google/wiki40b huggingface dataset:
Plebeid

Plebeid (ladina keeles plebs) oli Rooma riigi vabade kodanike seisus, mis kujunes arvatavasti 7. sajandil eKr. Sinna ei kuulunud patriitsid ehk kõrgem seisus.
Ei ole täpselt selge, kuidas ja millal seisusteks jagunemine toimus. Kuningriigi ajal olid plebeid hõimud, mille hulgast polnud kuninga juures nõuandjat ehk saadikut senatis.
Vabariigi algusajaks olid patriitsiperekonnad saanud kindla monopoli poliitilistes ja sotsiaalsetes institutsioonides. Plebeid ei võinud olla magistraadiks ja nad ei võinud õppida tundma seadusi, mille järgi neid valitseti. Nad teenisid armees, kuid said harva sõjapealikeks. Plebeid moodustasid elanikkonna enamiku ja tootsid linnale vajaliku toidu ja muud ressursid.
Rahulolematus sellise olukorraga põhjustas aeg-ajalt plebeide streike, kus nad lahkusid Roomast. See tähendas, et kõik kauplused ja töökojad lakkasid töötamast ning patriitsid pidid ise hakkama saama. Selle tulemusena seati plebeidele sisse rahvatribuuni ja ediilide ametikohad.
Rooma riigi algusaja kohta ei ole päris kindlalt teada, millised sugukonnad (gens) olid plebeide ja millised patriitside seisusest. Kaheteistkümne tahvli seadused, mis koostati aastatel 450-451 eKr, püüdsid seisused selgelt eraldada, keelates plebeidele kõik tähtsamad magistraadiametid (kuni 367 eKr jõustunud Lex Licinia Sextia selle vormiliselt lubas). Keelati ka seisustevahelised abielud, kuid see keeld tühistati juba 445 eKr. Paljud sugukonnad jagunesid haruti kahe seisuse vahel. Põhjuseks võis olla lapsendamine, kahe sama nimega sugukonna segunemine, patriitsiseisusest vabatahtlikult lahkumine või väljaheitmine. 1. sajandiks olid paljud vanad auväärsed sugukonnad oma partriitsiseisuse kaotanud, kuna esile olid tõusnud ja pärilusliini edasi kandnud nendest sugukondadest plebeid. Mitmed varem plebei seisuses sugukonnad olid tõusnud patriitsi seisusse. Selleks ajaks oli praktiline eristus seisuste vahel vähene ja kaotas keisririigi ajaks enamiku oma endisest tähtsusest.
Cream

Cream oli Suurbritannia rokkansambel, mis tegutses aastatel 1966–1969.
Kitarrist Eric Clapton, trummar Ginger Baker ja bassimees Jack Bruce moodustasid ansambli 1966. aastal. Nende mitteametlik debüüt leidis aset ühes Manchesteri klubis Inglismaal 1966. aasta juulis – kaks päeva enne avalikku etteastet Windsori muusikafestivalil. Pärast esinemist Star-Clubis 1967. aasta maikuus olid nad Inglismaal Lincolnshireis toimunud festivalil juba esinejate nimekirja tipus koos oma fännide Jimi Hendrixi ja Pink Floydiga. 
Ansambli muusika hõlmas rokkmuusika paljusid žanre, sealhulgas blues rock ("Crossroads", "Born Under a Bad Sign"), psychedelic rock ("Strange Brew", "White Room") ja hard rock ("Sunshine of Your Love", "SWLABR").
Larry Bird

Larry Bird (sündinud 7. detsembril 1956 West Badenis) on endine NBA korvpallur ja treener. 
NBA-s mängides oli Bird 206 cm pikk ja kaalus 100 kilogrammi.

Keskkool

1970–1974 õppis Larry Bird Springs Valley keskkoolis. Viimasel keskkooliaastal viskas ta mängus keskmiselt üle 30 punkti ja hankis üle 17 lauapalli. Ühesainsas mängus suutis ta visata 54 punkti ja võtta 38 lauapalli.

