google/wiki40b huggingface dataset:
Ulrich von Jungingen

Ulrich von Jungingen (umbes 1360 Jungingen – 15. juuli 1410 Tannenberg) oli Saksa ordu kõrgmeister aastatel 1407–1410.
Ulrich saabus koos oma vanema venna Konradiga Preisimaale tõenäoliselt 1380. aasta paiku. 1383. aastal on teda seal mainitud kalameistrina (Fischmeister). 1391 sai temast kõrgmeister Konrad von Wallenrode kumpan, kui aga tema vend 1393. aastal kõrgmeistriks valiti, siis kuulus ta tema kaaskonda ning sai 1396. aastal Balga komtuuriks. Alates 1398. aastast tegutses ta ka ordudiplomaadina, ajades asju nii Taani, Poola kui ka Leeduga. 1404. aastal sai ta ordumarssaliks ning ka Königsbergi komtuuriks, kuuludes seega ordu kõrgeimasse juhtkonda. Marssalina surus ta maha mässe Žemaitijas, mis alates 1398. aastast ordule kuulus.
1407. aastal suri ootamatult tema vend ja ordul oli vaja kiiresti valida uut kõrgmeistrit, sest pinged Poolaga kasvasid kiiresti ja oli oodata sõda. Nii suruski Jungingen läbi oma kandidatuuri, ehkki mitmed käsknikud pidasid teda ametisse mittesobivaks. Tal ei õnnestunud hankida ka ordu Saksa ja Liivi harude tuge, mis peagi kibedalt kätte maksis. Tema ametiajal muutusid mässud Žemaitijas üha intensiivsemateks ning kõrgmeister asus aktiivselt sõjaks valmistuma. 1408. aastal müüs ta Taanile tagasi Ojamaa, mille ta vend oli 1398. aastal vitaalivendadelt vallutanud. Samal ajal pingestusid suhted Poola ja Leeduga üha enam ning 1410. aastal puhkes Žemaitijas üleüldine ülestõus. Leedu suurvürst Vytautas kuulutas end sealsete elanike kaitsjaks ja temaga liitus ka tema Poola kuningaks saanud onupoeg Jogaila (Władysław II). Sama aasta suvel puhkeski ordu ja Poola-Leedu vahel sõjaline konflikt, ehkki Ulrich von Jungingen oli seda püüdnud veel iga hinna eest ära hoida. 
15. juulil toimus Grünwaldi lahing, kus Jungingen hukkus ja orduväed lüüa said. Poola-Leedu väed vallutasid seejärel suure osa Preisimaast ja asusid piirama ka ordu keskust Marienburgi, kuhu Ulrich jõuti siiski maha matta. Tannanbergi lahingu järgset aega loetakse Saksa ordu allakäigu ajaks, ehkki Jungingeni surmale järgnenud esimestel aastatel suutis ordu Poola-Leedu Preisimaalt siiski välja tõrjuda ja isegi Žemaitija tagasi vallutada.
Venemaa kodusõda

Ülevaade

Riigipöördega 7. novembril ukj 1917 (Oktoobrirevolutsiooniga) said bolševikud Venemaa keisririigi pealinna Petrogradi enda kontrolli alla, ent põhjas, lõunas, idas ja läänes kehtis Venemaa Ajutisele Valitsusele ja Asutavale Kogule lojaalsed valitsusorganid ja sõjavägi, kus moodustusid erineva suunitlusega (monarhistid, Ajutise Valitsuse pooldajad jt) nõukogude võimu vastased valgekaartlaste relvastatud jõud. Kodusõja alguseks loetakse 15. novembrit 1917, kui kindral Mihhail Aleksejev hakkas Lõuna-Venemaal koguma relvastatud jõude võimuhaaranud bolševikega võitlemiseks.

