google/wiki40b huggingface dataset:
Rogers Arena

Rogers Arena (varasema nimega General Motors Place, või lühidalt GM Place, nimi muutus 6. juulil 2010. aastal) on NHL-i jäähokiliigas mängiva Vancouver Canucksi koduhall. See oli suurim Vancouveri olümpiamängudel kasutatud võistluspaik ja kandis ajutiselt olümpiamängude ajal Kanada hokikeskuse (Canada Hockey Place) nime, sest olümpiamängude reeglid keelavad sellise reklaami.
Hall valmis 1995. aastal ja läks maksma 160 miljonit Kanada dollarit. Sellest sai koduväljak Canucksile, korvpalliklubile Vancouver Grizzlies ja kahvpalliklubile Vancouver Ravens. Hiljem Grizzlies siirdus Memphisisse ja Ravens klubi lõpetas tegevuse. Hall mahutab jäähokimängude ajal 18 630 pealtvaatajat ja korvpallivõistlustel mahub sinna 19 193 spordihuvulist. Hallist sai Vancouveri esindushall Pacific Coliseumi asemel. Hallis toimusid Vancouveri 2010. aasta taliolümpiamängude jäähokikohtumised.

Muutused

Hall sai 2006. aastal uue väljaku keskel asuva tabloo. See asendas endise Mitsubishi Mark IV-tüüpi tablood, kuna see oli vananenud ja ei vastanud tänapäeva nõuetele. Preagune tabloo ProAd LED on NHL-i suurim. See on 4,1 meetrit kõrge ja 7,3 meetrit lai ning selles kasutatakse valgusdioodtehnoloogiat.
ICAO lennufirmakood

ICAO lennufirmakood on kolmetäheline kood, millega Rahvusvaheline Tsiviillennunduse Organisatsioon (ICAO, International Civil Aviation Organization) tähistab lennufirmasid (lennuoperaatoreid). ICAO väljastab igale operaatorile unikaalse kolmetähelise koodi ja kutsungi, mida kasutatakse raadiosides. IATA lennufirmakoodide süsteem, milles tähistused pole unikaalsed, ühtlustatakse aja jooksul ICAO süsteemiga.
Selliselt kasutatakse ICAO koodi sarnaselt IATA koodiga lennu numbri osana (näiteks EZY3445 - easyJeti lend nr. 3445 London Stansted - Tallinn).
ICAO on lennufirmakoode väljastanud alates 1947. aastast. Alguses olid koodid kahekohalised ja identsed IATA koodidega. 1980. aastate alguses võeti lennufirmade arvu suurenemise tõttu kasutusele kolmetäheliste koodide süsteem. 1987. aastal sai see ametlikuks standardsüsteemiks.
Õnnepank

Õnnepank on Eesti portaal, kus registreerunud kasutajad saavad teineteisele mistahes heasid tegusid teha. Kui kellegi abipalve täidetakse, siis saadakse "raha", milleks on Tänutähed. Portaali haldab MTÜ Õnnepank. Õnnepanga asutas 2008 Aire Kivi.
Naissaare mõis

Naissaare mõis (saksa keeles Nargön) oli riigimõis Naissaarel Keila kihelkonnas Harjumaal.
Boris Aareandi

Boris Aareandi (kuni 1923 Boris Villmann; 25. august 1902 Pärnu – surma aeg ja koht teadmata) oli Eesti vaimulik.
Ta oli 1926 Tartu Ülikooli usuteaduskonna vabakuulaja, õppis samas 1930–1931 (lõpetas), 1931 filosoofiateaduskonnas ja 1932 uuesti usuteaduskonnas. Korporatsioon Fraternitas Liviensise liige.
Osales Vabadussõjas, 1932–1934 Käina, Kärla ja Pühalepa koguduse õpetaja. Arreteeritud Nõukogude Liidu okupatsioonivõimude poolt.
Nikolai Leporski

