google/wiki40b huggingface dataset:
Erahuvi

Erahuvi (inglise private interest) on üksikisikute, kogukondade, äriühingute või teiste huvirühmade taotlused saada kasu ja hüvesid.
Mõnikord erahuvi kattub üldsuse ja/või avaliku sektori huviga, mõnikord võib aga neile ka vastanduda, põhjustades konflikte ja korruptsiooni.
Eduard Hämäläinen

Eduard Hämäläinen (sündinud 21. jaanuaril 1969 Karagandõs Kasahstanis) on Valgevene ja Soome endine kergejõustiklane (kümnevõistleja).

Maailmameistrivõistlustel

1993 hõbemedal (8724)
1995 hõbemedal (8489)
1997 hõbemedal (8730)

Euroopa meistrivõistlustel

1998 hõbemedal (8587 )
Dubysa regionaalpark

Dubysa regionaalpark (leedu keeles Dubysos regioninis parkas) on regionaalpark Leedus Raseiniai ja Kelmė rajoonis.
Dubysa regionaalpark asub Dubysa jõe ürgorus ja selle ümbruses. Regionaalpark asutati 1992. aastal, et kaitsta Dubysa ürgorgu, sealseid maastikke, ökosüsteemi ja kultuuripärandit.
Dubysa org on lai ja järskude nõlvadega, selle ümbrust liigendavad Dubysa lisajõgede orud. Regionaalpargi territooriumil käivad kudemas lõhe ja meriforell. Regionaalpargi territooriumil elavad mitmed hirvlased.
Regionaalpargis kasvavad mitmed Leedu punases raamatus olevad taimed, nende seas mets-kuukress, balti sõrmkäpp, tupp-võsaputk, salutakjas, kahar nurmikas, Aschersoni kerahein, niidu-kuremõõk, karulauk, rohekas käokeel, jumalakäpp, hall käpp, kuradi-sõrmkäpp, euroopa võrdviljak ja teravalehine penikeel. 
Regionaalpargi territooriumil asub viis linnamäge. Lyduvėnais ületab orgu Leedu pikim ja kõrgeim raudteesild. Arhitektuurimälestisena on kaitse all Ugioniai kirik. Pasandravyse külas asub Maironise muuseum.
Dubysa regionaalpargi halduskeskus asub Raseiniais, Dominikonų g. 2. Tähtsamad asulad regionaalpargi territooriumil on Lyduvėnai ja Betygala.
Dubysa regionaalpargi pindala on 10 571 hektarit. Erinevate kaitsealade all on sellest 86%.
Ivars Seleckis

Ivars Seleckis (sündinud 22. septembril 1934 Riias) on läti filmilavastaja ja -operaator.
Ta lõpetas aastal 1957 Läti Põllumajanduse Akadeemia. Aastal 1966 lõpetas ta Üleliidulise Riikliku Kinematograafia Instituudi operaatoritöö teaduskonna. Ta töötab aastast 1958 Riia Kinostuudios.
Viljandimaa lipp

Viljandimaa lipp on Eestis asuva Viljandi maakonna lipp.
Lipp on registreeritud 26. augustil 1996.

Lipu kirjeldus

Viljandi maakonna lipp koosneb kahest võrdse laiusega horisontaalsest värvilaiust, millest ülemine laid on valge ja alumine roheline. Valge laiu keskel on maakonna eritunnusena Viljandimaa vapp.
Lipu laiuse ja pikkuse suhe on 7:11 ning normaalsuurus 105x165 cm.
Burkau

Burkau (ülemsorbi keeles Porchow) on küla Saksamaal Saksimaa liidumaal Burkau vallas.
Külas elas 31.detsember 2016 aasta seisuga 2620 inimest.
Tervise mõju hindamine

Tervise mõju hindamine (inglise health impact assessment, lühendatult HIA) on sotsiaalse mõju hindamise eriliik, mille eesmärk on vältida või minimeerida kavandatava tegevuse võimalikku negatiivset mõju inimese tervisele.
Jelena Rõkovtseva