Relvastatud võitlus

1918. aasta 11. septembril moodustati bolševike kontrolli all olevas Venemaa Euroopa osas 3 kaitsepiirkonda: Põhjarinne (Koola poolsaar ja Karjala); Idarinne (Eesti, Pihkva oblasti piirkond ja Läti); Lõunarinne (Leedu, Poola ja Ukraina) ning läänesuunal eraldi kaitsepiirkond. Rinnete juhatajateks määrati endised keisririigi kindralstaabi ohvitserid kindral Dmitri Parski, kindral Pavel Sõtin ja polkovnik Sergei Kamenev, läänesuunalise kaitsepiirkonna juhatajaks määrati kindralleitnant Andrei Snesarev.

Valgete kaotuse põhjused

Valgete liikumisel puudus ühtne poliitiline eesmärk, mille eest sõdida. 1918. aastal tunnistas Anton Denikin: "Kui tõsta vabariigi lipp, lahkub pool vabatahtlikest, kui monarhia lipp, siis lahkub teine pool." Seda kartes ei formuleeritud kunagi selgelt, millise Venemaa eest õieti võideldakse. Enamik ohvitsere, kes ei olnud rakendatud Punaarmees, hoidis sõjast kõrvale, ja püüdis iga hinna eest vältida rindele sattumist. Samas peeti enesestmõistetavaks, et lääneliitlased valgete jaoks Venemaa ära vallutavad, kuna eriti prantslased olevat Venemaa tänuvõlglased. Valgete distsipliin oli madal, Peter Wrangel ütles, et armees, mis kasvas omavoli, röövimiste ja joomingute peal, ei võinudki luua Venemaad. Selle tagajärjel langesid talupojad ja intelligents valgetest ära. 1918. aastal toimus Venemaal talupoegade stiihiline maadehõivamine, nad olid saanud maaomanikeks ja kartsid, et valgete võiduga kaasneb maade ja varade restitutsioon. Väikerahvastesse (ka eestlastesse), kes oleksid võinud valgeid aidata, suhtusid venelased vaenulikult kui Venemaa laialitassijatesse.
Spotted Lake

Spotted Lake ('laiguline järv') on äravooluta valglaga soolajärv Kanadas Briti Columbia provintsis Ameerika Ühendriikide piiri lähedal.
Järv asub Similkameeni jõe orus 8,8 km Osoyoosi linnast loodes.
Järve vesi sisaldab palju sooli, sealhulgas magneesium-, kaltsium- ja naatriumsulfaati. Veest on leitud ka hõbedat ja titaani. Veetase on kõikuv ja kuivadel suvekuudel võib järv aurumise tagajärjel märkimisväärselt kokku kuivada. Järve maksimaalne pikkus kagu-loode suunas on umbes 700 meetrit, laius 250 meetrit. Veepinna kõrgus merepinnast on kuni 1877 meetrit.
Järvevee aurustumise tõttu moodustub pinnale tugev soolakoorik, millest ümbritsetud vee- ja mudalombid moodustavad mitmevärvilise laigulise mustri. Lompide värvus varieerub valkjaskollasest sinakasroheliseni. Koorik on piisavalt tugev, et kanda inimest.
Järve kaldal kasvavad muu hulgas pujud ja koer-kibuvitsad.
Järve kaldale külastajaid ei lubata, kuid 100–200 meetri kaugusel asuvalt maanteelt on sellele hea vaade.

Ajalugu

Okanagani oru põliselanikud tundsid järve Kliluki nime all. Põlisrahvad peavad järve pühaks ja järvevett imeravimiks. Sellega on ravitud põletikke, vaigistatud valu ja leevendatud nahaprobleeme. Isegi hõimudevaheliste sõdade käigus tehti aeg-ajalt vaherahu, et sõdalased saaksid järve äärde haavu ravima minna.
20. sajandil sai järve ja selle ümbruse omanikuks Smithi perekond, kelle plaanid järvele spaa rajamiseks kukkusid peamiselt tänu põlisrahva vastuseisule läbi. Aastal 2001 ostsid indiaanlased riigi rahalisel toel 22 hektari suuruse järve ümbritseva ala 720 000 dollariga ära.
Esimese maailmasõja ajal valmistati järvest ammutatud mineraalidest lõhkeainet.
Keskmurde kirderühm

