google/wiki40b huggingface dataset:
Autosan

Autosan S.A. on Poola suurim busside tootja. Kompanii kuulub Zasada SA kontserni. Omab rahvusvahelisi vastavussertifikaate. Tehas asub Poola kaguosas Sanoki linnas.
Tehase ajalugu ulatub aastasse 1832, mil Walent Lipinski ja Mateusz Beksinski asutasid Sanokis katlatöökoja. 19. sajandi teisel poolel valmistati vabrikus ka aurumasinaid ja vedureid, 20. sajandi alguses spetsialiseeruti vagunite tootmisele. Muuhulgas valmistati 1929. aastal esimesed 15 autobussikeret ning pärast Teist Maailmasõda trofeeautode šassiidel ca 70 tuletõrjeautot. Tehas kandis tollal Sanoki Vagunitehase "Sanowag" nime.
Busside seeriatootmist alustati Sanokis 1950. aastate alguses, mil veoauto Star 20 baasil läksid tootmisse bussid Star N51 ja N52. Mõnevõrra hiljem võeti kasutusse kaubamärk San, 1950. ja 60. aastatel tootis tehas samuti Stari agregaate kasutages busse San H01, H25, H27 ning H100. Sanoki Autobussitehase "Autosan" (poola keeles Sanocka Fabryka Autobusów "Autosan") nimi anti tehasele 1958.
1967. aastal koostati 15-masinaline Makedoonias (tollane Jugoslaavia) toodetud autobusside Sanos 09 partii; jugoslaavlaste konstruktsiooni edasi arendades sündis peagi mudel Autosan H9. Mitmete modifikatsioonide järel püsis see mudel tootmises 2006. aastani.
1994. aastal tehas erastati, omanikuks sai Poola tööstusgrupp Zasada SA. Valmistatakse erinevaid turismi-, linnalähi-, kooli- ja eriotstarbelisi autobusse. Marketingu ja müügiga tegeleb Polskie Autobusy Sp. z o.o., kuhu kuulub Autosan SA.

Eksport

1980ndatel olid Autosani tooted Ida-Euroopas hästi tuntud. Üritati luua Autosani monteerimistehased ka Venemaal, Valgevenes, Slovakkias. Mõned püüdlused õnnestusid, kuid laiemat tootmist välismaal ei alustatud.
Alates 2003. aastast alustas bussitootja uuesti edukalt eksporditurgude vallutamist. Eksport on viimaste aastate jooksul kasvanud. Põhiliseks välisturuks on Euroopa Liit. Suurema osa Autosane müüakse Rootsi, Suurbritanniasse, Ungarisse.
Jevgeni Kotšegarov

Jevgeni Kotšegarov (vene keeles Кочегаров, Евгений Петрович; 2. jaanuar 1945 Derbent Dagestani ANSV – 1996) oli Nõukogude Liidu piirivalvur ja Eesti Vabariigi Ülemnõukogu saadik.
Ta sündis Derbentis, Dagestani ANSV-s. Aastal 1962 lõpetas ta Chișinăus keskkooli, seejärel õppis ta aastatel 1962–1964 Chișinău ülikooli filoloogiateaduskonnas, lõpetas aastal 1972 Moskvas kõrgema sõjaväeõppeasutuse juristina.
Ta oli aastast 1964 sõjaväeteenistuses piirivalvevägedes. Aastatel 1972–1979 teenis ta Kaug-Idas, aastast 1979 teenis ta Eestis, muuhulgas Balti piirivalvepiirkonna vägede ülema asetäitjana. Aastal 1990 oli tema auastmeks polkovnik, hiljem kindralleitnant.
Aastatel 1990–1992 oli ta Eesti NSV Ülemnõukogu ja Eesti Vabariigi Ülemnõukogu liige, olles selle õiguskomisjoni liige. 11. märtsist 1992 lõpetati tema kui võõrriigi sõjaväelase saadikuvolitused (koos Zijautdin Abdurahmanovi, Goderdzi Ahaladze ja Sergei Volkoviga).
Ta oli aastatel 1985–1986 Rakvere Linna Töörahva Saadikute Nõukogu liige ning aastatel 1987–1989 Harju rajooni Töörahva Saadikute Nõukogu ja aastast 1989 Harju maavolikogu liige.
6. septembril 1991 määras Nõukogude Liidu president Mihhail Gorbatšov ta Nõukogude Liidu ja Eesti Vabariigi vaheliste läbirääkimiste delegatsiooni koosseisu.
Pärast Nõukogude Armee Eestist lahkumist viidi Jevgeni Kotšegarov teenima Moskvasse, kus temast sai NSV Liidu RJK Piirivalvevägede asjadevalitseja. Arvatavasti suri ta aastal 1996. Kahjuks ei ole surma täpne aeg ega koht teada.
Dietrich Buxtehude

