google/wiki40b huggingface dataset:
Lauri Sillak

Elukäik

Ta on õppinud aastatel 1987–1990 Tartu Ülikoolis kehakultuuri. Aastal 1996 lõpetas ta Eesti Kunstiakadeemia maali erialal. Aastal 1996 õppis ta Tallinna Pedagoogikaülikoolis inglise filoloogiat.

Looming

Laurentsiuse teosed ühendavad akadeemilise maali popkunstiga. Hinnates ühelt poolt klassikalist vaikelu Madalmaade 17. sajandi maalikoolkonna võtmes, on tema loomingut on tihti seostatud ka kitši ja camp’iga. Laurentsius kasutab oskuslikult kitši leksikat ja tema teosed on ühtlasi kitši paroodiaks, võimendades rõõmuga kitši elemente maksimumini. 
Lisaks piinlikule detailsusele, millega kunstnik kujuteldavat edasi annab, on Laurentsiuse loomingut ajast aega läbinud eriline huvi pildiraamide vastu. Sageli on raam olulisemgi kui see, mis seal sees on. Nii võib leida tema töödest imepisikesi maale, mis on justkui turvatunde tekitamiseks ümbritsetud massiivsete raamidega, aga ka teoseid, mille ilmekas raam räägib meile lugu lõuendilt edasi.
Adverbiaalne tajuteooria

Adverbiaalne tajuteooria ehk adverbiaalteooria on epistemoloogiline positsioon, mille kohaselt tajutavad kvaliteedid ei kuulu mitte tajutava objekti, vaid tajuelamuse juurde.
Näiteks kui ma näen punast raamatut, siis võib öelda, et ma tajun punaselt, mitte et punasus on raamatu omadus. Nii saab tajumiskogemust adverbiaalselt (määrsõnade abil) kirjeldada, kuid tegemist on eelkõige teooriaga kogemuse fenomenilisest olemusest, mitte kogemust kirjeldavate lausete semantilise analüüsiga.
Ainesidemos

Bibliograafia

Zelleri History of Greek Philosophy, Émile Saisset, Ænesideme, Pascal, Kant; Ritter and Preller, §§ 364-370.
Château de Val-Duchesse

Château de Val-Duchesse (hollandi keeles Kasteel van Hertoginnedal) on Belgias Pealinna Brüsseli piirkonna Auderghemi vallas asuv endine kloostri prioressi residents. Lossi omanik on Belgia riik.
Pärast Teist maailmasõda oli loss mitmete Belgia ja Euroopa poliitikas oluliste läbirääkimiste  toimumispaik. Aastal 1956 juhatas Paul Henri Spaak lossis toimunud ühisturu ja Euratomi teemalist valitsustevahelist konverentsi, mis valmistas aastal 1957 ette Rooma lepinguid ja aastal 1958 pandi seal paika Euroopa Majandusühenduse ja Euratomi põhialused.
Esimese Euroopa Komisjoni, Hallsteini komisjoni esimene ametlik kohtumine peeti president Walter Hallsteini juhtimisel lossis 16. jaanuaril 1958.
Aastatel 2002 ja 2006 võõrustas loss Belgia-Suurbritannia konverentse.

Ajalugu

Naistele mõeldud prioraadi asutas aastal 1262 Brabandi hertsogi Henri III lesk, Brabandi hertsoginna Burgundia Adelaide (tuntud ka nimedega Aleyde, Aleydis), kes andis kohale ka oma nime: Val Duchesse või Hertoginnedal, mis mõlemad tähendavad 'hertsoginna orgu'.
Legendi järgi oli hertsoginna oma otsuses mõjutatud pühast Aquino Thomasest, kes olevat olnud külaline Val-Duchesse'is. Tegemist oli esimese naistele mõeldud prioraadiga Madalmaades, mis järgis püha Dominicuse rajatud dominiiklaste ordu korda. Klooster sai heldelt annetusi hertsoginna Adelaidelt ja teistelt aadliprouadelt. Vastavalt tema soovile maeti ta süda kloostri praeguseks kadunud mausoleumi.
Tänu hulga kuninglike isikute ja aadliperekondade suuremeelsetele annetustele edenes prioraat hästi ning kogus märgatava varanduse. Aastal 1650 ehitati kloostri mitmesuguste ehitiste kaitseks müür. Tänaseni säilinud loss ehitati prioressi elukohaks aastal 1780.
Riigiarhiiv (Eesti)

