google/wiki40b huggingface dataset:
Janka Kupała

Noorus

Janka Kupala sündis 7. juulil 1882 Viazynka] karjamõisas Maładziečna lähedal. Ehkki tema perekond pärines šlahtast, olid Kupala vanemad mõisamaade rentnikud. Nii sündis Kupala sisuliselt maata talupoegade klassi. Ta sai traditsioonilise valgevene hariduse, lõpetades õpingud 1898. aastal. Pärast isa surma 1902. aastal töötas Kupala juhutöödel, sealhulgas koduõpetaja, poeabilise ja arvepidajana.
Kupala esimene tõsiseltvõetav kirjanduslik katsetus oli poolakeelne sentimentaalne luuletus "Ziarno", mis valmis umbkaudu 1903–1904 pseudonüümi "K-a" all. Tema esimene valgevenekeelne teos "Мая доля" pärineb 15. juulist 1904. Kupala esimene avaldatud luuletus "Мужык" ("Talumees") pääses trükki umbes aasta hiljem valgevene keeles, ehkki venekeelses Valgevene ajalehes Severo-Zapadnõi Krai 11. mail 1905. Rida luuletusi ilmus seejärel valgevenekeelses ajalehes Naša Niva 1906–1907.

Vilniuses ja Peterburis

1908. aastal kolis Janka Kupala Valgevenest Vilno kubermangu Vilniusse, kus jätkas karjääri luuletajana. Samal aastal ilmunud esikkogu "Жалейка" ("Flöödike") põhjustas valitsusasutuste repressioonid ja raamat konfiskeeriti kui riigivastane väljaanne. 1909. aastal tühistati käsk Kupala arreteerimiseks, kuid teine trükk konfiskeeriti taas, sedapuhku tegid seda Vilniuse kohalikud võimud. Kupala loobus tööst Naša Niva heaks, et mitte rikkuda ajalehe mainet.
1909. aastal lahkus Kupala Peterburi. Järgmisel aastal avaldas ta rea teoseid, sealhulgas poeemi "Адвечная песьня" ("Igavene laul"), mis ilmus Peterburis raamatuna 1910. aasta juulis. "Сон на кургане" ("Uni kurgaanil") valmis augustis 1910; teos sümboliseeris Kupala kodumaa Valgevene viletsat olukorda. Kupala naasis Peterburist Vilniusse 1913. aastal. Teda 1910. aastail mõjutanud autorite seas oli ka Maksim Gorki.

Nõukogude aeg

Pärast Oktoobrirevolutsiooni 1917. aastal muutusid Janka Kupala kirjutised optimistlikumateks. Tema arvukate tõlgete seas valgevene keelde oli ka marksistlik hümn "Internatsionaal". Sellegipoolest säilitas Kupala sidemed Valgevene Vabariigi nõukogudevastaste emigrantidega, kes 1927. aastal tehtud välismaareisil kutsusid teda ühinema nendega paguluses Tšehhoslovakkias. Kui Kupala koju tagasi jõudis, suhtusid uued võimud temasse kohatise kahtlusega. Kriitika ajakirjanduses tipnes süüdistustega natsionalismis. See lõppes siiski pärast Kupala avalikku patukahetsuskirja 1930. aastail.
1941. aastal anti Kupalale luulekogu "Ад сэрца" ("Südamest") eest Lenini orden.
1941. aastal, kui Natsi-Saksamaa okupeeris Valgevene, evakueerus raskelt haige Kupala algul Moskvasse ja seejärel Tatarstani. Isegi siis kirjutas ta luuletusi valgevene nõukogude partisanide toetuseks.
Kupala suri 1942. aastal Moskvas segastel asjaoludel, kukkudes alla hotelli Moskva trepikojast. Ametlikult tunnistati ta surm juhuseks, ent tänini kahtlustatakse ka enesetappu või mõrva.
Nõukogude ajal kujunes Janka Kupalast Valgevene kultuuri sümbol. 1945. aastal rajati Minskis tema lese eestvedamisel muuseum, mis tänapäeval on Valgevene juhtiv kirjandusmuuseum. Lääne-Valgevenes Hrodna linnas asutati 1978. aastal Janka Kupala Riiklik Ülikool.
Alfred Maasik