Ülikool

Larry Bird õppis Indiana Ülikoolis 1974–1975 ja mängis 1975–1979 meeskonnas Indiana State.
1979 tüüris ta Indiana State'i NCAA meistriks. Võitude ja kaotuste suhe oli rekordiline 81:13, sealhulgas kodus 50:1. Sel aastal võitis ta Naismithi auhinna ja John R. Woodeni auhinna. 1978 ja 1979 valiti ta USA parimate ülikoolikorvpallurite hulka.
Larry Bird hoiab siiani Indiana State'i rekordeid punktide (2850), vaheltlõigete (240) ja lauapallide (1247) osas. Mängus keskmiselt visatud punktide osas (30,3) on ta NCAA läbi aegade viies.

NBA

1979–1992 mängis Bird klubis Boston Celtics. 1981, 1984 ja 1986 tuli ta NBA meistriks.
Ta valiti NBA sümboolsesse esiviisikusse 1980–1988 ja teise viiskusse 1990. 1980 oli ta aasta uustulnuk, 1984–1986 kõige väärtuslikum mängija. 12 korda (1980–1992, välja arvatud 1989) osales ta NBA tähtede mängus. 1982 valiti ta tähtede mängu väärtuslikemaks mängijaks, 1984 ja 1986 NBA finaalide väärtuslikemaks mängijaks. 1981, 1984 ja 1986 oli ta NBA parim vabaviskaja.
Karjääri lõppedes oli ta visanud 21 791 punkti (24,3 mängus), hankinud 8974 lauapalli (10,0 mängus) ja andnud 5695 resultatiivset söötu (6,3 mängus). Suurim punktisumma oli 29,9 punkti mängus 1987-88 hooajal. Tema isiklik rekord oli 60 punkti Atlanta Hawksi vastu 25. märtsil 1985. NBA karjääri jooksul tegi ta 59 kolmikduublit.
1997–2000 sai ta Indiana Pacersi treeneriks, kuigi tal polnud varasemat treeneritöö kogemust. Tema käe all tehti rekord 147 võitu: 67 kaotust (68,7%). Indiana jõudis tema käe all 1998 ja 1999 NBA poolfinaali ja 2000 finaali. 1998 valiti ta aasta treeneriks.
1980-ndate kohta viskas Larry väga hästi kolmeseid, mis avaldas muljet nii mängus kui ka treeningul. Vahel, enesekindluse tõstmiseks, harjutas ta neid kinnisilmi. 
Bird oli 1980. aastatel Bostoni au ja uhkus. Ta tegi väga kõvasti tööd ja nägi vaeva, et saavutada selline meisterlikkus. Ta aitas Bostoni jalule juba alguses, kuna Celticsil oli 1970-ndate lõpupoole kriis. Larry juhtimisel Boston tõusis ja tuldi kolm korda NBA meistriks.
Larry Bird moodustas koos Robert Parishiga ja Kevin McHaleiga ühe parima tandemi kogu NBA ajaloos. Eriti kindlaks muutus Bird mängude lõpuosas.
Liiv (perekonnanimi)

Liiv on eesti perekonnanimi.
Prostitutsioon Eestis

Lapsprostitutsioon Eestis

Tallinnas politseinike tehtud uuringu kohaselt on tuhandest prostituudist 28% alla 18-aastased ning organisatsioon ECPATi (End Child Prostitution, Child Pornography and Trafficking of Children for Sexual Purposes) on hinnanud, et ligikaudu sama protsent kehtib üle kogu riigi.
Ürgkogukondlik kord

Ürgkogukondlik kord on inimühiskonna vanim ühiskonnakord. See ühiskonnakord tekkis paleoliitikumis . Selle ühiskonnakorra peamine majandus- ja sotsiaalne üksus oli algul suguluse ja hiljem territoriaalsel alusel toimiv kogukond . Inimühiskonna arenedes asendus ühiskondlik kord kas orjandusliku või feodaalkorraga (feodalism); mõlema asenduva ühiskonnakorra realiseerumisel tekkis enamasti ka riik .
Alleni maakond (Indiana)

Alleni maakond (Allen County) on maakond USA-s Indiana osariigis. Geograafilised koordinaadid on 41°09' N, 85°06' W.
Maakonna halduskeskus on Fort Wayne.
Maakonna pindala on 1709 km², millest 7 km² moodustab veepindala.
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 355 329. Aastal 2000 oli elanike arv 331 849.