Ajalugu

Eesti riigiarhiivi asutas valitsus 9. veebruaril 1921, kinnitades Tartu Ülikooli professori Arno Rafael Cederbergi juhitud Arhiivikomisjoni otsuse asutada Riigiarhiiv Tallinnasse ja ajalooline Eesti Riigi Keskarhiiv (ERKA) Tartusse. Riigiarhiiv alustas tööd 1. aprillil 1921, juhatajaks kinnitati August Nuth. Arhiiv tegutses Riigikantselei alluvuses endise kubermanguvalitsuse arhiivi ruumides Toompeal.
1940 organiseeriti riigiarhiiv Eesti NSV Riigi Keskarhiiviks ja 1948–1989 kandis nime Eesti NSV Oktoobrirevolutsiooni ja Sotsialistliku Ülesehitustöö Riiklik Keskarhiiv (lühend ENSV ORKA). 1940–1948 oli Keskarhiivi filiaal Eesti NSV Riiklik Ajaloo Keskarhiiv (praegune Eesti Ajalooarhiiv).
Prantsuskeelne Vikipeedia

Prantsuskeelne Vikipeedia (prantsuse keeles Wikipédia en français) on Vikipeedia prantsuskeelne versioon.
Prantsuskeelne Vikipeedia sai alguse 23. märtsil 2001.
Seal on 2131815 artiklit, millega see on artiklite arvult 5. keeleversioon.
23. septembril 2010 ületas prantsuskeelse Vikipeedia artiklite arv 1 000 000 piiri ja 8. juulil 2018 2 000 000 piiri.
Ruth Sepper

Ruth Sepper (neiuna Ruth Kivil; sündinud 15. mail 1958 Tallinnas) on eesti arst-pulmonoloog ja arstiteadlane.
Ta lõpetas aastal 1976 Loksa Keskkooli ja õppis aastatel 1976–1982 Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna raviosakonnas; aastatel 1982–1983 oli ta ordinatuuris (Tartu Ülikooli Sisehaiguste kliinikus) ja aastatel 1983–1985 kliinilises ordinatuuris (Tartu Ülikooli kopsukliinikus). Aastatel 1992–1996 oli ta doktorantuuris Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas, aastatel 1993–1997 Helsingi Ülikooli Biomeditsiini Instituudis. Aastal 1997 kaitses ta Helsingi Ülikoolis tööga "New approaches to pathogenesis of bronchiectasis with special respect to tissue injury" meditsiinidoktori väitekirja. Aastatel 2002–2005 oli ta Eesti Kõrgemas Kommertskoolis magistrantuuris.
Ta oli aastatel 1983–1985 Tartu Ülikooli kopsukliinikus residentuuris, aastatel 1985–1990 oli ta samas pulmonoloog-bronholoog ja bronholoogia üksuse juhataja, aastatel 1990–1992 aga pulmonoloogia osakonna juhataja. Aastatel 1998–2000 oli ta Kliinilise ja Eksperimentaalse Meditsiini Instituudi teadur, lisaks oli ta aastatel 1998–2001 Eesti Riikliku Tubakaprojekti programmi direktor ja aastatel 1999–2001 Ida-Tallinna Keskhaiglas pulmonoloog. Aastatel 2000–2005 oli ta Tervise Arengu Instituudi vanemteadur ja kopsuhaiguste uurimise labori juhataja, lisaks oli ta aastatel 2001–2005 Põhja-Eesti Regionaalhaigla sisekliiniku juhataja.
Aastatel 2005–2007 oli ta Tallinna Tehnikaülikooli geenitehnoloogia instituudi Molekulaardiagnostika õppetooli (0,5 kohaga) professor, olles samaaegselt samas (0,35 kohaga) vanemteaduriks. Aastal 2006 oli ta veel Vähiuuringute Tehnoloogia Arenduskeskuse AS-is konsultandiks. Aastast 2007 on ta Tallinna Tehnikaülikooli TTÜ Tehnomeedikumi, Kliinilise meditsiini instituudi direktoriks, olles samaaegselt samas professoriks.
Anna Maria (Braunschweig-Calenberg-Göttingen)

