google/wiki40b huggingface dataset:
Karl Friedrich Hieronymus von Münchhausen

Elulugu

Olles toonase tava kohaselt 12-aastasena astunud prints Anton Ulrich von Braunschweigi õukonda paažiks, viis edasine teenistuskäik tema 1738 Peterburi, kus tema 1733 Saksamaalt lahkunud patroon käsutas Vene armee Braunschweigi rügementi. Vapruse eest Türgi vastu peetud sõdades ülendati Münchhausen 1739 kornetiks ning juba 1740 leitnandiks. Mõned talle omistatud luiskelood, näiteks Musta mere ääres Otšakivi all toimunud lend kahurikuulil, on seotud just nende võitlustega.
1741. aastal osales Münchhausen Soomes sõjas Rootsi vastu. Samal aastal toimus Peterburis paleepööre, mille tulemusena asus troonile tsaarinna Jelizaveta Petrovna, kelle valitsemisaeg paistis silma rõhutatult saksavastase hoiaku poolest. See tähendas ka vabahärra von Münchhauseni hiilgavalt alanud sõjaväelise karjääri seiskumist. Järgnevad aastad seovad teda peamiselt Riia garnisoniga.
Märkimisväärne osa Münchhauseni lugudest on seotud Riiast vaid poolesaja kilomeetri kaugusele jääva Dunte mõisaga Liivimaal, praeguses Lätis, kus vabahärrale tema elu helgeimad hetked osaks said.
Duntesse sattus Münchhausen toonase mõisaomaniku, krahv Georg Gustav von Dunteni kutsel pardijahile. Seal tutvus särava seltskonnainimesena silma paistnud vabahärra mõisaomaniku tütre Jacobine von Dunteniga ning abiellus temaga 2. veebruaril 1744. Laulatus toimus Liepupe (saksa Pernigel) kirikus Dunte lähistel.
Olles lõpuks esitatud Vene keisriarmee rittmeistri auastmesse ülendamiseks, otsustas vabahärra von Münchhausen 1750. aastal siiski hoopis väeteenistusest lahkuda ning siirdus Duntest oma pärusmõisa Bodenwerderis, kus ta veetis oma esimese, õnneliku, ehkki lastetu abielu edasised 40 aastat.
Pärast oma naise surma (1790) abiellus juba elatanud vabahärra teist korda, 17-aastase Bernhardine von Brünniga. Peagi lõppes see kooselu aga suurte tülide ning näotu ja laostava lahutusprotsessiga.

Mälestuse jäädvustamine

Kuulsa jutuvestja sünnimaja Bodenwerderis on praegu kasutusel raekojana. Kunagises mõisa kõrvalhoones, algselt arvatavasti väikeses kivilinnuses, mille Münchhausen 1772 enda ning Jacobine eluasemeks lasi ümber ehitada, asub 2003. aastast Münchhauseni muuseum. 2005. aasta mais avati Lätis Dunte mõisas terve Münchhauseni maailm, mis ühendab endas muuseumi ja puhkekompleksi koos matkarajaga. Viimatinimetatu on kujutanud oluliseks turismiobjektiks.
Kaliningradis, kus von Münchhausen viibis väidetavalt kaks korda elus, püstitas mittetulundusühing Münchhauseni Lapselapsed talle mälestussamba. Pregeli jõge ületava Kõrge silla juures olevale lossisarnasele majale paigaldati mälestustahvel kirjaga "Selles majas 29. jaanuaril 1738 lihtsalt ei võinud mitte elada, töötada ja luua parun Münchhausen. Seesama." See väide tekitab teatavaid kahtlusi, kuna maja valmis alles 1882. aastal silla tõstemehhanismide jaoks.
Münchhauseni sündroomiks nimetatakse meditsiinis juhtumit, kus patsient teeskleb haiget, et pälvida hoolitsust ja tähelepanu.
Lauri Laasi

Haridus

Lauri Laasi lõpetas Kilingi-Nõmme Keskkooli 1992 ja Tallinna Pedagoogikaülikooli sotsiaaltöö eriala 2000.