Jelena Rõkovtseva (vene keeles Елена Рыковцева; sündinud 4. märtsil 1962 Vorkutas Komi ANSV-s) on vene ajakirjanik ja Vabadusraadio saatejuht. Ta on massimeedia spetsialist. 
Ta on õppinud Vorkutas, Novosibirskis ja Odessas. Rõkovtseva on lõpetanud keskkooli Novosibirskis ja Metšnikovi-nimelise Odessa Riikliku Ülikooli filoloogiateaduskonna. 
Aastatel 1984–1991 töötas ta Odessa ajalehtedes. 1991. aasta detsembris võeti ta tööle ajakirja Ogonjok Lõuna-Ukraina erikorrespondendiks. Aastatel 1995–2000 töötas ta Moskva nädalalehe Moskovskije Novosti ajakirjanikuna ja 2000–2001 nädalalehe Obštšaja Gazeta meediaosakonna toimetajana.

Vabadusraadios

Alates 2001. aastast töötab Rõkovtseva Vabadusraadio Vene teenistuse Moskva büroos. 1. juulil 2002 määrati ta Moskva büroo peatoimetaja asetäitjaks ja 2003. aastal märtsist kuni detsembri lõpuni töötas ta peatoimetaja kohusetäitjana.
Rõkovtseval on autorisaade "Litsom k sobõtiju" ('Sündmusele näkku'). Varem oli ta saate "Litsom k litsu" ('Näost näkku') saatejuhte.
UEFA Meistrite Liiga 2015/16 alagrupiturniir

UEFA Meistrite Liiga 2015/16 alagrupiturniir algas 15. septembril ja lõppes 9. detsembril 2015. Alagrupiturniiril osales kokku 32 meeskonda, et selgitada 16 edasipääsejat UEFA Meistrite Liiga 2015/16 väljalangemismängude faasi.

Formaat

Meeskonnad mängisid igas alagrupis iga meeskonna vastu korra kodus ja võõrsil. Grupi võitjad ja teine koht pääsesid edasi 1/8-finaali, kolmanda koha saavutanud meeskonnad pääsevad mängima UEFA Euroopa Liiga 1/16-finaali.

Alagrupid

Mängupäevad olid 15.–16. september, 29.–30. september, 20.–21. oktoober, 3.–4. november, 24.–25. november, and 8.–9. detsember 2015. Mängu algusajad on 20:45 CEST/CET, väljaarvatud 5. mängupäeval Valgevenes ja Venemaal ning 2. mängupäeval Kasahstanis, mis on kell 18:00 CET. 4. ja 5. mängupäeva mängude algusajad Kasahstanis on 16:00 CET. Mängude algusajad kuni 24. oktoober 2015 (1.-3. mängupäevad) on CEST (UTC+2), ning sealt edasi (4.-6. mängupäevad) CET (UTC+1).
Eve Pihl

Elulugu

Eve Pihl on õpetajate tütar.
Lõpetas 1983 Tallinna Spordiinternaatkooli, 1989 TÜ arstiteaduskonna, meditsiinidoktor (1999, TÜ), väitekiri "Cardiovaskular risk factors in middle-aged former athletes". Stažeeris Helsingi Ülikoolis (1993), Uppsala Ülikoolis (1994), Tampere Urho Kaleva Kekkose nimelises Instituudis.
Oli 1989–90 TÜ intern, 1992–93 tervishoiu instituudi vanemlaborant, 1992–98 ka doktorant, 1995–97 assistent, 1997–2001 TÜ spordipedagoogika instituudi teadur, 2001–02 TÜ biokeemia instituudi järeldoktor, aastast 2003 spordibioloogia ja füsioteraapia instituudi vanemteadur, aastast 2004 ka TÜK spordimeditsiini ja taastusravi kliiniku arst-õppejõud.