Alfred Maasik (26. jaanuar 1897 Tallinn – 6. juuli 1990 St. Petersburg, Pinellase maakond, Florida) oli Eesti kergejõustiklane.
Ta püstitas 1928. aastal 10 000 m jooksus Eesti rekordi ajaga 33.35,6. Ta tuli 1934. aastal maratonis Eesti meistriks.
1932. aasta olümpiamängudel Los Angeleses saavutas ta 50 km käimises kümnenda koha.

Isiklikku

Alfred Maasiku vend oli poksija ja jalgpallur Artur Maasik.
Võlur

Võlur (ka maag, sorts, nõid) on mütoloogias ja muinasjuttudes võluvõimete või -oskustega isik.
Renessansiaegsetes rüütliromaanides ja muinasjuttudes kujutatakse võlurit tihti hea tegelasena, kuid nõida halva tegelasena.

Ilukirjanduses

John Ronald Reuel Tolkieni "Kääbikus", "Sõrmuste isandas" ja "Silmarillionis" on võlurid (istarid) viis pooljumalikku olevust (maiarid), kellel on rohkem võimeid kui inimestel, haldjatel või päkapikkudel. Võlurid on saadetud Keskmaale jumalike jõudude (valar) saadikutena. Tegelastena esinevad kolm võlurit: Saruman Valge, Gandalf Hall ja Radagast Pruun. Kaks ülejäänud niinimetatud sinist võlurit – Alatar ja Pallando – olulisemate tegelastena ei esine.
J. K. Rowlingu kirjutatud Harry Potteri raamatusarjas on võlurid meessoost võluvõimetega inimesed ja nõiad naissoost võluvõimetega inimesed. Võluritel on samasugused võimed nagu nõidadel.
Ossip Pjatnitski

Ossip Pjatnitski, venepäraselt ka Jossif Pjatnitski (Осип Аронович Пятницкий, sünnijärgne nimi Иосель Ориолов Таршис; 17. jaanuar 1882 Vilkomir, Kovno kubermang – 29. juuli 1938 Moskva) oli Nõukogude partei- ja riigitegelane; üks ülemaailmse kommunistlike parteisid ühendanud Kommunistliku Internatsionaali juhte ning kominterni salajase luure- ja sidevõrgustiku OMC juht; rahvuselt juut.
Ossip Pjatnitski liitus VSDTP revolutsioonilise liikumisega 1898. aastal, pärast 1917. aasta oktoobrirevolutsiooni oli ta aastatel 1919–1920 Venemaa raudteetööliste ametiühingu esimees; aastatel 1918–1922 Moskva Nõukogu Täitevkomitee liige ja Ülevenemaalise Kesktäitevkomitee liige, 1920. aastast oli Pjatnitski VK(b)P Moskva linnakomitee sekretär; aastatel 1920–1921 VK(b)P KK liikme kandidaat, 1923. aastast Kominterni Täitevkomitee sekretär, aastatel 1924–1927 ÜK(b)P Keskkontrollkomisjoni liige, aastatel 1927–1937 ÜK(b)P KK liige.
Arreteeriti 27. juulil 1937. Mõsteti surma 28. juulil 1938, lasti maha 29. juulil 1938. Rehabiliteeriti postuumselt 1956. aasta jaanuaris.
Õhu tsirkulatsioon

Tsirkulatsioonitüübid

Tsirkulatsioonitüüpide klassifikatsioone on erinevaid, sõltudes piirkonnast, mis kirjelduse keskmeks võetakse. Eesti jaoks on osutunud praktiliseks Wangenheim-Girsi klassifikatsioon, mida järgnevalt kirjeldatakse.