Ajalugu

Alleni maakond moodustati 1. aprillil 1824. aastal Delaware'i ja Randolphi maakonna osadest. Maakond sai nime kolonel John Alleni järgi.
Pargi-nahkhiir

Pargi-nahkhiir (Pipistrellus nathusii) on nahkhiirlaste sugukonda kuuluv käsitiivaline. Ta on Eestis arvatud II kaitsekategooriasse (2012). 
Eestis on ta tavaline.
Pargi-nahkhiir on metsaliik, kes asustab niiskeid lehtmetsi ja kuivi männikuid; sageli on nende elupaik nende metsade mõne veekogu kalda juures. Neid võib tihti näha ka põllumajandusmaastikul, parkides ja metsaservades, inimasustusega alade lähedal aga harvem.
Voldemar Rõks

Voldemar Rõks (15. juuli 1900 Särevere vald, Järvamaa – 27. detsember 1941 Solikamsk, Permi oblast) oli eesti jalg- ja jääpallur. 
Ta lõpetas aastal 1921 Tallinna Linna Poeglaste Gümnaasiumi. Ta võttis osa Vabadussõjast. Aastatel 1921–1924 õppis ta Tartu Ülikoolis kaubandust (ei lõpetanud).
Ta osales 1924. aasta Pariisi OM-il, kuuludes Eesti jalgpallikoondisse. 
Ta võitis Kalevi meeskonna liikmena Eesti meistrivõistlustel medaleid jalg- ja jääpallis.
Metallid

Metallide pingerida

Metallide pingerida on metallide (ka vesiniku) järjestus keemilise aktiivsuse (redutseerimisvõime) järgi vesilahustes kulgevates reaktsioonides.

Metallilised omadused

Keemilise elemendi võime loovutada oma väliskihi elektrone, st käituda redutseerijana.

Tüüpiline ehitus

Tahked metallid on kristalsed ained. Metalli kristallvõres ehk metallivõres paiknevad aatomid üksteisele võimalikult lähedal, nii et nende väliskihi elektronorbitaalid osaliselt kattuvad. Metalli aatomites on väliskihi elektronid suhteliselt nõrgalt seotud. Seetõttu saavad elektronid kergesti liikuda ühe aatomi orbitaalilt teise aatomi orbitaalile (st ühe aatomi juurest teise aatomi juurde) ja nii üle kogu metallikristalli. Väliskihi elektronid muutuvad seega kõigile aatomitele ühiseks, sidudes omavahel kõiki aatomeid metallikristallis. Ühiste väliskihi elektronide abil moodustunud keemilist sidet metallides nimetatakse metalliseks sidemeks.

Füüsikalised omadused

Enamik metallide iseloomulikke füüsikalisi omadusi on tingitud metallilisest sidemest.
Metallidel kui lihtainetel on teatud iseloomulikud füüsikalised omadused: nad on tavaliselt läikivad, suure tihedusega, venitatavad ja sepistatavad, tavaliselt kõrge sulamistemperatuuriga, tavaliselt kõvad, juhivad hästi elektrit ja soojust. Need omadused tulenevad põhiliselt sellest, et metalliaatomi väliskihi elektronid (valentselektronid) ei ole aatomiga tugevalt seotud, mis on tingitud nende madalast ionisatsioonienergiast.

Keemilised omadused

Enamik metalle on keemiliselt aktiivsed. Eriti leelismetallid ja leelismuldmetallid, mis kuuluvad perioodilisustabeli kahte vasakpoolsesse rühma. Keemilise inertsuse tõttu on omamoodi erandiks väärismetallid. Metallide keemilist aktiivsust väljendab nn pingerida, ning enamik metalle tõrjub lahjendatud hapetest vesinikku välja.

