google/wiki40b huggingface dataset:
Aleksander Ratt

Aleksander Ratt (23. august 1902 Ranna vald, Tartumaa – 5. september 1998 Tallinn) oli eesti põllumajandusteadlane.

Elulugu

Aleksander Ratt oli talupidaja poeg.
Lõpetas 1923 Tartu Reaalkooli ja 1930 TÜ agronoomina; mag. agr. (1931, TÜ; 1946 ümber atesteeritud põllumajanduskandidaadiks), väitekiri "Katsed kõvade ristiku seemnetega". Olnud 1926–28 TÜ taimebioloogia katsejaama abijõud. Töötas 1927–48 Põllutööministeeriumis taimekaitse ja seemnekontrolli alal: seemnekontrolljaama laborant-kontrolör 1927–31, juhataja abi 1931–40, seemnekasvatuse ja seemnekontrolli osakonna juhataja 1941–44, seemnekontrolli ja taimekarantiini inspektsiooni ja labori juhataja 1945–48, 1934–40 ühtlasi taimekasvatuse nõunik. Olnud 1948–50 aianduskaupluse tööline, 1950–56 sovhooside maaparanduse projekteerimistrusti ökonomist ja 1956–83 Eesti Maaviljeluse ja Maaparanduse Teadusliku Uurimise Instituudi (EMMI) põllumajandusökonoomika sektori vanemteadur.

Teadustöö

Uurimisvaldkond: taime- ja seemnekasvatus, maaviljelus ja maaparanduse ökonoomika. Üle 220 teadustrükise.
Unioni vald

Ajalugu

Vald moodustati 1839. aastal.
Kellukalised

Morfoloogia

Kellukaliste õis on korrapärane ja viietine, õie värvus on kas valge või kollane. Õiekate on kaheli, tupp- ja kroonlehed on liitlehised. Hüpoteetiline kellukaliste õievalem on järgmine: *KCA⁵G. Vili on kupar.
Janez Potočnik

Janez Potočnik (sündinud 22. märtsil 1958 Kropas, Sloveenias) on Sloveenia majandusteadlane ja poliitik, kes alates novembrist 2004 töötas Euroopa Komisjoni teadus- ja arendustegevuse volinikuna ja alates 2010. aastast töötab keskkonnavolinikuna.
1983 Ljubljana Ülikooli majandusteaduskonna lõpetanud Potočnik töötas 1984–1987 Ljubljanas Makromajanduse Analüüsi- ja Arenguinstituudi asedirektorina ning 1988–1993 Majandusuuringute Instituudi vanemteadurina. 1993 kaitses ta Ljubljana Ülikooli juures doktorikraadi majandusteaduses, pöördudes seejärel tagasi Makromajanduse Analüüsi- ja Arenguinstituuti, nüüd juba direktorina.
1998 nimetati ta Sloveenia pealäbirääkijaks liitumiskõnelustel Euroopa Liiduga. Sellele ametikohale jäi ta 1. maini 2004, mil Sloveeniast sai täieõiguslik Euroopa Liidu liikmesriik.
2001–2002 kuulus ta ühtlasi ministrivolitustega nõunikuna Sloveenia valitsusse ja oli 2002–2004 Sloveenia Euroopa asjade minister.
Pärast Sloveenia liitumist Euroopa Liiduga oli Janez Potočnik maist novembrini 2004 Euroopa Komisjoni portfellita volinik, assisteerides tollast laienemisvolinikku Günter Verheugenit. 
Euroopa Komisjoni uue koosseisu ametisse astumisel 22. novembril 2004 sai temast teadus- ja arendustegevuse volinik.
Janez Potočnik on abielus ja kahe poja isa.
Lohusalu laht

Lohusalu laht on laht Soome lahes. Halduslikult jääb laht Lääne-Harju valda.
Lahte suubub Keila ja Vääna jõgi.
Lahe läänerannikul asub Lohusalu sadam.
Alliksoo tänav

Alliksoo tänav on tänav Tallinnas Nõmme linnaosas Vana-Mustamäe asumis.
Vaimulik kirjandus