Keskmurde kirderühm  on Virumaal ja Harjumaal kõneldud põhjaeesti keskmurde murrakurühm. Selle moodustasid Jõelähtme ja Kuusalu maapoolsed osad, Kadrina põhjaosa, Haljala lõunaosa, Rakvere põhjaosa, Viru-Jaagupi põhjaosa ja Iisaku loodeosa murrakud. 
Neil on hulk ühisjooni kirderannikumurdega. 
Väidetavalt kattub see murrakurühm Mari Musta kasutatud Virumaa maamurrakute mõistega , kuigi Mari Must eristab viru maamurrakuid harju kirdemurrakuist .
Dollern

Ajalugu

Dollern kuulus 1180. aastal loodud vürstlikku Bremeni peapiiskopkonda. 1648. aastal muudeti vürstlik peapiiskopkond Bremeni hertsogkonnaks, mida valitseti esmalt personaalunioonis Rootsi - mille katkestas Taani okupatsioon (1712–1715) - ja 1715. aastast Hannoveri krooniga. 1807. aastal annekteeris hertsogkonna üürike Vestfaali kuningriik, 1810. aastal annekteeris selle Prantsusmaa. 1813. aastal anti hertsogkond tagasi Hannoveri kuurvürstkonnale, mis - pärast ülendamist Hannoveri kuningriigiks 1814. aastal - liidendas hertsogkonna reaaluniooni ning hertsogkonna territooriumist, sealhulgas Dollernist, sai 1823. aastal loodud Stade regiooni osa.

Transport

Metroosüsteem S-Bahn Hamburg teenindab Dollernit raudteejaamas liini S3 rongidega.
Lee

Asukoht

Eesti rehetoas, samuti setude suitsutoas asus kolle ahjusuu ees, moodustades ahjuga ühe terviku. Omaette keedukohad olid kolle suveköögis ja õuekolle lahtise taeva all.

Kirjeldus

Kolle oli ahjupõrandast madalamal ja sinna tõmmati ahjust söed ja tuhk. Kolde ühel või mõlemal küljel oli lõugas ja kolde ees madal lõmmukivi.
Lee kohal oli keedunõu hoidmiseks tavaliselt tugev horisontaalne pajapuu. Selle otsad olid kinnitatud kolde külgmüüridesse või ka postide ning harkide külge. Kasutati ka pööratavat pajavinna, eriti kui kolle oli külgmüürideta.
19. sajandi teisel poolel võeti kasutusele pliidid, mistõttu kolde osatähtsus vähenes.
Kristi Mühling

Kristi Mühling (sündinud 28. märtsil 1971) on Eesti kromaatilise kandle interpreet, kelle peamiseks tegevusvaldkonnaks on klassikaline ja nüüdismuusika.
Ta on paljude kandlele loodud teoste esmaettekandja nii solisti kui kammermuusikuna ning kuulub ansamblitesse Resonabilis (asutatud 2002) ja Una Corda (asutatud 2009). Kristi Mühling on Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia kromaatilise kandle õpetuse alusepanija ning on töötanud samas õppejõuna alates kandle eriala asutamisest 2002. aastal.

Haridustee ja pedagoogiline tegevus

Kristi Mühling alustas kandleõpinguid Tallinna Muusikakoolis Els Roode juhendamisel ning jätkas samal erialal Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis. Aastatel 1991–2000 õppis ta Sibeliuse Akadeemias Helsingis, mille lõpetas magistrikraadiga kandle erialal solisti osakonnas (õppejõud Ritva Koistinen).
Aastal 2000 pälvis Kristi Mühling Leedus, Vilniuses korraldatud Jonas Švedase nimelisel Baltimaade ja Soome kandlemängijate konkursil esikoha.
Kristi Mühling töötab kandleõppejõuna Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis alates 1997. aastast ning Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias alates 2002. aastast.