Metallid looduses

Väheseid metalle (eelkõige väärismetalle) leidub looduses ehedana, st lihtainena. Enamik esineb looduses ühenditena (mineraalidena) mitmesugustes maakides. Maagid koosnevad tavaliselt mitmest ainest ja sisaldavad peale vajaliku metalliühendi veel teisi kõrvalaineid. 
Metallilise elemendi esinemine looduses sõltub tema omadustest. Pikaajalistes looduslikes protsessides on elemendid moodustanud väga püsivaid ühendeid.
Kõige aktiivsemad metallid esinevad looduses peamiselt mitmesuguste sooladena. Leelismetallid esinevad sageli kloriididena, leelismuldmetallid ja magneesium aga karbonaatide või sulfaatidena, sest need on vähem lahustuvad kui kloriidid. Vähem aktiivsetele metallidele on iseloomulikud oksiidsed mineraalid. Looduses kõige levinumad metallilised elemendid, alumiinium ja raud, moodustavad oksiidseid mineraale. Rauda leidub looduses nii raud(III)oksiidina kui ka raud(II)oksiidi- ja raud(III)-segaoksiidina. Osa metallilisi elemente esineb looduses sulfiididena, näiteks PbS (pliiläik) ja ZnS (tsinkläik)
NLKP Keskkomitee juures asuv Ühiskonnateaduste Akadeemia

NLKP Keskkomitee juures asuv Ühiskonnateaduste Akadeemia (eesti keeles ka Nõukogude Liidu Kommunistliku Partei Keskkomitee Ühiskonnateaduste Akadeemia. Vene keeles: Академия общественных наук при ЦК КПСС) oli kõrgem parteiline õppeasutus Nõukogude Liidus, mis koolitas kaugõppe teel kõrgemaid kommunistlikke ametikandjaid. Kõrgkool oli asutatud 1946. aastal.
1990date aastate alguses kujundati sellest Venemaa Föderatsiooni Presidendi juures asuv Venemaa Riigiametnike Akadeemia (Российская академия государственной службы при Президенте РФ, 1994).
Liivi lahe rannikumadalik

Liivi lahe rannikumadalik on Eesti maastikurajoon, mille pindala on 872 km². Halduslikult jääb madalik Pärnu maakonda. Rannikumadaliku alla arvatakse ka Kihnu, Ruhnu ja Manilaid koos seda ümbritsevate laidudega.
Madaliku pinnamoes domineerivad mere- (44%) ja tuuletekkelised (4%) pinnavormid, moreenitasandikud (13%) ja sood (11%).
Behr

Behr on Alam-Saksist pärit baltisaksa aadlisuguvõsa.
1908. aastal immatrikuleeriti parun Emmerich Heinrich Oskar von Behri suguvõsa Eestimaa rüütelkonna aadlimatriklisse.
Eestimaal kuulus perekond von Behridele Ubja (Ubbia) ja Saaremaal  Tõlluste (Töllist) mõis.
Joel Haahtela

