google/wiki40b huggingface dataset:
Seadlus

Seadlus on riigipea, valitsuse või riigi muu juhtorgani välja antav seaduse jõuga normatiivne õigusakt või seadusest madalama jõuga rakendusakt.

Eesti

Eesti Vabariigi põhiseaduse (1992) § 109 kohaselt on juhul, kui Riigikogu ei saa kokku tulla, Vabariigi Presidendil õigus edasilükkamatute riiklike vajaduste korral anda seaduse jõuga seadlusi. Seadlused allkirjastavad President, Riigikogu esimees ja peaminister. Seadlusega ei saa kehtestada, muuta ega tühistada põhiseadust, riiklikke makse kehtestavaid seadusi, riigieelarvet ega põhiseaduse §-s 104 loetletud seadusi, mille vastuvõtmiseks on nõutav Riigikogu koosseisu häälteenamus.
Peale Riigikogu kokku tulemist peab President esitama seadlused Riigikogule, kes kas võtab need seadusena vastu või tühistab.
Eesti Vabariigi põhiseaduses sätestatud Vabariigi Presidendi õigus anda seadlusi on erakorraline seadusandlik õigus, et tagada eriolukordades seadusandlik järjepidevus või lahendada hädasituatsioonis konkreetseid üksikjuhtumeid.

Ajalugu

1920. aasta Eesti Vabariigi põhiseaduse kohaselt oli seadluste väljaandmise õigus Vabariigi Valitsusel. Seadlustega reguleeriti üksnes kaitsevägesid puudutavaid küsimusi. Vabariigi Valitsuse poolt vastu võetud seadlused allkirjastasid riigivanem, riigisekretär ning kaitseväge puudutavates küsimustes sõjaminister, piirivalvet puudutavates küsimustes siseminister.
Näiteks 1928. aastal andis Vabariigi Valitsus välja üleajateenijate teenistusseadluse.
1933. aasta Eesti Vabariigi põhiseadusega läks kaitsevägesid puudutavate seadluste väljaandmise õigus riigivanemale.
1938. aasta Eesti Vabariigi põhiseaduse §131 kohaselt oli Vabariigi Presidendil õigus anda seaduses sätestatud alustel riigikaitset ja relvastatud jõude puutuvaid seadlusi. Sellised seadlused pidi kaasallkirjastama peaminister, asjaomane minister ja sõjavägede ülemjuhataja või sõjavägede juhataja. 
NSV Liidu konstitutsiooni §123 kohaselt oli NSV Liidus seadluste andmise õigus NSV Liidu Ülemnõukogu Presiidiumil. Analoogiliselt, Eesti NSV konstitutsiooni §110 kohaselt oli Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumil õigus anda seadlusi.
Issanda Vastupanuarmee