Tegevus interpreedina

Kristi Mühing on aktiivne interpreet, kes esineb solisti ja kammermuusikuna nii kodu- kui ka välismaal. Ta on pühendunud eesti kromaatilise kandle kui mitmekülgsete võimalustega instrumendi tutvustamisele, arendamisele ja propageerimisele ning teeb koostööd heliloojatega uue kandlerepertuaari loomiseks. Ta on arvukate kandlele loodud uudisteoste esiettekandja, esitades Mirjam Tally, Lauri Jõelehe, Helena Tulve, Tatjana Kozlova-Johannese, Malle Maltise, Märt-Matis Lille, Kristjan Kõrveri ja teiste teoseid.
Lisaks ansamblitele Resonabilis (kannel, flööt, hääl, tšello) ja Una Corda (kannel, harf, klavessiin) osaleb ta ka muudes muusikaprojektides. Ta on esinenud solistina koos Tallinna Kammerorkestri, ERSO ja NYYD Ensemblega, osalenud džässmuusiku ja -helilooja Maria Fausti projektis "Sacrum Facere" jm.
Krulaŭščyna

Ajalugu

Krulaŭščyna tekkis ilmselt aastal 1902, kui valmis Połack-Maładziečna raudtee. Raudtee äärde rajati Seslavino raudteejaam, mis sai oma nime 1812. aastal selles piirkonnas tegutsenud Vene väejuhi Aleksandr Seslavini järgi. Jaama juurde tekkis väike raudteetööliste asula, kus elas 72 inimest.
Asula hakkas kasvama 1915. aastal, mil rajati kitsarööpmeline raudtee Hłybokajesse. Asulasse rajati ka elektrijaam. Aastal 1919 said nii asula kui ka jaam uue nime Krulaŭščyna. 1919–1939 kuulus asula Poolale, raudtee Hłybokajesse ja sealt edasi Varapajevasse ehitati ümber laiarööpmeliseks. 1939–1991 kuulus Nőukogude Liidu koosseisu. Aastal 1941 alustati ka Krulaŭščynast Lepielisse viiva raudtee ehitamist, ent seoses puhkenud sõjaga jäid ehitustööd pooleli ja neid ei ole siiani lõpule viidud. Raudtee äärde ehitati tehased ja nende juurde ehitati korterelamud, asulaga liideti ka neli naaberküla.
Modern Fox

Modern Fox on aastail 1984–2009 tegutsenud Eesti ansambel. 
Ansambli asutajaliikmeteks olid Artur Raidmets ja Meelis Rein. Algkoosseisu kuulusid veel Ülari Kirsipuu, Elmo Tiisvald, Ülo Mälgand, Indrek Tetsmann ja Urmas Kõiv.
Ansambel viljeles 1930ndate ja 1940ndate tantsu-, lava- ja filmimuusikat, samuti selle aja lööklaule.
Aastal 1985 liitus ansambliga solist Mart Sander.
Orlando finto pazzo

"Orlando finto pazzo" on Antonio Vivaldi teine ooper.
Ooper on kolmevaatuseline, selle sisu põhineb episoodil Matteo Boiardo eepilisest poeemist "Armunud Orlando". Libreto kirjutas Grazio Braccioli.
Ooper esietendus 1714. aastal Veneetsias.
Patricia Tuckwell

Patricia Lascelles, Harewoodi krahvinna (Patricia Tuckwell) (24. november 1926 – 4. mai 2018 Leedsi lähistel) oli Austraalia viiuldaja ja endine modell.
Ta sündis Melbourne'is Charles Tuckwelli ja tema naise Elizabethi esimese lapsena. Tal on ka noorem vend, tuntud muusik Barry Tuckwell. Ta oli Sydney sümfooniaorkestri viiuldaja ning räägitakse, inimesed olevat kontserti kuulama tulnud selleks, et teda saaks vaadata; ta oli väga ilus. 
Patricia oli ka modell ning fotograaf Athol Smithi muusa. 7. juulil 1948 abiellus ta Atholiga ning neil on poeg Michael (sündinud 1949). Abielu ajal töötas Patricia nime Bambi Shmith all. Paar lahutas 1957. 
31. juulil 1967 abiellus ta George Lascelles'iga ning temast sai Harewoodi krahvinna. Paaril on poeg Mark Lascelles.
Angelo Bagnasco