Töökäik

Laasi töötas Tali Põhikooli geograafia- ja bioloogiaõpetajana 1992–1993, Eesti Keskerakonna esimehe nõuniku-abina 1999–2001, Tallinna Linnavalitsuses linnapea nõunikuna 2001, Kristiine linnaosa vanemana 2002–2004 ning Majandus- ja Kommunikatsiooniministeeriumis ministri nõunikuna 2005.

Poliitiline tegevus

Lauri Laasi on Eesti Keskerakonna liige alates 1997. Laasi oli Tallinna Linnavolikogu liige 2005. aastal. Ta kandideeris 2003. aasta Riigikogu valimistel, sai 1447 häält ja oli X Riigikogu liige 2005–2007. 2007. aasta Riigikogu valimistel sai ta 705 häält ning 2007–2011 oli ta XI Riigikogu liige. Ta kandideeris 2011. aasta Riigikogu valimistel ja sai 424 häält, kuid valituks ei osutunud. Ta sai XII Riigikogu liikmeks, kui Tallinna linnapea Edgar Savisaar oma Riigikogu kohast loobus.
27. märtsil 2014 võttis Riigikogu talt saadikupuutumatuse, et prokuratuur saaks koostada süüdistusakti ja alustada kohtumenetlust süüdistatuna eraviisilises jälitustegevuses ja sõnumisaladuse rikkumisele kihutamises. 17. oktoobril 2014 mõistis Harju maakohus Laasi süüdi eraviisilisele jälitustegevusele ja sõnumisaladuse rikkumisele kihutamises ning karistas teda tingimisi üheksa kuu pikkuse vangistusega üheksa kuu pikkuse katseajaga. Laasi lubas kaevata otsuse edasi ringkonnakohtusse. 31. märtsil 2015 otsustas Tallinna Ringkonnakohus mitte rahuldada Keskerakonna ning Toobali ja Laasi kaitsjate apellatsioonkaebusi ning jättis Harju maakohtu süüdimõistva otsuse muutmata.
2015. aasta Riigikogu valimistel kandideeris ta Tallinnas valimisringkonnas nr 1. Üleriigilises nimekirjas oli ta 13. kohal. Ta sai 407 häält (1. valmisringkonna KE kandidaatidest 9. tulemus) kuid osutus valituks kompensatsioonimandaadiga.  Ta oli väikseima häältearvuga XIII Riigikokku valitud poliitik. 20. novembril 2015 mõistis Riigikohus Lauri Laasi kriminaalkorras süüdi ja ta pidi Riigikogust lahkuma.

Isiklikku

2006. aastal abiellus Lauri Laasi Oksana Kostinaga (Oksana Laasi, praegu Ksenja Kostina). Abielu lahutati 2008.
Vida Pääbo-Juse

Vida Pääbo-Juse (aastani 1928 Juse, ka Juuse; 22. september 1907 Tartu – 15. detsember 1990 Ibiza) oli eesti maali- ja tekstiilikunstnik.
Ta lõpetas Tartus gümnaasiumi, õppis veidi Tartu Ülikoolis ning aastast 1928 Pallases, kust sai aastal 1932 joonistusõpetaja kutse. Jätkas aastatel 1932–1933 õpinguid Riigi Kunsttööstuskoolis keraamika alal. Läks aastal 1939 Firenze Kuninglikku Kunstiakadeemiasse õppima monumentaalmaali eriala, täiendas end Budapesti Kunstiakadeemias.
Aastatel 1939–1947 elas ta Itaalias, 1948–1979 Inglismaal ja 1979–1990 Hispaanias, kus ta ka suri.
Ta hülgas 1930-ndate vaibakavandeis ja kangais 1920-ndate traditsioonilise geomeetrilise ja rahvusliku laadi ning kasutas vaba pinnajaotust, stiliseeritud figuure ja taimemotiive. Ta on viljelenud õlimaali, graafikat ja mosaiiki.