Keskajal

Vaimulik kirjandus arenes keskajal kõrvuti linnakirjandusega. Vaimulikul kirjandusel oli keskaja kultuuris hoopis avaram tähendus kui hilisemal ajal. Varakeskajal võis endale kirjanduse luua üksnes haritud, ladina keelt valdav vaimulikkond. 12.-13. sajandini kuuluski koolihariduse monopol vaimulikele ning nende kirjanduslikus loomingus oli peale religioossete teemade esindatud ka muu kooliteadmistega seotud ainestik. Keskaja lõpul, rahvuskeelte arenedes, sugenes ladinakeelse kõrvale ka rahvakeelne vaimulik kirjandus. 
Tähtis koht oli vaimulikus kirjavaras pühakute elulugudel ja religioossetel legendidel.  
"Vagajutt püha Alexiuse elust" Alexius pühendab ennast noorusest peale Jumalale. Isa tahab poega sellest võõrutada ja kosib talle naiseks suursuguse neiu, kuid pulmaööl lahkub Alexius kodust. 17 aastat rändab ta mööda maailma, siis pöördub tagasi Rooma, kus keegi ei tunne teda ära. Alexius elab veel 17 aastat oma viletsas urkas ning surres jätab maha oma eluloo, mille peale paavst ja kaks keisrit kuulutavad ta pühakuks. Tema haual hakkavad toimuma imeteod. 
Paljusid pühakulegende on seejuures täiendatud puhtilmalike romantiliste väljamõeldistega. "Püha Jüri lugu" Noor ja vapper mees on tapnud lohe ja päästnud Kapadookia kauni kuningatütre, keda taheti koletisele ohvriks tuua. Kristlikus loos on rahvaluule lohe asemel kurat. 
Sageli viljeldud teemade hulka kuulus ka ristiusu misjonitöö ja misjonäride elu. Näiteks "Püha Patricu puhastustuli" Patric pöörab iirlasi ristiusku, ja sattudes ühe tigeda kuninga vastupanule, hakkab Jumalat paluma, et see teeks imet. Avaneb kalju sees olev sügav koobas. Sinna söandab tungida rüütel Owen, kes jõuab lõpuks hiiglaorgu, kust kostab valje oigeid ja karjeid. Tegemist on puhastustulega, kus patuseid praetakse varda otsas, lastakse neil külmetada jäätunud järves jne. 
Veel on sellest ajast tuntud legendid surmajärgsest teispoolsusest, neitsi Maarjast ning tema imetegudest jpm. "Jumalaema žonglöör" Kloostris esineb žonglöör-veiderdaja, kes ei oska ladinakeelset palvet ja avaldab seetõttu jumalaemale austust oma kunstiga: teeb trikke, kuni langeb väsimusest oimetuna kokku. Siis astub jumalaema alla ja lehvitab ta näole taevalikku jahedust.
Kibissäär

Kibissäär (ka Kivilaid) on Pärnu maakonnas Lääneranna vallas Rame lahes asuv 0,77 hektari suurune väike saar. Saare rannajoone pikkus on 730 meetrit. Kibissäär kuulub Pivarootsi laidude hulka.
Saarest idas asub Ahessäär, Puhtu poolsaar asub 1,6 kilomeetri kaugusel.
Kibissäär on kivise pinnamoega.
Saar kuulub Puhtu-Laelatu looduskaitseala koosseisu ja on looduskaitse all.
Saare koordinaadid on 58° 32′ N, 23° 34′ E.
Vaivara kirik