Nikolai Ivanovitš Leporski (17. jaanuar 1877 Nižni Novgorod – 15. juuni 1952) oli vene arstiteadlane.
Vaimuliku poeg. Õppis Tartu Ülikoolis 1898–1903. Töötas Tartus eripatoloogia ja kliiniku eradotsendina 1911–1917, tegutses ka Tomski ja Voroneži ülikoolis.
Meistriliiga 1995/96

Hooaeg

Tallinna FC Lantana-Marlekorist sai kaks klubi, Tallinna FC Lantana (uus klubi) ja Tallinna FC Tevalte-Marlekor (hilisem FC TVMK ja Lantana-Marlekor õigusjärglane). AS Marlekor ostis korruptsiooniskandaali sattunud Tallinna FC Tevaltelt meistriliiga osalusõiguse: vana klubi jätkas madalamates liigades tegevust Tallinna KSK Vigrina, uus meeskond võttis nime Tallinna FC Lantana.
Meistriliiga eelvooru kuus esimest meeskonda pääses finaalturniirile, kus neile arvestati lisaks pooled eelvoorus võidetud punktid. Kaks viimast pidasid väljalangemisturniiri esiliiga nelja parima meeskonnaga.
Aste madalamale langes Pärnu JK, esiliigast kerkis astme võrra kõrgemale Tallinna JK Vall.
Trieer

Trieer ehk trireem on nii aerude kui ka purjede jõul liikuv Vana-Kreeka sõjalaeva tüüp, mis võeti kasutusele umbes 500. aastal eKr.
Termin "trieris" (τριήρης) tähendab vanakreeka keeles "kolm aeru". Laeval on kummalgi pool kolm aerurida - ülemine, keskmine ja alumine. Sõudjad olid tavaliselt orjad. Trieeril on enamasti üks kuni kaks masti ning raapurjestus. Vööris on hirmutamiseks mõeldud silmade moodi kaunistused ning palk, millega vaenlase laeva rammida.
London Arch

London Arch (varem ka London Bridge) on looduslik kaar Austraalias Port Campbelli rahvuspargis.
Kaljukaar on üks turismimagneteid Great Ocean Roadi maantee ääres Port Campbelli lähedal Victoria osariigis. See merest väljaulatuv kalju on tekkinud järkjärgulise erosiooni tagajärjel ja kuni 1990. aastani moodustas tervikliku kahesildelise loodusliku silla.

Ühe kaare kokkuvarisemine

Kaljusilla kaldale lähemal asuv kaar varises ootamatult 15. jaanuaril 1990, jättes kaks turisti loodussilla merepoolsele kaarele lõksu, kuni nad helikopteriga päästeti. Keegi selle õnnetuse käigus kannatada ei saanud. Enne kokkuvarisemist oli kaljukaar tuntud ka kui London Bridge tänu sarnasusele oma nimekaimuga.
Tuneesia suursaadik Eestis

Tuneesia suursaadik Eestis on Tuneesia volitatud suursaadik Eestis. Suursaadik resideerib Varssavis.
Välis-Eesti (ajaleht)

Välis-Eesti oli 1944–1995 Stockholmis ilmunud Rootsi eestlaste ajaleht. Ajalehe Välis-Eesti idee andjateks olid Jüri Uluots, Edgar Kant ning Johannes Klesment. Tegelikuks ajalehe hingeks oli ja toimetajaks hakkas Edgar V. Saks. Esimene number ilmus 29. oktoobril 1944, päev pärast "Teataja" esimest numbrit. Toimetuse sekretäriks oli Valev Uibopuu. Peale peatoimetaja lahkumist Saksamaale vastutasid lehe väljaandmise eest Martin Kuldkepp, Madis Üürike, Heinrich Laretei, Vello Ugandi jpt. Hilisem ajalehe majanduse eest vastutaja olii Lembit Kriisa, toimetajaks Vello Pekomäe.
1944–1975 ilmus ajaleht ebaregulaarselt, 1976–1988 ilmus 12 numbrit aastas ja 1989–1995 ilmus taas ebaregulaarselt.
Aastatel 1949, 1957, 1964 ja 1969 peeti"Välis-Eesti" ja "Teataja" vahel läbirääkimisi ühinemiseks. Lõpuks jõuti arusaamisele, et mitme eri tsentrumi olemasolu polegi vahest kõigi raskuste põhjuseks, vaid selle algmed asuvad sügavamal.
Nõukogude Eesti preemia