Tsonaalne tsirkulatsioon (W- ehk läänetüüp)

Tekib positiivse NAO korral. Valdavad on läänetuuled, Põhja-Atlandilt jõudvad tsüklonid ja nendega saabuvad niisked õhumassid toovad kaasa niisked suved (kusjuures õhk võib olla soe) ja soojad talved.

Meridionaalne tsirkulatsioon (C-tüüp)

Tähistab õhuvoolu põhjast. Talvel mõju ilmale väike, sest temperatuuri samajooned on põhja-lõunasuunalised, kuid kevadel võib kaasa tuua külma ilma, sest põhja pool ei ole veel soojaks läinud.
Karl Tombak

Karl (Karla) Tombak (kuni nimede eestistamiseni ka Karl (Karla) Tombach); 9. juuli 1894 Ramma küla, Väinjärve vald, Koeru kihelkond, Järvamaa – 21. oktoober 1971 Aegviidu oli Eesti kaupmees, Elva linnavolinik ja abilinnavanem.
K. Tombak oli pärit talunike perest. Ta abiellus Ella Elvine Puskariga, neil sündis tütar Evi (1931).  
Perekond elas Elvas, kus Karl Tombak tegutses vilja- ja linakaupmehena, talle kuulus ka väike pudu- ja raamatukauplus. Alates 1939. aastast oli ta linnavolinik ja abilinnavanem, alates 1943. aastast linnavanema ajutine kohusetäitja.  
Ta kuulus Elva Algkooli hoolekogusse linna esindajana 1940. aastal.  
Elva Vabatahtliku Tuletõrjeühingu liikmena tunnustati tema tegevust 1944. aastal 2. järgu preemiaga. 
Karl Tombak arreteeriti 18. detsembril 1944 ja saadeti 1946. aastal Saraatovi oblastisse Venemaal. Pärast vabanemist 18. detsembril 1951 elas ta väikeses korteris Aegviidus, tütre pere läheduses. Kodu oli hävinud sõjatules. Alles 1955. aastal naasis Siberist tuberkuloosi haigestununa tema abikaasa, kes oli 1944. aastal põgenenud, elas Tallinnas ja küüditati hiljem, 1949. aasta märtsis. Tütrel õnnestus tänu heade inimeste hoiatustele küüditamisest pääseda.
Karl Tombak suri 77-aastasena aastal 1971.
Jõelähtme rahvamaja

Jõelähtme rahvamaja on rahvamaja Harju maakonnas Jõelähtme vallas Jõelähtme külas. Rahvamaja on Jõelähtme valla kultuurikeskuse allasutus. Rahvamaja tegevust juhib Merike Kahu.

Ajalugu

1919. aasta 23. veebruaril toimunud Jõelähtme Põllumeeste Seltsi peakoosolekul arutati muude teemade seas ka Jõelähtme seltside jaoks rahvamaja saamise küsimust. Samal aastal ostis vallavalitsus Irust rohkem vallamaja tarvis ohvitseride söögisaalina kasutuses olnud sõjaväebaraki, mis Jõelähtmes uuesti üles laoti.
Aastal 1923 anti hoone üle Jõelähtme Algkoolile. Kuna algselt plaanitud ümberehitustööd jäid rahapuudusel tegemata, säilitas hoone oma endise väljanägemise ka kooli käsutusse minnes. Jõelähtme Algkool tegutses hoones aastatel 1923–1950 ja kooli esimesteks õpetajateks olid Theodor Koonukõrv ning Amanda Tomberg.
Hoones asunud ruume lubati ürituste läbiviimiseks kasutada juba vallamajaks olemise ajal ja ajapikku muutus see seltsielu keskuseks. Alates 1950. aastast tegutseb hoones Jõelähtme rahvamaja, mille esimeseks juhatajaks oli Evald Nairismägi.
Ajaarvamine

Ajaarvamine on dateerimise süsteem, mille aluseks on teatud sündmusest möödunud või selleni jäänud aastate arv.