Anna Maria von Braunschweig-Calenberg-Göttingen (ka Anna Maria von Braunschweig-Lüneburg; 23. aprill 1532 Münden – 20. märts 1568 Neuhausenis (praegu Gurjevsk) Königsbergi lähedal) oli sünnipärane Braunschweig-Calenberg-Göttingeni hertsoginna ning abielu kaudu Preisimaa hertsoginna.

Elukäik

Anna Maria vanemad olid Braunschweig-Calenberg-Göttingeni (ehk Calenbergi) hertsog Erich I (1470–1540) ning Brandenburgi markkrahvinna Elisabeth (1510–1558). Tema isa jäi surmani katoliiklaseks, kuid tema ema oli üks silmapaistvaimaid reformatsiooni toetajaid Alam-Saksimaal, kes edendas seda eriti pärast oma abikaasa surma, mil ta oli viis aastat hertsogkonna tegelik valitseja. Ka Anna Maria kasvatati üles luterlikus vaimus ning 1550. aastal abiellus ta Preisimaa hertsogi Albrechtiga (1490–1568), kes oli üks esimesi luterlikke valitsejaid: 1525. aastal oli ta Saksa ordu valdused Preisimaal muutnud luterlikuks Preisimaa hertsogiriigiks. Anna Maria oli Albrechti teine abikaasa (esimene oli olnud Taani kuninga tütar Dorothea).
Albrechti ja Anna Maria abielust sündis kaks last: tütar Elisabeth (1551–1596) ning poeg Albrecht Friedrich (1553–1618), kellest isa surma järel sai järgmine Preisimaa hertsog.
Anna Maria suri 20. märtsil 1568 katku; vaid 16 tundi pärast seda, kui Tapiau linnuses oli katku surnud tema mees, hertsog Albrecht.
Videvik (romaan)

Sisukokkuvõte

Isabella Swan kolib Arizonast Forksi oma isa Charlie juurde. Ta teeb seda oma ema Renee pärast, et too saaks reisida koos oma uue abikaasa Phil Dwyeriga, kes on pesapallur. Ta saab oma isaga väga hästi läbi ja valmistab talle tihti häid toite, mille üle on isal väga hea meel. Bella äratab oma uues koolis palju tähelepanu ja sõbruneb kiiresti ka teiste õpilastega. Koolis on Isabellal raskusi kuna mõned tunnid on tema jaoks liiga rasked. Näiteks Kehalise kasvatuse tund, kus tal ei tule mitte midagi välja, kuna ta on kohmakas. Vastupidi Bella ootustele üritab nii mõnigi poiss koolist tema tähelepanu võita. 
Kui Bella istub oma esimesel koolipäeval uues koolis Edward Culleni kõrvale, tundub talle, et Edward tõrjub teda. Pärast seda kui Bella saab Jacob Blackilt (vana peretuttav) teada hõimulegendi, hakkab Bella kahtlustama, et Edward ja ta perekond on vampiirid, kes joovad loomade verd inimeste vere asemel. Edward paljastab peagi, et ta tõrjus Bellat sellepärast, et tema lõhn on ihaldusväärne. Peagi Bella ja Edward armuvad. Nende armastus on alguses pisut kummaline. Edward kardab, et võib ühel hetkel kontrolli kaotada ja Bellat rünnata ning ei taha tüdrukuga seetõttu lähedases füüsilises kontaktis olla. 
Hiljem aga saab nende suhtest kaos, kui linna tuleb vampiir James, kes tahab Bella kätte saada. Cullenite plaaniks kaitsta Bellat, on ajada Edward ja Bella lahku ning peita Bella hotelli. Bellale helistab James, kes ütleb talle, et tema käes on Bella ema ja selleks, et ema päästa peab Bella end kätte andma. Ta annab end kätte ja James ründab teda, kuid Edward ja tema pere päästavad Bella enne, kui James ta tapab. Peagi nad avastavad, et James on Bella kätt hammustanud, Edward imeb haavast mürgi välja, enne kui Bella vampiiriks muutub. Tuleb välja, et James ei võtnudki Bella ema vangi, vaid ainult teeskles seda, et Bella kätte saada. Seejärel nad naasevad Forksi, kus toimub Edwardi ja Bella lõpuball. Bella käsi on Jamesi hammustusest viga saanud ja tema jalg kipsis. Bella otsustab, et tahab saada vampiiriks, kuid Edward keeldub teda muutmast.
Admiraliteedisaared