Issanda Vastupanuarmee (inglise keeles The Lord's Resistance Army, ametlik lühend LRA) on 1986. aastal Ugandas asutatud, usuliselt ja poliitiliselt motiveeritud relvarühmitus, mis peab alates 1987. aastast võitlust Uganda keskvalitsuse vastu.
Rühmituse asutaja ja juht on ennast prohvetiks ja meediumiks kuulutanud Joseph Kony, kelle kohta Rahvusvaheline Kriminaalkohus väljastas 2005. aastal vahistamiskäsu. Ameerika Ühendriigid on kandnud Issanda Vastupanuarmee terroriorganisatsioonide nimekirja ja osutab Aafrika riikidele nii rahalist kui ka sõjalist abi rühmitusevastases võitluses.
Loodud algselt Uganda põhjaosa asustava atšolite rahvusrühma huvide kaitseks pärast nyankolede hulgast pärineva Yoweri Museveni tõusu presidendiks, kujunes rühmitusest aastatega väidetavalt teokraatlikku riigikorda taotlev liikumine, mille tegevus laienes üle kogu Uganda ka Sudaani lõunaosasse, Kongo Demokraatliku Vabariigi ja Kesk-Aafrika Vabariigi aladele. 1990. aastatel sai liikumine sõjalist ja humanitaarabi Sudaani valitsuselt.
Issanda Vastupanuarmee suuruseks hinnati 2009. aastal umbes 800 võitlejat, kellest suure osa moodustasid lapssõdurid. Eri hinnangud on paigutanud rühmituse suuruse 500–3000 võitleja vahele, kellele võib lisanduda veel kuni 1500 naist ja last. Joseph Kony ise on nimetanud liikmeskonna suuruseks 5000 võitlejat.
Vaatamata rühmituse väiksusele on nii Uganda armee kui ka rahvusvaheliste eriüksuste katsed selle tegevusele piiri panna ebaõnnestunud. Enam kui kahekümne tegevusaasta kestel on relvarühmitus tapnud üle 10 000 inimese ja röövinud 40 000–60 000 inimest, peamiselt last. Rühmitusel on tavaks panna toime julmi rünnakuid tsiivilobjektide ja -isikute vastu, millega kaasneb lisaks tapmistele ulatuslik jäsemete maharaiumine ja naiste vägistamine.
Tulemusteta on jäänud ka arvukad rahuläbirääkimised. Viimati peeti neid aastatel 2006–2008 Lõuna-Sudaani pealinnas Jubas.
Viimastel aastatel on sõltumatute vaatlejate hinnangul kõigil Issanda Vastupanuarmee tegevusaladel nende vastu korraldatud süstemaatilised sõjalised operatsioonid kahandanud siiski selle võitlejate arvu 150–200 inimeseni. Maailma avalikkuse teadlikkust rühmituse inimsusvastastest kuritegudest on aidanud oluliselt tõsta 2012. aastal mittetulundusühingu Invisible Children liikme Jason Russelli lavastatud dokumentaalfilm "Kony 2012".
Lincolni vald

Lincolni vald (Lincoln Parish) on vald USA-s Louisiana osariigis. Geograafilised koordinaadid on 32° 36′ N, 92° 40′ W
Maakonna halduskeskus ja suurim linn on Ruston.
Maakonna pindala on 1233 km², millest 2 km² moodustab veepindala.
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 46 735. Aastal 2000 oli elanike arv 42 509.

Ajalugu

Lincolni vald moodustati 1873. aastal Bienville'i, Claiborne'i, Jacksoni ja Unioni valla osadest. Vald sai nime kuueteistkümnenda Ameerika Ühendriikide presidendi Abraham Lincolni järgi.
Artur Kirsipuu

Artur Kirsipu (12. august 1897 Tõrva – 18. november 1984 Tartu) oli eesti arhitekt.
Ta õppis 1917–1919 Peterburi Tsiviilinseneride Instituudis, 1920–1921 Tartu Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonnas ja 1922–1927 Berliini Tehnikaülikoolis, mille lõpetas arhitekti kutsega.
Kirsipu osales Vabadussõjas.
Kirsipu oli Eesti Üliõpilaste Seltsi vilistlane.
Rahvusvaheline Valga militaarajaloo festival

Rahvusvaheline Valga militaarajaloo festival on Valga maakonnas Valgas igal aastal toimuv rahvusvaheline sõjaajaloo festival. Festivali korraldab Meelis Kivi.
Festivalil osalevad teiste seas eri riikide sõjaajaloo klubide liikmed. Festivali raames tehakse näidislahinguid, toimub sõjameeste marss läbi linna.
2018 toimus järjekorras 10. festival.
Herman Mürk

Herman Mürk (21. august 1908, Tsirguliina, Tartumaa – 12. august 1988, Tartu) oli eesti atmosfäärifüüsik.