Angelo Bagnasco (sündinud 14. veebruaril 1943 Pontevicos) on katoliku kiriku vaimulik. Ta on kardinal ja aastast 2006 Genova peapiiskop.
Bagnasco sündis kondiitri Alfredo Bagnasco peres noorima lapsena. Tema perekond pärines Genovast, kuid oli Teise maailmasõja tõttu siirdunud Pontevicosse. Sõja lõppedes siirdus pere taas elama Genovasse.
Bagnasco teenis 6-aastaselt kirikus altaripoisina. Ta õppis Genova peapiiskoplikus seminaris ja Genova ülikoolis filosoofiat. Bagnasco ordineeriti 29. juunil 1966 Brescias kardinal Giuseppe Siri poolt preestriks. Ta omandas 1979 litsentsiaadi.
Bagnasco pidas 2. mail 2006 riikliku matuse 27. aprillil 2006 An-Nāşirīyah's langenud Itaalia sõduritele.

Kristlik eetika

Bagnasco taunis aprillis 2007 peetud jutluses samasooliste kooselu. Tema jutlusele järgnes seksuaalvähemuste protestilaine, mistõttu politsei pidi peapiiskopi võtma oma kaitse alla. Bagnascole tehti tapmisähvardusi ja talle saadeti pakke, milles sisaldusid kuulid.
Oma esimeses pastoraalses kirjas Genova peapiiskopina väitis ta: "Ilma palveta me tegutseme tulemusteta. See oleks kui meile meeldiks teha ise, ilma Temata, kes kasvatab, mida me külvame."
.yu

.yu oli Jugoslaavia Interneti tippdomeen. Domeen oli kasutusel alates 1989. aastast 2010. aastani.
Seoses sellega, et Serbiale ja Montenegrole eraldati 2007. aastal domeenid .rs ja .me, algas kaheaastane üleminekuaeg. Domeeni .yu kasutamine pidi lõppema 30. septembril 2009, kuid Serbia sai ICANNilt loa tähtaega 6 kuu võrra pikendada. Domeen i kasutus lõppes 30. märtsil 2010.
Riikide tippdomeenid
Aktiivsed: .ac  .ad  .ae  .af  .ag  .ai  .al  .am  .ao  .aq  .ar  .as  .at  .au  .aw  .az  .ax  .ba  .bb  .bd  .be  .bf  .bg  .bh  .bi  .bj  .bm  .bn  .bo  .br  .bs  .bt  .bv  .bw  .by  .bz  .ca  .cc  .cd  .cf  .cg  .ch  .ci  .ck  .cl  .cm  .cn  .co  .cr  .cu  .cv  .cx  .cy  .cz  .de  .dj  .dk  .dm  .do  .dz  .ec  .ee  .eg  .er  .es  .et  .eu  .fi  .fj  .fk  .fm  .fo  .fr  .ga  .gd  .ge  .gf  .gg  .gh  .gi  .gl  .gm  .gn  .gp  .gq  .gr  .gs  .gt  .gu  .gw  .gy  .hk  .hm  .hn  .hr  .ht  .hu  .id  .ie  .il  .im  .in  .io  .iq  .ir  .is  .it  .je  .jm  .jo  .jp  .ke  .kg  .kh  .ki  .km  .kn  .kp  .kr  .kw  .ky  .kz  .la  .lb  .lc  .li  .lk  .lr  .ls  .lt  .lu  .lv  .ly  .ma  .mc  .md  .me  .mg  .mh  .mk  .ml  .mm  .mn  .mo  .mp  .mq  .mr  .ms  .mt  .mu  .mv  .mw  .mx  .my  .mz  .na  .nc  .ne  .nf  .ng  .ni  .nl  .no  .np  .nr  .nu  .nz  .om  .pa  .pe  .pf  .pg  .ph  .pk  .pl  .pm  .pn  .pr  .ps  .pt  .pw  .py  .qa  .re  .ro  .rs  .ru  .rw  .sa  .sb  .sc  .sd  .se  .sg  .sh  .si  .sj  .sk  .sl  .sm  .sn  .so  .sr  .ss  .st  .su  .sv  .sy  .sz  .tc  .td  .tf  .tg  .th  .tj  .tk  .tl  .tm  .tn  .to  .tr  .tt  .tv  .tw  .tz  .ua  .ug  .uk  .us  .uy  .uz  .va  .vc  .ve  .vg  .vi  .vn  .vu  .wf  .ws  .ye  .yt  .yu  .za  .zm  .zw
Määratud/kasutamata:   .bv   .gb   .sj       Reserveeritud/määramata: .bl  .bq  .eh  .mf     Kustutatud/kasutamine lõpetatud: .an  .bu  .cs  .dd  .zr  .tp  .um       IDN domeenid: .мкд  .рф   ‏.срб  ‏.укр
Tugevusõpetus