Elu

Dietrich Buxtehude isa Hans Jensen Buxtehude oli samuti organist, kes töötas 30 aastat Olai kirikus. Dietrich õppis orelimängu oma isa juures. 
Aastal 1657 sai noor Dietrich Buxtehude organistiks Helsingborgis ja kolm aastat hiljem (1660) Helsingøris. 30-aastaselt kolis Dietrich Buxtehude Põhja-Saksamaale Lübeckisse, kus sai organisti koha Lübecki Maria kirikus. Selles kirikus töötas ta 40 aastat. 
Tolle aja kohaselt pidi Dietrich Buxtehude abielluma oma eelkäija Franz Tunderi tütre Anna Margareta Tunderiga. 11. aprillil 1668 abiellus Dietrich Anna Margaretaga. 
Lübeckis oli Dietrich Buxtehude tuntud orelivirtuoosi ja heliloojana. Isegi noor Johann Sebastian Bach sõitis maha 200 miili selleks, et kuulata Dietrich Buxtehude orelimängu. Dietrich Buxtehude stiil mõjutas noore Johann Sebastian Bachi loomingut. Ka Georg Friedrich Händel käis 1770. aastal Buxtehudet kuulamas. Dietrich Buxtehude õpilastest tuleb märkida Nikolaus Bruhnsi (1665–1697). 
Buxtehudel oli võimalus kasutada väga head ja suurt orelit. Tema orelimäng oli värvirikas ja virtuoosne. Dietrich Buxtehude on põhja-saksa barokikoolkonna ere esindaja. Lübecki Maria kirikus hakkas Dietrich Buxtehude alates 1673. aasta algusest regulaarselt mängima kirikus õhtukontserte (Abendmusiken). Need õhtukontserdid olid esimesed kontserdid kontinendil, mis toimusid viiel pühapäeval enne jõule ehk advendiajal. Need olid nii orelikontserdid kui ka vokaal- ja orkestrimuusikaga, mida Dietrich Buxtehude ise kirjutas. 
Dietrich Buxtehde suri 9. mail 1707 Lübeckis Saksamaal.

Looming

Dietrich Buxtehude kirjutas palju orelile. Need olid chacona'd, tokaatad, prelüüdid ja fuugad, passakaljad, Magnificat, koraaliprelüüdid orelile. Kammermuusika näide: sonaadid keelpillidele basso continuo'ga. Koorimuusikast on tuntud "Missa Brevis" ja kantaadid.
Selle artikli kirjutamisel on kasutatud materjali "Great composers 1300-1900 A Biographical and Critical Guide The H.W.Wilson Company New York"
Montgomery maakond (Indiana)

Ajalugu

Maakond moodustati 21. detsembril 1822.
Laatre sovhoos

Laatre sovhoos oli sovhoos Valga rajoonis Tõlliste külanõukogus. Sovhoosi keskus asus Laatre asulas. Sovhoosi pindala oli 8700 ha.
Priit Aimla