Elulugu

Herman Mürk oli maatööliste poeg.
Õppis Valga poeglaste gümnaasiumis, mille lõpetas 1929. aastal. 1929–1934 andis eratunde, millega teenis raha ülikooli astumiseks. 1938. aastal lõpetas Tartu ülikooli matemaatikaosakonna ja 1939. aastal didaktilis-metoodilise seminari. Oli 1937–1942 Tartu Ülikooli Meteoroloogia Observatooriumi vaatleja ja abiassistent, 1935–1946 oli ka Tartu keskkoolides füüsikaõpetaja, 1944–1945 TÜ füüsikakateedri assistent, 1945–1948 geofüüsikakateedri vanemõpetaja ja juhataja kt., 1948–1965 astronoomia ja geofüüsikakateedri vanemõpetaja, 1961–1971 üldfüüsika kateedri vanemõpetaja, 1971–1979 dotsent, 1980–1987 geofüüsika kateedri lepinguline abijõud.
1966. aastal kaitses kandidaadiväitekirja "Integraalsed atmosfääri läbilaske iseloomustajad", juhendaja professor Taavet Rootsmäe.
Herman Mürk suri 12. augustil 1988 Tartus ja maeti Tartus Puiestee tänava kalmistule.

Teadustöö

Luges ülikoolis füüsika ja meteoroloogia üld- ja erikursusi. Avaldanud üle 30 teadustrükise aktinomeetria, klimatoloogia ja õppemetoodika alalt, ka õpikuid ja muid õppevahendeid ning aimeartikleid.
Iren Lill

Iren Lill (sündinud 11. oktoobril 1971 Türil) on eesti klavessiinimängija.
Iren Lill alustas oma muusikalist haridusteed Paide Lastemuusikakooli Türi filiaalis ning jätkas Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis klaveri erialal. 1995. lõpetas ta Eesti Muusikaakadeemia klaveri erialal (professor Heljo Sepp).
Aastatel 1992–2002 töötas Lill klaveriõpetajana Tallinna Muusikakoolis, 2000–2002 õppis klavessiini erialal Eesti Muusikaakadeemias dotsent Imbi Tarumi käe all.
Aastal 2002 astus Lill Kölni Muusikakõrgkooli, kus õppis klavessiini professor Ketil Haugsandi ja basso continuo't professor Gerald Hambitzeri klassis, lõpudiplomi sai aastal 2004. Iren Lill on täiendanud ennast meistrikursustel Eestis, Soomes, Norras, Prantsusmaal, Itaalias ja Saksamaal.
Aastal 2000 saavutas Lill diplomi interpretatsioonikonkursil "Bach 250" Tallinnas. Ta on esinenud nii solistina kui ka kammeransamblite ja orkestrite koosseisus Eestis, Soomes, Norras, Saksamaal, Venemaal, salvestanud muusikat Eesti Rahvusringhäälingule, olnud heliteoste esmaesitaja. Suvel 2005 osales Lill Euroopa kontserditurneel orkestri Kremerata Baltica koosseisus. Sagedasem koostöö seob teda Marju Riisikampi (klavessiin), Holger Faust-Petersi (viola da gamba, Saksamaa) ja Eva Susanne Kueniga (plokkflööt, Saksamaa).
Iren Lill tegutseb lisaks interpreeditegevusele ka Eesti Interpreetide Liidu produtsendina ning vabakutselise tõlkijana. Iren Lill on loodusteemalise muusikafestivali "Türi Kevadfestival" asutaja, produtsent ja kunstiline juht.
Uue-Virtsu Kristuse Sündimise kirik

Uue-Virtsu Kristuse Sündimise kirik on Eesti Apostlik-Õigeusu Kirikule kuuluv kirik Lääneranna vallas Kõmsi külas.
Kirik on ehitatud 1889. aastal.
Hoone on varemeis.
Jakov Fišman

Jakov Fišman (vene keeles Яков Лейбович Фишман; 20. märts 1913 Slutsk – 4. juuni 1983 Moskva) oli Moskva koraalse sünagoogi pearabi aastatel 1972–1983.
Aastal 1976 külastas ta Ameerika Ühendriike, kus eitas ajakirjandusele intervjuud andes, et Nõukogude Liidus esineb usklike tagakiusamist. Tänu tema visiidile avanes mõnel noorel juudil võimalus õppida Budapesti rabiseminaris (ainus idablokis). 1983. aasta aprilli lõpus oli ta sunnitud liituma Iisraeli vastu suunatud propagandistliku nn Juudi Antisionistliku Komiteega ja suri kuu aega hiljem südamerabandusse.
Baltic Sea Science Center

