt 3. augustil 2005. Inauguratsiooni tseremoonial, kus ta võttis volitust vastu, suudles ta Khamenei kätt, et demonstreerida oma lojaalsust temale. Ahmadinejadi volitused presidendina lõpevad 2009. aasta augustis, kuid sellegi poolest on tal konstitutsioonikohane õigus kandideerida veel üks kord ametisse 2009. aasta presidendivalimiste ajal.

Tuumaprogramm

Ahmadinejad on olnud häälekas Iraani tuumaprogrammi toetaja ning on tungivalt väitnud, et see on vaid rahuotstarbelistel eesmärkidel. Ta on korduvalt toonitanud, et tuumapommi ehitamine ei kuulu tema valitsuse üldpoliitika alla. Ta on öelnud, et selline poliitika on „ebaseaduslik ja vastuolus meie religiooniga“. 2006. aasta jaanuaris Teheranis toimunud konverentsil mainis ta ka, et riik, millel on „kultuur, loogika ja tsivilisatsioon“ ei vaja tuumarelvi ning maad, kes sihipäraselt töötavad välja tuumarelvi, on need maad, mis tahavad lahendada kõik küsimused jõumeetoditega. Ühel intervjuul 2008. aastal täpsustas ta oma seisukohta veelgi, öeldes, et riigid, kes pürivad eesmärgiga jõuda tuumarelvani on poliitiliselt mahajäänud riigid ning need, kes neid omavad ning süstemaatiliselt teevad nendest relvadest uusi versioone on „veel rohkem mahajäänud“.
2006. aasta aprillis teatas Ahmadinejad, et Iraan on edukalt rikastanud uraani astmele, mis on sobiv tuumaahela loomiseks. Kõnes üliõpilastele ja akadeemikutele Mashhadi linnas tsiteeriti teda, tema väitega, et Iraani seisukord on muutunud kapitaalselt, kuna too on muutunud tuumajõuga riigiks ning suhtleb nüüdsest teiste riikidega sellelt astmelt. 13. aprillil 2006 tsiteeris Iraani uudisteagentuur (IRNA), et Ahmadinejad olevat öelnud, et mittesõjaotstarbeline Iraani tuumaprogramm ei kujuta endast mingit ohtu ühelegi riigile, kuna „me tahame rahu ja stabiilsust ja me ei põhjusta ebaõiglust kellelegi ning samal ajal ei alistu me ka kellegi ebaõiglusele“.
Hoolimata Ahmadinejadi häälekast toetusest programmile, ei ole Iraani presidendi kantselei vastutav tuumajaama alase poliitika üle. See on hoopis koordineeritav Riikliku Ülemjulgeolekunõukogu poolt. Nõukogus on 2 liiget, kes on ametisse nimetatud Ülemjuhi poolt, lisaks sõjaväeametnikud ja seadusandliku, täidesaatva ja kohtuvõimu esindajad valitsusest. See annab vastust otse Ülemjuhile Ayatollah Ali Khameneile, kes andis välja korralduse, mille kohaselt keelustati tuumarelvad 2005. aastal.
Tavaliselt Khamenei hoidub avalikkuse ees rääkimast, kuid sellegipoolest on ta tugevalt kritiseerinud Ahmadinejadi seisukohti tuumaenergia kohal. Sellest hoolimata, presidendile lähedal seisvate allikate kohaselt olevat selline informatsioon tulnud Rafsanjanilt. Ahmadinejad lubas 23. veebruaril 2008, et Iraani ei peata keegi arendamast tema rahumeelset tuumaprogrammi ja lisas, et „tuumatehnoloogia“ on tehnoloogia, millele mõned riigid on seadnud monopoli. Ahmadinejad teatas, et vähemalt 16 erinevat võimalust arendamaks rahumeelset tuumaprogrammi, on seni kindlaks tehtud.

Suhted Ameerika Ühendriikidega

Ahmadinejadi presidentuuri jooksul on Iraani ja USA suhted olnud elavamad rohkem kui 30 aasta jooksul. Iraan ja USA külmutasid diplomaatilised suhted 1980. aastal ning neil ei olnud otsest diplomaatilist kontakti kuni 2007. aasta maini.
Ühelt poolt, kui USA on väljendanud oma toetust Palestiina riigi loomisel, on ta ka öelnud, et Iisraelil on „õigus eksisteerida”, samas Iraani president Mahmoud Ahmadinejad on vastulausena öelnud, et Iisrael tuleks üldse transportida Euroopasse. USA on saatnud selged signaalid Iraanile, et Iraani positsioon, milles väljendatakse, et Iisraeli riigi eksisteerimine on neile vastuvõetamatu, võib viia USA juhitud rünnakuni Iraani tuumaprogrammiga seotud hoonete vastu. Kuigi Iraan on eitanud osalust Iraagis, on president Bush selgelt hoiatanud „tagajärgede“ eest, saates Iraanile selge signaali, et USA võib nende vastu alustada sõjalist agressiooni. Bushi administratsioon loeb Iraani üheks juhtivaks riigiks rahvusvahelises terrorismis. Iraan on kuulunud USA terrorismi toetavate riikide nimekirja alates 1984. aastast, see on aga süüdistus, mille Iraani riik ja president Ahmadinejad on tagasi lükanud.
8. mail 2008 saatis Ahmadinejad isikliku kirja president Bushile, kutsudes teda üles „uutele ideedele” arendamaks Iraani tuumaprogrammi tupikküsimust. USA riigisekretär/välisminister Condoleezza Rice ja Rahvusliku Julgeolekunõuniku Stephen Hadly vaatlesid seda kirja samuti ning lugesid selle poliitiliseks vembuks ja publikumi tähelepanu tõmbajaks, mis ei puudutanud absoluutselt USA muresid seoses Iraani tuumaprogrammiga. Mõned päevad hiljem, ühel kohtumisel Jakartas, ütles Ahmadinejad, et „see kiri oli üleskutseks monoteismile ja õiglusele, mis on iseloomulikud mõlematele jumalikele prohvetitele“.
Ahmadinejad kutsus president George W. Bushi debatile ÜRO Üldassamblees, mis pidi aset leidma 19. septembril 2006. Debatt pidi sisaldama arutelu Iraani õiguse üle rikastada uraani. See kutse lükati aga resoluutselt tagasi Valge Maja pressiesindaja Tony Snow poolt.
2006. aasta novembris kirjutas Ahmadinejad avatud kirja Ameerika rahvale, milles väljendas enda ärevust ja muret. Ta väljendas, et on kiirelt vaja arendada dialoogi USA ja Iraani vahel, kuna USA administratsiooni tegevused Lähis-Idas on murettekitavad ning USA varjab tõde tegeliku reaalsuse kohta.
2008. aasta oktoobris väljendas president Ahmadinejad oma õnnetunnet 2008. aasta majandussurutise üle ning mida ta pilkavalt kutsus ka „liberalismi kokkukukkumiseks“. Ta lisas, et läänt on juhitud „surnusse punkti“ ning Iraan on uhke selle üle, et „ta on suutnud lõpu peale teha liberaalsele majandusele“. Ahmadinejad ütles oma 2008. aasta septembris peetud kõnes ÜRO Üldassambleele, et Ameerika impeerium on varsti kokku kukkumas, kuid ei täpsustanud, kuidas. „Ameerika impeerium maailmas on jõudmas oma teelahkme lõpuni ning selle riigi järgmised valitsejad peavad limiteerima enda segamist maailma asjadesse vaid enda riigi piires,“ lisas president Ahmadinejad.