Vaivara Maarja kirik oli Vaivara kihelkonnakirik. 
Kirikust on dokumente säilinud alates 1699. aastast.
Kirik hävis teise maailmasõja lahingute käigus.
Vaivara kihelkond
Kirik: Vaivara kirik
Mõisad: Arumäe mõis | Auvere mõis | Hanelu mõis | Hermamäe mõis | Jaama mõis | Joala mõis | Juhkentali mõis | Kudruküla mõis | Laagna mõis | Meriküla mõis |  Mustajõe mõis | Olgina mõis | Perjatse mõis | Puhkova mõis | Pähklimäe mõis | Repniku mõis | Suur-Soldina mõis | Tuulukse mõis | Türsamäe mõis | Uus-Sõtke mõis | Vaasovi mõis | Vaivara kirikumõis | Vaivara mõis | Vallisaare mõis | Vana-Sõtke mõis | Vasknarva mõis | Väike-Soldina mõis
Kristjan Rumvolt

Kristjan Rumvolt (15. veebruar 1884 Uue-Põltsamaa vald, Viljandimaa – 4. aprill 1950 Lund) oli Eesti politseinik.
Ta oli aastail 1903–1917 kohtu- ja vallakirjutaja, vahepeal, aastail 1906–1909 Vene sõjaväes vanemkirjutaja. Järvamaa 1. jaoskonna miilitsaülem 1917–1918 (kuni Saksa okupatsioonini) ja 1919–1920, seejärel Pärnumaa politseiülem kuni 1925. aastani. 1926. aasta algul oli ta Pärnu-Viljandi abiprefekt ja prefekti kt. Seejärel oli ta Pärnu linnavalitsuse sekretär. Ta oli Pärnu Ametnikkude Ühispanga juhatuse esimees. Talle kuulus Pärnus maja Supeluse 1. Põgenes 1944. aastal Rootsi.
Sotsioonika

Suhete tüübid

Suhete mudelite operatsionaal-funktsionaalseid kirjeldusi on kokku 16 – see on täiesti arusaadav, kuna IMT-sid on just nimelt 16. Iga IMT võib vastastikku toimida 16 IMT-ga (kaasaarvatud sama IMT-ga); sealjuures tekkib üks 16-st tüüpidevaheliste (isiksustevaheliste) suhetüüp. Neist 12 suhtetüüpi on sümmeetrilised, neli suhtetüüpi on asümmeetrilised. 
A. Augustinavičiute välja pakutud ja sotsioonikute konsensuse põhjal kinnitatud suhete loetelu näeb välja järgnev: 
- Sümmeetrilised vastastoimed (suhted): 
duaalsuhe või täielikku täiendamise suhe; 
täielik vastandsuhe; 
poolduaalsuhe; 
konfliktsuhe; 
peegelsuhe; 
samasussuhe; 
superegosuhe; 
sugulassuhe; 
paralleelsete intellektide, ehk ebasamasussuhe; 
asjalikkussuhe; 
aktivatsioonisuhe; 
õhupeegeldussuhe. 
- Asümmeetrilised vastastoimed (suhted): 
tellimussuhe (tellija-täitja; täitja-tellija) ; 
kontrollisuhe (kontrollija-kontrollialune; kontrollialune-kontrollija).
Puuhooldus

Puuhooldus (puude hooldus, arboristika) on asustatud piirkondades kasvavate puittaimede (peamiselt puude) hooldamine kogu nende eluea jooksul. Puuhoolduse spetsialisti rahvusvaheliselt kasutatav nimetus on arborist.
Terminid "arboristika" (ingl arboriculture) ja "arborist" võeti kasutusele 1930ndatel USA-s, kui tekkis vajadus eristada asula- ja pargipuude hooldust metsandusest. 1924. aastal loodi seal esimene erialaühendus, millest hiljem sai rahvusvaheline arboristide organisatsioon ISA (International Society of Arboriculture). 
Euroopas moodustati 1992. aastal EAC (European Arboricultural Council), mille liikmeteks on riikide puuhoolduse ühingud. 2012. aastast kuulub sinna ka Eesti Arboristide Ühing.
Riho Mesilane