Tugevusõpetus on teaduse ja tehnika haru, mis käsitleb arvutusmeetodeid tüüpiliste konstruktsioonielementide piisava tugevuse ja jäikuse saavutamiseks võimalikult ökonoomsel viisil.

Ajalugu

Tugevusõpetuse kui teaduse alguseks peetakse tinglikult 1638. aastat. Sel aastal ilmus Galileo Galilei 1564–1642 esimene tugevusküsimustele pühenda­tud trükis - Arutlused ja matemaatilised demonstratsioonid kahest uuest teadusest (Discorsi e dimostrazioni matematiche, intorno a due nuove scienze). Kaks uut teadust, mida pealkirjas mainitakse on teadus liikumatutest asjadest (s.o materjaliteadus) ja teadus liikuvatest asjades. Siin võttis Galilei kokku oma uuringud pendlist, kaldpindadest ja vabast langemisest. 
Samas võib tugevusõpetuse aluseid kujundasid oma 17. sajandil töödega teadlased Robert Hooke, Edme Mariotte, Jakob Bernoulli, Johann Bernoulli. Sel ajal nägi võimaldas tugevusõpetus siiski väheseid rakendusi. Tugevusõpetuse rakenduse algperioodiks võib pidada 18. sajandit. Sel ajal polnud tugevusõpetus veel iseseisev teadus ega õppeaine, vaid inseneriteaduse koostisosa. Inseneriteaduse osana hakkasid teadmised materjali tugevusest seejuures laiemalt levima ja praktikas rakenduma. Tugevusõpetuse areng kiirenes käsikäes inseneride arvu kasvuga ja nende suurema panusega ehitustegevustes. Sel ajal ilmusid matejralide tugevuse uurijatest loodusteadlaste (Charles de Coulomb, Thomas Young) ja matemaatikute (Daniel Bernoulli, Leonhard Euler, Joseph Lagrange) kõrvale ka inseneride hulgast võrsunud teadlased. Tugevusõpetuse nimelise iseseisva teadusharu kujunemisajaks võib pidada alles 19. sajandit. Selle sajandi jooksul hakati tugevusõpetust õpetama kõikides arenenud maades. Tugevusõpetust õpetati samaaegselt loodud esimestes kõrgemates tehnika haridust andvates õppeasutustes. Arengu tõukejõududeks olid tekkinud tööstused, ehitustegevused ja uudsed taristu projektid, mis kõik nõudsid palju insenere. Tugevusõpetust arendasid sel ajal üha enam inseneri taustaga teadlased. Tuntuimad tugevusõpetust arendanud teadlased olid sel ajal Claude-Louis Navier, Adhémar Jean Claude Barré de Saint-Venant, Siméon Denis Poisson, Augustin-Louis Cauchy, Dmitri Žuravski, James Clerk Maxwell, Christian Otto Mohr. 20. sajandil eraldus teiste hulgas tugevusõpetusest elastsusteooria, ehitusmehaanika, raudbetooni tugevusõpetus. Sel ajal hakati tugevusõpetust oluliselt rohkem rakendama ka masinaehituses.