Admiraliteedisaared (inglise Admiralty Islands) on saared Melaneesias, osa Bismarcki saartest. Pindala 2072 km². 
Saared on künklikud, kõrgus kuni 719 meetrit. Kuuluvad Paapua Uus-Guineale ning moodustavad Manusi provintsi. Suurim saar on Manus.
Sinalepa

Ajalugu

Külas asus Sinalepa mõis. Paekivist peahoone on hävinud, säilinud on aga mõisa park, mis on eraomanduses.
1939 majutati Sinalepa mõisa punaväelased, kes ehitasid Sinalepa lennuvälja. Seda kasutasid muuhulgas Talvesõjas Soomet pommitama suundunud lennukid. Sõjavägi lahkus juulis 1941 ja süütas ühtlasi mõisahooned. Teise maailmasõja järel kasutati lennuvälja veel vaid mõnel üksikul suvel.

Loodus

Sinalepast saab alguse Saardu peakraav. Seevastu Sinalepa peakraav jääb aga hoopis naaberkülade territooriumitele.
Küla põhjaosas on põllumaa ja lõunaosa katab mets. Küla põhjakülge märgib Parila–Kiideva tee.
Leonid Tsõpkin

Isiklikku

Tema isa Boriss Tsõpkin (1897–1961) oli ortopeed-traumatoloog, isa sugulased hukkusid Minski getos; ema Vera Poljak töötas ftisiaatrina, tädi Lidia Poljak oli kirjandusteadlane, tädimees Ruben Avanessov oli keeleteadlane. Poeg Mihhail Tsõpkin (ka Mikhail Tsypkin) on USA-s politoloog.
Muraka raba

Soostiku teke

Muraka soostik on tekkinud Peipsi nõos, kunagise järve põhjas. Pärast mandrijää taandumist hakkasid nõgu täitnud jäänukjärved vähehaaval kinni kasvama ning 9000 – 10 000 aastat tagasi moodustusid neist ulatuslikud madalsood. Pronksiaja alguseks oli soostik jõudnud raba arengujärku. Pärast soode piiride laienemist ning naabersoode liitumist kujunes liigestunud piiriga, rohketest rabalaamadest koosnev ulatuslik sooala. Rabasid eraldavad üksteisest kas märed või siirde- ja madalsootüüpi õõtsiksood.