Pagemine

Riho Mesilane on tunnistanud, et enne välisreisi turismilaevaga Amur piki Doonau jõge värbas Eesti NSV Riikliku Julgeoleku Komitee ta agendiks, et ta teostaks ekskursioonigrupi salajast järelevalvet. Selle tõsiasja tunnistas Mesilane Austria politseile üles 15. juunil 1978 ja hiljem avalikustas laiemalt ka meedias. (Vaata näiteks Riho Mesilase artiklisarja "Rahvuslik meelsus on meil tugev" New Yorgi ajalehes Vaba Eesti Sõna 10.–17. mail 1979.) Tegemist oli hästi välja mõeldud legendi osaga, sest Mesilane jätkas välismaal elades töötamist KGB kasuks. 1991. aastal tõi KGB Mesilase Saksa Liitvabariigist tagasi ning ta andis suure pressikonverentsi Moskvas, millega ametlikult kinnitati Mesilase kuulumist KGB ridadesse, pressikonverentsil süüdistas ta lääneriikide eriteenistusi tegevuses massimeedia mõjutamiseks. Raadio Vaba Euroopa Eesti toimetuse direktor Toomas Hendrik Ilves meenutab: "Pole mingit saladust ka selles, et kuigi Vabal Euroopal ei olnud seost CIAga, üritas sinna infiltreeruda KGB. See neil ka õnnestus. Väga õnnetul kombel "redeserteerus" ehk kargas tagasi 1991. aasta juulis minu toimetuse töötaja Riho Mesilane. Ta tegi ära isegi propagandašõu Moskvas."
Kimbrid

Kimbrid (ladina keeles Cimbri) olid germaani hõim, kes elas Jüüti poolsaare põhjaosas.

Ränne

Koos naaberhõimu teutoonidega alustasid nad umbes aastal 120 eKr rändamist oma algselt kodumaalt lõunasse. Aastal 113 eKr jõudsid nad Carinthiani, hilisemasse Rooma provintsi Noricumis. Roomlased saatsid germaanlaste rände takistamiseks sinna konsul Gnaeus Papirius Carbio juhtimise all suure armee, mis sai Noreia lahingus lüüa.
Peale sissetungi Galliasse hävitasid nad konsul Marcus Junius Silanuse armee Arausio lahingus aastal 109 eKr.
Lõplikult hävitati kimbrite sõjavägi Vercellae lahingus 101 eKr Põhja-Itaalias konsul Quintus Lutatius Catuluse ja konsul Gaius Mariuse vägede poolt. Lahingus langesid kimbrite hõimujuhid Boiorix ja Lugius. Teised kaks hõimujuhti, Caesorix ja Claodicus, vangistati.

Kultuur

Strabon kirjeldas kimbrite hõimu liikmeid metskute ja surma mitte pelgavate sõdalastena. Nende sõjaväge saatsid tema sõnul vankritega ka naised ja lapsed. Lisaks nendele saatsid vägesid ka hallijuukselised valgesse riietatud preestrinnad, kes ennustasid ohverdatud sõjavangide vere põhjal tulevikku.
Plutarchose sõnul olid kimbrid pikka kasvu ja helesiniste silmadega.
Nadežda Antipenko

Nadežda Antipenko (sündinud 10. mail 1988 Tallinnas) on Eesti baleriin.
1991. aastal hakkas ta tegelema sportvõimlemisega ning sai oma vanusegrupi meistriks.
Aastal 1999 astus ta Tallinna Balletikooli, kus tema õpetajaks oli Tiiu Randviir-Tölp. 2008. aastal lõpetas ta kooli ja asus tööle Rahvusooperis Estonia balletiartistina.
Eesti Akadeemilise Orientaalseltsi aastaraamat