Vanad kalendrid

Šotimaal oli kuukalender kasutusel arvatavasti juba 10 000 aastat tagasi.
Avio (Trento)

Majandus

Avio ala on eriti tuntud veini tootmise poolest, nagu autohtoonne Enantio.
Mari Järvelaid

Mari Järvelaid (aastani 1980 Mari Palm; sündinud 25. septembril 1956 Tartus) on eesti arstiteadlane.

Haridus

Ta lõpetas 1974. aastal Tartu 2. Keskkooli, 1981. aastal Tartu Ülikooli kehakultuuriteaduskonna ja 1990. aastal arstiteaduskonna. 2004. aastal kaitses samas doktoriväitekirja "Health damaging risk behaviours in adolescence". Järvelaid täiendas end 1996 Rootsis, 1997 Maastrichti Ülikoolis, 1998 Zagrebi Ülikoolis, 1999 Iirimaal, 2001 Ljubljana Ülikoolis, 2002 Kiievis, 2006 Hollandis, 2010 Taanis.

Töö

Järvelaid oli aastatel 1974–1981 ENSV Spordikomitee instruktor, 1981–1984 TÜ Spordiklubi treener, 1990–1991 TÜ arstiteaduskonna intern, 1991–1998 Tartu Linna Polikliiniku üldarst, 2001–2004 Sotsiaalministeeriumi rahvaterviseosakonna peaspetsialist, 2004–2009 Tallinna tervisekaitsetalituse juhtivinspektor. 2009–2011 Terviseameti Põhja Talituse juhtivinspektor, 2011–2013 Terviseameti tervishoiu osakonna töötervishoiu büroo juhataja, alates septembrist 2013 arst-resident SA PERH Psühhiaatriakliinikus. 
Ta on lugenud alates 1995. aastast erinevates ülikoolides ja täienduskursustel loenguid meditsiinist, psühholoogiast, terviseriskidest, -kasvatusest ja muust.
Tema uurimisvaldkonnad on tervis ning terviseriskid ja -kaitse, teismeliseiga, nakkushaiguste epidemioloogia, esmatasandi arstiabi. 
Ta oli aastatel 2005–2006 ajakirja Moodne Meditsiin toimetaja ning 2006–2009 EL projekti Esmatasandi arstiabi toetuseks fõderaal- ja munitsipaaltasandil ekspert. Eesti Tervisekaitse Seltsi president (2004–), Harju Maavalitsuse tervisenõukogu liige.

Isiklikku

Ta on Lembit ja Asta Palmi tütar, tema abikaasa on professor Peeter Järvelaid.
Bumslang

Levila

Neid võib kohata Aafrikas - Sambias (va Põhja-Aafrikas).

Toksilisus

Pikka aega peeti neid mürgita madudeks. 
Aastal 1957 hammustas bumslangi poeg ameerika herpetoloogi Karl Patterson Schmidti (1890 – 1957) ja hammustus võis tõenäoliselt ka tema surma põhjustada. 
Käesoleval ajal on maod inimeste suhtes mürkmadudeks liigitatavad ja nende hammustus võib mürgistusseisundeid või koguni surma põhjustada.
Johann Samuel Tunder

Johann Samuel Tunder (aprill 1679 Käina – 24. veebruar/7. märts 1751 Käina) oli Eesti vaimulik.
Tunder õppis usuteadust (immatrikuleeriti 7. septembril 1699, oli kohal veel aastal 1702) Tartu Ülikoolis. Ordineeriti 3. juulil/14. juulil 1703 õpetajaks.
Ta oli aastatel 1703–1708 Käina Martini koguduse adjunktõpetaja, aastatel 1708–1751 sama koguduse õpetaja, lisaks hooldas aastatel 1711–1714 Reigi Jeesuse kogudust. Aastatel 1719–1751 oli ta Saarte-Lääne praostkonna praost. Aastal 1738 sai Senior ministerii'ks.