Elulugu

Priit Aimla lõpetas 1959. aastal Paide Keskkooli ning õppis seejärel Tartu Ülikoolis füüsikat ja inglise keelt.
Aastatel 1968–1988 oli ta Eesti Raadio meelelahutussaadete toimetaja.
Ta on kirjutanud humoreske, näidendeid, libretosid, laulusõnu; sõnad lastelavastustele "Üle linna Vinski" ja "Onu Tik-Taki seiklused" (1981).
Ta on eestindanud näidendi "Thijl Ulenspiegel" ja selle laulude sõnad (Noorsooteatris (Tallinna Linnateater) 1986, Endlas 1996 ja Ugalas 2003–2004) ning kirjutanud libreto "Elurõõmumosaiik: 100 aastat Estonia operetti" (2005–2006).
Aastal 1980 kirjutas Priit Aimla alla 40 kirjale.
Priit Aimla kuulus Eesti Kongressi ning Riigikogu VII (kuningriiklased) ja VIII koosseisu (Keskerakond). 1999. aastast kuulub ta Sotsiaaldemokraatlikku Erakonda.
Abielus, kolme lapse isa ja paljukordne vanaisa. Lastest tuntuim on muusik ja pedagoog Siim Aimla. Tema onu oli Helmut Tarand, onupoeg on Andres Tarand.
Tõnu Virve

Tõnu Virve (18. aprill 1946 Rõuge – 1. oktoober 2019) oli eesti teatri- ja filmikunstnik, lavastaja ning produtsent.
Õppis Tartu Kunstikoolis maali- ja teatridekoratsiooni erialal ja Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi maalikateedris. Töötas Eesti NSV Riiklikus Noorsooteatris vanemdekoraatori ja peakunstnikuna, kujundas Eesti Televisiooni noorte- ja meelelahutussaadete sarju (sh "Reklaamiklubi") ja Eesti Telefilmi muusikafilme. Oli Tallinnfilmi kõrgema kategooria lavastuskunstnik. 1990. aastal asutas filmistuudio Eesti Rahvuslik Stuudio Freyja Film OÜ.
Keila raudteejaam

Keila raudteejaam on raudteejaam Harju maakonnas Keila linnas. Peatuskoht asub laiarööpmelise Tallinna–Keila raudtee ääres 26,1 km kaugusel Balti jaamast.
Peale Keilat jaguneb raudtee kaheks. Keila–Riisipere raudtee (kuni 2004. aastani Keila–Haapsalu raudtee) suundub Riisiperesse, mille suunas esimene peatus reisirongidel on Kulna. 1870. aastal valminud Keila–Paldiski raudtee suundub Paldiski poole, mille esimene peatus reisirongidel on Niitvälja. Paldiski raudtee läbib ka Klooga alevikku, kust eraldub omakorda Klooga–Kloogaranna raudteelõik.
Keila jaamas asub üks teedevaheline täispikk perroon pikkusega 210 meetrit. Peatuses peatuvad kõik Elroni Tallinnast Keilasse (lõpp-peatus), Paldiskisse, Riisiperre ja Klooga-randa sõitvad elektrirongid. Jaamas võib toimuda ka kaupade rongidele ning neilt maha laadimine. Piletihinnalt kuulub jaam III tsooni.

Jaamahoone

Keila jaamahoone valmis koos raudteega 1870. aastal ja on suhteliselt autentsena säilinud tänaseni. Kahekorruseline puuhoone ehitati Balti raudtee IV klassi jaama tüüpprojekti järgi sarnaselt Paldiski, Aegviidu, Kabala jmt jaamahoonetega. Jaamahooneid iseloomustab madal viilkatus ning asümmeetriline pikifassaad, mille kõrgem viiluga keskosa jagab maja ühe- ja kahekorruseliseks tiivaks. 1990. aastate lõpus jäi jaamahoone ilma kasutuseta tühjalt seisma ja seda ohustas hävimine. 2005. aastal alustas Keila Linnavalitsus hoone restaureerimist, millega jõuti lõpule 2007. aastal kui seal avas uksed Keila linna ajaloolist nime kandev kohvik Kegel.
Eesti Kodanike Komiteede mälestusmärk registreerijaile tehtud töö eest