Baltic Sea Science Center (eesti keeles Läänemere teaduskeskus) asub Skanseni vabaõhumuuseumis Stockholmis.
Keskuse loomist aitas rahastada sihtasutus BalticSea2020 ning seda nõustasid teadlased Stockholmi Ülikoolist ja Rootsi Põllumajandusteaduste Ülikoolist.
Skansen ja BalticSea2020 alustasid koostöökõnelustega 2015. aastal ning ehitustegevus algas 2016. aasta sügisel. Keskus avati külastajatele 11. aprillil 2019.
Ericus Johannes Albogius

Ericus Johannes Albogius (1610 Rootsi – 1678 Narva) oli Eestimaa vaimulik.
Aastast 1643 oli ta Narva konsistooriumi assessor. Aastast 1673 oli ta Ingerimaa superintendent. Ühtlasi samal ajal ka Narva toomkiriku rootsi koguduse pastor.
Flogiston

Flogiston oli 17. sajandi lõpu ja 18. sajandi ettekujutuste (flogistoniteooria) järgi aine, mis vabaneb muu hulgas põlemisel. Flogistoniteooriat peetakse esimeseks teaduslikuks teooriaks keemia ajaloos, sest ta põhines suurel hulgal katseandmetel tule ja põlemise ning sarnaste protsesside kohta.
Georg Ernst Stahlilt pärineval klassikalisel kujul ütleb flogistoniteooria, et kõik põlevad ained, sealhulgas metallid, sisaldavad ühist printsiipi – flogistoni, mis ainete põlemisel või metallide kaltsineerimisel lendub. Mida rohkem flogistoni aine sisaldab, seda paremini ja ägedamalt ta põleb. Metallid koosnevad "metallilubjast" (tänapäeva mõistes metallioksiidist) ja flogistonist ning on seega liitsema koostisega kui nende "lubjad" (tänapäeva mõistes oksiidid). Metallide kuumutamisel flogiston lendub ning jääb järele "metallilubi". Et "metallilubjast" metalli saada, tuleb talle lisada flogistoni. Seda saab teha kuumutamisel eriti flogistonirikaste ainete abil (flogiston võib ühelt ainelt teisele üle minna). Sellised ained on näiteks süsi (puusüsi) ja vesinik (mida mõned keemikud pidasid puhtaks flogistoniks).
Praegu oksüdeerumise nime all tuntud nähtus on flogistoniteooria järgi flogistoni kaotamine, redutseerumine aga flogistoni omandamine. Flogistoni eraldumisega seletas Stahl ka roostetamist ning pidas roostet ja tuhka flogistonivabadeks.
Stahl pani küll tähele, et metallid muutusid "lubjastudes" raskemaks, mitte kergemaks, kuid ta pidas seda teooria seisukohast ebaoluliseks kõrvalnähtuseks: flogiston oli tema arvates peaaegu kaaluta, kaaluta või isegi negatiivse kaaluga printsiip ehk agent.

Ajalugu

Põlemisprintsiibi idee võib tagasi viia vanaaja elementideõpetuseni.
Flogistoniteooriale pani aluse saksa alkeemik Johann Joachim Becher raamatuga "Physica subterranea" (1669).
Teooriat arendas edasi ning andis sellele lõpliku kuju saksa keemik Georg Ernst Stahl, keda sageli peetaksegi teooria rajajaks.
Hoolimata võimalikest vastuväidetest omandas flogistoniteooria keemia edasises arengus suure tähtsuse. Ta ajendas mitmesuguseid uusi katseid. Loobuti alkeemikute tarkade kivi otsingutest ning keemia ei piiranud end enam ka iatrokeemia eesmärgiga valmistada ravimeid ja muid kasulikke aineid, vaid keemiakatsed said omaette eesmärgiks.
18. sajandil sai flogistoniteooria juhtivate keemikute seas üldtunnustatuks.
Isegi siis, kui prantsuse keemik Antoine Lavoisier oli 1775 avastanud, et põlemisprotsesside aluseks ei ole mingi aine äraandmine, vaid hapniku vastuvõtmine õhust, jäid paljud algul ikkagi flogistoniteooria pooldajateks.
Rootsi keemik Torbern Bergman määras 1780 eri metallide flogistonisisalduse. Need arvud vastavad elektrokeemilistele ekvivalentidele.