Teadustöö

Uurinud peamiselt kardiovaskulaarseid riskitegureid endistel tippsportlastel, kestva intensiivse koormuse mõju hindamist. Eesti Spordimeditsiini Föderatsiooni, Int. Council for Physical Activity and Fitness Research'i liige. Võrkpallurina Eesti medaliomanik ja karikavõitja. Üle 160 teadustrükise.
Üheverstane topograafiline kaart

Üheverstane topograafiline kaart oli aastatel 1894–1913 Vene Sõjaväe Topograafide Korpuse koostatud topograafiline kaart, mis oli 1-verstases mõõtkavas (1: 42 000).
See oli Venemaa kartograafia ajaloos esimene kaart, mis oli geodeetiliselt põhistatud (s t kasutati triangulatsiooni).
Kaarti kasutas Eesti kaitsevägi Vabadussõjas. Aastatel 1919–1934 kasutas Eesti seda kaarti maareformi ja katastrimõõdistamise tehnilise aluskaardina.
Reinhold Winkler vanem

Isiklikku

Tema isa Abraham Winkler oli Rapla Maarja-Magdaleena koguduse õpetaja, ta vanaisa Abraham Winkler oli Tallinna Toomkiriku saksa koguduse õpetaja, kaksikvend Theodor Winkler oli Tallinna Püha Vaimu koguduse õpetaja, vend Johann Abraham Winkler oli Koeru- ja Järva-Jaani Ristija Johannese koguduse õpetaja, vend Samuel Matthäus Winkler oli Märjamaa Maarja koguduse õpetaja. Poeg Reinhold Johann Winkler oli Tallinna superintendent ja Tallinna Oleviste koguduse ülemõpetaja, pojapoeg Reinhold Johann Winkler (noorem) oli Tallinna Toomkoguduse ülemõpetaja.
Aili Aasoja

Aili Aasoja (sünninimi Aili Kristjuhan; sündinud 24. novembril 1949 Tallinnas) on eesti sisearhitekt. 
Ta õppis aastatel 1969–1974 Eesti NSV Riiklikus Kunstiinstituudis.

Personaalia

Eneken Helme. "Aasoja, Aili, sisearhitekt". // Eesti kunsti ja arhitektuuri biograafiline leksikon. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn 1996. Lk 12
Condé-sur-l'Escaut

Ajalugu

Paiga nimi tuleb keldi sõnast condate ('ühinemiskoht') ning viitab kahele jõele. Latiniseeritud vorm "Contatum" oli kasutusel Rooma riigi ajal ning "Condé" alates 14. sajandist. Praegune nimi "Condé-sur-l'Escaut" on kehtiv aastast 1886.
Paiknedes kahe jõe ühinemise kohas, on paigal olnud sõjaline tähtsus alates Rooma võimu eelsest ajast. 855-889 asusid seal ajutiselt viikingid.
Keskajal ja renessansiajastul oli piirkond vaidlusalune ja liikus palju kordi ühe võimu alt teise alla. 1676. aastal võttis Louis XIV linna oma valdusse ning see sai 1678. aastal Prantsusmaa osaks.
Teise maailmasõja ajal okupeerisid linna sakslased, kes kasutasid elanikke töölistena lähedastes söekaevandustes. 2. septembril 1944 linn vabastati USA vägede poolt. Söekaevandamine lõpetati 1989. aastal. Rahvaarv on pärast 1975. aasta kõrgpunkti (13 994 elanikku) langenud.
Muusikaajaloos on Condé-sur-l'Escaut tuntud renessansihelilooja Josquin des Prezi kodukoha ja matmispaigana. Tema maja asus turuplatsi ääres. Pärast tema surma peatusid tema majast mööduvad protsessioonid seina külge kinnitatud neitsi Maarja kuju ees ning laulsid Josquini kuuehäälset motetti "Pater Noster". Ta maeti kirikusse, mis hävitati 1793. aastal.
.bu