Isiklikku

Tema isa Otto Tunder oli Käina Martini koguduse õpetaja, ka tema poeg Wilhelm Friedrich Tunder oli Käina Martini koguduse õpetaja, tema tütre Sophie Julie mees Hermann Daniel Bonge oli Karja Katariina koguduse õpetaja.
Ühisloome

Mõiste kujunemine

2008. aastal pakkus Daren C. Brabham välja ühisloome võimaluse teadustekstide koostamiseks: "Crowdsourcing is an online, distributed problem-solving and production model."
2009. aastal pakkus ühisloome kui sotsiaalmajandusliku nähtuse definitsiooni välja Christian Papsdorf: "Crowdsourcing ist die Strategie des Auslagerns einer üblicherweise von Erwerbstätigen entgeltlich erbrachten Leistung durch eine Organisation oder Privatperson mittels eines offenen Aufrufes an eine Masse von unbekannten Akteuren, bei dem der Crowdsourcer und/oder die Crowdsourcees frei verwertbare und direkte wirtschaftliche Vorteile erlangen.". Selle definitsiooniga eraldab Papsdorf ühisloome mõiste selgelt ka mõistetest nagu avatud lähtekood (open source), individuaalne masstootmine (mass customization, Individualisierte Massenfertigung) või töötav klient (Arbeitender Kunde).
Grasbergi vald

Ajalugu

Enne tänase Grasbergi ala harimist ja koloniseerimist domineerisid maastikus nõmmed. Ala kuulus 1180. aastal loodud Bremeni peapiiskopkonnale. 1648. aasta Vestfaali rahuga muudeti vürstlik peapiiskopkond Bremeni hertsogkonnaks, mis anti koos Verdeni vürstkonnaga Kolmekümneaastases sõjas osalemise eest saagina esmalt personaalunioonis valitsemiseks Rootsi kroonile. Neid kahte Rootsile antud keiserlikku lääni kutsuti kõnekeeles Bremen-Verden.
Pärast Taani okupatsiooni (1712–1715) müüdi Bremeni hertsogkond Hannoveri dünastiale ja valitseti seega personaalunioonis Hannoveri kuurvürstkonna ja Suurbritanniaga. Bremen-Verdeni valitsus tellis nõmmede kuivendamise, harimise ja koloniseerimise, esimesena vastutas rabakomissar Jürgen Christian Findorff (1720–1792).
Aastatel 1785–89 õhutas Findorff – oma projekti järgi – tänase Grasbergi luterliku kiriku ehitamist liivasele rohuga kaetud künkale (u 5 m üle merepinna), andes nime Grasberg (rohune küngas), see teenis kihelkonnakirikuna 12 äsjaloodud küla madalatel rabamaadel.
 
Luterlikus kirikus on haruldane aare, ainus säilinud väikesemõõduline linnaorel, mille loonud kuulus Arp Schnitger, algselt tellitud 1694. aastal Hamburgi lastekodu poolt. 1789. aastal ostis oreli Grasbergi kogudus.
Hannoveri Bremeni hertsogkonnas, sealhulgas olemasolevates omavalitsustes, mis nüüd Grasbergi osad, muutus okupatsioon Napoleoni sõdade ajal mitu korda.
1807. aastal annekteeris hertsogkonna üürike Vestfaali kuningriik, 1810. aastal annekteeris selle Prantsusmaa. 1813. aastal taastati hertsogkond Hannoveri kuurvürstkonnale, mis 1814. aastal pärast Hannoveri kuningriigiks ülendamist liidendas hertsogkonna reaaluniooni ja hertsogkonna territooriumist, sealhulgas küladest, mis nüüd moodustavad Grasbergi, sai 1823. aastal loodud Stade regiooni osa. 1831. aastal tekkis kiriku ümber Grasbergi küla.
Eesti Mitmekultuuriline Assotsiatsioon

Eesti Mitmekultuuriline Assotsiatsioon (lühend EMA) on avalikes huvides tegutsevate rahvusvähemuste ja kultuuriseltside katusorganisatsioon, mille töö on pühendatud rahvusvähemuste, kodanikualgatuse ja kodanikuühiskonna arendamisele Eestis. 
EMA asutati 4. aprillil 2000. Aastatel 2000–2006 kandis organisatsioon nime Ühing Viru Noorsoo Areng.