Kummutamine

Aastal 1783 lükkas prantsuse keemik Antoine Lavoisier flogistoniteooria ümber ning seletas põlemist reaktsioonina hapnikuga.
Flogistoniteooria kummutamist peetakse sageli moodsa keemia alguseks. Siiski toimus korralik keemiline uurimistöö ka juba flogistoniteooria raames. Tänapäeva keemia seisukohast saab flogistoniks pidada elektrone, mida oksüdeerumisel loovutatakse.
Enver Hoxhaj

Enver Hoxhaj (sündinud 1969) on Kosovo poliitik. 
Ta õppis Priština ülikoolis ajalugu ja oli hiljem ülikoolis ühiskonnateaduste professor.
Ta on Kosovo Demokraatliku Partei liige. Aastal 2008 sai temast haridus- ja teadusminister.
Ta oli Kosovo välisminister alates 22. veebruarist 2011 kuni 9. detsembrini 2014 ja 2. juunist 2016 kuni 10. augustini 2017.
Helgoland

Ajalugu

1231. aastal kuulutas Taani kuningas Valdemar II saared Taani valduseks. Saared olid korduvalt ka Schleswigi krahvide valduses. 
1714. aastal hõivas saared taas Taani. 
1807. aastal vallutasid Helgolandi britid. 
1890. aastal anti saared Helgolandi-Sansibari lepinguga Saksamaale.
Meeli Roosalu

Meeli Roosalu (aastani 1970 Meeli Puuraid, sündinud 21. oktoobril 1948 Viljandis) on Eesti füsioloog.

Elulugu

Meeli Roosalu on arhitekti ja lasteaedniku tütar.
Lõpetas 1967 Viljandi 1. Keskkooli, 1972 TÜ bioloogia erialal ja 1982 samas aspirantuuri; bioloogiakandidaat (1987, TÜ), väitekiri "Деятельность слюнных желез и ее изменения у студентов в различных периодах учебного процесса". Oli 1981–90 TPedI kehakultuuriteaduskonna vanemõpetaja, 1986–87 nooremteadur, 1987–90 vanemteadur ja aastast 1990 dotsent.

Teadustöö

Uurimisvaldkond: funktsionaalne anatoomia, inimese füsioloogia, kooli kehaline kasvatus. 48 teadustrükist.
Katarina Brodin

Katarina Brodin (sündinud 1943) on Rootsi diplomaat.
Ta oli aastatel 1995–1998 Rootsi suursaadik Eestis.
Charlie ja šokolaadivabrik

"Charlie ja šokolaadivabrik" ("Charlie and the Chocolate Factory") on Roald Dahli 1964. aasta lasteraamat.
Raamatu järgi on tehtud vähemalt kaks filmi: "Willy Wonka ja šokolaadivabrik" 1971. aastal ja "Charlie ja šokolaadivabrik" 2005. aastal.
Raamat on ilmunud ka eesti keeles Kristina Uluotsa tõlkes.
Sami Khedira