Eesti Akadeemilise Orientaalseltsi aastaraamat on ainus Eestis ilmuv perioodiline teaduslik väljaanne, mis avaldab artikleid orientalistika eri valdkondadest. Aastaraamatu peatoimetaja on Tartu Ülikooli usuteaduskonna võrdleva usundiloo professor Tarmo Kulmar, tegevtoimetajaks on ajakirja Akadeemia tegevtoimetaja Indrek Ude.
Eesti Akadeemiline Orientaalselts valmistas aastal 1939 ette köite pealkirjaga “Akadeemilise Orientaalseltsi kirjutisi”, millest pidi saama eestikeelse orientalistika esimene perioodiline väljaanne. Teose trükk hävitati 1940. aasta suvel NSV Liidu võimu poolt. 1940. aastal ilmuma pidanud "Kirjutistest" on säilinud ainult tiitelleht eesti ja prantsuse keeles. Aastal 2006 taastatud aastaraamat ilmub korra aastas ning seal ilmuvad teaduslikud uurimused, raamatuarvustused ja sündmuste ülevaated erinevatest orientalistika harudest nagu indoloogia, budoloogia, tibetoloogia, sinoloogia, assürioloogia, arabistika. Aastaraamatutes ilmuvad ka ülevaated Eestis ilmunud ja Eesti autorite koostatud orientalistikaalastest raamatutest.
Biškek

Rahvastik

1999. aastal moodustasid kirgiisid 52,1% linna elanikest, venelased 33,2%. Enam kui protsent oli elanike hulgas ukrainlasi (2,1%), tatarlasi (2,1%), korealasi, usbekke, uiguure ja kasahhe. Kiiresti on kasvanud kirgiiside ja kahanenud venelaste arv ja osakaal.
Veel 1989. aastal moodustasid venelased linna elanike enamuse: 55,8%, kirgiise oli 22,3 ja ukrainlasi 5,5%. 1970. aastal oli venelasi 66,1%, kirgiise 12,3% ja ukrainlasi 6,2%.
Đồng Hới

Đồng Hới on linn Vietnami keskosas, Lõuna-Hiina mere ääres. See on Quảng Bìnhi provintsi halduskeskus. Linnas on lennujaam. Đồng Hới geograafilised koordinaadid on  17° 2′ N, 106° 51′ E .

Kliima

Linnas valitseb lähisekvatoriaalne kliima. Suvel ulatub õhutemperatuur 30 °C-ni, jaanuaris on keskmine õhutemperatuur 17 °C. Maist novembrini sajab rohkesti vihma.
Toomas Kall

Toomas Kall (sündinud 16. oktoobril 1947 Tallinnas) on eesti näitekirjanik, humorist, karikaturist ja ajakirjanik.
Toomas Kall lõpetas 1966. aastal Tallinna 21. Keskkooli, õppis aastatel 1966–1969 Tartu Riiklikus Ülikoolis ajalugu ning 1970–1972 eesti filoloogiat.
Ta on töötanud kultuurilehe Sirp ja Vasar huumorikülje toimetajana (1971–1978), komöödiateatri Vanalinnastuudio kirjandusala juhatajana (1980–1987), kultuurilehe Sirp peatoimetajana (1990–1994). Aastast 1994 on ta vabakutseline.
Alates 1965. aastast avaldanud karikatuure ja humoreske Eesti ajakirjanduses. 
Toomas Kall on Eesti Kirjanike Liidu liige alates 1984. aastast.
Ta on üks 40 kirjale allakirjutanutest.
Piiramatu siirdega filter

Piiramatu siirdega filter (Infinite impulse response filter, IIR-filter) on signaalitöötluses kasutatav rekursiivne filter, mille impulsstunnusjoone funktsioon on nullist erinev piiramatu aja jooksul. 
Lihtsaim piiramatu siirdega analoogfilter koosneb ühest taistist, mis toidab kondensaatorit (RC filter). 
Signaalide digitaaltöötluse puhul kasutatakse filtri väljundsignaali tagasisidet filtri sisendisse läbi hilistuslülide ja võimendustegurite.

Plokkskeemi kirjeldus

Plokk  on ühikuline hilistus (unit delay).  
Filtri võimendustegurid ja tagasisideahelate arv sõltub teostusest.