Isiklikku

Vida Pääbo-Juse oli kaks korda abielus. Esimesest abielust tsiviilinsener Max Pääboga sündinud tütar Maire-Ilon on raamatugraafik; teine abikaasa oli Bosko Jovanovic. Tema õde Karin Siim-Juse oli moe- ja teatrikunstnik, õepoeg Rein Siim oli eesti maalikunstnik, arhitekt ja karatetreener.
Kullamaa vald

Valla külad

Kullamaa vallas oli 14 küla (sulgudes elanike arv seisuga 1.01.2008, kokku 1296):
Jõgisoo (66), Kalju (49), Kastja (5), Koluvere (368), Kullamaa (314), Kullametsa (57), Leila (45), Lemmikküla (9), Liivi (157), Mõrdu (22), Päri (42), Silla (36), Ubasalu (40), Üdruma (96).
Arkadi Kelepovski

Arkadi Ippolitovitš Kelepovski (poola Arkadiusz Kelepowski ; vene Аркадий Ипполитович Келеповский; 1870 – 1925 Novi Sad) oli Venemaa riigitegelane. 
Ta oli riiginõunik, Vladimiri asekuberner 29. juulist 1906 kuni 30. juunini 1909, Liivimaa asekuberner 30. juunist 1909 kuni 16. maini 1912, tõeline riiginõunik, Lublini tsiviilkuberner 16. maist 1912 kuni 1914, Liivimaa tsiviilkuberner 1914 kuni 1915, Pihkva tsiviilkuberner 1915 kuni 1916 ja Harkivi tsiviilkuberner juulist 1916 kuni 1917.
Eduard von Dellingshausen

Eduard Julius Alexander von Dellingshausen (31. märts 1863 Tallinn – 9. juuli 1939 Potsdam) oli Eestimaa poliitik, Eestimaa rüütelkonna peamees aastatel 1902–1918.
Eduard von Dellingshauseni isa oli Nikolai von Dellingshausen, kes oli samuti Eestimaa rüütelkonna peamees ning tegeles matemaatika ja loodusteadustega, avaldades mitmeid selleteemalisi traktaate. Dellingshausenil oli ka vanem vend, kelle nimeks oli samuti Nikolai, ning kaks õde.
Dellingshausen omandas keskhariduse Tallinna toomkoolis ning õppis seejärel aastatel 1880–1884 isa mõjutusel Tartu Ülikoolis füüsikat. Ta täiendas end aastatel 1885–1886 veel Berliinis ja Münchenis, kuid doktoritöö kirjutamiseni siiski ei jõudnud, sest perekonna rahalised vahendid ei võimaldanud tal kauem välismaal viibida. Seetõttu naasis ta Eestimaale, kus asus majandama Virumaal asuvaid peremõisaid.
Aastatel 1887–1902 tegeles Dellingshausen eestkätt mõisamajandusega, kuid tegutses samal ajal ka mitmetes omavalitsusametites, osaledes aktiivselt ka Eestimaa maapäevadel. 1902. aastal seati ta üles Eestimaa rüütelkonna peamehe kandidaadiks ning osutuski valituks. Osava diplomaadina oskas ta läbi saada nii Eestimaa kuberneride kui ka Venemaa keisrikojaga ning Eestimaa aadli huve edukalt esindada. Lisaks peamehe ametile kuulus Dellingshausen ka Venemaa keisririigi Riiginõukogusse.
1917. aastal, kui baltisaksa rüütelkondi ähvardas enamlastepoolne likvideerimine, otsustas Dellingshausen sidemed Venemaaga katkestada ning kuulutas 13. detsembril Eestimaa hertsogiriigi Nõukogude Venemaast sõltumatuks. Samuti esitas ta Saksamaa keisririigile palve Eestimaa okupeerida. Sellest said aga teada enamlased, kes 1918. aasta jaanuaris Dellingshauseni vangistasid ja kogu Balti aadli lindpriiks kuulutasid. Jaanuarist märtsini 1918. aastal viibis Dellingshausen koos teiste juhtivate baltisakslastega Petrogradis Krestõ vanglas ning ta mõisteti nõukogudevastase tegevuse eest surma. Tänu Saksamaa ja Nõukogude Venemaa vahel sõlmitud Brest-Litovski rahulepingu tingimustele õnnestus tal hukkamist vältida ning ta naasis Eestimaale.
1918. aastal Saksa okupatsiooni ajal Eestis töötas Dellingshausen koos teiste baltisakslaste juhtidega Balti hertsogiriigi loomise nimel. Kui see ebaõnnestus, siis otsustas ta koos perega Eestist lahkuda.
Alates 1918. aasta detsembrist kuni oma surmani elas Dellingshausen Saksamaal. Ta on maetud Eestisse, Haljala surnuaia Dellingshausenite hauaplatsile Lääne-Virumaal.