.bu oli Birma jaoks mõeldud tippdomeen, mis ei läinud kasutusele, sest 1989. aastal muudeti riigi ametlik nimi Myanmariks.
Riigil puudus Interneti tippdomeen kuni 1997. aastani, mil selleks määrati .mm.
Riikide tippdomeenid
Aktiivsed:.ac  .ad  .ae  .af  .ag  .ai  .al  .am  .ao  .aq  .ar  .as  .at  .au  .aw  .az  .ax  .ba  .bb  .bd  .be  .bf  .bg  .bh  .bi  .bj  .bm  .bn  .bo  .br  .bs  .bt  .bv  .bw  .by  .bz  .ca  .cc  .cd  .cf  .cg  .ch  .ci  .ck  .cl  .cm  .cn  .co  .cr  .cu  .cv  .cw  .cx  .cy  .cz  .de  .dj  .dk  .dm  .do  .dz  .ec  .ee  .eg  .er  .es  .et  .eu  .fi  .fj  .fk  .fm  .fo  .fr  .ga  .gd  .ge  .gf  .gg  .gh  .gi  .gl  .gm  .gn  .gp  .gq  .gr  .gs  .gt  .gu  .gw  .gy  .hk  .hm  .hn  .hr  .ht  .hu  .id  .ie  .il  .im  .in  .io  .iq  .ir  .is  .it  .je  .jm  .jo  .jp  .ke  .kg  .kh  .ki  .km  .kn  .kp  .kr  .kw  .ky  .kz  .la  .lb  .lc  .li  .lk  .lr  .ls  .lt  .lu  .lv  .ly  .ma  .mc  .md  .me  .mg  .mh  .mk  .ml  .mm  .mn  .mo  .mp  .mq  .mr  .ms  .mt  .mu  .mv  .mw  .mx  .my  .mz  .na  .nc  .ne  .nf  .ng  .ni  .nl  .no  .np  .nr  .nu  .nz  .om  .pa  .pe  .pf  .pg  .ph  .pk  .pl  .pm  .pn  .pr  .ps  .pt  .pw  .py  .qa  .re  .ro  .rs  .ru  .rw  .sa  .sb  .sc  .sd  .se  .sg  .sh  .si  .sj  .sk  .sl  .sm  .sn  .so  .sr  .ss  .st  .su  .sv  .sx  .sy  .sz  .tc  .td  .tf  .tg  .th  .tj  .tk  .tl  .tm  .tn  .to  .tr  .tt  .tv  .tw  .tz  .ua  .ug  .uk  .us  .uy  .uz  .va  .vc  .ve  .vg  .vi  .vn  .vu  .wf  .ws  .ye  .yt  .za  .zm  .zw
Määratud/kasutamata:   .bv   .gb   .sj       Reserveeritud/määramata: .bl  .bq  .eh  .mf     Kustutatud/kasutamine lõpetatud: .an  .bu  .cs  .dd  .zr  .tp  .um  .yu       IDN domeenid:  .бг  .мкд  .рф   ‏.срб  ‏.укр
Kalevipoeg (laev)

Kalevipoeg oli 1892 Rootsis Gävles ehitatud kauba-reisiaurik.
Laev on läbi aegade kandnud erinevaid nimesid: Nordkusten, Aleksei, Traaler nr 22, Kalevipoeg, Koralle, Kama, PKZ-140.

Ajalugu

Laev ehitati 1892 Rootsis Gävles ja esimene nimi oli Nordkusten. 1908 ostis laeva Pärnu firma H. D. Schmidt ja laeva nimeks sai Aleksei.
Laev oli Vabadussõja ajal Eesti mereväe käsutuses, kus seda kasutati dessantväelaste või isikkoosseisu transpordiks.
Pärast Vabadussõda läks laev taas tsiviilkasutusse Pärnu Laeva A/S -le ja remondi järel hakkas sõitma Tallinna-Stockholmi laevaliinil.
Pärast 2. maailmasõda oli veel kasutuses ujuvkasarmuna.

Kirjeldus

Laeva pikkus oli 48,84 m, laius 7,98 m ja süvis 3,45 m. Kogumahutavus oli 540 brutoregistertonni.
Binaarne nomenklatuur

Näide

Järgnevas näites analüüsime lühidalt linnuliigi sinirinna ladinakeelset teaduslikku nimetust (Luscinia svecica). Siin tähistab "svecica" liigiepiteeti ja "Luscinia" perekonda  (ööbik). Seega kuulub linnuliik sinirind ööbiku perekonda.
Viljandi foogt

Viljandi foogt (saksa keeles Vogt von Fellin) oli Mõõgavendade ordu ja hiljem Liivi ordu käsknik.
Viljandi foogte on teada vaid mõni üksik, alates Liivi ordu rajamisest (1237) valitsesid nad samaaegselt komtuuridega. Seetõttu võiks hilisemaid foogte lugeda komtuuride abilisteks, tõenäoliselt kõrgeima kohaliku kohtuvõimu rakendajateks. Mõõgavendade ordu aegsed foogtid olid aga ilmselt endise Sakala ja mõningatest väikemaakondadest moodustatud Viljandi foogtkonna valitsejad.
Alberts Kviesis