Kasutusalad

Filtrit kasutatakse helitehnikas, mõõtetehnikas (nt digitaalsed elektriarvestid), sidetehnikas, automaatikas, robootikas jm.
Kuradisild

Kuradisild (algselt Aleksandri sild) on tumedat tooni betoonsild Tartus Toomemäel, mis ehitati Romanovite dünastia 300. juubeliks aastal 1913.
Kuradisild on üks väheseid säilinud 20. sajandi alguse betoonsildu, üks Tartu sümbolitest koos oma paarilise Inglisillaga. Elegantne sild toetub tugipostide vahendusel kahele saledale kandekaarele. Rinnatis on massiivne, ent seda liigendavad kassetid ja istenišid.
Silla praegusse asukohta rajati esimene sild 1809. aastal, uusgooti stiilis puusild põhines Tartu ülikooli arhitekti Johann Wilhelm Krause projektil. J. G. Köningsmann projekteeris samasse ühesildse puitsilla, mis ehitati 1842–1844. Romanovite dünastia 300. aastapäevaks 1913. aastal valmis praegune ühesildne betoonsild Tartu linnaarhitekt Arved Eichhorni projekti järgi, juubelit tähistavad aastaarvud "1613 1913" silla Toome-poolselt küljel. Romanovite juubelit meenutab ka silla Toomeoru-poolsele rinnatisele paigaldatud Aleksander I pronksreljeef (autor Constanze von Wetter-Rosenthal) ja kiri "Alexandro Primo". Algselt nimetatigi silda Aleksandri sillaks (saksa keeles Alexander-Brücke).
Sild on muinsuskaitse all, selle number kultuurimälestiste riiklikus registris on 6891.

Nime päritolu

Kuradisilla nime päritolu on ebaselge. Nimi võib pärineda vastandusest läheduses asuva heledama Inglisillaga. Samuti on kirjanduses välja pakutud variante, et põhjuseks võis olla silla ehituse juhataja, arstiteaduse professori ja kirurgi Werner Zoege von Manteuffeli nimi (saksa keeles "Teufel" – kurat), või sarnasus Reussi jõge ületava Teufelsbrücke (saksa keeles Kuradisild) sillaga.
Vireen

AS Vireen (varasema nimega Loomsete Jäätmete Käitlemise AS) on Eesti aktsiaselts, mis peaasjalikult tegeleb loomsete kõrvalsaaduste kokkuveo ja kahjutustamisega. Ettevõte asutati 5. juunil 2001 ja selle tehas avati 1. jaanuaril 2005. Ettevõte tegutseb Maaeluministeeriumi valitsemisalas. Ettevõtte peakontor asub Lääne-Viru maakonnas Väike-Maarja vallas Ebavere külas.
Soo-kassiurb

Kirjeldus

Soo-kassiurva lehed on lineaalsüstjad kuni kitsalt mõlajad. Taime väikesed õied on koondunud nutjasse liitõisikusse. Õitsemise algul on õied lühiajaliselt kollased, hiljem muutuvad pruunikateks. 
Taime maapealse varre kõrgus on 3(4)–20(25) cm. Õitseaeg kestab juunist juulini (harva algab juba mais).
Läsna mõis

Läsna mõis (saksa keeles Lesna) oli Loobu mõisa kõrvalmõis Haljala kihelkonnas Virumaal.
Huno Rätsep