Arvutuskeem tugevusõpetuses

Tugevusõpetus püüab hakkama saada lihtsa matemaatikaga, mis sunnib piirduma peamiselt varda tugevusprobleemidega. Nii nagu teisedki tehnikateadused, lihtsustab ja skematiseerib tugevusõpetus uuritavaid nähtusi. Jättes kõrvale tugevuse ja jäikuse seisukohalt väheolulised tegurid, kuid säilitades olulised, saadakse konstruktsiooni arvutusskeem. 
Arvutuse objekt tugevusõpetuses on alati arvutusskeem. Tugevusõpetuses lihtsustatakse ka füüsikaliselt keerukaid omadusi. Olulise lihtsustusena loetakse aine detaili ulatuses pidevaks ning ühtlaseks.
Christopher Alexander

Christopher Alexander (sündinud 4. oktoobril 1936 Viinis) on Austria päritolu Ameerika Ühendriikide arhitekt.
Ta on elanud Ameerika Ühendriikides alates 1958. aastast.
Peter von Löwis of Menar

Peter Frommhold von Löwis of Menar (9. veebruar 1768 (vkj) – 28. november (vkj) 1829 Saka) oli baltisaksa päritolu põllumees ja mõisaomanik.

Elulugu

Peter Frommhold von Löwis of Menar põlvnes šoti päritolu aadliperekonnast. Tema isa oli Nurmi mõisnik kindralmajor Reinhold Friedrich von Löwis of Menar (1731–1794), ema Dorothea Elisabeth von Clapier de Colonques (1744–1799). Astus Vene sõjaväeteenistusse, millest läks erru majori auastmes. Edaspidi oli ta tegev põllumehena. 1793. aastal omandas ta Kandle pandimõisa, mille ta 1805. aastal edasi loovutas. 1810. aastal pantis ta Saka mõisa, mis 1827. aastal tema nimele päriseks kirjutati. Valiti Ranna-Viru adrakohtunikuks. 1827. aastal immatrikuleeriti ta Eestimaa rüütelkonna matriklisse. 
Löwis of Menarit peeti humaansete vaadetega mõisnikuks, mille parimaks väljenduseks oli Kandle eraõigus.
Veniamin Kaverin

Veniamin Aleksandrovitš Kaverin (vene Вениамин Александрович Каверин; sünninimi Veniamin Abelevitš Zilber, vene Вениамин Абелевич Зильбер; 19. aprill (6. aprill vkj) 1902 Pihkva – 2. mai 1989 Moskva) oli vene kirjanik.
Tema tuntuim romaan on "Kaks kaptenit" (1944).
Evald Mikson

Karjäär jalgpallurina

Mikson oli jalgpalli väravavaht. Ta mängis Eesti rahvuskoondises aastatel 1934–1938 seitse korda.

Isiklikku

Evald Miksoni pojad Johannes ja Atli Eðvaldsson olid Islandi koondise jalgpallurid, ka tema pojatütar Sif Atladóttir (Atli tütar) ja pojapoeg Emil Atlasson (Atli poeg) on jalgpallurid.
Babüloonia

Babüloonia oli muistne kultuuripiirkond Kesk- ja Lõuna-Mesopotaamias, tänapäeva Iraagis. Sellele andis nime pealinn Babülon.
Babülooniale pani aluse kuningas Hammurabi (valitses lühikese kronoloogia järgi umbes 1696–1654 eKr), kes ühendas kunagise Akkadi suurriigi alad. Ametliku keelena võeti kasutusele semiidi keelte hulka kuuluv akadi keel, usulises kasutuses püsis kõnekeelena väljasurnud sumeri keel. Akkadi ja sumeri traditsioonid mängisid Babüloonia kultuuris olulist rolli ning piirkond jäi oluliseks kultuurikeskuseks kogu pronksiaja ja varase rauaaja vältel, isegi võõrvõimu all.

Ajalugu

Kõige varasem teade Babüloni linna kohta pärineb Akkadi Sargoni aegselt savitahvlilt 23. sajandist eKr. Pärast viimase sumeri päritolu kuningavõimu, Uri III dünastia kokkuvarisemist Elami rünnakute all (2002 eKr pika, 1940 eKr lühikese kronoloogia järgi) sattus enamik Mesopotaamiast amoriitide võimu alla, kes rajasid seal rea väikesi kuningriike. Amoriitide ajastu esimestel sajanditel olid võimsaimad linnriigid Isin ja Larsa, ehkki Šamši-Adad I jõudis Assuri ja Mari ümber asuvate põhjaalade ühendamisele üsna lähedale. Üks amoriitide dünastiaist rajas Babüloni linnriigi, mis lõpuks võttis võimu teiste linnade üle ja rajas Vana-Babüloonia suurriigi.