Isiklikku

Dellingshausen oli abielus oma sugulase Alexandra von Dellingshauseniga, neil oli kolm tütart.
Rein Tamsalu

Rein Tamsalu (27. märts 1940 – 13. november 2015) oli eesti merefüüsik.
Ta lõpetas 1958. aastal Tallinna 4. Keskkooli ja 1964. aastal Tartu Ülikooli okeanograafia erialal.
Ta tegeles Läänemere ökosüsteemi modelleerimisega.
Aastal 1980 kirjutas Rein Tamsalu alla 40 kirjale.
Neue Nordische Miscellaneen

"Neue Nordische Miscellaneen" ("Uued Põhjamaade mistsellid") on 18. sajandi lõpus Baltikumis ilmunud üldteaduslik jätkväljaanne, mis ilmus 1792–1798 väljaande "Nordische Miscellaneen" jätkuna (kokku 18 numbrit).
Selle toimetaja oli baltisaksa pastor August Wilhelm Hupel ning see ilmus Riias saksakeelsena. Selle ilmumisele tegi 1798. aastal lõpu Paul I tsensuuripoliitika.
Tartu Semiotics Library

"Tartu Semiotics Library" ("Tartu Semiootika Raamatukogu") on Tartu Ülikooli Kirjastuse väljaantav rahvusvaheline semiootikaalane raamatusari, milles avaldatakse monograafiaid, käsiraamatuid, sõnastikke, õpikuid ja artiklikogumikke.
Sarja asutasid 1998. aastal Peeter Torop, Mihhail Lotman ja Kalevi Kull.
E20

Iirimaa

Iirimaal asub maanteest esimene 228 km. Tähistatud on tee üksnes osaliselt. Rohkem on kasu riigisiseste teede tähistuse jälgimisest. Kõigepealt tuleb sõita mööda maanteed N19 suurema maanteeni, siis mööda maanteed N18 Limericki (Shannonist Limericki on 24 km), sealt mööda maanteed M7 Naasi ja sealt teed N7 pidi Dublinisse. Põhiosas on maantee keskel eraldusriba, erandiks Limericki ringtee.

Suurbritannia

Suurbritannias ei ole E20 tähistatud, sõita tuleb riigisiseste teede tähistuse järgi. Liverpoolist Huytonisse (10 km) tuleb sõita mööda teed A5080, Huytonist South Cave'i mööda teed M62 ja sealt Hulli (viimased 21 km) mööda teed A63. Suurbritannias kulgeb E20 205 km ulatuses.
Hullist ei lähe parvlaeva Esbjergi. Parvlaevaga saab Esbjergi sõita Harwichist, mis asub 350 km lõuna pool.

Taani

Taanis kulgeb maantee E20 315 km ulatuses.
E20 ületab Suur-Beldi ja Sundi silla. Kummalgi sillal võetakse enam kui 30 eurot sillamaksu. Sundi sillal on ühtlasi Taani ja Rootsi vaheline piir.
Køge ja Kopenhaageni vahel on maanteel korraga kolm E-numbrit: lisaks E20-le veel E47 (Helsingborgist Rødbyhavni kaudu Lübeckisse) ja E55 (Helsingborgist Gedseri kaudu Kreekasse).