Nõukogude Eesti preemia oli Eesti NSV autasu, mis asutati Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 6. novembri 1946 seadlusega.
Nõukogude Eesti preemiaid anti välja aastatel 1947–1950, 1959, 1965, 1967, 1970, 1972, 1975, 1977 ja 1980. Kokku on preemia saanud 279 kollektiivi ja üle 1300 üksikisiku.
1982. aastal loodi Nõukogude Eesti preemiate asemele Eesti NSV riiklik preemia.
Juri Birjukov

Juri Jevgenjevitš Birjukov (vene keeles Юрий Евгеньевич Бирюков; sündinud 11. jaanuaril 1936) on vene tsirkuseartist (žonglöör-akrobaat ja hobusetaltsutaja) ning lavastaja, Venemaa Föderatsiooni teeneline kunstnik.
Ta lõpetas 1957. aastal Moskva Riikliku Tsirkuse- ja Estraadikunsti Kooli tsirkuseartistina ja 1977. aastal GITIS-e tsirkuserežii erialal. Artisti karjääri alustas ta žonglöörina, seejärel ühitas žongleerimise akrobaatiliste hüpetega. Aastatel 1967–1987 esines ta duetis koos abikaasa Zinaida Birjukovaga, aastatel 1977–1987 esinesid nad koos hobusetaltsutajana. Tsirkusenumbrid hobustega tõid neile 1982. aastal üleliidulise tsirkusekunsti konkursi võidu. 1990. aastatel esines Birjukovi numbris "Vabadus" üheaegselt 12–18 hobust ning balletitrupp.
Birjukov on tegutsenud ka lavastajana.

Isiklikku

Tema isa Jevgeni Birjukov (1908–1986) töötas klounina tsirkuses.
Wernigerode

Kliima

Wernigerodes on aasta keskmine temperatuur +9,5 °C. Suvekuude keskmine temperatuur on 16,0...18,3 °C, talvekuude keskmine temperatuur +1,1...+2,1 °C.
Aastas sajab keskmiselt 500 mm sademeid. Kõige vihmasem kuu on juuli (54 mm), kõige kuivem veebruar (30 mm).

