google/wiki40b huggingface dataset:
Johann Christian Luther

Johann Christian Luther (1/13. juuni 1804 Tallinn – 28. juuli/9. august 1853 Tallinn) oli Eesti vaimulik.
Õppis Tallinna kreiskoolis ja aastatel 1817–1823 Tallinna Gümnaasiumis. Tartu Ülikoolis õppis ta aastatel 1823–1826 (grad. Stud.), Berliini Ülikoolis aastatel 1826–1827 ja Heidelbergi Ülikoolis aastal 1828. Ordineeriti 5. detsembril 1834 õpetajaks. Suri aastal 1853 koolerasse.
Oli aastatel 1834–1853 Tallinna Niguliste koguduse abiõpetaja.
Luther oli Eesti Piibliseltsi komitee liige ja Eestimaa Kirjanduse Ühingu üks asutajaid. Tema matustel peetud jutlused ja kõned andis välja C. J. Paucker (Reden zum Gedächtnisz des weiland Herrn Predigers und Diaconus zu St. Nicolai Johann Christian Luther. Reval, 1853.), kus on leinajutlused August Ferdinand Huhnilt (Tallinna Oleviste koguduse abiõpetaja), Wilhelm Bräunlichilt (Pärnu Nikolai koguduse ülemõpetaja), Christoph Heinrich Otto Girgensohnilt (Tallinna Oleviste koguduse ülemõpetaja ja Tallinna superintendent), teol dr. Carl Christian Friedrich Reinilt (Eestimaa kindralsuperintendent) ja dr. Eduard Weberilt (Tallinna Toomkooli ülemõpetaja).

Isiklikku

Tema esimene abikaasa oli Fredericke Amalie Luther, kelle isa Dietrich Martin Luther oli Tallinna suurgildi oldermann ja ajalehe Revalsche Zeitung toimetaja. Abikaasa vend Robert Johann Dietrich Luther oli Jüri koguduse õpetaja, teine vend Theodor Dietrich Witgenstein Luther oli Tallinna Püha Vaimu- ja Tallinna Jaani koguduse õpetaja. Johann Christiani isa Christian Wilhelm Luther oli kaupmees ja raehärra, vend Alexander Martin Luther oli tööstur ja Tallinna Niguliste koguduse eestseisja.
Uhti raudteepeatus

Uhti raudteepeatus on raudteepeatus Tartu–Koidula raudteeliinil  Tartumaal Kambja vallas Uhtil.Avamisel jäi peatus Vana-Kuuste valda.
Peatuses asub lühike perroon ning seetõttu saab rongist väljuda ja sinna siseneda vaid läbi esimene vaguni teise ukse. Piletihinnalt kuulub peatus Tartu piirkonda, peatusest edasi Koidula suunas kehtivad peatusepõhised piletihinnad.
Pjotr Svidler

Pjotr Veniaminovitš Svidler (vene keeles Пётр Вениаминович Свидлер; sündinud 17. juunil 1976 Leningradis) on vene maletaja, rahvusvaheline suurmeister (1994). 
Svidler sai suurmeistriks 18-aastaselt 1994. aastal. Kolm aastat varem sai ta FIDE-lt rahvusvahelise meistri nimetuse. Ta on 8-kordne Venemaa malemeister (1994, 1995, 1997, 2003, 2008, 2011, 2013, 2017). 
Svidler jõudis FIDE maailmameistrivõistlustel 2002. aastal Moskvas poolfinaali, 2005. aastal Potrero de los Funeses sai 3. koha ja 2007. aastal Mexicos 5. koha. MM-i pretendentide turniiridel sai ta 2013. aastal Londonis 3. koha, 2014. aastal Hantõ-Mansiiskis 7. koha ja 2016. aastal Moskvas 4. koha.
Brasiilia Liiduringkonna lipp

Brasiilia Liiduringkonna lipp on Brasiilia haldusüksuse Liiduringkonna lipp.
Valge värvus lipul sümboliseerib rahu, roheline ja kollane on pärit Brasiilia lipult. Kollased nooled tähistavad Brasiilia põlisrahvaid, nende ristikujuline asetus sümboliseerib ka Lõunaristi tähtkuju.
Lipu kujundas poeet ja heerold Guilherme de Almeida, see võeti kasutusele 25. augustil 1969.
Maailmanäitus