Joel Kauko Kallevi Haahtela (sündinud 10. septembril 1972 Helsingis) on soome psühhiaatriadoktor ja kirjanik.
Haahtela on Olvi kirjanduspreemia laureaat ja Finlandia kirjandusauhinna nominent. Kaks tema teost – romaanid "Liblikakoguja" ja "Elena" – on tõlgitud ka saksa keelde.
Piret Saluri Joel Haahtelast (Loomingu Raamatukogu 4-5/2014): Nüüdseks juba tunnustatud, hinnatud ja auhinnatud kirjanik, peab ta arstiametit edasi, kinnitades, et tema psühhiaatri­praksis ja kirjanikutöö on mingil moel seotud, ilma et ta selle seose üle täpsemalt järele mõelda tahaks.
Elu ja inimese mõtteilm ongi seletustest keerukamad. Ning huvitavamad. Ka oma teostes jätab Joel Haahtela lugejale võimalusi tõlgendusteks ja tähendusteks, kinnitades, et uut teost alustades ta ei teagi alati, kuhu lugu välja jõuab. Kirjanikule endale avanevat raamat sageli alles aastate pärast ja see, mida ta oma raamatute kohta arvustustest või kirjandusblogidest loeb, on talle vahel ka suur üllatus.
Haahtela tegelastel on enamasti mingi mure, mingi kida minevikust, millest tuleks kui mitte vabaneda, siis vähemasti teada, mis see õieti on. Haahtela tegelane tahab midagi üles leida, sest ilma ta ei saaks olla ega elada.
Joel Haahtela on tänaseks avaldanud kokku üheksa raamatut: "Kaks korda kadunud" (Kaksi kertaa kadonnut, Otava, 1999), "Naised vaatavad vastu valgust" (Naiset katsovat vastavaloon, Otava, 2000), "Tule kell seitse ristteele" (Tule risteykseen seitsemältä, Otava, 2002), "Elena" (Otava, 2003; e. k. Hea Lugu, 2013, tlk. Hille Lagerspetz), "Liblikakoguja" (Perhoskerääjä, Otava, 2006; e. k. Hea Lugu, 2012, tlk. Hille Lagerspetz), "Lumepäevik" (Lumipäiväkirja, Otava, 2008), "Kadumispunkt" (Katoamispiste, Otava, 2010; e. k. LR 2014, nr. 4/5, tlk. Piret Saluri), "Traumbach" (Otava, 2012), "Täheselge, lumivalge" (Tähtikirkas, lumivalkea, Otava, 2013; e. k. Hea Lugu, 2014, tlk. Hille Lagerspetz).
Kirjanik Haahtela eelistab lühivormi: novelli, lühiromaani. Tema tekst on hõrk ja peen, palju jääb ridade vahele, kõik autori arvates ülearune on välja kärbitud. Siit leiame ka põhjuse, miks on nüüd eesti keeles ilmunud "Kadumispunkti" aineks Raija Siekkise elukäik ja õnnetu surm. Kuid sellest kirjutab Joel Haahtela lähemalt oma järelsõnas teose eestikeelsele tõlkele.
Cukurfabrika raudteepeatus

Cukurfabrika raudteepeatus (tõlkes Suhkruvabriku raudteepeatus) on raudteepeatus Riia-Jelgava raudteeliinil Jelgavas. Igapäevaselt peatub seal kolmkümmend kuus reisirongi; tööpäeviti on seal peatuvate rongide arv nelikümmend viis. Peatus asub Riia raudteejaamast 40,8 km kaugusel. Piletihinnalt kuulub peatus C tsooni.
Peatus avati aastal 1928 selle läheduses asuva suhkruvabriku tööliste tarbeks. Aastal 2008 suhkruvabrik suleti, ent peatus säilitas oma vana nimetuse. Aastal 2015 peatus renoveeriti ja vana ootepaviljoni asemele püstitati uus.
Elektrijalgratas

Elektrijalgratas, tuntud ka kui elektriratas ("e-ratas" pole eesti keeles soovitatav), on jalgratas, millele on täiendavaks energiaallikaks paigaldatud elektrimootor. Mootor saab voolu laetavast akust. Elektrirataste suurim lubatud kiirus on 24–32 km/h, sõltuvalt asukohamaa seadustest. Võimsamaid mudeleid, mis võivad arendada kiirust kuni 80 km/h, nimetatakse elektrimopeedideks ehk e-mopeedideks. Mõnes riigis on elektrirattad kiirelt asendamas tavalisi jalgrattaid ja mootorrattaid.

Ajalugu

Esimesed patendid elektriratastele väljastati Ameerika ühendriikides 1890. aastatel. Elektrirataste kasutamine sai hoo sisse sajand hiljem, 20. sajandi lõpuaastatel. Hiinas oli 2010. aasta alguseks hinnanguliselt 120 miljonit elektrijalgratast, elektrirataste müük edeneb Hiinas, Indias, USA-s, Hollandis ja Šveitsis. Euroopas on elektrirataste müük kasvuteel – 2007. aastal müüdi 200 000 ratast, 2009. aastal 500 000 ja 2010. aastal kokku 700 000 elektriratast.