Statuut

Iga registreerija, kes vastab järgmistele tingimustele:
1. on kuni 24.02.1990.a. nõuetekohaselt ja isiklikult registreerinud – linnas vähemalt 1000 ja maal vähemalt 500
Eesti Vabariigi kodanikku ja kodakondsuse taotlejat;
2. on aktiivselt osalenud Eesti Kongressi valimiste ette valmistamises ja läbi viimises,
saab selle mälestusmärgi ja omab õigust seda kanda, MÄRGID ON NUMMERDATUD.
Märkus: Märgi väljaandmisel võib teha ka registreeritute arvus mööndusi, kui selleks on  mõjuvad põhjused:
a) demograafiliselt raske piirkond (muulaste suur ülekaal, väga väike asustustihedus),
b) suured isiklikud pingutused hoolimata puudulikest füüsilistest võimetest.
Märgi statuut on välja töötatud 15.01.1990.a. Nõmme EKK laiendatud juhatuse koosolekul, ilmunud ajalehes "Nõmme Kodanik" nr. 3, täiendatud 26.02.1990.a. Nõmme EKK laiendatud juhatuse koosolekul ning lõplikul kujul kinnitatud Nõmme EKK üldkoosolekul 02.03.1990., kus anti välja ka esimesed märgid.
Märgi statuut pakuti 03.03.1990.a. välja Peakomiteele, kus küsimus jäi õhku rippuma, kuna Peakomitee läheb laiali. Palume teie komitee kirjalikke esildisi registreerijate kohta, kes vastavad antud statuudile ja arvamusi, kes võiks märgi väljaandmist jätkata, tagades statuudist kinnipidamise. Märke on 450 tk  (a – 12.-).
04.03.1990                          
Nõmme EKK esimees Kalev Ots

vanemregistreerija Ahti Mänd

vabaliige Mairo Kesler
Käesolev kiri on üheaegselt saadetud kõikidele kihelkonnakomiteedele.
Heikki Hortling

Heikki Hortling (10. märts 1951 – 10. aprill 2016) oli soome tööstusjuht.
Hortling sündis Iisalmis. Koolis käis ta Iisalmi lütseumis. 1981. aastal lõpetas ta Viini Ülikooli majandusteaduskonna ning asus tööle Olvisse.
Tema juhtimisel kasvas Olvi Kesk-Soome regionaalsest joogitootjast rahvusvaheliseks kontserniks, mille esimene välisinvesteering tehti 1996. aastal Eestisse.
Hortling oli kauaaegne A. Le Coqi ja Olvi nõukogu esimees, kes oli ka suurim börsiettevõtte Olvi Oyj eraisikust omanik ning õlle- ja joogitööstuse arendaja Soomes ja Balti riikides.
Euroopa regionaalse/ruumilise planeerimise harta

Euroopa regionaalse/ruumilise planeerimise harta ehk Torremolinose harta (inglise keeles European regional/spatial planning Charter / Torremolinos Charter) on dokument, mis kiideti heaks 1983. aastal Euroopa Nõukogu liikmesmaade planeeringuministrite konverentsil Torremolinoses.
Harta määratles kaasaegse ruumilise planeerimise ja planeeringu avalikustamise aluspõhimõtted. Harta põhimõtetest juhindub Eesti planeerimisseadus.
Philadelphia 76ers

Mängijaid

Andre Iguodala - Elton Brand - Thaddeus Young - ...
Thurstoni maakond

Ajalugu

Thurstoni maakond moodustati 12. jaanuaril 1852. aastal Lewise maakonna osast. Samal aasta 22. detsembril moodustati Thurstoni maakonna osadest Pierce'i, Kingi, Islandi ja Jeffersoni maakond. Maakond sai nime poliitiku Samuel Thurstoni järgi.
Maamärk

Maamärk (inglise landmark) on objekt, mis võimaldab meresõidul orienteeruda, või mis aitab leida merel püüniste asukohta.
Avdijivka

Ajalugu

Avdijivka asutati 1778. aastal, linna õigused sai 1956. aastal.
Kesk-Siberi kiltmaa