Maailmanäitus (Expo) on mitmes riigis ebaregulaarselt toimuv näitus, kus paljud riigid tutvustavad oma kultuuri ja vaatamisväärsusi. Algselt oli selle eesmärk tutvustada inimkonna (algnimetuses "kõikide rahvaste") tööstuse ja põllumajanduse tehnoloogilisi tippsaavutusi.
Esimest korda toimus see ülemaailmsena 1851. aastal Londonis Hyde Parkis nimega "Great Exhibition of the Works of Industry of All Nations". Üleilmse maailmanäituse traditsiooni kujundamisel lähtuti Prantsuse Tööstusnäituste eeskujust.
Expo maailmanäitust peetakse tänapäeval maailma suuruselt kolmandaks ürituseks jalgpalli maailmameistrivõistluste ja olümpiamängude järel. Varem peeti seda üritust aga vaieldamatult maailma esiürituseks.
Milleri maakond (Missouri)

Ajalugu

Maakond moodustati 1837. aastal.
Clevelandi maakond (Arkansas)

Ajalugu

Maakond moodustati 1873. aastal.
Pulga allikas

Pulga allikas on allikas Harjumaal Saue vallas Tabara külas. Allikas jääb Lääne-Eesti vesikonda, Harju alamvesikonda. Veekogule on seatud järgmised piirangud: veekaitsevöönd 10 m / 0,03 ha, ehituskeeluvöönd 25 m / 0,19 ha, piiranguvöönd 50 m / 0,78 ha. Veekogu Keskkonnaregistri kood on VEE4505300 .
Mait Raun

Mait Hando Raun (sündinud 11. septembril 1963 Tallinnas) on Eesti kirjanik ja poliitik.
Raun on lõpetanud Tartu Ülikooli 1989. aastal psühholoogia erialal. Ta on töötanud teaduri, nõuniku ja ajakirjanikuna, kõige pikemalt on aga olnud vabakutseline kirjanik.
Mait Raun on avaldanud trükis paarkümmend raamatut, olnud Sõltumatu Infokeskuse eestvedajaid ja toimetanud ajakirja Heinakuu (1988–1991), ajalehte Muinsuskaitse Seltsi Sõnumid (1989–1990), almanahhi "Eesti 2000" jt.
Rauna veebileht teeb avalikult kättesaadavaks enam kui 10 miljoni tähemärgi ulatuses tema teoseid.

Isiklikku

Tema isa on bibliofiil ja näitekirjanik Vallo Raun, vend on ajakirjanik Alo Raun.

Tunnustus

Mait Raun on saanud 1988. aastal Loomingu publitsistikapreemia ja 1994. aasta romaanivõistlusel hinnati romaani „Tuline ratas” kolmanda auhinna vääriliseks
2010. aasta jäähoki maailmameistrivõistlused

2010. aasta jäähoki maailmameistrivõistlused on 74. meeste maailmameistrivõistlused jäähokis, mis toimusid Saksamaal 7.–23. maini. Maailmameistriks tuli Tšehhi, kes alistas finaalis Venemaa.
Võistluspaigad olid Kölnis ja Mannheimis. Lisaks peeti MM-i avamäng Gelsenkirchenis, jalgpalliklubi Schalke 04 kodustaadioonil Veltins-Arenal. Saksamaa ja USA vahelises alagrupi avamängus sündis uus pealtvaatajate MM-i rekord, kui tribüünidel oli 77 803 pealtvaatajat.
Maailmameistrivõistluste korraldus oli sama, kui üheksal eelmisel korral. Algul mängiti neljas alagrupis, kus kolm paremat jätkasid vaheturniiril kahes alagrupis, mille kaks viimast selgitasid paremuse 13.–16. kohani ning meistriliigast kaks väljakukkujat. Kui Slovakkia oleks jäänud alagrupis neljandaks siis nemad ei langenuks I divisjoni, kuna nad korraldasid 2011. aasta maailmameistrivõistlused. Vaheturniiri mõlema alagrupi neli paremat mängisid veerandfinaalis, mille võitjad mängisid poolfinaalis. Poolfinaali kaotajad selgitasid pronksmedali saaja ja võitjad mängisid MM-tiitlile.