Alberts Kviesis (22. detsember 1881 Ērgļi – 9. august 1944 Riia) oli Läti advokaat ja poliitik, president aastatel 1930–1936.
Kviesis sündis Kuramaal Tērvete kihelkonnas. Ta käis Jelgava gümnaasiumis ning õppis seejärel õigusteadust Tartu Ülikoolis. 1907. aastal lõpetas ta selle ning asus tegutsema advokaadina. 1917. aastal asus Kviesis tegutsema ka poliitika vallas, liitudes Läti Talurahva Erakonnaga. Ta kuulus ka Läti Rahvusnõukogu (Tautas padome) koosseisu, mis 1918. aasta sügisel Läti Vabariigi välja kuulutas.
Vabariigi ajal jätkas Kviesis tegevust advokaadina, samas osales ta ka 1927. aasta presidendivalimistel, kuid ei osutunud valituks. Kuid kolm aastat hiljem, kui senine president Gustavs Zemgals loobus teiseks ametiajaks kandideerimast, sai Kviesisest president. 1933. aastal valiti ta sellele ametikohale tagasi.
1934. aastal teostas Kārlis Ulmanis autoritaarse riigipöörde, haarates kogu võimu enda kildkonna kätte. Kviesis ei kiitnud tema tegevust heaks, kuid ka ei takistanud seda. Ulmanis lasi omalt poolt Kviesisel oma ametiaeg lõpetada, kuid haaras seejärel ka presidendikoha enda kätte.
Kviesis jätkas tegevust advokaadina ning kui Nõukogude Liit Läti 1940. aastal okupeeris, õnnestus tal repressioonidest pääseda. Ta suri Saksa okupatsiooni lõpul Riias. Alberts Kviesis on maetud Riia metsakalmistule.
Malacičy

Ajalugu

Küla on esimest korda kirjalikult mainitud aastal 1639 (Малецічы). Aastal 1684 asusid külla elama juudid. Aastal 1706 (teistel andmetel alles aastal 1784) sai asulast alev. Aastal 1708 toimus alevi lähistel Malatitze lahing, milles võitjaks on peetud mõlemat osapoolt. Alev kuulus Mstsisłavi vojevoodkonda.
Alev läks esimesel Poola jagamisel aastal 1772 Venemaa koosseisu, kus hakkas kuuluma Mogiljovi kubermangu. Asula kuulus piiskop Stanisław Bohusz Siestrzeńcewiczile, kes rajas sinna katoliku kiriku, mis oli koopia Rooma Peetri kirikust. Kiriku juures tegutses ka dominiiklaste klooster. Novembriülestõusu järel konfiskeeriti kirik katoliku koguduselt ja anti see üle Moskva patriarhaadile. Külas peeti igal aastal 29. juunil laata.
Aastal 1924 läks Malacičy Valgevene NSV koosseisu, kus sellest sai küla. Aastal 1934 lammutati sealne kirik. Asula rahvaarv jõudis haripunkti aastaks 1940, mil seal oli 502 elanikku. Novembris 1941 hukkasid saksa okupatsiooniväed sealsed juudid (70-122 tapetut). Aastal 1943 põletasid saksa väed küla maha ja tapsid 210 sealset elanikku. Aastal 2000 sai asulast agrolinnake.
Punapäine päikseloojang

"Punapäine päikseloojang" on eesti amatöörfilm, mis pälvis 2002. aastal toimunud 37. üleriigilisel amatöörfilmide festivalil esikoha ning samuti parima animafilmi eriauhinna. Filmi autorid olid varjunime Dan Lead kasutavad Daniel Müntinen ja Christian Kask.
Luksemburgis toimunud 54. ülemaailmsel UNICA amatöörfilmide festivalil võitis film 2002. aastal pronksmedali.
Ludza