Konstruktsioon

Mootorit saab juhtida lihtsalt lüliti kaudu. Tavaliselt on need rattad siiski elekter-nõudmisel tüüpi, kus mootor aktiveeritakse lenkstangile paigaldatud drosseli abil, ja/või pedaal-elektriratta ehk elektriabi tüüpi, kus elektrimootori tööd reguleeritakse pedaalide tallamise kaudu. Sellised rattad on varustatud anduriga pedaalitallamiskiiruse või -tallamisjõu või mõlema kindlakstegemiseks. Mõned rattad on varustatud ka selliste anduritega, mis lülitavad mootori pidurdamisel välja.
Alfred Käärmann

Alfred Käärmann (14. september 1922 Hargla – 4. veebruar 2010 Saru) oli eesti metsavend, Eesti Kongressi liige.
Käärmann osales Eesti kaitsmises 1944. aastal ning pärast Lõuna-Eesti vallutamist Punaarmee poolt liitus metsavendadega. Aasta hiljem sai ta haarangu käigus nii tõsiselt vigastada, et tal tuli käsi amputeerida. Sellegipoolest jätkas ta sissisõda ning ta tabati alles 1952. aastal reetmise tulemusena. Seejärel veetis ta 15 aastat Venemaal vangilaagrites.
Idee lisada Eesti Vabariigi põhiseadusse eesti rahvuse ja kultuuri säilimisse puutuv lisandus on väidetavalt pärit Käärmannilt ning jõudnud seaduse preambulisse Kaido Kama kaudu.
Vabaduse vaim, lk. 23.
Kroonilisest haigusest tingitud aneemia

Kroonilisest haigusest tingitud aneemia ehk kroonilise haiguse aneemia on aneemia vorm. See kujutab endast vere hemoglobiinitaseme langust, mida põhjustab mingi infektsioon või krooniline haigus. Tavaliselt lühendab haigus või infektsioon punaliblede eluiga ja vähendab punaliblesid tootva luuüdi aktiivsust, mille tagajärjel tekib kerge või mõõdukas aneemia.

Ravi

Haigusest tingitud aneemia puhul tuleb kõigepealt välja ravida põhihaigus, tavaliselt taastub organismi normaalne rauatasakaal siis juba ise. Mõnikord antakse raviks erütropoetiini.

Muud aneemiad

Rauavaegusaneemia
Megaloblastiline aneemia
B12 vitamiini puudusest tulenev aneemia
Pernitsioosne aneemia
Foolhappe vähesusest tulenev aneemia
Hemolüütiline aneemia
Immuunne hemolüütiline aneemia
Idiopaatiline autoimmuunne hemolüütiline aneemia
Ravimitest tingitud immuunne hemolüütiline aneemia
Aplastiline aneemia
Sirprakuline aneemia
Reet Krusten

Reet Krusten (aastatel 1957–1968 Reet Lindström; sündinud 11. märtsil 1934 Tallinnas) on eesti kirjandusteadlane. Ta on kauaaegne eesti lastekirjanduse uurija, koostanud lastekirjanduse valimikke. Tema artikleid on ilmunud ka vene, soome ja saksa keeles.
Reet Krusten on avaldanud arvustusi ja artikleid alates 1958. aastast. Ta sai filoloogiakandidaadiks väitekirjaga "Eesti nõukogude proosakirjanduse arengujooni sõjajärgsel perioodil" (1966). Alates aastast 1980 on ta Kirjanike Liidu liige. Elab Tartus.