Alagrupid

Meeskonnad olid jagatud nelja alagruppi. Igas alagrupis kohtusid meeskonnad korra omavahel, seega kogunes meeskonnale kolm mängu ja kogu alagrupis kuus kohtumist. Mängud ei tohtinud lõppeda viigiga. Meeskond sai normaalajal lõppenud võidu eest tabelisse kolm punkti. Kui normaalaeg lõppes viigiga sai kumbki meeskond ühe punkti ja mängiti 5 minutine lisaaeg nelja väljakumängijaga vastasmeeskonnaga. Kui ka lisaajal ei selgunud võitja, võeti kasutusele trahvivisked. Lisaajal või trahvivisetest võidu saanud meeskond sai veel ühe punkti tabelisse.
Gödeli meetrika

Gödeli meetrika ehk Gödeli lahend, ka Gödeli universum, (inglise keeles Gödel metric, Gödel solution, Gödel universe) on Einsteini väljavõrrandite täpne lahend, mille esitas 1949. aastal Kurt Gödel.
See lahend on tekitatud energia-impulsi tensoriga, mis koosneb kahest osast; esimene neist on ühtlaselt jaotunud keerlevate tolmuosakeste aine tihedus ja teine nullist erinev kosmoloogiline konstant.
Sellel lahendil on mõned tavatud omadused, sealhulgas peab see võimalikuks kinniste ajasarnaste kõverate olemasolu, mis lubavad ajarände Gödeli lahendiga ette kirjutatud universumis.

Kosmoloogiline tõlgendus

Gödelit järgides on võimalik tõlgendada tolmuosakesi galaktikatena, nii et Gödeli lahendust võib pidada pöörleva universumi kosmoloogiliseks mudeliks. Kuid kuna selles  mudelis puudub Hubble'i paisumine, siis ei saa seda mudelit kuidagi pidada meie Universumi realistlikuks mudeliks. Küll aga võib seda võtta alternatiivse universumi mudelina, mis põhimõtteliselt pole vastuolus üldrelatiivsusteooriaga (kui tunnistada nullist erineva väärtusega kosmoloogilise konstandi seaduspärasust).
Margaret Mitchell

Margaret Munnerlyn Mitchell (8. november 1900 Atlanta – 16. august 1949) oli Ameerika kirjanik, kes võitis aastal 1937 Pulitzeri preemia raamatu eest "Tuulest viidud". See on läbi aegade üks populaarsemaid raamatuid maailmas. Kui Piiblit mitte arvestada, siis on see müüduim kõvade kaantega raamat. Raamatu põhjal valminud 1939. aasta samanimeline film on olnud Hollywoodi üks edukamaid linateoseid, samuti võitis film rekordiliselt 10 Oscarit.

Biograafia

Margaret sündis advokaadist Eugene Mitchell ja iiri katoliiklasest naisõiguslase Mary Isabelle Stephensi peres. Margaretil oli ka neli aastat vanem vend Stephens. Margareti hüüdnimi oli Peggy. Tema lapsepõlv möödus Ameerika kodusõja veteranide keskel, tema emapoolsed sugulased olid sõjaga eriti tihedalt kokku puutunud. Lapsepõlves huvitus Mitchell lõunaosariikide ajaloost. Kümneselt proovis ta kirjutada esimesi lühitekste, mida näitas vanematele.
Ta lõpetas Washingtoni Seminari (praegu Westminsteri kool), mõne aasta õppis Smithi kolledžis, kuid 1918. aastal toimunud lõpueksamitel otsustas koolist lahkuda. Ta pöördus tagasi Atlantasse, kus hispaania gripiepideemias oli surnud tema ema.