Rootsi

Rootsis kulgeb maantee E20 770 km ulatuses.
Enamasti on Rootsis maanteel kaks E-numbrit: tema osa Malmöst Göteborgini langeb kokku Kesk-Norra kaudu Nordkappi viiva maanteega E6 (280 km ulatuses) ja Örebrost Stockholmi (umbes 200 km) langeb kokku Stockholmi ja Oslot ühendava maanteega E18. 22 km ulatuses Södertäljest Stockholmini lisandub veel kolmaski E-number: E4, mis kulgeb piki Rootsi idarannikut.
Maantee Stockholmi läbiv osa Essingeleden on üks Skandinaavia kõige tihedama liiklusega teid. Seda läbib ööpäevas ligikaudu 160 000 sõidukit. Liiklusummikud on seal sagedased ja sadamasse sõitjad peaksid varuma pool tundi lisaaega ummikute jaoks. Tänapäeval rajatakse sinnakanti tunnelit, mis osa liiklusvoost enda kanda võtaks; selle tunneli nimi on Norra länken. See peaks valmima 2015 ja pärast seda hakkab E20 kulgema läbi selle tunneli.
Stockholmi ja Tallinna vahel sõidavad parvlaevad iga päev. Üks ots kestab 15 tundi. Laevad väljuvad Stockholmi sadamast, mis asub linna keskmest 5 km kirdes.

Eesti

Eestis asuv osa kattub E67-ga D-terminalist Viru väljakuni, kust edasi kattub Tallinna–Narva maanteega, mis on riigisisene maantee number 1. Eestis kulgeb maantee E20 212 km ulatuses.
Tallinna ja Peterburi vahet sõites tuleb Narvas ületada Eesti-Vene piir. Piiriületus võib kesta mitu tundi, võib ka üle päeva, samuti võib juhtuda, et järjekord puudub. Alates 2011. aasta augustist saab Narva ja Jaanilinna vahelist silda ületada ainult eelregistreerimisega. Niisugune kord on vastu võetud soovist liiklusvoogu kontrollida, aga järjekorrad eksisteerivad sellegipoolest.

Venemaa

Venemaal langeb maantee E20 kokku riigisisese maanteega A-180. See kulgeb Venemaal 103 km ulatuses.
Õigupoolest lõpeb E20 Krasnoje Selo piiril, kust Peterburi kesklinna jääb veel 35–40 km. Selleks saab kasutada maanteid M10, M11 ja M20.
Eesti Kodu-uurimise Selts

Eesti Kodu-uurimise Selts (harvem nimetatud ka Eesti Kodu-uurijate Selts; lühend: EKUS) oli 1939. aastal Eesti Teaduste Akadeemia juurde asutatud kodu-uurijaid ühendav selts. 
Aastal 1940 seltsi tegevus lõpetati, aastal 1990 selts taasasutati. Nõukogude perioodil jätkas sisuliselt seltsi tegevust Eesti NSV Teaduste Akadeemia juurde loodud kodu-uurimise komisjon.
2012. aasta lõpu seisuga oli seltsil 221 liiget.
Peeter Koppel

Peeter Koppel (sündinud 13. juulil 1976 Tallinnas) on eesti majandusanalüütik ja kolumnist, kes kommenteerib sageli Eesti meedias majandusteemasid, eriti finantsturgude käitumist ja seda mõjutavaid tegureid.

Haridustee

Aastatel 2000–2016 õppis Peeter Koppel Estonian Business Schoolis raamatupidamist ja finantsjuhtimist, kaitstes ärijuhtimise erialal algul bakalaureuse- (BBA) ja hiljem magistrikraadi (Executive MBA).