Ajalugu

1566. aasta kroonika andmetel eksisteeris Warnigerode-nimeline asula juba 938. Wernigerodet mainitakse kirjalikult esmakordselt 1121, kui krahv Adalbert von Heimar valis selle oma residentsiks. Ta hakkas sinna kohe ehitama kindlust, mis on tänapäevase 1862–1893 ehitatud lossi eelkäija. 17. aprillil 1229 sai Wernigerode linnaõigused. Aastast 1268 olid Wernigerode krahvid Brandenburgi markkrahvi, aastast 1381 Magdeburgi peapiiskopi vasallid.
1277. aastal mainitakse esmakordselt tulevast linna raekoda. 1279 ostsid linnaelanikud 70 naela hõbeda eest krahvidelt ära linnakindlustused. 1427 kingiti ka raekoda linnale.
Pärast Wernigerode krahvide meesliini katkemist 1429 valitsesid linna Stolbergi krahvid. Sel ajal sai linn oma põhilise tulu vase, hõbeda, koobalti ja rauamaagi kaevandamisest, samuti jahist ja metsa majandamisest.
5. ja 6. augustil 1528 hävis 470 linna 554 majast tulekahjus. Ka Kolmekümneaastase sõja (1618—1648) käigus okupeeriti ja rööviti linna mitu korda. Tööstus kaotas linna jaoks tähtsuse, asendudes põllumajandusega.
1714 liideti Wernigerode krahvkond Brandenburgi markkrahvkonnaga. 1807–1813 kuulus ta Vestfaali kuningriiki, mida valitses Napoleon I vend Jérôme Bonaparte.
18. sajandi lõpul hakati rajama manufaktuure.
Viini kongressi tulemusena kuulus Wernigerode alates 1815 Saksimaa kuningriigi koosseisus Preisimaale.
1847 hävitas kogu linna tulekahju. Terveks jäi vaid 10 maja, sealhulgas linna vanim, umbes 1400 ehitatud maja Hinterstrasse 48.
1872 avati raudteeühendus Halberstadtiga, 1899 Nordhauseniga. Kitsarööpmelist raudteed mööda võib tänapäevalgi sõita Brockeni mäe juurde.
1876. aastal said Stolbergi krahvid tagasi suure osa eesõigustest, mille nad olid kaotanud Preisimaaga ühinemisel. 1890 said nad vürstitiitli.
Pärast Teist maailmasõda kuulus Wernigerode Saksa DV-sse, olles üsna selle läänepiiri lähedal.
Tänapäeval on Wernigerode ühelt poolt tööstuskeskus (masinatööstus, elektrimootorid, farmaatsiatooted, šokolaad, kirjutustarbed, ehitusmaterjalid), teisalt turismikeskus.

Liitumised

Wernigerode linnaga on liidetud Hasserode, Nöschenrode, Benzingerode, Minslebeni ja Silstedti omavalitsused. 2009 liideti Schierke ja 2010 Reddeber.

Sõpruslinnad

Wernigerode sõpruslinnad on Carpi (Itaalia, alates 1964), Neustadt an der Weinstraße (Saksamaa, alates 1998) ja Cisnadie (Rumeenia, alates 2002).
Illar Lemetti

Illar Lemetti (sündinud 21. aprillil 1968) on eesti põllumajandusteadlane.
Ta oli aastail 2005–2010 Eesti Maaülikooli Põllumajandus- ja keskkonnainstituudi direktor.
Ta on põllumajandusmagister mullateaduse erialal.
Alates 4. aprillist 2016 on ta maaeluministeeriumi kantsler, enne oli ta samas ministeeriumis asekantsler.
Traaklased

Traaklased olid indoeuroopa keelte hulka kuuluvat traakia keelt kõnelnud hõimud, kes asustasid Traakiat, ajaloolis-geograafilist piirkonda Balkani poolsaare kirdenurgas, praeguse Bulgaaria, Kirde-Kreeka, Ida-Serbia ning Türgi Euroopa-osa kohal. 
Esimesed asustusjäljed Traakias on ajast 6000 eKr, ajastust 4000 eKr on Traakiast jälgi metallitöötlemisest ning tänapäeva Bulgaaria territooriumilt, Varna linna lähedalt on arheoloogid leidnud jälgi vasest tööriistadest, relvadest ja ehetest. Ajastust 3000 eKr on leitud kullast ehteid, mis on ka esimesed Euroopast leitud kuldehted.
7. sajandil eKr algas Kreeka kolonisatsioon traaklaste aladele.
Traaklased asustasid antiikajal ulatuslikke alasid ning 5. sajandil ekr elanud ajaloolane Herodotos nimetas neid oma aja üheks kõige arvukamaks rahvaks. Herodotose ajal nimetati Traakiaks kogu Balkani poolsaare idaosa Doonau ja Egeuse mere vahel. Ka see laialdane ala muutus traaklastele kitsaks. Üks suguharu teise järel läks üle Bosporuse ja Hellespontose, et otsida Väike-Aasiast endale uut kodumaad. 3. aastatuhandel eKr rändasid Traakiast Väike-Aasiasse troojalased ja früügialased ning "Iliases" on traaklasi nimetatud troojalaste liitlasteks.
Kreeklased pidasid traaklasi sõjakaiks ja joomahimulisiks barbareiks, kuid hindasid kõrgelt nende hobuseid ja relvi. Nende kultuses oli tähtsal kohal muusika ja Homeros nimetas traaklasi maailma kõige musikaalsemaks rahvaks. Seetõttu peeti vanakreeka mütoloogia kangelast Orpheust traaklaseks.