Töökäik

Veidi hiljem alustas ta ajakirjanikutööd Atlanta Journalis, kus kirjutas ajalehe pühapäevaväljaandesse artikleid, samuti tegi ta töö raames intervjuusid.
Aastatel 1922–1926 kirjutas ta Atlanta Journalis arvukalt artikleid, sketše, raamatute ülevaateid ja intervjuusid, näiteks tummfilmistaarist Rudolph Valentinost.

Surm

1949. aasta augustis, kui Margaret ületas oma abikaasa John Marshiga Peachtree tänavat, sai ta mööduvalt autolt tugeva löögi. Margaret suri viis päeva hiljem Grady haiglas koomast välja tulemata. Autot juhtinud taksojuhile määrati 5450 dollari suurune trahv purjus peaga sõitmise eest. Politsei andmetel oli tal varem 23 liiklusrikkumist. Hiljem määrati taksojuhile Margareti surnuks sõitmise eest kohtuotsusega 40 aastat sunnitööd. Taksojuhi tegeliku süü üle on palju diskuteeritud, pealtnägijate sõnul ületas Margaret ettevaatamatult, nagu talle tavaks, tänavat.
Margaret maeti Oakladi kalmistule Atlantas.

"Tuulest viidud"

Enne raamatu "Tuulest viidud" kirjutamist tegi ta ulatusliku uurimistöö, rääkides nii kodusõjas osalenutega kui ka uurides perekonna mälestusi. Ettevalmistustööd kestsid ligi 10 aastat, enne kui 1936. aasta suvel Margaret üllitas oma teose. Raamat sai kohe bestselleriks. Pool aastat hiljem oli teosest müüdud juba üle miljoni eksemplari.
1936. aastal omandas filmiõigused David O. Selznick. Film valmis 1939. aastal ning esilinastus toimus Atlanta Grand Theatre's. Filmi stsenaariumi kirjutas Sidney Howard, kuid töösse olid kaasatud ka teisi kirjanikke, näiteks F. Scott Fitzgerald ja Ben Hecht.
Pärast "Tuulest viidud" avaldamist ilmus trükis Margareti jutustus "Kaotatud unistuste saar".
Raamatule "Tuulest viidud" ilmus 1991. aastal järg pealkirjaga "Scarlett", autoriks Alexandra Ripley. Raamat oli Margaret Mitchelli pärijate poolt autoriseeritud.

Isiklikku

Aastal 1922 abiellus Margaret Red Upshaw'ga, kuid mehe seotus salakauplemisega lõhkus ka abielu. 4. juulil 1925 abiellus Margaret Upshaw' sõbra John Marshiga.
Erling Skakke

Erling Skakke (u 1115 – 18. juuni 1179) oli Norra jarl 12. sajandil.
Erling Skakke sündis Kyrpinga-Ormi pojana. Aastail 1152–1155 võttis koos Orkney krahviga osa ristiretkest pühale maale. Esmalt purjetasid nad pühale maale, seejärel Konstantinoopolisse ning viimaks Rooma. Sitsiilias pidasid nad lahingut araablastega ning Erling sai kaelast haavata. Selle vigastuse tõttu jäi tema pea ühele poole viltu, millest sai ta hüüdnime Skakke ("vildakas"). 
Erling oli abielus kuningas Sigurd Magnussoni tütre Kristinaga, kellega sai poja Magnuse. Erling Skakke sai omale tugevaks liitlaseks Nidarosi peapiiskopi Øystein Erlendssoni, kelle abiga pani ta võimule oma poja Magnuse. Magnus Erlingsson oli aastail 1161–1184 Norra kuningas. Erling Skakke oli oma poja nooruse tõttu riigi tegelik valitseja, ning jäi võimule ka isegi pärast poja täisealiseks saamist. Oma võimu kindlustamiseks lasi ta tappa mitmed varasemate kuningate järeltulijad, kes oleksid võinud troonile pretendeerida.
1164. aastal asutas ta Halsnøy kloostri.
Kui Sverre Sigurdsson sai Birkebeinerne juhiks, algas võitlus tema ja Erlingi vahel.
Erling Skakke langes 1179. aastal Kalvskinneti lahingus. Kuningas Sverre austas langenud vastast ning pidas tema matustel kõne.
Pritsimeeste pidu