Koostöö

EMA teeb koostööd avalik-õiguslike institutsioonidega, vabaühenduste liiduga EMSL, SA Eesti Inimõiguste Keskusega ja Eesti Strateegiliste Uuringute Instituudiga.
EMA on Eesti kultuuriministeeriumi rahvusvähemuste ümarlaua liige, Eesti kultuuriministeeriumi Eesti rahvuste noorteassamblee liige, Poliitikauuringute Keskuse PRAXIS noortepoliitika ja noortetöö töögrupi liige ning Eesti Lõimumiskava 2009–2013 rakendamise ümarlaua liige.

Liikmeskond

EMA koosseisu kuulub 29 rahvuslikku kultuuriseltsi, noorteklubi, Eesti rahvusvähemuste noortekoda ja muud rahvuskultuurilise tegevusega seotud seltsid, 6 pühapäevakooli (vene, tatari, ukraina, gruusia, dagestani ja valgevene) Kohtla-Järvel üldhariduskoolis avatud valgevene keele klass ja jaapani keele ettevalmistusklass. Alates 2011 EMA koosseisu kuuluvad ka Dagestani noorte-, kultuuri- ja spordiseltsid (Dagestani Kultuuriühing Eestis, Noorteühendus DNK, Dagestani spordiklubi Kaspy), mis tegutsevad Eestis juba peaaegu 17 aastat.

Juhtimine

EMA juhatusse kuuluvad alates 2000. aastast Aleksandr Apolinsky ja  2017. aastast Galina Petuhhova.
Irboska nulk

Irboska nulk (ka Truba nulk) on üks kaheteistkümnest Setumaa nulgast.  
Irboska nulga külad: Kuusinitsa, Saltanuva, Pokolduva, Koväslova, Saptja, Vohina, Koss'olka, Ungavitsa, Sagor'a, Truba, Parkanuva, Podles'a, Trõnnõ, Makarova, Raakva, Sokoluva, Mahnova, Kagarinna, Podkora.
Lossipark (Kuressaare tänav)

Lossipark on allee Kuressaare lossipargi vanemas osas. See algab Kuursaali esiselt väljakult ja suundub paralleelselt Pargi tänavaga Kuressaare jahisadama poole Tori abajas. Allee lõpeb, ristudes Kalda puiesteega.
Harri Asi

Harri Asi (22. august 1922 Valga – 15. jaanuar 2009 Calgary) oli eesti luuletaja ja proosakirjanik.
Ta lõpetas aastal 1942 Valga Ühisgümnaasiumi, seejärel astus ta Tartu Ülikooli põllumajandusteaduskonda. Aastal 1943 mobiliseeriti ta Saksa sõjaväkke, ta sai rindel haavata, oli aastatel 1945–1946 Belgias sõjavangis. Seejärel oli ta Stubbeni põgenikelaagris (asus Sandesneben-Nusse maakonnas Herzogtum Lauenburgi kreis Schleswig-Holsteini liidumaal). Aastal 1951 siirdus ta Kanadasse, ta õppis aastatel 1955–1957 Toronto Ülikoolis keeli, kirjandust ja kunstiajalugu.
Ta töötas Torontos insenerikompanii teenistuses elektrikonstrueerijana. Aastal 1979 siirdus ta Calgarysse, kus ta ka suri. Tema tuhk puistati juunis 2009 Läänemerre.
Esimestes luulekogudes "Sõdalane värsivibuga" (Göteborg 1950), "Tuisusõitja" (Toronto 1952) ja "Kui valgus kaob" (Toronto 1954) on ta poeetiliselt mõjukas lihtsates realistlikku põhitüüpi mälestus- ja muljepiltides, saavutusvaesem aga vabavärsilistes meelsuseavaldustes. Kogu "Heiastused" (Toronto 1959) abstraktne stiil näitab jätkuvaid otsinguid. Kogus "Epigramm ehk kaks grammi eepikat" (Toronto 1960) esineb ta nii indiviidi kui pagulaspoliitika kriitikuna. Autori illustreeritud "Öölille laul" (Toronto 1971) suubub meelerahu otsimisse idamaises usundifilosoofias, eeskätt zen-budismis. Modernistlikus romaanis "Pärast plahvatust" (Toronto 1967) kujutab ta saksa poolel sõdinute heitlikke masendusmeeleolusid, jõudes lõpuks sõja ja vägivalla eitamiseni.
Tōgō Heihachirō