Traakia riik

Traaklased moodustasid 4. sajandil eKr oma riigi, umbes 430. aastal Sitalkesi juhtimisel vallutati alad Doonaust põhja pool, Abdera linnast lõuna pool ja Musta mere juures Struma (kr Strymónas) jõeni läänesuunal, ning tõusid piirkonnas arvestatavaks sõjaliseks jõuks, olles tugevalt mõjutatud Vana-Kreeka kultuurist. 
Traakia vallutati Vana-Makedoonia kuninga Philippos II ning kuulus ka Aleksander Suure Makedooniale. Pärast Aleksander Suure surma ja impeeriumi lagunemist olid alad ajutiselt iseseisvad.
279 eKr tungisid Balkanile, Lõuna-Kreekasse ja Traakiasse keldid, kes kreeka allikates tuntud galaatide nime all. Makedoonia valitseja sai lüüa ja tapeti. Galaatide rüüstamistele Kreekas järgnes nende sissetung Väike-Aasiasse ja Pergamoni aladele.
Traakia alad kuulusid hiljem Rooma impeeriumi ja Bütsantsi võimu alla. Rooma ja Makedoonia vaheliste Makedoonia sõdade, Kolmanda Makedoonia sõja (171–168 eKr) 168 eKr Pydna lahingu kaotuse tulemusel liideti alad Rooma vabariigi valdustesse. Gladiaatorite ülestõusu juht Spartacus oli samuti traaklane.
Alates 9. sajandist valitsesid Traakia üle vaheldumisi Bütsants, Bulgaaria ja Osmanite riik. Piirkond jaotati lõplikult pärast Esimest maailmasõda. 
Traaklaste hulka kuulusid ka daaklased (praeguse Rumeenia muistsed elanikud), geedid (Doonau alamjooksul), müüsid (Väike-Aasias) ja früügialased (Väike-Aasias).
Lloyd Alexander

Lloyd Chudley Alexander (30. jaanuar 1924 – 17. mai 2007) oli Ameerika Ühendriikide fantaasiakirjanik.

Prydaini kroonikad

Tema teostest on tuntuim "Prydaini kroonikate" sari. 
Viiest raamatust koosnev sari kirjeldab seavardja Tarani, kes unistab kangelase- ja ülikupõlvest, seiklusi. Tarani kaaslasteks on muuhulgas printsess Eilonwy, rändbard ja kuningas Fflewddur Fflam ning karvane olend Gurgi.
Sarjas leidub Walesi mütoloogiast (Prydain on kõmri keeles Britannia) ja Mabinogionist pärinevaid tegelasi ja elemente, kuid need on muudetud kõrgfantaasiale omaselt moraalselt üheplaanilisteks. Arawn on muudetud pelgalt negatiivseks ja Gwydion pelgalt positiivseks tegelaseks. Sarviline Kuningas, kes põhineb Jahimees Herne'il ja Cernunnosel, on muudetud Arawni käsilaseks ning samuti läbinisti õelaks. 
Sarja iseloomustavad kerge huumor ja värvikad tegelaskujud.
Raamatute põhjal on loodud Disney stuudio multifilm ja Sierra arvutimäng.
Elli Riikoja

Pere

Ta oli Heinrich Riikoja minia.
Rakvere foogt

Rakvere foogt (Saksa keeles Vogt von Wesenberg(h)) oli Liivi ordu käsknik, kes valitses Rakvere foogtkonda.
Esimene Rakvere foogt, täpsemalt tema kohusetäitja, astus ametisse 1343. aastal, mil orduväed võtsid Põhja-Eesti (Eestimaa hertsogkonna) enda kontrolli alla. Viimane Rakvere foogt kaotas oma ameti 1558. aastal, mil venelased Rakvere ordulinnuse vallutasid.
Rakvere foogt polnud kuigivõrd oluline ordukäsknik, ehkki Põhja-Eestis oli ta Tallinna komtuuri ja Narva foogti kõrval tähtsuselt kolmas orduametnik.
Robert Adam