Geoloogia

Soostiku aluspõhi koosneb Ülem-Ordoviitsiumi lubjakivist, mida katavad alluviaalsed ja järvesetted. Setete tüsedus jääb kümne meetri piiresse, lääneosas on see üks kuni kaks, paiguti vaid pool meetrit. Soopinna keskel ulatub kõrgeim punkt 56–57 meetrit üle merepinna. Mineraalse aluspõhja kõige kõrgem punkt (52–54 m üle merepinna) paikneb Kaasiksaare lähistel. Turbakiht soostiku keskosas on kuni 5–7 meetrit, äärealadel ulatub see vaid paari meetrini.

Vetevõrk

Vetevõrk koosneb mitmetest laugastest ja veevoolusoontest ning soostikus on ka arvukalt rabasaari. Ratva rabas on samanimeline jäänukjärv.
Soostiku lõunaosas on valdavaks puis- ja laukaraba, põhjaosas domineerivad lodualad ning vesised lagerabad. Laugaste suurim läbimõõt on kuni 400 meetrit, enamasti on see siiski 20–40 m, sügavus võib ulatuda 1–3 meetrini. Pardilaukad, Ilusa ja Iissaare laukad on laugastikest kõige suuremad. Ala keskosas nõgusal alal laiuvad ulatuslikud märed.

Turvas

Turvas lasub liival ja saviliival. Ratva järvest kagus esineb turba all järvemuda ehk jütjat. Kihi paksuseks on 1,34 meetrit, varu 0,86 miljonit m³.
Soostiku keskel on turbalasundi paksus 5–7 meetrit.

Madalsoolasund

Kuuse-kase segametsaga madalsooalad asuvad soostiku põhjapoolses osas. Puissiirdesood on Seli ja Muraka raba servadel. Madalsoolasund võtab enda alla Arvila raba, Muraka, Ratva ja Seli soode põhjaosa ning Matkasoo õhukesed alad. Lasundi moodustavad keskmiselt ja hästilagunenud (29–40%) puu-, puu-tarna- või tarna-sfagnumiturvas.

Siirdesoolasund

Siirdesoo levib peamiselt Muraka soostiku lõunaosas, Seli ida- ning Ratva loode- ja edelaosas. Ratva järve lähedal katab siirdesoolasundi pindmist osa vähelagunenud sfagnumiturvas. Lasundi põhiosa koosneb sfagnumirohkest keskmiselt lagunenud siirde- ja sügavamal madalsooturbast.

Rabasegalasund

Rabasegalasund esineb kitsapiirilise vöötmena raba servas, enam Seli kirdeosas, Ratva kirde- ja edelaosas ning Muraka põhjaosas. Lasundi moodustavad vähelagunenud raba sfagnumi- ning madalsoo tarna- ja siirdesoo tarnaturvas.

Rabalasund

Rabalasund hõlmab alad soostiku keskel ning koosneb ülemises osas vähelagunenud fuskumi-, kompleks- ja meediumiturbast. Rabaturbad lasuvad puiduvaestel keskmiselt lagunenud või puitusisaldavail siirdesooturbail.

Kaitsmine

1957. aastal võeti raba kaitse alla (Muraka raba botaanilis-zooloogilise keelualana) ning 1981. aastal sai sellest üks kolmekümnest sookaitsealast. Hiljem on Muraka looduskaitseala piire korrigeeritud.
Muraka looduskaitseala on tähtis geoloogilisest, hüdrogeoloogilisest ja veekaitselisest seisukohast. Looduskaitsealal asub Kotka matkarada ja vaatetorn.
Tõnis Arnover

Tõnis Arnover (sündinud 12. augustil 1952) on eesti majandusajakirjanik ja tõlkija.
Lapsepõlv möödus Pelgulinnas, Tallinnas.

Haridus

1970. aastal lõpetas ta Tallinna 22. keskkooli. Aastatel 1971–1976 õppis ta Tartu ülikoolis eesti filoloogiat soome-ugri eriharus, kõrvalaainena omandas rootsi keele.