Koondisekarjäär

2009. aasta Euroopa U-21 meistrivõistlustel oli Khedira Saksamaa noortekoondise kapten. Saksamaa alistas finaalis Inglismaa eakaaslased ja tuli Euroopa meistriks.
Debüüdi Saksamaa rahvuskoondises tegi ta 5. septembril 2009 sõprusmängus Lõuna-Aafrika Vabariigi vastu.
Ta kuulus Saksamaa koondisse 2010. aasta maailmameistrivõistlustel. Ta vahetas välja keskpoolkaitsja kohal vigastatud Michael Ballacki, tehes kaasa kõigis seitsmes mängu. 10. juulil toimunud kolmanda koha mängus Uruguay vastu lõi ta mängu viimase värava, kindlustades Saksamaale 3:2 võidu.
2012. aasta Euroopa meistrivõistlustel tegi ta kaasa kõik kohtumised kuni poolfinaalini algusest lõpuni. 22. juunil toimunud veerandfinaalimängus lõi ta värava Kreeka vastu. Khedira valiti turniiri sümboolsesse koosseisu.
2014. aasta maailmameistrivõistlustel tegi ta kaasa kõigis kohtumistes peale viimase alagrupimängu ja finaali, millest ta jäi vigastuse tõttu eemale. 8. juulil toimunud poolfinaalmängus lõi ta värava Brasiilia vastu. Finaalis alistas Saksamaa Argentina ja tuli maailmameistriks.
2016. aasta Euroopa meistrivõistlustel tegi Khedira kaasa kõigis kohtumistes peale poolfinaali, kus ta vigastuse tõttu mängu alguses välja vahetati. Saksamaa kaotas poolfinaali Prantsusmaale 0:2.

Isiklikku

Sami Khedira isa on pärit Tuneesiast.
Ohepalu looduskaitseala

Ohepalu looduskaitseala on looduskaitseala Lääne-Virumaal Kadrina ja Tapa vallas ning Harjumaal Kuusalu vallas.
Ohepalu looduskaitseala loodi 1973. aastal ning on osa Lahemaa Rahvuspargist.
Looduskaitseala maismaapindala on 5804,5 hektarit, siseveekogusid on 130,1 hektarit. Harjumaale jääb kaitsealast 2534,1 ha, Lääne-Virumaale 3400,5 ha.
Eau Claire

Ajalugu

1856 asutati Eau Claire'i jõe suudmesse asula, mis esialgu kandis nime West Eau Claire. 1872 sai see kohaliku omavalitsuse. 3 km Chippewa jõge mööda allavoolu rajas Daniel Shaw &Co. puidutööstus Shawtowni asula, mis peagi kasvas West Eau Claire'iga kokku ja 1930. aastatel liideti omavahel. 1950. aastateks oli linn laienenud nii kaugele itta, et kasvas sisuliselt kokku Altoonaga, kuigi tänapäevani on nad formaalselt eri asulad (ehkki kohalik ajaleht on alates 2009 ühine). Altoonas oli 2010. aastal 6706 elanikku.
1948 muutis Eau Claire linna valitsemise süsteemi ja linnapea ametikoht kaotati ära. Linna juhib 11-liikmeline nõukogu, mis koosneb 5 saadikust, mis esindavad linnaosi, 5 saadikust, mis on valitud üle linna, ja linnanõukogu presidendist, kes samuti valitakse üle linna. Linnanõukogu istungid toimuvad raekojas.
Kohalikud valimised toimuvad igal aastal ja linnanõukogu liikme volitused kestavad kaks aastat. Nimelt valitakse igal paaritul aastal linnaosade saadikud ja linnanõukogu president ning igal paarisaastal ülelinnalised saadikud.
19. sajandil oli põhiline tegevusala linnas puidutööstus ja saeveskeid oli seal üle 20. Tänapäevaks on need suletud. Alates 1990. aastatest on kõige suurem tööstusharu linnas elektroonikatööstus, täpsemalt riistvara tootmine.
Linnas asub Wisconsini Eau Claire'i ülikool.