Robert Adam (3. juuli 1728 Kirkcaldy, Fife – 3. märts 1792 London) oli šoti uusklassitsistlik arhitekt ja sisekujundaja.
Ka tema isa William Adam oli tuntud arhitekt. Robert õppiski alguses isa juhendamisel ning võttis koos vanema venna Johniga hiljem isa äri üle.
1754. aastal läks ta Rooma ning õppis viis aastat Charles-Louis Clérisseau ja Giovanni Battista Piranesi käe all. Naastes asus ta tööle Londonis, kus temaga liitus ka noorem vend James. Seal kujundas ta välja oma stiili. Temast sai üks edukamaid ja nõutumaid arhitekte kogu riigis. 
Aastatel 1761–1769 oli ta kuninga õukonnaarhitekt. Alates sellest ajast kuni oma surmani oli ta klassitsismi uuestisünni esimese laine eestvedaja Inglismaal ja Šotimaal. Ta mõjutas arhitektuuri arengut nii Euroopas kui ka Põhja-Ameerikas.
Õlak

Õlak (vananenud termin pagun) on sõjaväelase või tsiivilisiku vormiriietuse õlaossa kinnitatud manus, millel olevad eraldusmärgid võivad tähistada isiku nt auastet, väeliiki, teenistusala.
Saverna mõis

Saverna mõis (saksa keeles Sawwern) oli rüütlimõis Kanepi kihelkonnas Võrumaal.
Mõis asutati 1790 Valgjärve mõisast eraldatud alast.
Haversi

Haversi oli küla Läänemaal, ajalooliselt Riguldi mõisa alal. Küla jääb tänapäeval Riguldi küla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Noarootsi kihelkonda. Küla kaotati 1977, mil see liideti Riguldi külaga.
1798 on esimest korda mainitud nime Hafreswed.
Thomas Drenteln

Thomas von Drenteln (maetud 1657 Tallinnas) oli Tallinna kodanik, kaupmees, Mustpeade vennaskonna liige 1606, Tallinna raehärra ja bürgermeister (1647–1657).
Thomas Drenteln sündis kaupmees Carsten Drentelni ja Gertrud Boismanni pojana.
1633. aastal asutas ta kaubafirma, mis hiljem sai nimeks Thomas Clayhills & Son.
Amuuri vart

Nimi

Amuuri vardi teaduslik nimi on pandud Eesti looduseuurija Karl Ernst von Baeri järgi.

Levila

Amuuri vart pesitseb Amuuri jõgikonnas Venemaa Amuuri oblastis, Habarovski krais ja Primorje krais, samuti Hiina kirdeosas ja Mongoolias, ning talvitub Hiina lõunaosas, Korea poolsaarel, Jaapanis, Vietnamis ja Indias.

Välimus

Isaslind sarnaneb suuruselt ja hoiakult isase ruskevardiga. Värvuselt sarnaneb ta isase merivardiga, kuid selg on must ja rind on pruun, mitte must nagu merivardil.
Emaslind on ühtlaselt pruun.
Chesterfieldi maakond (Lõuna-Carolina)

Ajalugu

Chesterfieldi maakond moodustati 1798. aastal. Maakond sai nime briti poliitiku Philip Stanhope järgi.
Toomas Kirsipuu

Toomas Kirsipuu (sündinud 14. aprillil 1964 Tartus) on endine eesti jalgrattur.