Kesk-Siberi kiltmaa on kiltmaa Aasia idaosas. Kesk-Siberi kiltmaa asub kogu ulatuses Venemaal Leena ja Jenissei jõe vahel. Kesk-Siberi kiltmaal paiknevad Jakuutia, Krasnojarski krai ja Irkutski oblast.
Läänes piirneb see Lääne-Siberi madaliku, põhjas Põhja-Siberi madaliku, idas Verhojanski aheliku ja Kesk-Jakuutia madaliku ning lõunas Lõuna-Siberi mäestikega (Ida-Sajaanid jt).
Kesk-Siberi kiltmaa keskmine kõrgus on 500–700 meetrit üle merepinna, kõrgeim punkt on Kameni mägi (1701 m) Putorana platool.
Dura-Europos

Dura-Europos (kreeka keeles Δοῦρα Εὐρωπός) (Dura-Europus) oli hellenistlik Vana-Rooma piirilinn Eufrati jõe lähedal. See asub tänapäeva Süürias Salhiyé küla lähedal.

Rooma periood

Roomlased vallutasid linna u 200. aasta paiku ja rajasid sinna piiritugipunkti. Linna põhjapoolne osa ümbritseti müüriga ning muudeti roomlaste "roheliseks tsooniks", kus paiknesid barakid, garnisoniülema peakorter, saun, amfiteater ja 60 toaga palee. Säilinud teenistusgraafikud näitavad, et Durale allus veel seitse tugipunkti, millest üks oli mehitatud kolme sõduriga. Langes 256–257 Pärsia vägede kätte ja jäeti pärast seda maha. Arheoloogid on leidnud tõendeid selle kohta, et pärslased kasutasid linna vallutamisel roomlaste vastu keemiarelva.
Traditsionalism

Traditsionalism kirikus

Kitsamas tähenduses mõistetakse traditsionalismi all ka suundumust katoliku kiriku sees, mis paneb väga suurt rõhku dogmade ja liturgilise traditsiooni järgimisele, rõhutades nende suurt või suuremat tähtsust Piibli kõrval, teisalt aga ka vastandades dogmaatilist ja liturgilist traditsiooni ilmalikele normidele.
Kõige radikaalsemal kujul esindab katoliiklikku traditsionalismi Prantsuse peapiiskop Marcel Lefebvre'i loodud paavst Pius X vennaskond, millel üle maailma on ligi 300 000 pooldajat ja 450 preestrit ning mis ei tunnusta Vatikani II kirikukogu otsuseid.
Reeglina ei käsitleta protestantlikku fundamentalismi traditsionalismina. Samas on viimasel tihtipeale seos poliitilise konservatismiga, millega on seostatav ka eelpool nimetatud katoliiklik traditsionalism.

Poliitiline traditsionalism

Poliitiline traditsionalism kujunes õpetusena välja 18. sajandil Prantsusmaal vastukaaluks Prantsuse revolutsioonile. Poliitilise traditsionalismi loojateks on krahv Joseph de Maistre ning vikont Louis de Bonald.

Filosoofiline traditsionalism

Filosoofiline traditsionalism tekkis moodsal kujul aga alles 20. sajandi alguses ning sellega tuleb seostada eelkõige prantsuse mõtleja René Guénoni nimega.

Radikaalne traditsionalism

Tänapäeval räägitakse ka radikaalsest traditsionalismist, mille tuntumaid kaasaegseid esindajaid Alain de Benoist –  keda seostatakse ka tänapäevase konservatiivse revolutsiooniga –  on tugevasti mõjustatud Friedrich Nietzsche, Georges Dumézili ja Julius Evola mõtetest.
Radikaalset traditsionalismi iseloomustab tugev, kompromissitu põlgus tänapäeva kultuuri ja ühiskonnakorralduse vastu ning selle pooldajad taotlevad vähemasti mõtlemise tasandil tagasipöördumist vanaaegsete normide juurde. Selline mõtteviis tuleneb arusaamast, et tsivilisatsioonide areng toimub kõrgemalt madalamale, tervikliku traditsiooni suunast üha killustatuma poole. Eestis on neid seisukohti tutvustanud Haljand Udam. Oma poolehoidu radikaalsele traditsionalismile on üles näidanud Raivo J. Raave, samuti  Einar Laigna.
Friedrich Modi