Süžee

Kohalikud vabatahtlikud tuletõrjujad korraldavad iga-aastase traditsioonilise peo. Kuid kõik ei kujune nii, nagu planeeritud. Iludusvõistlusest kujuneb jabur farss ja loterii auhinnad varastatakse ära. Vahepeal läheb üks läheduses asuv maja põlema, kuid saamatuse ja oskamatuse tõttu ei oska vabatahtlikud tuletõrjujad olukorraga toime tulla ning maja põleb maha. Seejärel pidu jätkub. Kui auesimehele hakatakse hinnalist mälestuseset üle andma, siis selgub, et ka see on varastatud.
Filmis on nähtud allegoorilist satiiri sotsialistliku süsteemi aadressil.
Tayshaun Prince

Kõrgkool

Prince õppis 1998–2002 Kentucky ülikoolis ja lõpetas selle teaduskraadiga sotsioloogia alal.
Prince mängis koolikorvpalli klubis Kentucky Wildcats, visates keskmiselt 13,1 punkti ja hankides 5,6 lauapalli. Rekordiks osutus mäng Põhja-Carolina vastu, mis võideti 79:59. Ta viskas selles 31 punkti, võttis 11 lauapalli, andis 4 resultatiivset söötu ja lõikas vahelt 4 palli. 2002. aastal viskas ta NCAA finaalturniiril 87:82 võidumängus Tulsa üle 41 punkti.
Sel ajal võitis Kentucky 97 mängu 39 kaotuse juures ja edenes igal aastal NCAA finaalturniirile. 2001 valiti ta NCAA kagukonverentsi aasta mängijaks, ühtlasi oli ta sel aastal kagukonverentsi täpseim vabaviskaja 84,3%-ga. Sellel ja järgmisel aastal nimetas Associated Press ta kagukonverentsi sümboolsesse koondisse.

NBA

Prince liitus Detroiti Pistonsiga 2002. aastal. Ta mängib numbri 22 all selle tähistamiseks, et 22 mängijat valiti meeskondadesse enne teda.
Prince mängis kohe ennast algkoosseisu. 2004. aastal võideti koos Ben Wallace'i, Rasheed Wallace'i, Richard Hamiltoni ja Chauncey Billupsiga NBA meistri tiitel. Finaalis mängis Pistons 4:2 üle Los Angelese Lakersi.
2004/05 aasta hooajal olid Prince'i keskmised näitajad 14,1 punkti, 5,3 lauapalli ja 0,9 blokki. Samal aastal jõudis Detroit jälle finaali, kuid kaotati San Antonio Spursile 4:3.
2005/06 olid tema keskmised näitajad taas 14,1 punkti ja 4,2 lauapalli. Finaalis kaotati Miami Heatile.
2006/07 olid Prince'i keskmised näitajad 14,3 punkti, 5,2 lauapalli ja 2,8 resultatiivset söötu. Play-offis kaotati Clevelandi Cavaliersile.
2007/08 oli Detroiti võideti play-offis Philadelphia 76ers 4:2 ja Orlando Magic 4:1, konverentsi finaalis jäädi aga alla Bostoni Celticsile 4:2.
2008/09 jõudis Detroit taas play-offi, aga viimasena ja sai vastu kõrgeima asetusega Cavaliersi, kes võitis 4:0. Sealjuures jäi Prince'i panus üsna tillukeseks: kõigest 3,8 punkti ja 3,5 lauapalli.
Aastail 2005–2008 valiti ta NBA kaitsjate sümboolsesse meeskonda. Hiljem pole ta seda suutnud.
Irving Stone

