Richard Sorge

Noorus

Richard Sorge sündis 1895. aastal Bakuu lähedal Adjikentis, vendadele Nobelidele kuuluvas naftatöötlusettevõttes töötava saksa päritolu kaevandusinseneri perekonnas. Richard oli 9-lapselises perekonnas noorim, tema ema oli venelanna Niina Semjonovna (sünd. Kobeleva). Sorgede suguvõsas oli ka varem poliitilises tegevuses osalenuid: Richard Sorge vanaonu Friedrich Adolf Sorge oli olnud kommunistliku liikumise algatajate Marxi ja Engelsi toetaja ning osales 1848. aasta Saksamaa revolutsioonis, mille ebaõnnestumise järel põgenes Ameerikasse ning oli I Internatsionaali Peanõukogu sekretäriks. 1898. aastal kolis Sorge perekond Venemaa Keisririigist tagasi Saksamaale.

Esimeses maailmasõjas

1914. aastal pärast esimese maailmasõja algust astus ta vabatahtlikuna Saksamaa Keisririigi sõjaväkke. Algselt osales ta sõjategevuses Prantsusmaal Flandrias, 1915. aasta suvel sai ta lahingutes Belgias õlast haavata ning saadeti ravile Saksamaale, pärast ravi lõppu tegi ära gümnaasiumi lõpueksamid.
1915. aasta juunis aga suunati väeosa, kus teenis allohvitserina ka Sorge, Idarindele Galiitsiasse. Seal autasustati teda 2. klassi Raudristiga, 1916. aastal suunati Sorge väeosa 43. suurtükiväepolk Läänerindele ning Sorge osales lahingutes Verduni all. 1916. aasta märtsis sai Sorge lõhkenud šrapnellikildudest jalust vigastada, mille tulemusel jäi tema üks jalg teisest 2 cm lühemaks.
Pärast osalist taastumist vigastustest ei suunatud Sorget enam rindele ja ta asus õppima Berliini Ülikooli. 1919. aastal Sorge demobiliseeriti ning ta jätkas õpinguid Kieli Ülikoolis, kus osales üliõpilaste poliitilises tegevuses. Pärast Kieli ülikooli lõppu jätkas ta õpinguid, kaitses Hamburgi Ülikoolis väitekirja ja sai riigiõiguse doktorikraadi. Samal aastal astus ta ka moodustatud Saksamaa Kommunistlikku Parteisse. Pärast ülikooli lõpetamist asus ta tööle ajakirjanikuna.

Tegevus kommunistlikus liikumises

1923. aastal osales ta Saksamaal toimunud kommunistlikus riigipöördekatses ning selle ebaõnnestumisel emigreerus ta koos abikaasa Christianega 1925. aasta aprillis Nõukogude Liitu, kus Sorge sai nõukogude kodakondsuse, asus 1924. aasta oktoobris tööle Kominterni Informatsiooniosakonda ja astus ÜK(b)P liikmeks 1925. aastal. Parteisse astumisel olid ta soovitajad Ossip Pjatnitski, Dmitri Manuilski ja Otto Kuusinen. Sorge naine asus tööle Maksi-Engelsi-Lenini Instituudis raamatukoguhoidjana. Aasta hiljem aga nad lahutasid ning naine läks tagasi Saksamaale.
Sorge töötas alates 1926. aasta aprillist Kominterni sekretariaadis, pärast Grigori Zinovjevi kõrvaldamist KI Täitevkomitee esimehe kohalt, oli Sorge kuni 1929. aastani KI faktilise juhi Nikolai Buhharini abi, pärast aga Jossif Stalini ja Buhharini vahel tekkinud poliitiliste lahkarvamuste tõttu Buhharini kõrvaldamist Kominterni juhtimiselt, eemaldati ka Sorge ja suunati kui "buhharinlane" propagandatööle välismaale (Suurbritanniasse).

Sorge luurevõrgustiku tegevuse lõpp

1941. aastal vahistati kommunistliku tegevuse eest Hotsumi Ozaki alluv, kes ülekuulamisel andis tunnistusi oma kommunistliku tegevuse kaaslastest, kelle ülestunnistuse alusel vahistati ka Hotsumi Ozaki. Hotsumi Ozakilt saadud tunnistuste alusel vahistati ka Max Clausen, Branko de Vukelic ning lõpuks Sorge.
Luurevõrgustiku liikmete üle mõisteti kohut 1943. aasta mais, enne kohut oli surnud vangistuses Yotoku Mijagi, Branko de Vukelic suri 1945. aastal vangistuses, Max Clausen viibis sõja lõpuni vangistuses ning vabastati Ameerika vägede poolt ning anti üle Nõukogude Liidule.
Richard Sorge ja Hotsumi Ozaki hukati kohtuotsusega 7. novembril 1944 ning maeti Jaapanis.