Friedrich Ferdinand Modi, ka Friedrich Modi (25. aprill 1839 Bromberg – 1901?) oli preisi päritolu Eesti arhitekt ja ehitusmeister.
1862. aastal tuli Friedrich Modi Venemaale. Noorena elas ta Rapla kihelkonnas, hiljem siirdus ta Rakverre, kus rajas oma töökoja, milles valmisid arvukad linnamajade ja mõisate projektid. Selle aja praktika kohaselt Modi nii projekteeris hooned kui ka juhatas ise nende ehitustöid.
Modi projekteeritud ja (ümber)ehitatud mõisahäärbereid on Illukal, Imastus, Ulvis, Vihulas, Essus, Kohalas, Pudiveres ja mujalgi.
Jäneda mõisa ehitati Modi juhtimisel mõisasüdamest Piibe maanteele suunduva tee äärde kõrge telliskorstnaga kahekorruseline viinavabrik (1888–1890). Viinavabriku seob teiste majandushoonetega tervikansambliks ühtne kujunduslaad, mis põhineb lõhutud raudkivi ja punase tellise dekoratiivsel kasutusel. Ka Vääna mõisa viinavabrik Harjumaal on Modi tehtud.
Modi on tegev olnud ka mõne kiriku rekonstrueerimise või taastamise juures. 1875. aastal ehitati Jõhvi Mihkli kiriku uusgooti stiilis torn. 1878. aastal tehti Jõelähtme Maarja kirikus kapitaalne ümberehitus. 1885–1886 rekonstrueeriti Modi juhtimisel Simuna kirik. Hulk aastaid pärast Modi surma hävis 1910. aastal tulekahjus Jõelähtme kiriku torn ja katus. Uue raskepärase pseudogooti stiilis läänetorni projekt pärines taas Modilt. 
Kuni Modi tulekuni Rakverre 1874. aastal oli kreisilinnas enamik väiksemaid maju ehitatud ilma igasuguse projektita, vaid mõni suurem kivihoone valmis Tallinna arhitektide ja ehitusmeistrite toel. Tolle aja linnatänavad olid äärestatud ilmetute madalate puumajadega. Modi tegevus 27 aasta jooksul linnaarhitekt-ehitusmeistrina muutis tublisti Rakvere tänavapilti.
1876. aastal ehitati Piibe maanteele üle Jägala jõe Modi projekti järgi kolmeavaline raudkivivoodriga Soodla kivivõlvsild.
1879. aastal koostab Modi Kuusalu kiriku ümberehitusprojekti.
1884. aastal võttis Modi Vene kodakondsuse.
1889. aastal projekteeris Modi Rakvere kesklinna telliskivihoone (tänapäeval on selles pubi Berliini Trahter), millega algas Rakveres Modi projekteeritud ja ehitatud telliskivihoonete aeg. Selline Põhja-Saksa telliskivigootika levis tollal ka teistes Eesti linnades.
Modi viimaseks tööks nii Rakveres kui ka üldse jäi Kolmainu pastoraadihoone Pikk tn 19. Seda hakati ehitama 1900. aasta augustis. 1901. aasta sügisel kadus Modi jäljetult.
Võrdeline valimissüsteem