Isiklikku

Reet Krusteni isa oli kirjanik Erni Krusten. Reet Krusten oli abielus ajakirjanik Voldemar Lindströmiga ja sellest abielust on tal kaks last Kertu Lindström (Uri) ja Lauri Lindström.
Reet Krusteni abikaasa oli 1969. aastast kuni surmani kirjandusteadlane Ülo Tonts.
Nende mõlemad lapsed töötavad Vanemuises: Anu Tonts on dramaturg ja Keiu Kaljujärv personalijuht.
Lars Magnus Ericsson

Lars Magnus Ericsson (5. mai 1846 Värmskog – 17. detsember 1926 Botkyrka) oli rootsi leiutaja ja ettevõtja, Ericssoni asutaja.
Lars Magnus kasvas üles väikeses Vegerboli külas Karlstadi lähedal. Kui ta oli 12-aastane, suri tema isa ja poiss pidi kaevurina tööle hakkama.
1867 oli ta kogunud piisavalt raha, et kodukülast lahkuda ja Stockholmi minna. Seal töötas ta kuus aastat ettevõttes Öllers & Co., mis peamiselt tootis seadmeid telegraafide jaoks. Ta näitas ennast andekana ning sellepärast sai ta kaks riiklikku stipendiumi, et aastatel 1872–1875 välismaal tööriistade valmistamist õppida. Üks ettevõtteist, kus ta töötas, oli Siemens & Halske.
Ericsson asutas 1876 koos sõbra Carl Johan Anderssoniga Stockholmi kesklinnas väikese töökoja, kus asus Belli ja Siemensi aparaate eeskujuks võttes telefone tootma. See oli tegelikult endine köök pindalaga 13 m². Sellest ettevõttest kasvas välja Telefonaktiebolaget L.M. Ericsson. Telefonide tootmist alustati 1878, kuid oluline kasv algas alles 1883, kui algas koostöö Henrik Tore Cedergreniga. Ericsson oli eelkõige suurepärane ettevõtte juht, kuid ta tegi ka hulga täiustusi tolleaegsetele telefonidele, ehitas kommutaatoreid ja paigaldas telefonivõrke. Ettevõtte tegevus äratas rahvusvahelist tähelepanu ning juba 1890. aastatel asutas LM Ericsson hulga tütarettevõtteid välismaal.
Aastal 1900, 54-aastaselt loobus Ericsson oma ettevõttes töötamast. Ta hoidis selle aktsiaid aastani 1905 ja müüs siis need kõik maha.
Ericsson oli väga vähenõudlik ja tagasihoidlik mees, kes vältis tähelepanu ning isegi oma hauaplatsi palus ta tähistamata jätta. Ta vältis igasugust avalikku tähelepanu ega tahtnud enda jumaldamist. Sellegipoolest austasid töötajad Ericssoni sügavalt.
Äris oli Ericsson umbusklik ja ettevaatlik. Patentidest ta väga ei hoolinud. Paljud tema tooted ja leiutised jäänuks olemata, kui Ericsson tollaseid patendiseadusi täpselt täitnuks või kui nende täitmist oleks rangelt kontrollitud. Sellepärast ta eriti ei hoolinud, kui norralased tema telefone kopeerima hakkasid: ta ise oli ju need suuresti Siemensilt kopeerinud.
Alguses ei uskunud Ericsson, et telefonidele on massturgu. Ta pidas neid pelgalt rikaste mänguasjadeks. Siiski elas ta piisavalt kaua, et näha telefonide muutumist masskaubaks.
Koknese