Tōgō Heihachirō (jaapani keeles 東郷平八郎; 27. jaanuar 1848 Kagoshima – 30. mai 1934 Tōkyō) oli jaapani admiral.
Ta juhtis Jaapani laevastikku Tsushima lahingus, kus Jaapani merevägi purustas täielikult Vene laevastiku.
Tōgō Heihachirō väljapaistavate saavutuste poolest on teda läänes nimetatud ka idamaade Horatio Nelsoniks.
Rahvavabariikide Liit

Haldus-territoriaalne korraldus

Pavel Gubarevi kinnitusel hakkab Novorossija koosseisu kuuluma kokku 8 Ukraina oblastit: lisaks Donetski ja Luganski oblastile ühineb Gubarevi väitel referendumite korraldamise teel veel 6 oblastit – Dnipropetrovski, Zaporižžja, Odessa, Mõkolaivi, Harkivi ja Hersoni oblast.
La Ecwador

Agentuur La Ecwador (endise nimega Ecwador) on kodumaisel kapitalil põhinev strateegiaagentuur Tallinnas Eestis. Ecwador asutati 1997. aastal. Alates 2013. aasta oktoobrist kannab agentuur nime La Ecwador.
Agentuuri asutasid Heily Aavik ja Helen Kaunimäe. Heily Aavik on agentuuri omanik ja tegevjuht tänaseni. Alates 2006. aastast on agentuuris loovjuhina tegutsenud Uku Nurk.
Pakutavate teenuste seas on loov- ja meediastrateegia, turunduskonsultatsioon ja bränding, kommunikatsioonistrateegia, suhtekorraldus, sisuturundus, trükilahendused ning produktsioon. La Ecwador on keskendunud täisteenuse pakkumisele ja määratleb end turul kui strateegiagentuur.
La Ecwador on Eesti Reklaamiagentuuride Liidu liige. Agentuuri tegevjuht Heily Aavik on kuulunud ERAL-i juhatusse ning olnud ka juhatuse esimees.
Helle-Iris Michelson

Helle-Iris Michelson (kuni 1937 Helle-Iris Roosmann; kuni 1958 Helle-Iris Roosma; sündinud 4. novembril 1929 Tallinnas) on eesti ujuja, tõlkija, toimetaja ja kirjanik.

Ujumine

Ujumist hakkas ta harrastama 1946. aastal Friedel Raudsepa juhendamisel. Ta tuli aastatel 1948–1950 kuus korda vaba- ja teateujumises Eesti NSV meistriks ning püstitas teateujumises kaks Eesti NSV rekordit.
Ta on kuulunud aastatel 1963–1968 Eesti NSV Ujumisföderatsiooni presiidiumi ja on olnud Kalevi ujumissektsiooni presiidiumi esimees. Ta on tegutsenud ka ujumiskohtunikuna.

Isiklikku

Tema abikaasa oli korvpallur ja korvpallikohtunik Henn Michelson (1931–1975).
Tõrva Vanamõisa järv

Elustik

Kaladest on esindatud ahven, särg, haug, linask, latikas ja turb. Vähesel hulgal leidub järves fütoplanktonit, suuremal hulgal zooplanktonit. Loomadest vähesel hulgal esindatud jõevähid ja järvekarbid. Järve kõrkjatest ümbritsetud kallastes pesitsevad erinevad veelinnud. Samuti võib järves harva näha kopraid, kes on ilmselt pärit lähedal voolavast Õhne jõest.

