Kompleksühend

Kompleksühend on keemiline ühend, kus keskne aatom või ioon (tsentraalaatom või -ioon, enamasti metall) on seotud ligandidega koordinatiivsete ehk doonor-aktseptorsidemete kaudu. Iga ligand on seostunud tsentraalaatomiga vähemalt ühe kovalentse sideme kaudu. Üks aatom annab sideme moodustamiseks vaba elektronpaari, teine aatom tühja orbitaali. Esimesena kirjeldas kompleksühendite struktuuri Alfred Werner.
Kompleksühend koosneb kompleksimoodustajast (tsentraalaatom, tsentraalioon), milleks on enamasti metalliaatomid või -ioonid, ning ligandidest (neutraalsed molekulid või negatiivselt laetud ioonid). Veel saab jagada kompleksühendi sisesfääriks ja välissfääriks. Sisesfääri moodustab kompleksimoodustaja koos tema külge seondunud ligandidega, välissfäär moodustub siis, kui sisesfäär on laetud (positiivselt või negatiivselt), et saavutada elektroneutraalne ühend. Tsentraalaatomiga seostunud ligandide arvu väljendab koordinatsiooniarv. Enamasti on koordinatsiooniarv paarisarv (2, 4, 6).

Tüüpilised koordinatsiooniarvud

Koordinatsiooniarv 2
Esineb enamasti I B või II B rühma metallidel oksüdatsiooniastmes I (Ag⁺, Cu⁺, Au⁺, Hg₂²⁺), kuid erandina võib see esineda ka mõnedes teiste katioonide kompleksides. Ligandid paiknevad lineaarselt, teine teisel pool tuuma. 
Koordinatsiooniarv 4

Esineb nii väiksemate (näiteks Zn²⁺, Be²⁺) kui ka teiste katioonide (nt Pt²⁺, Pd²⁺) korral (eelkõige suhteliselt suuremate ligandide puhul). Enamasti paiknevad ligandid tetraeedriliselt ümber tuuma, kuid võimalik on ka ruuttasapinnaline paigutus. 
Koordinatsiooniarv 6
Põhiline koordinatsiooniarv enamiku tuntumate d-metallide ja p-metallide katioonide (nt Cr³⁺, Fe²⁺, Fe³⁺, Ni²⁺, Al³⁺) korral. Ligandid paiknevad enamasti oktaeedriliselt ümber tuuma, kuid võimalik on ka kolmnurkse prisma paigutus.
Teised koordinatsiooniarvud
Võimalikud on ka teised koordinatsiooniarvud, f-elementidel kuni 12. Neist olulisemad on koordinatsiooniarv 5 (nt Ni(CO)₅), mille korral on ligandide ruumiline paiknemine kas kolmnurkne bipüramidaalne või ruutpüramidaalne.

Isomeeria

Kompleksühendites esineva isomeeria saab jagada kaheks:
1) isomeeria, mis ei seostu ainult kompleksühenditega:
Geomeetriline isomeeria

Põhineb ligandide erineval paigutusel kompleksühendis, cis-isomeeri korral paiknevad sama tüüpi ligandid kõrvuti, trans-isomeeri korral paiknevad need üksteise suhtes vastasasendis.
Optiline isomeeria
Esineb keerulisemate komplekside korral, kus ligandide vahekaugused on võrdsed, kuid isomeerid üksteise peegelpildid.
2) isomeeria, mis on omane ainult kompleksühenditele (struktuuriisomeeria):
Ionisatsiooniisomeeria
Anioonsed ligandid jaotuvad sise- ja välissfääri vahel erinevalt, näiteks [Co(NH₃)₄Cl₂]Br ja [Co(NH₃)₄ClBr]Cl.
Hüdraatisomeerid
Ionisatsiooniisomeeria erijuht, kus vee molekulid jagunevad erinevalt sise- ja välissfääri vahel. See avaldub kristallveega komplekside korral, kusjuures kompleksühendite värvus võib sellest tingitult olla erinev: [Cr(H₂O)₆]Cl₃ on violetne, [Cr(H₂O)₅Cl]Cl₂⋅H₂O on heleroheline ja [Cr(H₂O)₄Cl₂]Cl⋅2H₂O on tumeroheline.
Seoseisomeerid
Esineb ligandide korral, kus ligand võib seostuda tsentraalaatomiga erinevate aatomite juurest, näiteks [CoCl(NO₂)(NH₃)₄]⁺ ja [CoCl(ONO)(NH₃)₄]⁺ (esimesel juhul seostunud lämmastikuaatom, teisel aga hapnikuaatom).
Koordinatsiooniisomeerid
Niisuguse isomeeria korral tsentraalaatomite koordinatsiooniarvud jäävad samaks, kuid vahetuvad ligandid, näiteks [Cr(NH₃)₆][Fe(CN)₆] ja [Fe(NH₃)₆][Cr(CN)₆].