Tunnustused

Vikerkaare 2011. aasta eesti kirjanduse ülevaates tõstsid kaks vastajat ilukirjandusliku tõlkeraamatu kategoorias esile Leena Tomasbergi tõlgitud Claude Simoni romaani "Flandria tee" ja Tõnis Arnoveri tõlgitud Kjell Westö romaani "Kus kõndisime kunagi".
"Professionaalne kretinism ei lase tõlkeid tingimusteta nautida, ikka kipub mõni asi silma jääma, mis häirib. Mõnel puhul olen siiski ära unustanud, et loen tõlget, viimati näiteks Torgny Lindgreni "Isa armu" puhul. Geniaalne raamat ning Tõnis Arnoveri ja Anu Saluääre kongeniaalsed tõlked!" (Indrek Koffi intervjuu Sirbile 24.9.2010)
2007 oli Bo Carpelani "Suve varjud" üks Kultuurkapitali võõrkeelse tõlke kirjandusauhinna nominentidest.
2006 kandideerisid Tove Appelgreni Vesta-Linne lood Paabeli Torni tõlkeauhinnale.
Tõnu Lehtla

Tõnu Lehtla (sündinud 14. juunil 1947) on eesti energeetik ja robootik, Tallinna Tehnikaülikooli professor.

Haridus

T. Lehtla õppinud Rakke Keskkoolis 1954–65, TPI elektrotehnikateaduskonnas elektriajamite ja tööstusseadmete automatiseerimise erialal 1965–70 (cum laude); TPI elektriajamite kateedri aspirant 1970–73.

Täiendusõpe

Leningradi Elektrotehnikainstituut 1978; Slovaki Kõrgem Tehnikakool (Bratislava) 1979–80; Helsingi Tehnikaülikool 1991; Rootsi Kuninglik Tehnikaülikool 1993; Bielefeldi Erialakõrgkool 1996.

Teaduskraad ja -kutse

Tehnikateaduste kandidaat 1976; dotsent 1985.

Teenistuskäik

TTÜs 1970–…: elektriajamite kateedri vaneminsener 1970–73, assistent 1974–78, vanemõpetaja 1978–82, dotsent 1982–92; elektriajamite ja jõuelektroonika instituudi robotitehnika õppetooli aseprofessor 1992–97; robotitehnika õppetooli juhataja 1992–2016, robotitehnika professor 1997–2016; energeetikateaduskonna teadus- ja arendusprodekaan 2004–06; energeetikateaduskonna dekaan 2006–2012; emeriitprofessor 2016-...

Teadustöö põhisuunad

Robotitehnika ja tööstusautomaatika, robotiajamid ja ajamite juhtimisprobleemid. Ta on uurinud energia tarbimise ja sisemajanduse kogutoodangu seoseid maailma riikides ning inimarengu indeksi seoseid elektritarbimise, Maa energiabilansi, energia muundamise ja põhiliste energiakasutuse probleemidega.
Avaldanud üle 50 teaduspublikatsiooni, omab 4 patenti/autoritunnistust. Tema juhendamisel on kaitstud 7 magistri- ja 3 doktoritööd.

Teadusorganisatoorne tegevus

NSV Liidu elektriaparaatide eriala üleliidulise metoodikakomisjoni liige 1980–85; TTÜ nõukogu liige 2002–…, TTÜ valitsuse liige 2006–…

Tema kohta

EE 2000, 14.
Aune Rehema

Aune Rehema (sündinud 25. jaanuaril 1970 Tartus) on Eesti arstiteadlane, biokeemik ja perearst.

Elulugu

Aune Rehema on politseiametniku tütar.
Lõpetas 1987 Tartu 2. Keskkooli, 1993 TÜ arstiteaduskonna, meditsiinidoktor (2004, TÜ), väitekiri "Assessment of nonhaem ferrous iron and glutathione redox ratio as markers of pathogeneticity of oxidative stress in different clinical groups". Lõpetas 1995 internatuuri ja 2001 perearsti residentuuri. Oli 1995–2002 Vastseliina ambulatooriumi juhataja, 1996–2000 TÜ biokeemia instituudi doktorant, 2001–02 vanemlaborant, 2002–05 assistent, aastast 2005 vanemassistent, aastast 2003 ka OÜ Dr Aune juhataja-perearst.