Töökäik

Aastatel 2006–2008 oli Koppel investeeringujuht ettevõttes Evli Securities AS ja aastatel 2006–2008 väärtpaberi- ja valuutamaakler Sampo Pangas.
Alates aastast 2008 kuni tänaseni töötab Koppel SEB Pangas privaatpanganduse strateegina, kus tema ülesandeks on varade investeerimine. Peamiselt vastutab ta investeerimisportfellide allokatsiooni ja tootlikkuse eest. Samuti on tema ülesandeks kommunikatsioon klientidega.
2000. aastal avaldas Äripäeva kirjastus toona Äripäeva börsitoimetuse ajakirjanikena töötanud Peeter Koppeli, Romet Kreegi ja Tõnis Oja koostatud raamatu "Raha kasvatamise raamat".
Korraldatud jäätmevedu

Korraldatud jäätmevedu (inglise keeles Organised waste disposal, vene keeles Организованный вывоз отходов) on olmejäätmete kogumine ja vedamine määratud piirkonnast määratud jäätmekäitluskohta või -kohtadesse kohaliku omavalitsuse üksuse valitud ettevõtja poolt. Lihtsamalt öeldes tähendab see seda, et omavalitsus määrab jäätmeveo piirkonnad, jäätmeveo teenustasu piirmäärad ja jäätmeveo tüüptingimused ning annab piirkonnas konkursi võitnud vedajale kolmeks aastaks jäätmeveo ainuõiguse. Ainuõiguse väljastamine vedajale tähendab, et konkreetses veopiirkonnas võib olmejäätmete kogumise ja äraveo teenust osutada üksnes ainuõiguse saanud jäätmevedaja ning teised jäätmevedajad ei tohi antud veopiirkonnas teenuseid osutada.

Korraldatud jäätmeveo eesmärk

Korraldatud jäätmeveo põhieesmärkideks on hoida keskkonda ning hõlmata jäätmekäitlusesse kõik jäätmetekitajad – ka need eramajad, suvilapiirkonnad ja väike-ettevõtted, kes seni ei ole veel jäätmeveoga liitunud. Seeläbi väheneb metsaaluste risustamine, avalike ja võõraste prügikastide (vale)kasutamine, nn prügijäneste tegevus, jäätmete ahjus ja lõkkes põletamine jms. Need kõik on illegaalsed tegevused ja kohati vägagi keskkonnavaenulikud. Korraldatud jäätmevedu annab igale elanikule ja ettevõtjale garantii, et tema olmejäätmeid käideldakse võimalikult keskkonnahoidlikult ning parima hinnaga.

Ajalugu

Korraldatud jäätmevedu kui süsteemne lahendus olmes tekkivate jäätmete kogumiseks ja veoks sätestati jäätmeseaduses juba 1998. aastal. Tõsi, siis kui võimalus, millega ei kaasnenud veel rakendamiskohustust. Korraldatud jäätmeveo täpsustatud tingimused sätestati 2004. aastal ning alates 2005. aastast muutus põhimõtte rakendamine kohustuslikuks kõigile vähemalt 1500 elanikuga omavalitsusele. Kohustusliku korraldatud jäätmeveo teenusega varustatud elanike osakaal peaks olema 94%. Jäätmeveo rakendamine on kohalikele omavalitsustele osutunud tõeliseks probleemiks, mistõttu 2009. aasta alguseks on see osakaal vaid umbes 55%. Aktiivsem konkursside korraldamine algas alles 2007. aasta teisel poolel, mil mitmed omavalitsused koostasid ühised alusaktid ning moodustasid ühised veopiirkonnad. 2009. aasta alguseks oli jäätmeveo konkurss välja kuulutamata veel 21 kohustust omaval omavalitsusel.