Ajalugu

Ludzat on esmakordselt kirjalikult mainitud 1174. aastast (6681), kui varjaagi vürst Rjurikul teel Novgorodist Smolenskisse sündis ja ristiti seal poeg Mihhail. 
1285. aastal (kõige varasema versiooni kohaselt) olevat esimese kaitserajatise Ludzasse ehitanud rüütel Konrad von Torberg. 1399. aastasse on baltisaksa ajaloolased dateerinud Ludzasse (saksa keeles Ludzen) linnuse rajamise. 1433. aastal on kirjalikes allikates mainitud linnust esmakordselt, 1435 moodustati Liivi Ordu, Riia Peapiiskopkonna ja Saare-Lääne, Tartu ja Kuramaa Piiskopkonnast Liivimaa Konföderatsioon. Ludza oli selle idapoolseim piirilinnus pärast põhjas asuvat Narvat.
1481. tungisid Moskva suurvürsti Ivan III väed Latgalesse ja osaliselt hävitasid Ludza linnuse. Sõjakäik oli vastuseks ordumeistri Berndt von der Borchi ebaõnnestunud katsele vallutada Pihkva. 1501 ja 1503 tungisid Vene väed Vana-Liivimaale ja laastasid ka Ludza piirkonda. 29. detsembri 1525 paiku, kui Moskva ja Liivi orduriigi suhted paranesid, taastati linnus ja ehitati osaliselt ümber.
Liivimaa sõja (1558–1561) järel, 1561. aastal sai piirkond osaks Rzeczpospolitasse kuulunud Leedu, Vene ja Žemaitija suurvürstiriigi Liivimaa hertsogiriigist. Liivi sõja käigus saabus Ludzasse ka Poola kuningas Stefan Bathory.
1625. aastal hõivas Räisaku ja Ludza linnuse Rootsi väed. Siiski asus seal mõnda aega Rootsi vägede peakorter. Poola väed saabusid siiski peatselt tagasi ja rootsi komandant, kes ei olnud saanud abivägesid, andis vastupanuta alla. 1629. aasta septembris, pärast Poola-Rootsi sõda aastatel 1600–1629 sõlmitud Altmarki rahu, jäi piirkond (Inflanty Polskie, "Poola Liivimaa") Rzeczpospolitale, Liivimaa hertsogkonna Võnnu vojevoodkonda.
1772. aastal pärast Poola I jagamist läks ala Venemaa keisririigi Polotski kubermangu koosseisu.
11. juunil 1938 toimus Ludzas suur tulekahju. Hävis 371 hoonet, kolmandik elanikest jäid peavarjuta.
Sonda valla vapp

Sonda valla vapp on Ida-Viru maakonnas asnud endise Eesti haldusüksuse Sonda valla vapp.
Vapp kinnitati 4. oktoobril 1996.

Vapi kirjeldus

Rohelisel taustal kuldne kuuselõikeline päis, kolm vasakult langevat hõbedast varrast ja paremalt langevas reas kolm kuldset püstist tammelehte.

Põhjendus

Vapil olev kuuserida näitab metsarohkust, kolm põikvarrast sümboliseerivad kolme elutähtsat raudteed, mis Sondat kunagi läbisid ning mille ümber asula tekkima hakkas. Kolm kuldset tammelehte kujutavad valla kolme looduskaitseala.
Valeri Pormann

Saavutused

Ta on kahekordne Eesti meister Kreeka-Rooma maadluses – 1972. ja 1977. aastal.
Georg Lurichi mälestusvõistlused  – 5-kordne võitja.
Alates 1971. aastast on ta NSV Liidu meistersportlane Kreeka-Rooma maadluses.
1968. aastal võitis ta Tööjõureservide üleliidulistel noorte meistrivõistlustel kuldmedali. 
Tema poeg on maadleja Marger Pormann.
Eesti monoklinaal

Eesti monoklinaal on Põhja- ja Kesk-Eesti aluskorra peal lasuv Vendi- ja Vanaaegkonna pealiskord, mille paksus on 100–400 m. Monoklinaal on laugelt (15') lõunasse kaldu.
Monoklinaalis on mitmeid rikkeid, nt Ahtme ja Aseri rike.
Monoklinaali piirab lõunast aluskorda moodustavad Balti sünekliis ja Võru sadul.
Mikko Fritze

Muu

Ta mängis Elmo Nüganeni filmis "Nimed marmortahvlil" Saksa ohvitseri.