Isiklikku

Tema isa on Rein Kirsipuu. Tema vend on jalgrattur Jaan Kirsipuu. Toomase tädi on ratsutaja Mall Kirsipuu.
Rahvusvahelise Looduskaitseliidu punane nimistu

Rahvusvahelise Looduskaitseliidu punane nimistu ehk IUCNi punane nimestik on Maailma Looduskaitseliidu (IUCN, ingl k International Union for the Conservation of Nature) poolt 1963. aastal loodud andmebaas kogu maailma bioloogiliste liikide looduskaitselise seisundi kohta. See on kõige täielikum niisugune andmekogu. 
Riigid ja organisatsioonid peavad ka konkreetsete riikide ja regioonide ohustatud liikide nimekirju ehk punaseid nimekirju või punaseid raamatuid. 
IUCNi punane nimestik hindab liikide väljasuremisohtu kindlate kriteeriumide järgi, mis on kõigile liikidele ja piirkondadele ühtsed. Eesmärk on teavitada liikide ohustatusest avalikkust ja poliitikuid ning aidata tõkestada liikide väljasuremist. 
Ohustatushinnanguid koostavate organisatsioonide seas on suuremad ülemaailmne linnukaitse organisatsioon BirdLife International, Londoni Zooloogia Seltsi zooloogia instituut, ÜRO looduskaitse seirekeskus World Conservation Monitoring Centre ja paljud spetsialistide töörühmad IUCNi liigikaitse komisjonis IUCN Species Survival Commission (SSC). Nimetatud organisatsioonid ja töörühmad kokku annavad hinnanguid ligi pooltele liikidele nimestikus.
IUCNi punase nimestiku eesmärk on, et iga liigi ohustatuse hinnangut uuendataks iga viie aasta tagant või vähemalt kümne aasta tagant. Seda teevad SSC juhitavad töörühmad, kasutades eelretsenseerimist.

Ajalugu

Aastal 1997 anti välja taimeliikide punane nimestik, mis põhines nüüdseks enam mitte kasutusel olevatel kriteeriumitel. Seetõttu soovitatakse taimeliikide hinnangute otsimisel otsida lisaks internetis ajakohastatavast andmebaasist andmeid ka 1997. aastal trükis välja antud liikide nimestikust.
Väljasurnud liikide nimekiri on alates 2002. aasta nimestiku väljaandmisest pidevalt kasvanud.
4. mail 2006 anti välja koondnimestik, mis lisaks 40 168 liigile hõlmab 2160 alamliiki, teisendit, kalavaru ja alampopulatsiooni. Kõigist liikidest oli ohustatuks hinnatud 16 118 liigi olukorda. Neist 7725 moodustasid loomaliigid, 8390 taimeliigid ja kolm seene- ja samblikuliigid. 
12. septembri 2007. aasta väljaandes muudeti kahe gorilla alamliigi Gorilla gorilla gorilla ja Gorilla gorilla diehli hinnangut eriti ohustatult äärmiselt ohustatu peale. Gorillade ohustatus kasvas muu hulgas Ebola viiruse ja salaküttimise tõttu. Peale selle oli äärmiselt ohustatud liikide kategoorias sumatra orangutan ja eriti ohustatud liikide kategoorias kalimantani orangutan. 
6. oktoobril 2008 avaldati Barcelonas IUCNi maailma looduskaitse kongressil uus väljaanne, mis tunnistas, et maailma liigid on väljasuremiskriisis, mis väljendub selles, et näiteks iga neljandat imetajaliiki Maal ähvardab igaveseks kadumine. 1141 imetajaliiki 5487 liigist ohustab väljasuremine ja 836 kohta on andmeid liiga vähe, et anda ammendavat hinnangut.
Karmiin-paradiisilind

Välimus

Karmiin-paradiisilind on üks väiksemaid paradiisilindlasi, pikkusega umbes 16 cm. Isaslinnu sulestik on karmiinpunane ja valge, ta kummalgi õlal on lehviku taolise asetusega rohelise tipuga suled ja tema sabast lähtub kaks pikka traatjat sulge, mis tipus on smaragdrohelised ja ketasjad. Emaslind on pruun, vöödistusega alapoolel.