Irving Stone (14. juuli 1903 San Francisco – 26. august 1989 Los Angeles) oli ameerika kirjanik. 
Ta sai tuntuks elulooromaanidega, mida on tõlgitud paljudesse keeltesse.
Kui Irving oli seitsmeaastane, läksid tema vanemad lahku ning ta pidi leiba teenima ajalehepoisina ja muude juhutöödega. Ta lõpetas aastal 1924 California ülikooli ja pidas hiljem loenguid mitmes kõrgkoolis.
1926 asus ta elama New Yorki ja kirjutas 6–7 aasta jooksul 18 näidendit, millel aga polnud edu. Samal 1926. aastal sõitis ta Pariisi ja sattus seal Vincent van Goghi näitusele. Süvenevast huvist van Goghi elu ja loomingu vastu sündis Stone’i esimene romaani vormis biograafia "Elujanu" (1934). Algul lükkas mitukümmend kirjastust käsikirja tagasi, ent kui teos ilmus, sai sellest bestseller, mis on tõlgitud enam kui 30 keelde. 
11. veebruaril 1934 Stone abiellus, abikaasa Jeanist sai paljude tema teoste toimetaja. Sündisid poeg ja tütar. Perekonna põhiliseks elukohaks sai Beverly Hills Los Angeleses. 
Elu jooksul kirjutas Stone veel veerandsada biograafiat, sealhulgas järgmiste suurkujude omad: Jack London, Earl Warren, Clarence Darrow, Jessie Benton Frémont, Eugene Victor Debs, Abraham Lincoln, Michelangelo, John Adams, Sigmund Freud, Heinrich Schliemann, Charles Darwin, Camille Pissarro. 
1960.–80. aastatel toetas Irving Stone noori kirjanikke elulooraamatute kirjutamisel ning asutas iga-aastase Irving ja Jean Stone’i preemia parima biograafilise või ajalooainelise teose eest. 
"Elujanu" ("Lust for Life") põhjal valmis 1956. aastal samanimeline film Kirk Douglasega peaosas. "Michelangelo" järgi tehti 1965. aastal film "Agoonia ja ekstaas" ("The Agony and the Ecstasy"), kus nimiosa kehastas Charlton Heston.
Pärnu lipp

Pärnu lipp on Pärnu maakonnas asuva Eesti linna Pärnu lipp.
Lipp on kinnitatud 1993. aastal.

Lipu kirjeldus

Pärnu linna lipp on ristkülikukujuline sinine kangas, millel on valge rist. 
Lipu laiuse ja pikkuse suhe on 1:1,8 ning normaalsuurus 180×100 cm, risti harude laius on 20 cm; vardapoolsete siniste väljade pikkus on 60 cm, lipu lehviva otsa siniste väljade pikkus on 100 cm.
Pergola

Pergola (itaalia keeles pergola) on tunnelilaadne lehtla, kus sammastele toetuval või kaarsõrestikul kasvavad vään- või ronitaimed moodustavd kaetud käigu.
Samuti nimetatakse pergolaks rõdu haljasseina, lihtsalt taimedega kaetud eralduvat seina või seinaäärset toestikku. Termin on pärit Itaalia pargiarhitektuurist. Moodsas arhitektuuris on pergola väga kitsaste hõredasti asetatud tugede vahele jääv kaetud käik.
Montaaž

Montaaž on protseduur filmi valmistamisel, kus mitmed lühikesed klipid liidetakse kokku üheks terviklikuks tükiks, filmiks.
Mõiste võttis kasutusele Sergei Eisenstein, vanasti kasutasid Vene filmirežissöörid seda kui sünonüümina loomingulisele töötlusele. Prantsusmaal tähendas sõna montage lihtsalt lõikamist. Termin montaaži järjestus on peamiselt kasutusel Briti ja Ameerika filmistuudiote juures. Montaažide järjestusega üritatakse enamasti viia tegevus ajaliselt õigesse ritta, mitte ei püüta luua sümboolilist tähendust, nagu seda on Nõukogude mõistes.
Naised ettevõtluses

Naised ettevõtluses moodustavad kõigist maailma ettevõtjatest umbkaudu kolmandiku. Euroopa Liidus on üksikettevõtjate seas naisi 34,4% ja iduettevõtjate seas 30%.
Ettevõtlust peeti enne 20. sajandit meeste pärusmaaks, kuid soolise võrdõiguslikkuse ideede levides ning jõudes ühiskondlikku tegelikkusse on naiste osalus ettevõtluses tõusnud tänapäevaks võrreldavaks meeste osalusega. Seejuures iseloomustab naiste motivatsiooni ettevõtluses osaleda pigem põhinemine vajadusel, samas kui ettevõtlusega tegelemise põhjuseks meeste hulgas on pigem võimaluse kasutamine. Ettevõtlus naiste seas on kõrgem arengumaades ja madalam arenenud maades.

