Linnaökoloogia

Linnaökoloogia taust

Linnaökoloogia tähtsus kasvas pärast Teist maailmasõda. Arenguhüpe toimus 1950. aastate lõpus Ameerikas positivismi ja sotsiaalteaduste taustal, kui teadurid hakkasid esitama linnade arengumudeleid. Linnaökoloogia linnageograafia mõistes käsitleb linnasisese struktuuri ja ruumilise organiseerumise uurimist. Linnaökoloogia teooria on mõjutatud looduse protsessidest, nn looduslikust determinismist, mis väljendub darvinismina, kus erinevatest etnilistest gruppidest inimesed võitlevad enda eluruumi kvaliteedi pärast.
Varajase linnaökoloogia arendas välja Chicago koolkond Ameerikas. Suurima panuse andjateks antud valdkonna uurimises võib pidada Chicago ülikooli sotsiaal- ja majandusteaduskonna õppejõude: Ernest Burgess, Robert Ezra Park, Louis Wirth ja R. D. McKenzie. Nende uurimuste taustideoloogias olid tähtsatel kohtadel majanduse valdkonnas Adam Smith ja bioloogias Charles Darwin.
Inimene on loodusseadustega tihedalt seotud. Suuremad, rikkamad ja mõjuvõimsamad on need, kes võidavad endale parema positsiooni linnaruumis. Rikkamad võidavad ökoloogilises võitluses linnaruumi paremad osad, kus on parem ligipääs transpordile, kanalisatsioonile ja tervislikumale keskkonnale. Vaesemad peavad leppima kehvemate piirkondadega saastatud õhuga piirkondades. Sarnastele arusaamadele tuginedes hakati linnaökoloogias tähelepanu pöörama morfoloogilistele küsimustele – kus inimtegevused ja teenused paiknevad ning milliste elupaikade pärast erinevate kultuuriliste ja sotsiaalsete taustadega grupid võitlevad. 
Linnaökoloogias vaadeldakse linna kui looduslikku organismi, mis areneb faaside kaudu nagu elusorganism: sündimine --> noorus --> küpsus --> vananemine --> surm. Linn on kui ökoloogiline üksus, kus konkurents inimeste vahel toimub sotsiaal-majanduslikus keskkonnas. Elupaigad jaotuvad erineva kultuurilise ja sotsiaalse taustaga gruppide vahel loomuliku konkurentsi alusel. Linnaosa hakkab arenema ja muutuma, kui sinna rändavad teise etnilise grupi esindajad. Selle tagajärjel toimub invasioon, seejärel algne konsolideerumine, täielik konsolideerumine ja lõpuks linnaosa täitumine. Mõningate eeldustega on eelkirjeldatust loodud linnamudeleid, millega saab seletada erinevate maailma linnade ruumilist arengut.

Sektormudel

Sektormudel (inglise keeles sector model) on tuntud ka kui Hoyti mudel (inglise keeles Hoyt model). Majandusteadlane Homer Hoyt uuris Föderaalse Elamuhaldusameti ettepanekul 142 linna Ameerika Ühendriikides, käsitledes põhiliselt kvartali maarentide arengut aastatel 1878–1928.
Ametnikke huvitasid kõige rohkem linnad, kus laenude risk on kõige suurem. Võttes aluseks Burgessi kontsentrilise ringmudeli, leidis Hoyt enda uurimuse käigus, et rentide suurus muutub linnas hoopis sektoriaalselt. Uurimuse tulemusi sai linnades kasutada veel aastakümneid hiljem. Sarnaselt ökoloogiliste protsessidega toimub ka rendipindadel konkurents. Madalama staatusega inimesed püüavad tõusta parematesse piirkondadesse.
Selle mudeli järgi jaotuvad linnad sektoriteks, mis ulatuvad kiirtena linnast välja kesklinnas asuvast ärikeskusest. Kõige kõrgemad rendid on linnasüdames. Kõrgema staatusega inimesed elavad tavaliselt rasketööstusest võimalikult kaugel kõrgemates kohtades, kus on puhtam õhk ja väiksemad võimalused üleujutusteks. Keskmise sissetulekuga inimesed elavad tavaliselt rikastest üle jäänud rendipindadel ja neile võimalikult lähedal. Vastavalt sissetulekule koonduvad elanikud võimalikult headesse piirkondadesse. Madalaima sissetulekuga elanikud peavad leppima kehvemate tingimustega tehaste piirkonnas, kus on halb õhk ja suuremad riskid üleujutusteks. Aja jooksul arenevad kõrgema rendi piirkonnad mööda transpordikoridore, mis paiknevad kõrgemal.
Hoyt moodustas linnamaa hindade uurimuse tulemustest suhtelise maakasutuse mudeli. Selles mudelis järgib linnamaa kasutus transpordikoridore. Majandustegevus ja inimeste elupiirkonnad on teineteisega seotud. Tööstus koguneb ühte, kaubandus teise linnaosasse. Tööstuse jaoks on oluline lihtsam ning odavam transport, kaubandusele jõukamate elanike lähedus. Elamupiirkonnad asuvad suuremate teede ääres, sest sealt pääseb kiiremini keskusse. Kohalikud topograafilised ja ajaloolised erinevused mõjutavad täpsete tsoonide paiknemist ja nende suurust. Lisaks mõjutab piirkondi nende reklaamimine ja arendamine. Põlvkonna vahetumisel otsivad nooremad alati paremaid piirkondi.