Korraldatud jäätmeveoga hõlmatud jäätmeliigid

Kohaliku omavalitsuse üksus korraldab oma haldusterritooriumil olmejäätmete, eelkõige prügi ehk segaolmejäätmete, nende sortimisjääkide ja olmejäätmete tekkekohas liigiti kogumisel tekkinud jäätmeliikide kogumise ja veo. Korraldatud jäätmevedu võib hõlmata ka teisi olmejäätmete liike või muid jäätmeid, kui see on vajalik õigusaktide nõuete täitmiseks või seda tingib oluline avalik huvi.
Kaukaasia

Kaukaasia on regioon Aasovi, Musta ja Kaspia mere vahel, kus asuvad Armeenia, Aserbaidžaan ja Gruusia ning Venemaa alad kuni Kuma-Manõtši nõoni põhjas. 
Piirkond seob omavahel Lähis-Ida ning Ida-Euroopa lauskmaad, jagunedes Põhja- ja Lõuna-Kaukaasiaks (ehk Taga-Kaukaasiaks), mis on üksteisest eraldatud Suur-Kaukasuse mäestikuga.
Kaukaasias elab rohkem kui 50 erinevat rahvast, kes räägivad seitsmesse erinevasse keelkonda kuuluvaid keeli. Seega on piirkond etniliselt ja keeleliselt üks maailma mitmekesisemaid.
Keelkondadest kolm – nahhi-dagestani, kartveli ja abhaasi-adõgee – on piirkonna põliskeelkonnad. Kartveli keelkond lahknes teistest üle 14 000 aasta tagasi, mis tähendab, et keeled on omavahel väga kauges suguluses .
Ašaltši Oki

Ašaltši Oki (udmurdi Ашальчи Оки, pärisnimega Lina Grigorjevna Vekšina; 4. aprill 1898 – 31. oktoober 1973) oli esimene udmurdi naisluuletaja.
Esimesed tema luuletused ilmusid 1918. aastal ajalehtedes Vil sin ja Gudõri. 1925. aastal ilmus luulekogu "Śjures durõn" ("Tee ääres") ja 1928. aastal Kuzebai Gerdi vene keelde tõlgitud luulekogu "О чём поёт вотячка" (”Millest laulab votjaki naine”).
1933. aastal loobus ta poliitilise tagakiusamise tõttu kirjanduslikust tegevusest.
1928. aastast alates töötas silmaarstina. Teise maailmasõja ajal oli rindekirurg. Pärast demobilisatsiooni 1946. aastal töötas Alnaši rajooni haiglas arstina.
Alnaši külas on avatud tema majamuuseum.
1994. aastal asutati Ašaltši Oki nimeline Udmurtia riiklik kirjandusauhind.

Isiklikku

Tema vend Ivan Grigorjevitš Vekšin (pseudonüümiga Aivo Ivi (1892–1963)) oli udmurdi kirjanik.
Gea Troska

Gea Troska (sünninimi Gea Reiman; 10. veebruar 1926 Tallinn – 17. jaanuar 2015) oli eesti etnograaf.
Ta lõpetas aastal 1950 Tartu Riikliku Ülikooli. Aastal 1974 kaitses ta väitekirja ja sai ajalookandidaadi kraadi.
Aastatel 1953–1960 töötas ta Tallinna Linnamuuseumis, 1960–1971 Eesti Riiklikus Vabaõhumuuseumis ja 1971–1996 Ajaloo Instituudis.

Isiklikku

Tema isa oli ühiskonnategelane Hugo Reiman.
Urbanus I

Urbanus I valitses 222–230. Ta oli 17. paavst.
Urbanus I sündis "Liber Pontificalise" järgi Roomas ja oli Pontianuse (või Pontiuse) poeg. "Liber Pontificalise" järgi sai ta ametisse 226. aastal ja oli ametis 8 aastat, 11 kuud ja 12 päeva.
Urbanuse ajal jätkus skisma Hippolytusega, kes kirjutas sel ajal oma teose "Philosophymena". Urbanust seostatakse püha Cecilia martüüriumiga, sest ta ristis "Liber Pontificalise" järgi Cecilia abikaasa Valerianuse ja tolle venna Tiburtiuse. Ta lasi ka Cecilia haua kohale ehitada kiriku. Urbanus I olevat elanud Via Appia lähedal koopas. "Liber Pontificalise" järgi andis ta korralduse valmistada armulaualiturgial kasutatavad esemed hõbedast ja ta laskis 25 titulaarkirikule valmistada hõbedast pateenid. Urbanus I olevat tunnustanud, et kirik omandab maiseid rikkusi.
Urbanusele omistatakse üks kiri, mis koostati arvatavasti tunduvalt hilisemal ajal.
Ta ordineeris 9 presbüterit, 5 diakonit ja 8 piiskoppi.
Urbanus I hukati kristliku traditsiooni järgi 23. mail 230, kui tal löödi pea maha ja ta maeti "Liber Pontificalise" järgi 25. mail Praetextatuse katakombides, teise versiooni järgi on ta maetud San Callisto katakombidesse. Teda austatakse katoliku kirikus ja õigeusu kirikus märtri ja pühakuna. Urbanus I mälestuspäev on 25. mai.