Teadustöö

Uurimisvaldkond: oksüdatiivne stress, kroonilised põletikud, antioksüdatiivse toimega laktobatsillid. Üle 30 teadustrükise.
Alfred Candidus Ferdinand zu Windisch-Graetz

Vürst Alfred Candidus Ferdinand zu Windisch-Graetz (ka Windisch-Grätz või Windischgrätz; 11. mai 1787 Brüssel – 21. mai 1862 Viin) oli Austria sõjaväelane, feldmarssal (1833) ja riigivürst.
Steiermargist pärinev Windischgrätz astus Austria armeesse 1804. aastal ning võitles kõigis Austria sõdades Napoleoni vastu. Ta teenis ära suure lugupidamise oma sõjaliste oskustega ning oli armees pidevalt kõrgetel positsioonidel. 1840 määrati ta Böömimaa vägede juhatajaks.
1848. aasta revolutsiooni ajal tegutses Windischgrätz Prahas otsustavalt ning surus seal mässukatsed maha. Ta kutsuti ka Viini korda looma, kuid sealsed poliitilised jõud, eriti liberaalsed ministrid, seisid sõjalise jõu kasutamisele vastu ja nõnda pidi marssal Böömimaale naasma. 1848. aasta oktoobris vallutas ta aga pärast lühikest piiramist pealinna revolutsionääridelt ning tast sai lühikeseks ajaks Austria mõjukaim mees. Tema ja ta soosiku Felix von Schwarzenbergi initsiatiivil viidi läbi ka keiser Ferdinandi asendamine tema 18-aastase vennapoja Franz Josephiga. 1849. aastal saavutas Windischgrätz esialgu suurt edu Ungaris, vallutades mässulistelt Buda, kuid et ta väed jäid pärast seda toppama ning ungarlaste juht Lajos Kossuth suutis oma vägede moraali taastada, järgnesid austerlastele rängad kaotused. Need viisid Windischgrätzi poliitikukarjääri kiiresti tupikusse. Ta läks erru ning suri 1862. aastal Viinis.

Vahva kindral Windischgrätz

Windischgrätzist kui vahvast kindralist jutustab ka laul, mille eestikeelne tõlge pärineb Jaroslav Hašeki Švejki raamatust. Laulu ajalooline sisu on kaheldav, kuna 1859 toimunud Solferino lahingu ajaks oli Windischgrätzist juba kümme aastat erus, samas emotsionaalne sisu:
Soolikaid seal songiti ja
verd seal voolas põlvini.
Soolikaid seal songiti ja
tõusid lihakuhilad.
Vastab vägagi tõele. Lahingut pealt näinud Jean Henri Dunant lõi sealsete haavatute abistamiseks kohalikest naistest erapooletu abiüksuse. Selle kogemuse varal otsustati 1863 Genfis luua Rahvusvaheline Punane Rist
Urved

Urved (ka Urve saared) on Saare maakonnas Kuusnõmme lahes asuvad kaks saart: Suur-Urv ja Väike-Urv.
Lõusa vald

Lõusa vald (saksa keeles Laus) oli vald Virumaal Simuna kihelkonnas. Vald eksisteeris 1869–1893 ja siis liideti see vald Avanduse vallaga.
1961. aasta Eesti meistrivõistlused jalgrattasõidus

1961. aasta  Eesti meistrivõistlused jalgrattasõidus  toimusid mitmes osas. Tänavasõidud peeti Elvas, Tartus ja Tallinnas 29. aprillist 2. maini, lühidistantside võistlused Tallinnas 23.–25. juunini, maanteesõidud 21.–24. augustil Tallinnas.
Eesti-Kreeka suhted

