Õpitud optimism

Õpitud optimism on positiivse psühholoogia koolkonna idee, et sarnaselt mistahes muu andega saab kasvatada ka rõõmu tundmise annet. Tegemist on õpitud abitusele vastanduva ideega. Optimismi õpitakse mistahes negatiivse sisedialoogi pideva vaidlustamise teel.

Kriitika

Martin Seligmani õpitud optimism suunab nüüd Ameerika Ühendriikide sõjaväe psühholoogilist seisukohta. Keith Ablow süüdistas just seda osaliselt selle Ameerika sõduri tegudes, keda süüdistatakse Afganistanis 16 tsiviilisiku tapmises. Ta kirjutas, et sõdureid "õpetatakse stressi ja traumat eitama ja tegelikult soodustatakse "paindlikkuse" loosungi all võltsi uljust. See on halb, halb mõte, mis suunab sõdureid seni "head teesklema" kuni nad "koost lagunevad". Ja seejärel jätkab süsteem vajamineva abi, eriti psühhoteraapilise, intuitsioonile suunatud sorti abi andmisest keeldumist.

Ajalugu

Seligman jõudis õpitud optimismi mõisteni õpitud abituse (arvamus, et teatud korduv negatiivne sündmus on väljaspool üksikisiku kontrolli) teadusliku uurimise käigus. Sellal kui ta viis läbi eksperimente abituse täiendavaks uurimiseks, hakkas ta tundma huvi selle vastu, et miks mõned inimesed abitusega seotud tingimisele vastu panid. Ta märkas, et sellal kui mõned katseisikud süüdistasid negatiivsete tagajärgede eest endid, süüdistasid teised katset, mis oli seatud üles nii, et nad ebaõnnestusid.
Seligman muutis oma fookust püüdmaks avastada, et mis see on, mille tõttu mõned inimesed ei muutu kunagi abituks. Vastuseks oli optimism. Kasutades oma teadmisi selle kohta, kuidas inimesi laboritingimustes tingimise abil abituks muuta, keskendus ta inimeste optimistideks tingimisele. Nende katsete tulemus viis optimismi õppimise protsessi määratlemiseni.

Uurimistööd

Martin Seligmani ja Gregory Buchanani poolt Pennsylvania Ülikoolis tehtud uurimuses, mille avaldas Ameerika Psühholoogide Assotsiatsioon, leiti, et õpitud optimismi meetodid vähendasid kõrgkooli esimese kursuse tudengite seas märkimisväärselt depressiooni. Ülikooli õppima asuvate tudengite seas läbi viidud uuring tegi kindlaks kõige pessimistlikumad tudengid ja nad kutsuti uuringus osalema. Nad määrati juhuslikkuse alusel kahte gruppi, millest üks pidi osalema 16-tunnises optimismi õppimise töötoas ja teiste näol oli tegemist kontrollgrupiga. 18-kuulise järeluuringuga leiti, et kontrollgrupist 32% kannatas mõõduka kuni raske depressiooni ja 15% mõõduka kuni raske ärevushäire käes; samas vaid 22% töötoas osalenutest olid depressioonis ja 7% olid probleemid ärevusega. Neil tudengitel, kes olid osalenud õpitud optimismi töötoas, oli 18 kuu pikkuse perioodi jooksul ka kontrollgrupis olnud tudengitest vähem terviseprobleeme.
Peter Schulmani poolt Pennsylvania Ülikooli Whartoni Koolis läbi viidud ja ajakirjas Journal of Selling and Sales Management avaldatud uuring püüdis kindlaks määrata õpitud optimismi äris rakendamise tagajärgi. Pärast kindlustusagentide optimismitaseme mõõtmist tehti kindlaks, et optimistlikud müügiinimesed müüsid 35% rohkem ja et pessimistid loobusid optimistidega võrreldes kaks korda tõenäolisemalt oma esimesel tööaastal. Oma uurimise tulemusena soovitab ta testida müügitööle kandideerijaid optimismi taseme osas (paigutamaks neid sobivatele ametikohtadele), koolitada töötajaid õpitud optimismi võtete osas ja kujundada organisatsiooni üldiselt nii, et sellel oleks seatud saavutatavad eesmärgid ja hea juhatusepoolne tugi.
Viimaseks uurisid Mark Ylvisaker (Saint Rose'i Kolledžist) ja Timothy Feeney (Wildwoodi Instituudist) täidesaatvate funktsioonide häiretega lapsi. Lastel esines selliseid häireid, mis mõjutasid motoorseid oskusi, mälu või keskendumisvõimet. Õpitud optimismi ei õpetatud mitte lastele endile, vaid pigem nende hooldajatele, kes sageli tunnevad lapse eest hoolitsemisega seoses pigem abitust kui optimismi. Leiti, et ajukahjustusega laste hooldajatele õpetatud optimism viis tegelikult selleni, et hoopis nende hoolealustel lastel kujunes välja parem tegutsemisvõime kui lastel, kellel ei olnud optimistlikke hooldajaid. Seega jõudis Ylvisaker järelduseni, et elukutseliste taastusravis töötajate optimism võib mõjutada nende patsientide tulemusi.

Rakendused

Õpitud optimismi tehnikaid kasutatakse tänapäeval sageli mistahes psühholoogiat rakendavates valdkondades. Mõned näited hõlmavad laste kasvatamist, äri, teraapiat ja haridust.
Õpitud optimism on laialt levinud just äris, kuna optimistlikumad töötajad on edukamad töötajad. Seligmani fookus äris on "isiklikul seinal", mis on iga üksiku töötaja püsiv heidutuskoht. See võib olla aruannete ettevalmistamine või võimalike klientide juurde ootamatute külastuste tegemine. ABCDE mudeli kasutusele võtmine võimaldab töötajatel vastata sellele "seinale", luues pigem valmiduse seda vallutada, mitte tunda end rõhutuna. Lisaks kasutatakse sageli ka ASQ-küsimustikku (Attributional Style Questionnaire), et mõõta töövestlusel kandidaadi selle töökohaga seotud optimismi, paludes viimasel kirjutada situatsioonidega seotud ebaõnnestumiste põhjuseid. Seejärel reastavad osalejad põhjused etteantud kriteeriumide põhjal ja see aitab ettevõtetel optimismi taseme põhjal kohe algusest mõista, kas kandidaat oleks talle kavandatud rollis kõrge või madala sooritusega.
Õpitud optimism on ka vahend, mida kasutatakse depressiooniga võitlemiseks kognitiiv-käitumuslikus teraapias. Patsiendid võivad olla depressioonis osaliselt ka seetõttu, et neil on pessimistlik maailmavaade. Selle asemel, et näha raskusi püsiva asjana, millest ei ole võimalik jagu saada ja selle asemel, et võtta selle eest isiklikku vastutust, väljuvad patsiendid kognitiiv-käitumuslikust teraapiast uskumusega, et nad suudavad kontrollida seda, kuidas nad ebaõnnele reageerivad. Muutus optimismi suunas on muutus depressioonist eemale ja just see on see, mis teeb Seligmani meetodid kognitiiv-käitumusliku teraapia jaoks nii kasulikuks.