Kassiitide ülemvõim

Kassiitide võimu periood Babüloonias u 1595–1155 eKr on allikate nappusel üks kõige halvemini tuntud ajajärke Babüloonia ajaloos. Kassiidid olid Lääne-Iraanist pärit rahvas, kelle keeleline kuuluvus on ebaselge. Kassiitide võimu periood on allikate nappusel üks kõige halvemini tuntud ajajärke Babüloonia ajaloos. Kassiitide võimu perioodi lõpul püüdsid nii Assüüria keskmise riigi kui ka Elami valitsejad Babülooniat oma võimule allutada. U 1155 eKr kukutati Kassiidi dünastia Babülonis elamlaste poolt.
Jan Nepomnjaštši

Jan Aleksandrovitš Nepomnjaštši (vene keeles Ян Александрович Непомнящий; sündinud 14. juulil 1990 Brjanskis) on Venemaa maletaja, rahvusvaheline suurmeister (2007). 
Nepomnjaštši tuli 2002. aastal Irákleios noorte maailmameistriks U12 vanuseastmes. Suurmeistriks sai ta 17-aastaselt 2007. aastal. Kolm aastat varem sai Nepomnjaštši FIDE-lt rahvusvahelise meistri nimetuse. Ta on 2010. aasta Venemaa malemeister. 
2010. aastal tuli ta Rijekas Euroopa meistriks.
Käimasolevatel (lõpeb detsembris 2019) FIDE Grand Prix 2019 sarjas on Nepomnjaštši hetkel esikolmikus. Sarja kaks paremat pääseb aprillis 2020 Jekaterinburgis peetavale MM-i pretendentide turniirile.
Nepomnjaštši võitis Venemaa võistkonna koosseisus kaks kuldmedalit võistkondlikel maailmameistrivõistlustel (2013, 2019).
August Aivola

August Aivola (eesnimi ka Augustin; perekonnanimi kuni 1936. aastani Anslang; 20. august 1904 Tartu – 1975) oli restoranidirektor ja Elva alevi maksunõudja.
Ta õppis 1929–1933 (lõpetas) Tartu Ülikooli õigus- ja 1935 usuteaduskonnas.
Ta teenis 7. Jalaväerügemendis, ülendati lipnikuks ja arvati reservi 1929. Eestistas nime 1936. aastal, uus perekonnanimi Aivola kantud samal aastal Perekonnanimede kaitseregistrisse. Elva alevi maksunõudja alates 1937. aastast. 
Arreteeriti NKVD poolt 30. juunil 1941 Tartus, naasis Eestisse.
Hõbeda tänav

Hõbeda tänav on tänav Tallinnas Kesklinna linnaosas Raua asumis. Hõbeda tänav algab Terase tänavalt ja lõpeb Vase tänaval.
Hõbeda tänav on enam-vähem lääne-idasuunaline ja ligikaudu 80 meetri pikkune.

Tänava nimed ja ajalugu

Tänava varasem nimi oli Väike–Tšortovi tänav (saksa keeles Kleine Tschortowstrasse, vene keeles Малый Чортов переулок), kuna praegust Terase tänavat nimetati Tšortovi tänavaks. Need nimed tulenesid Narva maantee ja praeguse Friedrich Reinhold Kreutzwaldi tänava nurgal asetsenud trahteri (Tschortow Tracteur) omaniku nimest.
30. mail 1880 sai tänava nimeks Väike-Epinatjevi tänav Narva maantee ja Friedrich Reinhold Kreutzwaldi tänava nurgal asetsenud maja omaniku Aleksei Dmitrijevitš Epinatjevi nime järgi.
17. jaanuaril 1923 sai tänava nimeks Hõbe tänav ja 10. oktoobril 1939 Hõbeda tänav.