Huno Rätsep (sündinud 28. detsembril 1927 Tartus) on eesti keeleteadlane ja Eesti Teaduste Akadeemia liige.
1946. aastal lõpetas ta Tartu 1. Keskkooli ja astus Tartu Riiklik Ülikooli õppima soome-ugri keeli. Ülikooli lõpetas Rätsep 1951. aastal, millele järgnesid aspirantuuriaastad ja kandidaadiväitekirja "Infiniitsed vormid soome-ugri keeltes" kaitsmine 1954. aastal. 1974. aastal kaitses Huno Rätsep doktoriväitekirja, mille laiendatud variant ilmus 1978. aastal monograafiana "Eesti keele lihtlausete tüübid". 1980. aastal hinnati see töö riikliku preemia vääriliseks.
Huno Rätsepa õppejõutöö Tartu Ülikooli eesti keele kateedris algas 1954 ja kestis üle 40 aasta, millest ligi 20 kateedri juhatajana ning aastatel 1992–1993 korralise professorina. Professorikutse sai Huno Rätsep 1977. aastal. Alates 1994. aastast on Huno Rätsep Tartu Ülikooli emeriitprofessor.
Oma õpetamisaastatel oli Huno Rätsep ennekõike keeleajaloolane ja sõnavarauurija. Tema mahukas loengute komplektis oli esikohal eesti keele ajaloo põhikursus, mille juurde kuulus erikursus eesti keele sõnavara päritolust ning liivi keele erikursus. 1960. aastatel tõid tema loengud ja seminarid strukturaallingvistika ja teiste uute keeleteaduslike suundade teemal kaasa põhimõttelise pöörde eesti keeleteadusliku mõtte arengus. Huno Rätsepa eestvõttel loodud generatiivse grammatika teooriale tuginevast uurijaterühmast on tulnud terve plejaad lingviste – tema õpilasi. Sellest arenguliinist on välja kasvanud ka Tartu ülikooli arvutilingvistika uurimisrühm ja keeletehnoloogia töörühm. Ta on juhendanud kümmekond väitekirja ning pidanud loenguid eesti keele ajaloost ja süntaksist ka Soome ja Rootsi ülikoolides.
1981. aastal valiti Huno Rätsep Eesti Teaduste Akadeemia liikmeks eesti keele alal.
Uurijana on Huno Rätsep tegelnud nii keeleajaloo kui ka tänapäeva keele uurimisega, kirjutanud põhjapanevalt eesti keele süntaksist ja sõnavarast, eesti keele uurimise ajaloost, sõnade etümoloogiast jpm. Tema sulest on ilmunud üle 120 teadusartikli, kaks monograafiat ja kaks eesti keele ajaloolise morfoloogia kõrgkooliõpikut. 1980. aastail juhtis Huno Rätsep kogu eesti keeleelu Emakeele Seltsi esimehena ja vabariikliku õigekeelsuskomisjoni esimehena. Ta kuulub rahvusvahelise ajakirja Linguistica Uralica toimetuskolleegiumi ja Eesti Soome-Ugri Komiteesse ning on Emakeele Seltsi ja Helsingis toimiva Soome-Ugri Seltsi (Société Finno-Ougrienne) auliige. 1998. aastal pälvis Huno Rätsep eesti keeleinimeste kõige mainekama autasu – F. J. Wiedemanni keeleauhinna.
Regina Birk

Regina Birk (8. oktoober 1911 Tallinn – detsember 1999 Narva) oli eesti arst ja sportlane (jalgrattur).
Ta lõpetas aastal 1928 Tallinna Tütarlaste Kommertsgümnaasiumi. Sügisel 1928 läks õppima Tartu Ülikooli arstiteaduskonda, kus ta õppis vaheaegadega aastani 1941, ehkki stuudium jäi lõpetamata.
Aastatel 1930–1931 oli ta Eesti meister ja rekorditeomanik jalgrattasõidus. Aastal 1940 võttis ta väga punase hoiaku ja aastal 1941 põgenes Nõukogude Liidu tagalasse. Aastani 1944 töötas ta Punaarmees arstina.
Aastatel 1944–1945 töötas ta Tartu Lastekliiniku ordinaatorina ja ühtlasi lõpetas aastal 1945 ametlikult ka pooleli jäänud Tartu Ülikooli arstiteaduskonna. Pärast lõpetamist läks ta tööle TRÜ lastehaiguste kateedrisse assistendina.
Aastatel 1953–1954 oli ta Pärnus rajoonihaiglas arst-terapeut. Aastatel 1954–1971 oli ta arst Narvas.
Birk suri detsembris 1999 Narvas ja ta maeti 30. detsembril 1999 Riigiküla kalmistule.