Eesti-Kreeka suhted on kahepoolsed suhted Eesti ja Kreeka vahel.
Kreeka tunnustas Eesti Vabariiki 19. mail 1922.
Kahe riigi vahelised diplomaatilised suhted taastati 2. oktoobril 1991.
Aastast 1997 tegutseb Eesti Suursaatkond Ateenas. Aastast 2005 tegutseb Kreeka Suursaatkond Tallinnas.
2013. aastast on Eesti suursaadik Kreekas Margus Rava.
Kuldīga ordulinnus

Linnuseehitus

Linnuse ehitust alustati 1242. aastal Liivi ordu maameistri Dietrich von Grüningeni juhtimisel endise kurelaste (lätipäraselt kuršide) Kuramaa vallutamise ajal mahapõletatud puidust linnuse asemel Venta jõe vasakule kaldale ning lõpetati 1245. aastal. Varasem kurelaste Veckuldīga linnamägi asus Kuldiga linna keskusest 3,5 km kaugusel, kohas, kus Kuldiga jõgi voolab Ventasse.

Loss halduskeskustena

Järgnevalt kujunes ordulinnuse ümber asula ja linn ning 1368. aastast kuulus Kuldīga ka Hansa Liitu.
Kuldīga (Goldingen) oli Liivi ordu  Kuldīga komtuurkonna komtuuride residents.
Kuldīga (Goldingen) oli ka algselt Kuramaa hertsogkonna pealinn,  aastatel 1596 – 1616, enne pealinna üleviimist Miitavisse, loss aga Kuramaa hertsogi residents.
Linnus lammutati Rootsi vägede poolt Põhjasõja ajal.
Balti vabakaubanduspiirkond

Balti vabakaubanduspiirkond (inglise keeles The Baltic Free Trade Area, lühendatult BAFTA) oli vabakaubandusleping Eesti, Läti ja Leedu vahel, mis eksisteeris aastatel 1994–2004. 
See loodi, et aidata riikidel valmistuda liitumiseks Euroopa Liiduga. Seega BAFTA loodi pigem Euroopa Liidu initsiatiivil kui Balti riikide omavahelise kaubanduse soovist: nad olid rohkem huvitatud pääsust Euroopa turule.
BAFTA leping sõlmiti 13. septembril 1993 ja see jõustus 1. aprillil 1994. 1. jaanuaril 1997 laiendati lepingut põllumajandussaadustega kauplemiseks. 1. mail 1994 liitusid kõik kolm riiki Euroopa Liiduga ning BAFTA lakkas olemast. 
BAFTA oli osa üldisest koostööst kolme riigi vahel, mille eeskujuks oli Põhjamaade koostöö. Juhid said kokku regulaarselt ning lisaks vabakaubanduspiirkonnale moodustasid nad ka ühtse viisaruumi ning alustasid sõjalist koostööd Venemaa läheduse tõttu.
Kurepõllu

Ajalugu

Asumi üheks vanemaks tänavaks on Võidujooksu tänav, mis on saanud nime ratsaspordivõistluste järgi, mis toimusid 18. märtsil 1884 tänava läheduses asunud hipodroomil. Võidujooksu tänavat mainiti esmakordselt 1900. aastal. Kurepõllu asumit läbiva Hundikuristiku oja lähedal asus Oskar Ottase kohvimaja Kaljuvald. Vanad fotod on näidanud, et piirkonna asustus oli omal ajal üsna hõre, asumi eripäraks oli paekivist aedade rohkus.
1980ndatel hakati Kurepõllu asumit hoonestama 9-korruseliste suurpaneelmajadega. 2004. aastal ehitati Valge tänava äärde uusi kortermaju.

Loodus

Asumist voolab läbi Hundikuristiku oja.

Kurepõllu asumi tänavad

Asumis on Kurepõllu tänav, Laagna tee, Liikuri tänav, Narva maantee, J. Smuuli tee, Turba tänav ja Võidujooksu tänav.