Levik ja eluviisid

Karmiin-paradiisilind elab Uus-Guinea ja Aru saarte tasandike metsades. Pesa teeb ta puuõõnde. Toitub peamiselt puuviljadest ja lülijalgsetest.
Karmiin-paradiisilind on kantud CITESi liikide II kategooria nimekirja.
Lõimetsa

Lõimetsa (18. sajandi kaartidel Löimetz) oli küla Pilistvere kihelkonnas. Tänapäeval asuvad küla maad Tallinna–Tartu maantee ääres Järva vallas Käsukonna ja Imavere vahel ja on Jalametsa küla koosseisus.
Lõimetsa külast läks tee Tallinna–Tartu maantee lääneküljelt Tammeküla kaudu Laimetsa mõisa ja Tallinna–Tartu maantee idaküljelt Jalametsa mõisa ja Jalametsa külasse. 18.sajandi kaardi järgi oli Lõimetsa külas kõrts.
Geograafilised koordinaadid on 58° 47′ 0″ N, 25° 45′ 30″ E. 
Lõimetsa külast lõunas Tallinna–Tartu maantee idaküljel paiknes Kiksvere (mõnel uuel kaardil ka Kikevere, mitte segamini ajada Kiigeverega). 1892. aastal ehitas Kikevere õigeusu kogudus Kikevere Jumalaema Uinumise kiriku, mille puidust hoone põletati maha juulis 1941.

Ajalugu

Aprillist 1931 arvati kaks Pilistvere kihelkonna keskel asunud Põltsamaa kihelkonna Adavere valla lahus maatükki (Lõimetsa küla, Suurküla ja Ojaküla) Imavere valla koosseisu.
Aavo-Valdur Mikelsaar

Aavo-Valdur Mikelsaar (sündinud 26. juulil 1941) on eesti arstiteadlane ja geneetik.

Haridus

Mikelsaar lõpetas 1965. aastal Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna, oli 1967–1970 aspirantuuris Moskvas NSVL Teaduste Akadeemia Molekulaarbioloogia Instituudis ning täiendas end 1976–1977 Viini ülikoolis, 1988 Tampere ülikoolis ning 1993 Lübecki Meditsiiniülikoolis. 
1980. aastal kaitses ta Moskvas Meditsiinigeneetika Instituudis doktorikraadi tööga inimese kromosoomide struktuursest polümorfismist ("Структурный полиморфизм хромосом человека").

Töökäik

Mikelsaar töötas 1965–1967 ning 1970–1987 Tartu Ülikoolis teadurina, vanemteadurina ning laborijuhatajana. Aastail 1987–2011 oli ta Tartu Ülikooli arstiteaduskonna üld- ja molekulaarpatoloogia instituudi juhataja, aastail 1993–2012 samas instituudis inimese bioloogia ja geneetika õppetooli professor, alates 2012 uue nimega biomeditsiini instituudi professor.

Isiklikku

Tema isa oli zooloog ja hüdrobioloog Neeme-Õnneleid Mikelsaar, tema vennad on Raik-Hiio Mikelsaar, Henn-Risto Mikelsaar ja Ustav-Esko Mikelsaar.
Meditsiinigeneetik Ruth Mikelsaar on tema abikaasa.
Vitali Tšurkin

Varia

13-aastasena mängis ta režissöör Mark Donskoi filmis „Ema süda” (1965), mis jutustas Lenini elust.
Väino Unt

Väino Unt (9. november 1932 Tilga – 10. märts 2015) oli eesti füüsik.
Ta lõpetas aastal 1957 füüsikuna Tartu Riikliku Ülikooli.
Ta oli Astrofüüsika ja Atmosfäärifüüsika Instituudi direktor aastail 1973–1985.

Pere

Tema abikaasa oli pedagoogikateadlane Inge Unt. Nende poeg on filosoof Anto Unt.