Isiklikku

Tema isa Ado Birk oli Eesti poliitik ning vend Aadu Pirk (1919–1945) oli ohvitser 45. Relva-SS Grenaderirügemendis.
Jaan Klaar

Meremehena

Lõpetas Piiri ministeeriumikooli. Oli aastatel 1905–1908 kooliõpetaja Taeblas. 
1908. aastast sõitis merd, tegi tüürimehena kaasa ümbermaailmareisi Norra parklaeval Saturnus. 
Lõpetas 1913 Paldiski merekooli (sai kaugsõidutüürimehe diplomi). 
Oli 1912–1914 auriku Hurricane kapten.
Esimese Saksa okupatsiooni ajal oli aprillist detsembrini 1918 auriku Boris Dorni kapten.
1921–1923 töötas ta Merekaubanduse Ühisuse J. Pitka & Co välitööde ja rannaliinide juhatajana, 1923–1925 Balti Päästeseltsi rannasõiduliinide juhatajana.

Venemaa mereväes 1914–1918

Esimeses maailmasõjas mobiliseeriti augustis 1914, teenis Venemaa Läänemere laevastikus 2. ekipaažis, oli miinilaeva Burnõi roolimees. 1915 viidi üle Kroonlinna I Balti ekipaaži lipniku eksamiteks valmistuma. Lõpetas 1916 Kroonlinna mereväelipnike kooli ja oli aprillist 1916 kuni aprillini 1918 vahilaeva Kunitsa vahiohvitser.

Eesti Merejõududes 1918–1921

Vabadussõjas oli suurtükilaeva Lembitu komandör alates 18. detsembrist 1918. 
17. veebruarist 8. märtsini 1919 oli Saaremaa mässu mahasurumise salga ülem ehk nn saarte sõjavägede juhataja, juhatas suurtükilaeva Lembitu ja miiniristleja Lennuk madrustest moodustatud 110-mehelist karistussalka. 
Augustis 1919 täitis ta Merejõudude juhataja kohuseid. Osales kõigil Merejõudude operatsioonidel ja dessantides Soome lahel ja Landesveeri vastu Liivi lahel. 1919 paistis ta silma Väina-Jõesuu kindluse purustamisel. Jaanuaris 1920 ülendati vanemleitnandiks, märtsis 1921 arvati reservi.

Poliitiline tegevus

Riigikogu valimistel 1923 kandideeris ta Johan Pitka juhitud Rahvusliku Vabameelse Partei nimekirjas. Riigikogu valimistel 1929 kandideeris ta asunikkude, riigirentnike ja väikepõllupidajate koondnimekirjas. 
1930–1934 oli ta Tallinna Linnavolikogu liige.
1931–1932 oli ta Eesti Vabadussõjalaste Liidu Tallinna osakonna esimees.

Ühiskondlik tegevus

Oli Eesti Laevajuhatajate Seltsi esimees, Meremeeste Kodu juhatuse esimees, Põllupidajate Ühispanga nõukogu liige, 1931–1936 ajakirja Laevandus ja Kalaasjandus ärijuht, Allveelaevastiku Sihtkapitali juhatuses.

Sõjaväes ja Kaitseliidus 1925–1940

Oli novembrist 1925 Kaitseliidu Tallinna maleva II malevkonna pealik, veebruarist 1926 Ida malevkonna pealik. Veebruarist 1935 Kaitseliidu peastaabi mereüksuste jaoskonna pealiku kohusetäitja, oktoobrist 1936 pealik. 
Aastatel 1937–1939 töötas Hispaania siseasjade mittevahelesegamise rahvusvahelises komitees Prantsusmaal ja Suurbritannias Eesti-poolse kontrollametnikuna. 
1938 ülendati ta kaptenmajoriks.
Ta oli Noorseppade vanematekogu liige, Vabaduse Risti Vendade Ühenduse juhatuse liige ja laekur ning selle Tallinna osakonna juhatuse liige. 
15. juuni 1940 hilisõhtul oli Kaitseliidu kiirkaatriga teel president Konstantin Pätsi Pühajõe lossi, kui Nõukogude mereväelased kaaperdasid kaatri. Ta arreteeriti, viidi Leningradi ja sealt edasi Komi ANSV-sse laagrisse.

Isiklikku

Tema venna Madise pojapoeg oli Rootsi majan­dus- ja kultuuritegelane, Aja Kirja toimetaja Enno Klaar.