Eesti Loomaarstlik Ringvaade

Ajalugu

1920. aastail oli vastloodud Eesti Vabariigis veel loomaarste vähe ning seega oli neile suunatud erialakirjanduse väljaandmine raskendatud. Loomaarstiteaduse teemasid püüti kajastada ajakirjas Agronoomia, aga kuna sinna ei sobitunud hästi kitsamad erialaartiklid veterinaaria vallast, siis alustas Eesti Loomaarstide Selts (tänase nimega Ühing) 1925. aastal August Arvo Olt-Ojasalu initsiatiivil ajakirja Eesti Loomaarstlik Ringvaade väljaandmisega. Trükkimine toimus alguses o/ü Vaba Maa kirjastuses.
Ajakirja toetas materiaalselt Loomatervishoiu Peavalitsus ja 1930. aastate teisel poolel ka Loomaarstide Koda.
Alates 1927. aastast suurenes järjepidevalt toimetuse koosseis. Jaan Rabisoni asemel asusid ajakirja toimetama veterinaaria õppejõud Karl Saral ja Aleksander Rängel ning Tori hobusekasvatuse juhataja Mihkel Ilmjärv. Kuni järgneva aastani paiknes ajakirja toimetus Loomatervishoiu Peavalitsuse ruumides Tallinnas Rahukohtu tänaval, kuna kõik kolm varasemat toimetajat (A. Olt-Ojasalu, J. Rabison ja Karl Taagepera) töötasid algul pealinnas.
1928 liitusid toimetusega Johannes Karlson (Kaarde), Gabriele Tehver (1935. aastani) ja Elmar Redlich ning toimetuse aadressiks sai loomaarstiteaduskond. Kui 1929. aastal liitus toimetusega ka Seerumilaboratooriumi juhataja Herman Peterson, siis kuulusid toimetusse kõigi tähtsamate veterinaarasutuste esindajad.
1929. aastast alates trükiti ajakirja Varraku kirjastuses. 1933. aastal hakkas trükkimine toimuma K. Mattieseni trükikojas.
Täiendust sai toimetus veel 1932. aastal, kui liitus Julius Tehver (1935. aastani), ja 1935. aastal, kui A. Rängeli ja Reidlichi asemel tulid Vassil Ridala ja E. Roots. Alates 1936. aastast eristati toimetust (J. Kaarde, E. Ridala, Vassil Ridala ja Elmar Roots) ning toimkonda (toimetuse kolleegiumi), millesse kuulusid peale toimetuseliikmete veel August Arras, A. Ojasalu, H. Peterson ja K. Taagepera.
30. detsembril 1940 trükiti ajakirja pikaks ajaks viimaseks jäänud number. Viimasel ilmumisaastal oli toimkond kasvanud juba 16-liikmeliseks, kuna eelnevalt mainituile lisaks olid liitunud A. Laasi, A. Mõttus, H. Reiman, R. Säre, J. Tomberg, E. Vaud ja L. Voltri. Selleks ajaks olid tegevtoimetajateks olnud A. Olt-Ojasalu (1925–1928), Johannes Kaarde (1929–1939) ja Vassil Ridala (1940).
Tiraaž oli 1940. aastaks jõudnud 325–370 eksemplarini väljaande kohta, mis kattis täielikult loomaarstide vajadused, kuna sama aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis 188 veterinaararsti (kellest 156 olid eestlased).
Eesti Loomaarstlikku Ringvaadet ilmus esimesel aastal 7, aastal 1926–1929 6 vihikut ning hiljem kuni ajakirja sulgemiseni 8 vihikut aastas. Kokku anti 16 aasta jooksul välja 3690 lehekülge ainestikku ehk keskmiselt 247,5 lehekülge aastas. Alustati 124-leheküljelisest aastamahust ning maksimaalne suurus 320 lehekülge saavutati 1938. aastal. 16 tegutsemisaasta jooksul oli ilmunud 396 originaalkirjutist ehk keskmiselt 24,4 artiklit aastas. Selle alla läksid teadustööd peaaegu kõigilt veterinaaridelt, aga ka naabervaldkondadest (näiteks hobusekasvatus).
Ajakirja väljaandmisega alustati taas 1989. aastal. Peatoimetaja Jüri Parre, toimetus O. Tamm, Jaagup Alaots, Enn Ernits, Mihkel Jalakas.