Tekkeviis

Kuigi järv on ilmselt mandrijäätekkeline, liigub selle kohta ringi rahvalegend, mille järgi asunud järv muiste paremal pool praegust Tõrvas asuvat Tartu maanteed keset viljarikkaid põlde. Järv olnud selge vee ja kõrgete kallastega. Rahvas pidanud järve pühaks ja hoidnud puhtana. Siis aga tulnud uued asukad, kes ei hoolinud järve ilust: prahti vette loopides pahandanud nad vetevaime. Ühel õhtul tõusnud järvest suur must härg ja sammunud õhtukaarde. Vesi voolanud pahinal järele. Kui härg oli järve praegusesse asukohta jõudnud, vajunud ta soosse. Tema kohale jäänud lainetama järv – sogane, sünge ja inimestele kardetav.
Avaliku võtme infrastruktuur

PKI (inglise k. public key infrastructure) ehk avaliku võtme infrastruktuur võimaldab turvaliselt digitaalselt autentida ja allkirjastada. Samuti saab selle abil turvaliselt (salastatult andmeid edastada), kasutades krüpteerimise võtmepaari, millest üks on salajane ja teine avalik. Eestis kasutatakse seda tehnoloogiat laialdaselt elektroonilises identiteedis – eID (ID-kaart, mobiil-ID, digi-ID, e-residendi digi-ID).
Tsüaansinine

Värviõpetuses

CIE-1931 värvsusdiagrammil asub tsüaan sinise ja rohelise värvuse vahel ning kui tõmmata sellest sirgjoon läbi valgevärvsuspunkti, on näha, et ta on punase komplementaarvärvus.
Kuna tsüaan on punase vastandvärvus, on seda aditiivsel värvisünteesil võimalik saada ka valgest valgusest punase valguse eemaldamisel.
Subtraktiivses värvisünteesis, CMY-värvimudelis on tsüaansinine üks kolmest primaarvärvusest (cyan, magenta, yellow). Magentapunasega võrdselt segades annab tsüaan sinise, kollasega segades rohelise.
Aditiivses värvisünteesis, RGB-värvimudelis tekib hele tsüaansinine värvus sinise ja rohelise valguse liitumisel ja on seega üks kolmest sekundaarvärvusest. Veebivärvina on see toon (HEX-kood #00FFFF) üks 16 esimesena defineeritud veebivärvist ja kannab nime Aqua, aga ka Cyan.
Protsessvärv tsüaansinine ja RGB-mudeli tsüaansinine (cyan, aqua) ei kattu toonilt, vaid on silmaga nähtavalt erinevad värvused.

Variatsioonid

Eesti keeles kasutatakse värvinimetust tsüaan (värvuse tähenduses) ainult oskussõnana trükitööstuses, samuti värviprinterite värvikassettide puhul. Eesti keeleruumis tähistab see sõna vaid üht kindlat värvi, mitte rohekassiniste värvuste perekonda nagu ingliskeelsetes maades. Selles mõttes ei saa eesti keeles kõnelda mingitest tsüaansinise värvuse variantidest.
Protsessvärvi tsüaani sinist tooni võib nimetada helesiniseks, taevasiniseks või asuursiniseks, RGB-ruumi tsüaansinist võib nimetada helesiniseks, rohekassiniseks, akvamariini, türkiisi või troopilise laguuni värvi siniseks.
Lepiku tee (Tallinn)

Lepiku tee on tänav Tallinnas Pirita linnaosas Lepiku asumis.
Lepiku tee algab Kloostrimetsa teelt ja kulgeb põhja suunas umbes 1,6 km pikkuselt. Lepiku teelt algavad Karuslase tänav, Kriibi tänav, Kirilase tänav, Vaksiku tänav ja Piksepeni tänav. Peale ristumist Kõlviku teega lõpeb Lepiku tee umbtänavana. Kõlviku tee kaudu on Lepiku teelt ühendus Pärnamäe teele ja Mähe aedlinna. Lepiku tee on Lepiku asumi keskne jaotustänav.
Lepiku tee on nime saanud 14. veebruaril 1958 endise Lepiku küla järgi.