Pere

Abikaasa argentiinlanna Fernanda, kaks tütart ja poeg (kõik lapsed on sündinud Eestis).
Haljala Valla Sõnumid

Haljala Valla Sõnumid on aastast 1992 ilmuv ajaleht, mis vahendab Haljala valla uudiseid. Lehte annab välja Haljala vallavalitsus.
1992-2006 kandis leht nime Haljala Leht ja 2007-2009 kandis nime Haljala Sõnumid.
Pärast 2017. aasta haldusreformi, mille käigus liitus Vihula vald Haljala vallaga, liideti Haljala Valla Sõnumitega vallaleht Vihula Valla Teataja.
Julian Barnes

Julian Patrick Barnes (sündinud 19. jaanuaril 1946 Leicesteris) on inglise kirjanik. 
Ta on kirjutanud romaane, lühijutte ning avaldanud ka esseekogumikke.
Tema 2011. aasta romaan "The Sense of an Ending" (e k "Kui on lõpp", 2013, tlk Aet Varik) pälvis Bookeri auhinna.
Barnes on kasutanud pseudonüümi Dan Kavanagh.

Isiklikku

Barnesi vanemad olid prantsuse keele õpetajad. Tema vend Jonathan Barnes on filosoof.
Big Coppitt Key

Big Coppitt Key on saar Florida väinas, üks Florida Keysi saartest. Saar on madal ning selle pindala ulatub 360 ha.
Kuulub Ameerika Ühendriikidele.
Saarel asub samanimeline linn.
Junona ja Avoss

"Junona ja Avoss" (vene keeles "Юнона и Авось") on rokkooper, mille kirjutas helilooja Aleksei Rõbnikov Andrei Voznessenski poeemi alusel; oli tuntumaid rokkoopereid Nõukogude Liidus.
Esietendus toimus 9. juunil 1981 Lenkomis. Ooperi lavastas Mark Zahharov; tantsuseade Vladimir Vassiljevilt, lavakujundus Oleg Šeintsiselt. Peaosades Nikolai Karatšentsov (krahv Rezanov), Jelena Šanina (Conchita) ja Aleksandr Abdulov (Fernando).
      
Lenkomi mängukavas on see ooper tänini. Krahv Rezanovi rollis Dmitri Pevtsov, Conchita rollis mängis Anna Bolšova, seejärel Alla Juganova.
Ooperit "Junona ja Avoss" mängivad veel kümmekond teatrit Venemaal.
2009. aastal spetsiaalselt Pierre Cardini kunstifestivalil (Lacoste'is Vaucluse'i departemangus) ettekandmiseks lõi Aleksei Rõbnikov rokkooperi "Junona ja Avoss" autoriversiooni. Avaetendus 3. juulil läks menukalt. Järgnenud 8 aasta jooksul etendati seda ooperit paljudel lavalaudadel USA-s, Kanadas, Prantsusmaal, Saksamaal, Iisraelis, Soomes, Baltimaades, Valgevenes, Ukrainas, Kasahstanis ja Aserbaidžaanis.

Ooperi libreto

Ooperi aluseks on vene diplomaadi ja ränduri Nikolai Rezanovi eluseigad 19. sajandi alguses toimunud Ameerika reisi ajal, kui ta armub San Francisco komandandi 15-aastasse tütresse Conchitasse (María Concepción Argüello). Junona ja Avoss olid Rezanovi purjelaevad.
UNICEF

Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni Lastefond (algselt ÜRO Rahvusvaheline Laste Hädaabifond (ingl United Nations International Children's Emergency Fund), lüh UNICEF) on aastal 1946 ÜRO Peaassamblee loodud hädaabifond, mille eesmärk oli varustada Teise maailmasõjas laastatud riikidest pärit lapsi hädavajaliku toidu ja meditsiinilise abiga. Aastal 1953 sai algsest ajutisest missioonist ÜRO iseseisev allasutus ja ta nimi muudeti ÜRO Lastefondiks. Fondi algsest nimetusest pärinev lühend UNICEF on endiselt kasutusele jäänud.
Hidžra

Hidžra on islamis mõiste, millega tähistatakse 622. aastal toimunud prohvet Muḩammadi väljarännet koos 70 muslimi perekonnaga Mekast Mediinasse.
Hidžra tähistab islami ajaarvamise ehk islami kalendri algust. Seetõttu kasutatakse islami ajaarvamise puhul kirjanduses tähistust Anno Hegirae (hidžra aasta) ehk AH.
Duván Zapata