Transport

Linnast 6 km põhja pool on Chippewa oru piirkondlik lennujaam, mille pindala on 32 ha. Seda hakati rajama 1923 ja see valmis 1929.
Eau Claire'ist saab kiirteed mööda sõita lääne poole Saint Pauli ning kagu poole osariigi pealinna Madisoni, osariigi suurimasse linna Milwaukeesse ja Chicagosse. Maantee läheb ka loode poole Rice Lake' kaudu Ülemjärve läänesopis olevasse Duluthisse.
Raudtee kulgeb Eau Claire'ist kagusse Milwaukee kaudu Chicagosse ja itta Saint Pauli. Kuid reisirongiliiklus sellel liinil lõpetati 1963. Tänapäeval plaanitakse see taastada.
Ruotsinsalmi

Ruotsinsalmi (rootsi keeles Svensksund; mõlemas keeles 'Rootsiväin') on väin Soomes Kotka linna territooriumil, kesklinnast idas.
Üle väina kurseerivad mööda kitsast faarvaatrit kaubalaevad. Kui väin jäätub, jääb laevatee vabaks.
Väina lõunaosas asub Kuutsalo saar.
Ruotsinsalmi oli ka Kotka linna nimi 1855. aastani.

Ajalugu

24. augustil 1789 toimus Ruotsinsalmi esimene merelahing Rootsi ja Venemaa laevastiku vahel. Hukkus umbes 3400 meremeest ja sõdurit (Rootsi poolel umbes 1700 umbes 10 000 mehest, Vene poolel umbes 1700).
9.–10. juulil 1790 toimus Ruotsinsalmi teine merelahing kuningas Gustav III juhitud Rootsi-Soome laevastiku ning Venemaa laevastiku vahel. See oli suurim merelahing Läänemerel. Lahingus osales ligi 500 alust. Hävis 60 Venemaa alust ning Vene laevastik taganes. Rootsi-Soome laevastik kaotas 6 alust. Lahingus osales umbes 28 000 meest (kummalgi poolel umbes 14 000). Hukkus umbes 3840 sõdurit ja meremeest (Rootsi poolel umbes 3850, Vene poolel umbes 3500). Vene fregatil Nikolai hukkunud maeti Kotka õigeusu kiriku juurde. Selle laeva osi on eksponeeritud Kotkas Kymenlaakso maakonnamuuseumis.
Tänapäeval korraldatakse merelahingupaikadesse ekskursioone.
1790. aastate lõpus rajas Venemaa Ruotsinsalmi merekindluse. Inglased lasksid selle 1855 Krimmi sõja käigus õhku. Säilinud on varemed.
Maisi tänav

Tänava nimed

Praeguse Maisi tänava nimi oli alates 14. jaanuarist 1925 Nurme tänav. Kordumise vältimiseks pandi 25. septembril 1959 tänavale uueks nimeks Kilgi tänav. Seejärel sai tänav 22. aprillil 1960 lähikonnas asunud kõrsviljanimeliste tänavate eeskujul nimeks Maisi tänav.
Pescennius Niger

Pescennius Niger (Imperator Caesar Annii Fusci Caius Pescennius Niger Iustus Augustus; sünninimi Lucius Pescennius Niger; 140 – 19. aprill 194) oli Vana-Rooma keiser 9. aprill 193 surmani.
Hukati.
Moussa Mara

Moussa Mara (sündinud 2. märtsil 1975 Bamakos) on Mali poliitik, kes oli 9. aprillist 2014 9. jaanuarini 2015 Mali peaminister.
Ta on erakonna Yéléma esimees. Ta kandideeris 2013. aasta presidendivalimistel ja sai umbes 1,5 protsenti häältest.
Enne peaministriks saamist oli ta linnaplaneerimise minister.
5. aprillil 2014 nimetas president Ibrahim Boubacar Keïta ta pärast peaminister Oumar Tatam Ly tagasiastumist valitsusjuhiks. Mara astus ametisse 9. aprillil ja tegi 11. aprillil teatavaks oma valitsuskabineti koosseisu.
8. jaanuaril 2015 teatas ta oma tagasiastumisest. President Boubacar Keïta nimetas samal päeval uueks peaministriks Modibo Keïta, kes astus ametisse 9. jaanuaril 2015.
Rein (eesnimi)

Rein on mehenimi.
Eestis elas Rahvastikuregistri andmetel 16. novembri 2012 seisuga 5777 Reinu-nimelist inimest.
1. jaanuari 2017 seisuga oli Eestis eesnimi Rein 5218 mehel. Rein on Eestis populaarsuselt 14. mehenimi. Rein oli keskmiselt 62 aasta vanune (mediaanvanus oli 64).
Kõige populaarsem oli eesnimi Rein vanuserühmas 70–74, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 158,16, ning Viljandi maakonnas, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 72,72.
Jaan Lattik