Ajalugu

Koknese oli muinasaja lõpul Koknese vürstiriigi keskus. Asula kandis vene letopissides nime Kukeinos, Kukonos (Кукейнос, Куконос) Läti Henriku kroonika (ladina keeles Kukenoys, Kukenois), saksa allikates aga (Kokenhusen). 1205. aastal loovutas Koknese vürst oma valdused Riia piiskop Albertile, kelle korraldusel alustati 1209. aastal Koknese kivilinnuse ehitamist. 13. sajandil toimunud liivimaalaste ja vene vürstiriikide ning leedulaste vahel toimunud sõjakäikude ajal kannatas asula ja linnus korduvalt sõjakäikudes. 
Asula sai 13. juulil 1277 linnaõigused ja liitus ka Hansa Liiduga.
13. sajandi lõpust kuni 1395. aastani kuulus Koknese piirkond (saksa Kokenhusen või Kokenhausen) Tiesenhausenite suguvõsale, kes olid konfliktides Riia peapiiskoppidega. 1397. aastal loovutas Liivi ordu Koknese linnuse, Riia peapiiskopile ja linnus oli Riia peapiiskopi suveresidents. 
1481. aastal rüüstasid piirkonda Vene väed, Liivi sõja ajal, 1577 alistusid linnusekaitsjad Ivan Julma vägedele. 1578. aastal hõivasid linnuse Poola väed, kelle tõrjusid välja Rootsi-Poola sõjas 1601. aastal Rootsi väed, Södermanlandi hertsog Karli juhtimisel. Linnuse vallutasid uuesti tagasi Poola väed, Poola Krooni suurhetman Jan Zamoyski juhtimisel. Linnus vallutati lõplikult Rootsi võimule 1625. aastal.
Vene-Rootsi sõjas (1656–1658) hõivasid Moskva tsaaririigi väed piirkonna ning valdasid seda 1658. aasta lõpus Rootsi ja Moskva tsaaririigi vahel sõlmitud Vallisaare vaherahuga. Kindlust valitsesid stolnik Roman Fjodorovitš Babarõkin ja Ivan Mihhailovitš Konovnitsõn (1656) ja Afanassi Lavrentjevitš Ordin-Naštšokin 1656. aastast, pärast vallutamist Moskva tsaaririigi poolt, kuni 1661. aastani, kandis asula Moskva võimu all Tsarevitš-Dmitrievi nime. 
1661. aastal sõlmitud Kärde rahuleping tühistas Vallisaare vaherahu ja taastas selle eelse Stolbovo rahuga määratletud piiri Rootsi kuningriigi ja Moskva tsaaririigi vahel. 17. sajandil tema tähtsus kadus ja asula kaotas ka linnaõigused.
Põhjasõja alguses vallutasid linnuse 1701. aastal Poola-Saksi väed. Pärast Rootsi vägede vastupealetungi ja võitu Spilve lahingus olid Poola väed sunnitud linnuse maha jätma ning kuningas August Tugeva korraldusel vana linnuse müürid õhiti.
Kavaskari keel

Täpsem piirkond

Kavaskari keelt räägitakse Tšiilis, täpsemalt Lääne-Patagoonias Wellingtoni saarel, mille keskus on Puerto Edén.

Kõnelejate arv

2006. aasta andmetel rääkis seda keelt emakeelena 12 inimest, neist 10 kõnelejat Puerto Edénis.

Tähestik

Tähestik: A, Æ, C, C', E, F, I, H, J, K, K', L, M, N, O, P, P', Q, R, Rr, S, T, T', U, W, X

Grammatika

Sarnaselt eesti keelega kasutatakse kavaskari keeles palju sufikseid ja väga vähe prefikseid.

Kavaskari keeles on ainult 2 käänet.

SOV sõnajärjetüüp – subjekt ja objekt on enne verbi.

Asesõnade ´mina´ ja ´meie´ tähistamiseks kasutatakse sama sõna – ce.

Kavaskari keeles grammatilist sugu ei ole. Sugu märgitakse ainult inimestel ja loomadel (nt kiúrro – koer, kiúrro-wálak – emane koer). Kasutatakse ka naissugu määrvat afiksi -selas inimeste ja loomade puhul (nt. aihiól-sélas – tütar) Eranditena aswál-sélas (päike) ja ak'éwek-sélas (kuu).

Kirjaviis

Kavaskari keel kasutab ladina kirjaviisi.
Krapa mõis

Krapa mõis (saksa keeles Kroppenhof) oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Gulbene kihelkonnas. Tänapäevase halusjaotuse järgi jääb Gulbene piirkonna Daukstese valda Krapa külla.
Krapa mõisakompleks (laut, ait ja mõisavalitseja maja) on kohaliku kaitse all olevad muinsusmälestised.

Mõisa suurus

Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 3 ja 7/8 adramaad, sellele allus 174 mees- ja 206 naishinge.

Karjamõisad

Aastal 1816 kuulus mõisale üks karjamõis: Charlottenhof.