Kinnise ja avatud nimekirja plussid ja miinused

Avatud nimekirja pooldajad leiavad, et on demokraatlikum, kui saab valida isikut, ning see tagab kandidaadi suurema vastutuse valijate ees. Kinnise nimekirja pooldajad leiavad, et valida tuleb ideoloogiate vahel ja et see on demokraatlikum selles mõttes, et valijal on suurem vastutus nimekirja ees ja seetõttu suuremad ootused. Põhjenduseks toovad nad selle, et inimene valib niikuinii ideoloogiate poolt ja et rahvale on kasulikum valida suund, mida ehitada, kui inimene, kes seda ehitab, kuna inimene võib ära surra, aga ideoloogia jääb. Avatud nimekirja pooldajad leiavad, et hääletades inimest hääletavad nad ka partei, ja selle järgi ka ideoloogia. Ja muidugi kui inimene sureb, siis tuleb samast nimekirjast järgmise häältearvuga kandidaat. Avatud nimekirja pooldajad leiavad, et avatud nimekiri suurendab partei sisedemokraatiat, kuna autoritaarne partei ei saa siis ette kirjutada järjekorda. Segasüsteemides (enamusvalimistega ja võrdelise valimise kombineeritud süsteemides) on loogiline, et inimese parteihääl läheb parteile, aga isiklik valik läheb enamusvalimistel oma ringkonnas kandideerinud isikule.

Üksiku ülekantava hääle süsteem

Üksiku ülekantava hääle süsteem on isikuvalimine eelistuste järgi, kombineerides isikuvalimiste ja võrdelise valimise põhimõtted. Valija märgib oma sedelile nii mitu eelistust kui valimisreeglid ette näevad ja järjestab need. Hääled kanduvad üle siis, kui kandidaadi häälte arv on suurem kvoodist või kui kandidaat on ebapopulaarne. Et valituks osutuda, peab kandidaat saama kindla hulga hääli, mis on määratud valimismeetodis. Tuntuimad valimismeetodid on Hare'i kvoot, Droopi kvoot ja Imperiali kvoot. Seda kasutatakse Iirimaal, Maltal ja Põhja-Iirimaal eurovalimistel. Anglosaksi maailmas peetakse võrdeliseks esindatuseks üksiku ülekantava hääle süsteemi.
Grisli

Grisli ehk grislikaru (Ursus arctos horribilis) on pruunkaru alamliik, kes elab Põhja-Ameerika mägedes.
Juri Nikulin

Elukäik

Tema isa oli Vladimir Nikulin, kes pärast demobiliseerimist Punaarmeest asus tööle Demidovi linna draamaringi. Samas ringis oli näitleja tema ema Lidia Nikulina. 1925. aastal kolis perekond Moskvasse, kus elati kommunaalkorteris. Nikulin lõpetas keskkooli 1939. aastal ja võeti pärast seda armeesse. Osales Teises maailmasõjas Leningradi ümbruses, sai põrutada.
Pärast sõda üritas astuda kinematograafiainstituuti, kuid teda ei võetud vastu ande puudumise tõttu. Seejärel alustas erialaseid õpinguid Moskva tsirkuse klounide stuudios. Esinemisdebüüdi klounina areenil tegi 1948. aastal. Esines algul koos populaarse klouniga Karandaš, kuid 1950. aastal alustas koostööd Mihhail Šuidiniga. Klounipaar Nikulin-Šuidin oli väga populaarne kuni peaaegu Šuidini surmani 1983. Nende edu püsis klounide eri tüpaažidel – Nikulin oli flegmaatik, Šuidin sangviinik. 
Juri Nikulin lõpetas esinemise tsirkuses 1981. aastal. 1982. aastal sai ta Moskva tsirkuse, mis asub Tsvetnoi bulvaril, direktoriks. Kokku töötas ta selles tsirkuses ligi 50 aastat – kuni surmani. Tsirkus kannab praegu tema nime.
Esimese filmi osatäitmise sai näitleja 1958. aastal filmis "Tüdruk kitarriga". Rolliga Balbes filminovellis "Peni Barboss ja ebatavaline kross" režissöör Leonid Gaidai, pani Nikulin aluse rollide reale, mis võitsid Nõukogude Liidus tohutu populaarsuse. Järgnesid filmid "Puskariajajad", "Operatsioon Õ ja Šuriku teised seiklused", "Kaukaasia vang ehk Šuriku uued seiklused", kus osales kuulus kolmik Juri Nikulin, Georgi Vitsin ja Jevgeni Morgunov. Neist filmidest said Nõukogude Liidus kultusfilmid.
Edu tõid ka teised õnnestumised eesotsas filmiga "Briljantkäsi". 
Kuid oli ka traagilisi filmirolle ("Andrei Rubljov") ja dramaatilisi osatäitmisi ("Minu juurde, Muhtar"). Elu viimasel kümnel aastal juhtis Nikulin mitut humoristlikku telesaadet – "Valge papagoi" ja "Meie sadamasse saabusid laevad".
Juri Nikulin suri pärast südameoperatsiooni tekkinud komplikatsioone 21. augustil 1997. Ta on maetud Moskva Novodevitšje kalmistule.