Isiklikku

Jaan Lattiku vanemad olid õigeusulised. Tema ema kandis vanglakaristust luterlusse tagasipöördumise eest ja tema isa, Karula vallavanem David Lattik, sai luteri usku tagasi pöörduda alles pärast usuvabaduse kuulutamist 1905. aastal, oma poja käe läbi.
Oli abielus Alice Hassmanniga. Jaan Lattiku naisevend Edgars Hasmanis oli Pihkva läti- ja eestikeelne pastor, hiljem Mazsalaca koguduse pastor, kes mõrvati punaste poolt. Vend Robert Lattik, vennanaine Alma Lattik ja vennatütar Helbe Merila-Lattik olid arstid.
Jaan Lattiku tütar Helgi (1911–1988) abiellus Konstantin Pätsi noorema poja Viktoriga ja tegi kaasa kõik selle perekonna vintsutused. Viktor hukati 1952. Helgi keeldus peale esimesest vangistusest vabanemist koostööst KGB-ga ja saadeti veel paljudeks aastateks asumisele Kasahstani. Pääses Eestisse tagasi ja suri Tallinnas. Helgi ja Viktori noorem poeg Henn (sündinud 1936) suri 1944 Ufaa lastekodus nälga, kuid vanemal pojal Matti Pätsil (sündinud 1933) õnnestus ellu jääda. Matti Päts on Eesti Patendiameti peadirektor.
Jaan Lattiku noorem poeg Aldo Lattik (1912–1983) põgenes Rootsi ja sealt Kanadasse 1949. Ta abiellus taanlanna Gerda Anker-Olseniga ja perre sündis kolm last. Vanem poeg Heino (1909–1982) oli ainuke Lattik, kes läks koostööle Saksa salateenistusega. Paindus ka KGB surve all, tehes nendega koostööd (agent November) ja andes ära hulgaliselt metsavendi. Peale selle ilmsikstulekut katkestas perekond Heinoga igasugused suhted.
Jaan Lattik maeti algselt Stockholmi Metsakalmistule. Tema 130. sünniaastapäeval, 22. oktoobril 2008 jõudsid Alice ja Jaan Lattiku säilmed Rootsist taas Eestisse. Ümbermatmine Viljandi Vanale kalmistule toimus 1. novembril 2008, kus kõnega esines Eesti Vabariigi President Toomas Hendrik Ilves.

Looming

Avaldanud kodumaal jutukogud, jutustusi ning reisikirju. Paguluses kirjutanud jutustusi ja mälestusi. Silmapaistvad on tema kodu ja lapsepõlve kujutavad humoristlikud lühijutud, milles on jälgitud lapse mõtte- ja kõneviisi ning kasutatud murdekeelt.
Sibynomorphus

Levila

Need maod elavad Lõuna-Ameerikas.
Valaste tulepaak

Valaste tulepaak on tulepaak Ida-Virumaal Toila vallas Valaste külas.
Tulepaagi geograafilised koordinaadid on 59° 26′ 43″ N, 27° 21′ 57″ E.
Varasem terasest metallsõrestiktorn ehitati 1958. aastal. Tulepaagi kõrgus jalamist oli 15 meetrit ja tule kõrgus merepinnast 70 meetrit. Aastatel 1993–2006 oli torn kasutusel päevamärgina.
2006. aastal viidi latern 50 meetri kaugusel asuvasse mereseire radaritorni, kus tule tõrgus merepinnast on 73,2 m. Varasem torn on lammutatud.
Ya'ir Neuman

Ya'ir Neuman (sündinud 1968) on Iisraeli biosemiootik ja psühholoog.
Ta teadustöö piirneb bioloogia, psühholoogia ja filosoofiaga.
Ta töötab Ben-Guriyyoni Negevi ülikoolis.