Urbanus I ja Eesti

Urbanus I mälestuspäev on eesti rahvakalendris tuntud urbanipäevana. Eesti vanarahva uskumuse järgi kaitseb Urbanus I tormi ja välgu eest.
Urbanus I on Urvaste kiriku ja Varbla kiriku kaitsepühak.
Seksound

Seksound on Eesti independent-muusika plaadifirma. 2004.a väikese sõpruskonna poolt asutatud Seksound on välja andnud albumeid sellistelt artistidelt nagu Pia Fraus, Honey Power, Ans. Andur, Shelton San, Bad Apples, Dreamphish, Imandra Lake, Mirabilia, Picnic, TPRI, Lack of Eoins, Popidiot, Wolfredt . 
2015. aasta alguses tähistas plaadifirma 10 tegevusaasta täitumist, korraldades sel puhul kontserdi ning andes välja Eesti indie-muusika kogumiku "Kohalik ja kohatu" järjekorras juba neljanda osa. Esimene sellenimeline kogumik ilmus aastal 2005.

Kohalik Kohatu

Seksound on välja andnud 4 Eesti indie-muusikat tutvustavat kogumikku Kohalik ja Kohatu. Neist esimene ilmus plaadifirma teise väljalaskena 2005. aastal. Teine kogumik ilmus aastal 2007, kolmas 2010 ja seni viimane Kohalik ja Kohatu ilmus 2015. aastal.
Harrison Ford

Lapsepõlv

Harrison Fordi ema Dorothy (õieti Dora Nidelman; 17. oktoober 1917 – 10. veebruar 2004) oli koduabiline ja ta isa Christopher Ford (õieti John William Ford; 20. november 1906 – 10. veebruar 1999) oli näitleja.

Rollid

Harrison Ford on mänginud Indiana Jonesi viies filmis: "Indiana Jones kadunud laeka jälil" (1981), "Indiana Jones ja hukatuse tempel" (1984), "Indiana Jones ja viimane ristiretk" (1989), "Noore Indiana Jonesi seiklused" (1993) ning "Indiana Jones ja Kristallpealuu kuningriik" (2008). Ta kehastas 36–58-aastast Jonesi, nooremat ja vanemat Jonesi kehastasid teised näitlejad.
Ta on mänginud Han Solot kolmes "Tähtede sõja" kinofilmis: IV seerias "Tähtede sõda" (1977), V seerias "Impeeriumi vastulöök" (1980) ja VI seerias "Jedi tagasitulek" (1983) ning telefilmis "Tähesõjad: Pühade eri" (1978). Arvatavasti teeb ta kaasa ka "Tähtede sõja" VII osas, mis eeldatavalt jõuab kinodesse 2015. aastal.

Autasud

Ford nimetati Oscari kandidaadiks parima meesnäitleja kategoorias 1985. aasta filmiga "Tunnistaja". Ta ei võitnud seda.
Ta nimetati Kuldgloobuse kandidaadiks parima meesnäitleja kategoorias neli korda: filmidega "Tunnistaja" (1985), "Moskiitorannik" (1986), "Jälitatav" (1993) ja "Sabrina" (1995). Ta ei võitnud neist ühtegi.