Eesti naised ettevõtluses

Eestis on ettevõtlus naiste seas kasvavas trendis, nt aastatel 2014‒2016 kasvas see 11,7 protsendi võrra. Samas on jätkuvalt naisjuhtidega ettevõtete osakaal vaid 5 protsenti, kuigi Euroopa Liidu keskmine on tõusnud 10 protsendini ning Eesti on naisettevõtluse indeksi 2015. aasta uuringu järgi maailmas 22. kohal.
Populaarseimad valdkonnad, kus naised ettevõtlust alustavad on tervise- ja sotsiaalteenuste ning hariduse valdkond, samuti hulgi- ja jaekaubandus ning selliste professionaalsete teenuste pakkumine nagu näiteks finants, raamatupidamine ja administreerimine.
Naisettevõtjaid koondavad Eesti Ettevõtlike Naiste Assotsiatsioon ja Eesti Naisettevõtjate Liit, naiste osalust ettevõtluses on uurinud, seda edendavaid konverentse jmt üritusi korraldanud Eesti Naisuurimus- ja Teabekeskus. Naisuurimus- ja teabekeskus veab ka naisettevõtluse võrgustikku ning on koordineerinud poliitikasoovituste koostamist Eesti ettevõtluse kasvustrateegiasse 2014‒2020.

Naised infotehnoloogia erialadel

Olgugi et infotehnoloogia on valdkonnana Eestis eelisarendatud, siiski on SA Kutsekoja andmetel valdkonna sooline struktuur on tugevalt meestekeskne. Mehed moodustavad 71 protsenti põhikutsealade töötajatest, naised 29 protsenti, tarkvaraarendajate, elektroonikainseneride ja infotehnoloogiakompetentsiga
juhtide hulgas küündib meeste osakaal 80 protsendini. Naisi on 55 protsenti tootmise operaatorite hulgas, tarkvaraanalüütiku ja -arhitekti põhikutsealal töötajatest on naised veidi alla poolte töötajatest.
Naiste osakaalu tõstmise ning infotehnoloogia kui eriala populaarsuse tõstmiseks on Eestis algatused nagu Tech Sisters ja Superheroes, Ahhaa keskus osaleb tüdrukute seas STEM-erialade populariseerimise algatuses HYPATIA jpm.
Karyne Di Marco

Karyne Di Marco (sündinud 14. märtsil 1978 Whyallas) on Austraalia naiskergejõustiklane (vasaraheitja).
Tema isiklik rekord vasraheites on 67.44 meetrit, mis on püstitatud 2004. aasta märtsis. Tema kuulitõukerekord on 10.88.
Tohvri Kogrõjärv

Kogrõjärv (ka Kogrejärv, Tohvri Kogrejärv) on järv Valga vallas Valgamaal.
Järve suurus on 2,9 ha, see on ümbritsetud metsaga.
Järve äärde on rajatud puhkekoht lõkkevarustuse ja küpsetamiskohaga.
Yūji Ide

Yūji Ide (井出 有治; sündinud 21. jaanuaril 1975) on jaapani mootorisportlane, endine Vormel 1 piloot.
2006. aasta Vormel 1 hooajal pidi ta sõitma Super Aguri meeskonna eest, kuid mais tema sõidulitsents tühistati liiga ohtliku sõidu pärast hooaja alguses.
Maaülikool (ajaleht)

Maaülikool on Eesti Maaülikooli ajaleht.
Ajaleht kannab seda nime aastast 2001, seega varasemast ajast, kui ülikool selle nime sai.
Ajalehe varasemad nimed olid Põllumajanduse Akadeemia (1957–1991, nr 19) ja Põllumajandusülikool (1991, nr 20 kuni 2001, nr 1).
Göran Therborn