Isiklik elu

Juri Nikulin tutvus 1949. aastal Tatjana Pokrovskajaga, kellega nad peagi abiellusid. Abikaasa töötas tsirkuses ja mängis filmides 1981. aastani, hiljem tõlkis teoseid inglise keelest. 1956. aastal sündis poeg Maksim Nikulin, kellest sai Moskva tsirkuse direktor.
Juri Nikulinil on 3 lapselast.
Võimendi

Võimendi on seade, mis välise energiaallika kulul suurendab signaali võimsust. Võimendi põhiosa on võimendatava signaaliga tüüritav reguleeriv element, mis muudab juurde juhitava energia kulgu võimendi väljundisse vastavalt sisendsignaali muutumisele. Seetõttu järgib võimendi väljundsignaal kujult sisendsignaali, kuid tal on tunduvalt suurema võimsus.
Choctaw' maakond (Mississippi)

Ajalugu

Maakond moodustati 1833. aastal.
Igor Narski

Igor Sergejevitš Narski (vene keeles: И́горь Серге́евич На́рский; 18. november 1920, Moršansk, Venemaa – 7. august 1993, Moskva, Venemaa) oli vene filosoof, filosoofia ajaloo spetsialist, silmapaistev nõukogude kultuuri tegelane. Filosoofiadoktor (1961; käsitles doktoritöös loogilist positivismi), professor.
Eesti keeles on ilmunud Narski sulest David Hume'i, Gottfried Wilhelm Leibnizi ja Immanuel Kanti elulood.

Elulugu

1939. aastal astus Filosoofia, Kirjanduse ja Ajaloo Instituuti. Suure Isamaasõja ajal võitles rindel.
1943 astus NLKP liikmeks. Pärast sõda jätkas õpinguid Moskva Riikliku Ülikooli (MRÜ) filosoofiateaduskonnas. Lõpetas ülikooli 1948. aastal, astus MRÜ aspirantuuri ja kaitses 1951 kandidaadiväitekirja Edward Dembowski sotsiaalsest filosoofiast. 1961 sai filosoofiadoktori kraadi töö eest loogilisest positivismist.
Õpetas MRÜ välismaise filosoofia ajaloo kateedris (1951–1971). 1965–1966 juhtis MRÜ filosoofiateaduskonna loogikakateedrit. 1974–1980 töötas NSV Liidu Teaduste Akadeemia Filosoofia Instituudi vanema teadustöötajana. 1981. aastast oli Igor Narski Vene NFSV teeneline teadlane.
Igor Narski on avaldanud rea artikleid Kantist kõigis Kanti kogumiku annetes 1991. aastani kuni selle väljaande asutamisest Kaliningradis (end. Königsbergis) 1971. aastal. Samuti andis Narski panuse dialektilise loogika arendamisse.
Korvpalli Meistriliiga 2011/2012

Väljalangemismängud

Väljalangemismängude vooru pääsesid põhiturniiri kuus paremat meeskonda. Esimesed kaks meeskonda pääsesid otse poolfinaalidesse.

Veerandfinaalid

Veerandfinaalides läksid omavahel kokku põhiturniiri kolmas ja kuues ning neljas ja viies meeskond. Mängiti kolme võiduni, koduväljaku eelis oli põhiturniiril parema koha saanud meeskonnal. Mängiti 1-1-1-1*-1* formaadis (kordamööda kodus ja võõrsil)