Cinque Terre

Ajalugu

Esimesed Cinque Terre piirkonna kohta käivad ajaloolised dokumendid pärinevad 11. sajandist. Esimesena tekkisid Monterosso ja Vernazza külad; teised külad kujunesid välja hiljem, Genova vabariigi sõjaväelise ja poliitilise ülemvõimu all. 16. sajandil tugevdasid sealsed elanikud vanu kindlusi ja ehitasid türklaste rünnakutele vastu panemiseks uus kaitsetorne. Aastast 1600 alates toimus Cinque Terre piirkonna arengus langus, mis pöördus tänu La Spezia sõjaväearsenali ehitamisele ja Genova – La Spezia raudteeliini rajamisele taas tõusuks alles 19. sajandil. Raudtee võimaldas küll kohalikel elanikel oma isolatsioonist pääseda, kuid tõi kaasa ka traditsiooniliste tegevusalade hülgamise. Selle tulemuseks oli vaesuse kasv, mis sundis vähemalt 1970. aastateni, mil turism tõi jõukuse tagasi, paljusid välismaale emigreeruma.
Piirkonna majade värvierinevus tuleneb sellest, et kui kalamehed tegelesid ranna ligidal kalapüügiga, soovisid nad kergesti just oma maja silmas pidada. Sel viisil said nad veenduda, et nende naised olid ikka kodus oma naisekohuseid täitmas. Enamik nende viie küla elanikest teenisid raha kalapüügi ja nende kalade väikestes sadamakülades müümisega. Kala oli ka nende põhitoidus.

Transport ja turism

Cinque Terre asulate lähedale viivad vaid üksikud autoga ligipääsetavad teed ja ka alates 2012. aasta juunist kasutatav Vernazza külla viiv tee on mitmes kohas väga kitsas. Seegi viib aga asulast endast veidi vähem kui kilomeetri kaugusel olevasse parklasse. Seetõttu võib olla parim sinna autoga üldse mitte reisida, vaid jätta auto La Spezia linna ja liikuda edasi rongiga.
La Spezia linnast Genovasse suunduvad rongid ühendavad Cinque Terre külasid ülejäänud piirkonnaga. Linnadevaheliste rongide abil on seega Cinque Terre ühendatud ka Milano, Rooma, Torino ja Toscanaga. Riomaggiore ja Monterosso vahel kulgeb raudtee suuremas osas tunnelites.
Genova vanast sadamast ja La Spezia, Lerici ning Porto Venere asulatest lähtuv praam ühendab viiest külast nelja (v.a. Corniglia).
Viite küla ühendab omavahel ka itaaliakeelset nime Sentiero Azzurro ("Taevasinine rada") kandev jalgrada. Riomaggiore ja Manarola külasid ühendavat rada kutsutakse aga nimega Via Dell'Amore ('Armastuse rada') ja see on ka ratastoolidega läbitav. Kõige kergemini oli matkatav Manarola külast Corniglia külla viiv osa (mis on aga pärast 2011. aasta oktoobri kahjustusi suletud), kuigi selle peamine Cornigliasse viiv rada lõppes 368 astmest koosneva tõusuga.

Kaitsmine

Aastal 1998 rajas Itaalia Keskkonnaministeerium Cinque Terre kaitstud loodusliku mereala, et kaitsta sealset looduskeskkonda ja soodustada piirkonna põlismaastikega ühilduva sotsiaalmajanduslikku arengut. Aastal 1999 loodi Cinque Terre rahvuspark, et säilitada sealset ökoloogilist tasakaalu ja kaitsta koha maastikku ning antropoloogilisi väärtusi.
Sellest hoolimata kujutas vähenev huvi terrassidel maa harimise ja sealsete müüride hooldamise vastu kohale ohtu ja sel põhjusel lisati Cinque Terre aastatel 2000 ja 2002 Maailma mälestusmärkide fondi jälgimisnimekirja. Organisatsioon suutis kindlustada toetused ettevõttelt American Express, et viia läbi Cinque Terre säilitamisele pühendatud uuring. Selle valmimise järel loodi koha haldamise plaan.