Göran Therborn (sündinud 23. septembril 1941 Kalmaris) on rootsi sotsioloog. Therborn on Cambridge'i Ülikooli sotsioloogia emeriitprofessor ja üks tsiteeritumaid postmarksiste. Ta on põhjalikult kirjutanud klassistruktuuri ja riigiaparaadi kokkupuutepunktidest, ideoloogia kujunemisest, globaliseerumisest ja marksismi tulevikust. Ta toetab universaalset vabadust ja võrdsust, egalitaarseid ühiskondlikke liikumisi ja antiimperialismi.
Therborn sai doktorikraadi 1974. aastal Lundi Ülikoolist, kus õppis sotsioloogiat, politoloogiat ja majandust. Ta on töötanud erinevates ülikoolides üle maailma, pikemalt Lundi Ülikoolis (Rootsis), Nijmegeni Ülikoolis (Hollandis), Göteborgi Ülikoolis (Rootsis) ja Cambridge’i Ülikoolis (Suurbritannias). Pärast 2010. aastal pensionile minekut elab ta taas Rootsis, kuid on endiselt seotud ka Cambridge’i Ülikooliga, jätkates seal loengute pidamist ja doktorantide juhendamist.
Raamatus "The Ideology of Power and the Power of Ideology" (1980) eemaldub Therborn Louis Althusseri kirjutistest ideoloogia formeerumisest ja kirjutab ideoloogia muutumise, klasside ideoloogilise ülesehituse ja ideoloogilise domineerimise teemadel. Ta annab üldise ülevaate, kuidas postmarksistliku vaatenurga järgi ideoloogiad kujunevad.
Raamat "From Marxism to Post-Marxism?" (2008) kujutab endast püüet anda lühike, kuid laiaulatuslik marksistliku teooria arenemise ajalugu ja marksistliku mõtte trajektoor 21. sajandiks.

Eesti keeles

"Klassid 21. sajandil", Vikerkaar. 4–5/2013. 75–95.
Karl Thure von Helwig

Karl Thure von Helwig (29. jaanuar/9. veebruar 1741 – 10. september 1810) oli Eestimaa mõisnik, maanõunik ning sõjaväelane (kapten).
Karl Thure von Helwig sündis Voose, Karinõmme, Nehatu ja Kuusiku mõisniku major Karl Friedrich von Helwigi ja vabapreili Charlotte Horn åf Aminne pojana.
Talle kuulusid Virtsu, Paadrema, Arrohof-i, Veltsa, Nehatu ja Kuusiku mõis.
Helwig rajas 18. sajandi lõpul Puhtule suvituskoha.
Ta on maetud perekonna rahulasse Puhtus.
Uudeküla (paikkond)

Uudeküla on paikkond Viljandi maakonnas Põhja-Sakala vallas Epra külas. Uudeküla oli varem küla staatuses (Udeküla). Asulat on esimest korda mainitud 1624 (Udekill). 1977 liideti Uudeküla Epra külaga.
Pärnu-Jaagupi kirik

Pärnu-Jaagupi kirik (ka Pärnu-Jakobi kirik) on Eesti Evangeelsele Luterlikule Kirikule kuuluv kirik Pärnu-Jaagupis.
Arvatavasti on see ehitatud puust esikiriku asemele aastail 1531–1534. See on noorim gooti stiilis kirik Eestis.
Kirik on pühitsetud palverändurite kaitsepühakule apostel Jaakobus Vanemale.
Kirikut kasutab Pärnu-Jakobi kogudus.
Pärnu-Jaagupi kiriku altar on ehitatud 1793. aastal. Aastal 1901 valminud altarimaali "Kristus ristil" on maalinud kunstnik Ants Laikmaa. See on koopia Tallinna Toomkirikus asuva Eduard von Gebhardti altaripildist "Kristus ristil".
Kiriku evangelistide kujudega barokk-kantsli autoriks on Elert Thiele. See on valminud 1660. aastal.
Orel on valmistatud Walkeri töökojas Riias 1895. aastal.