Duván Esteban Zapata Banguero (sündinud 1. aprillil 1991 Calis) on Colombia jalgpallur. Ta mängib Itaalia kõrgliiga klubis Atalanta ja Colombia jalgpallikoondises ründaja positsioonil.
Ta alustas karjääri kodumaal América de Calis. Klubi meeskonnas tegi ta debüüdi 2009. aastal. Aastatel 2011–2013 mängis ta Argentina kõrgliiga klubis Estudiantes de La Plata. Hooajal 2012–13 lõi ta Argentina kõrgliigas 13 väravat, pälvides huvi Euroopa klubide seas.
2013. aasta augustis liitus ta Itaalia kõrgliiga klubiga Napoli. Hooajad 2015–16 ja 2016–17 veetis ta laenul Udineses ning hooaja 2017–18 Sampdorias. Itaalias on tema seni kõige edukam hooaeg olnud 2017–18, kui ta lõi Sampdoria meeskonnas Itaalia kõrgliigas 11 väravat. 2018. aastal ostis Sampdoria ema mängijaõigused, kuid andis ta kohe laenule Atalantasse.
Debüüdi Colombia jalgpallikoondises tegi Zapata 23. märtsil 2017 MM-i valikmängus Boliivia vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 9. juunil 2019 sõprusmängus Peruu vastu.
Tema nõbu Cristián Zapata on samuti jalgpallur ja Colombia koondislane.
Tsiteerimine

Tsiteerimise markeerimise ja päritolu äramärkimise vahendid

Kirjalikus kõnes markeeritakse tsiteerimist eesti tavas tavaliselt jutumärkides. Võidakse kasutada ka taanet või raamistust.
Suulises kõnes võidakse tsiteerimist markeerida, kasutades enne tsitaadi algust fraasi "ma tsiteerin" ja pärast tsitaadi lõppu "tsitaadi lõpp".
Väljajätted (sealhulgas lause lõpu või alguse ärajätmine, kuigi lõpus kasutatakse punkti) markeeritakse tavaliselt kolme punktiga, mis võivad olla ka ümar- või nurksulgude sees. Tsitaadi vahele lisatud märkused ja rõhutustele osutamised paigutatakse tavaliselt nurksulgudesse ning lõpevad tavaliselt mõttekriipsule järgneva autorimarkeeringuga, milleks on initsiaalid või isiku rollile osutav sõna või lühend, näiteks "K. V.", "Autor", "Toim". Kui tsitaadi asukoht lauses nõuab suure algustähe asendamist väikesega või ümberpöördult, siis paigutatakse vajalik algustäht nurksulgudesse.
Kui tsitaat ei ole põimitud teksti sisse (näiteks motode ja aforismikogumike puhul), jutumärke tavaliselt ei kasutata.
Autorile või lähtetekstile osutamiseks võidakse autori nimi või teksti pealkiri anda pärast tsitaati sulgudes (tekstisse põimitud tsitaadi puhul), mõttekriipsu või lihtsalt sõnavahe järel või eraldi lõiguna. Tekstisse põimitud tsitaadi puhul võidakse autorit või pealkirja ka teksti sees mainida. Teadustekstides jm nõudlikes tekstides varustatakse tsitaadid tavaliselt allikaviidetega.

Tsiteerimise otstarve

Tsiteerimist võidakse kasutada mitmel otstarbel.
Tsiteerimise abil võidakse tõendada, et tsiteeritav autor on tõesti väitnud seda, mida tsitaati kasutava teksti autor talle omistab.
Tsiteerimise abil võidakse dokumenteerida tsiteeritava autori täpset sõnastust, mille omapära ja nüansse ei ole võimalik refereerimise, ümberjutustamise ja tõlkimise teel edasi anda. Selle eesmärk omakorda võib olla näiteks võtta tsiteerijalt vastutus refereeringu õigsuse eest, illustreerida tsiteeritava autori stiili, näidata ära lähtekeelne sõnastus.
Obercunnersdorfi vald

Vallaosad

Peale Obercunnersdorfi kuulub aastast 1999 valda Kottmarsdorf.