Naiskodukaitse Sakala ringkond

Sümboolika

Naiskodukaitse Sakala ringkond kasutab sümbolina lippu. Lipu kavandi töötas välja Priit Herodes. Helesinisel lipukangal paikneb valge Liiliarist, mis on ääristatud hõbedase kontuuriga. Risti keskel on sinisel sõõril Viljandimaa vapp – vasakule vaatav, tõstetud tiibadega hõbedane kotkas, kelle jalad ja nokk on kuldsed. Kotkas hoiab parema jalaga kuldse käepidemega hõbedast mõõka ning kotka rinnal on roheline kilp, millel on kolm ühest varrest võrsuvat kuldset viljapead. Lipukangast ääristavad hõbedased narmad. Vardaehiseks on hõbedane odaots, millesse on lõigatud riigivapi lõvid. Lipu helesinine taust on austusavaldus Teise maailmasõja eelsele Naiskodukaitse vormikleidile. Lipu õnnistamine toimus Viljandi Pauluse kirikus 24. veebruaril 2007 Eesti Vabariigi 89. aastapäeva ürituste raames.

Ajalugu

Esimesed Naiskodukaitse Sakalamaa ringkonna jaoskonnad tekkisid 1925. aasta sügisel. 6. septembril asutati Naiskodukaitse Suure-Jaani malevkonna staabi komando jaoskond, 10. septembril Naiskodukaitse Viljandi linna jaoskond. Need olid Naiskodukaitse Sakalamaa ringkonna vanimad jaoskonnad ning kandsid Kodukaitse ühingu nime. Naiskodukaitse eesmärgiks oli kaitseliidu abistamine tema ülesannete täitmisel, eriti sissetulekute muretsemisel, varustus-, toitlustus- ja sanitaarala korraldamisel ning liikmete ja noorsoo rahvusliku, vaimse ning kehalise kasvatuse eest hoolitsemisel. Iga üksus töötas omaette, puudus omavaheline kontakt.
27. novembril 1927 kutsus maleva pealik kapten Pekk kõikide Sakalamaa maleva üksuste juures töötavad naisüksuste esindajad Viljandisse kokku, tutvustas neid NKK ajutise põhimäärusega, pani ette valida Naiskodukaitse Sakalamaa ringkonna juhatus ning saadikud I Naiskodukaitse keskkogu koosolekule ja I Naiskodukaitse kongressile.
Ringkonna juhatuse esinaiseks valiti Erika Oskar (Viljandi jaoskonna esinaine) ja sekretäriks J. Reimann (Paistu jaoskonna esinaine). Juhatuse liikmeteks valiti: J. Põdra (Pilistvere jaoskonna esinaine), K.Tääker (Suure-Jaani jaoskonna esinaine), A. Saarepera (Suure-Kõpu jaoskonna esinaine). A. Saarepera perekondlikel põhjustel ametisse ei asunud ja nii tuli ringkonna juhatusel töötada järgmise keskkogu koosolekuni neljaliikmelisena. Samal juhatuse koosolekul registreeriti juhatusele seni teadaolevad jaoskonnad ja astuti nendega kontakti.
Veebruaris 1928 telliti Viljandis tegutsenud Numbergi trükikojast ringkonnale nurgastamp ja pitsat. 1934 kehtestati juhatuse liikmete vahel kindel tööjaotus ja seati ametisse osakondade juhatajad, varahoidjad ja arhivaar. Ametisse määrati malevkondade esinaised ja toitlustusjuhatajad ning koostati kodukorrad.
1928. aasta sügisel peeti teine ringkonnakogu koosolek, kus arutati Naiskodukaitse jooksvaid küsimusi. Samal koosolekul liigitati Naiskodukaitse töö abiorgani tööks ja rahvuskultuuriliseks tööks.
3.–4. aprillini 1929 korraldas Naiskodukaitse keskjuhatus esimese ringkondade esinaiste päeva Viljandis.
1930/31. aastal korraldas ringkond 500-kroonise loterii, mis oli esimeseks katseks hankida sissetulekuid. Seni oli ringkonna ainsaks sissetulekuks jaoskondade poolt ringkonna heaks makstud sissetulekute protsent ja juhuslikud sissetulekud (näiteks näitustelt saadud auhinnad).
1931. aasta tõi juurde uue ülesande Kodutütarde organiseerimise näol. Esimeseks Kodutütarde Sakalamaa ringkonna vanemaks valiti novembris 1932 E. Lillak. 1934. aasta sügisest alates juhtis Kodutütreid M. Koik. 1. detsembril 1937 oli Kodutütarde Sakalamaa ringkonnas 68 rühma 1573 kodutütre ja 86 vanemaga.
11. mail 1934 ringkonnakogu koosolekul tutvustas ringkonna esinaine koosolijaid esmakordselt Naiskodukaitse ülesandeks võetud erakorraliste aegade kohustustega toidupunktide ja haiglate organiseerimise, komplekteerimise ja varustamise alal.
3. juulil 1933 kutsuti kokku erakorraline ringkonnakogu koosolek. Sellel koosolekul valiti ringkonna auliikmeteks Naiskodukaitse esinaine Mari Raamot ja kolm Eesti suurnaist – Anna Haava, Miina Härma ja Aino Tamm.
1933/34. tegevusaastast alates peeti igal aastal vähemalt kaks jaoskondade esinaiste koosolekut. Nendel koosolekutel arutati Naiskodukaitse siseelu küsimusi.

Suvepäevad

Traditsiooniks kujunes ringkonna aastapäeva tähistamine suvepäevadega. Suvepäevi korraldati igal aastal eri malevkonna piires ja nende eesmärgiks oli liikmetevahelise tutvuse rajamine, ühtekuuluvuse süvendamine, tutvumine oma maakonna ilusamate kohtadega ning Naiskodukaitse päevakohaste teemade käsitlemine. Esimene ringkonna aastapäev-suvepäev peeti 1932. aastal Õisus. Järgmised suvepäevad korraldati Põltsamaal, Riidajas, Suure-Jaanis Lembitu linnusel ja Paistus.

Ringkonna arstid

1928. aasta kevadel määrati ametisse ringkonna nõuandearst dr E. Sutt. 1928/29. tegevusaastal moodustati Kaitseliidu Sakala maleva juurde sanitaartoimkond, mille koosseisu kuulusid Naiskodukaitse esindajatena ringkonna esinaine ja ringkonna nõuandearst. Kümne aasta jooksul korraldati 41 sanitaarkursust, mille tulemusena said ringkonnas väljaõppe peaaegu 207 samariitlast. 1929. aasta kevadel asutati ringkonna juurde apteegitarvete ladu ja seati ametisse rohuteadlane A. Lääts. Alates 1928. aastast on ringkonna arstideks olnud dr E. Sutt, dr A. Pükoff-Liller, dr Täht, dr Tiiu Maavere.

Esinaised

1934. aastal määrati Naiskodukaitse Sakalamaa Ringkonnas malevkondade NKK esinaised: Viljandi linna malevkonnas – R. Moks, Keskmalevkonnas – L. Luha, Paistus – S. Vaher, Pilistveres – S. Kukk, Põltsamaal – H. Puhk, Suure-Jaanis – M. Raudla, Tarvastus – H. Veske, Kolga-Jaanis – S. Maikalu, Suure-Kõpu üksikkompaniis – E. Tasane ja Suurtükiväe divisjonis – M. Veske.
Esimeseks ringkonna esinaiseks oli Erika Oskar (hilisem nimi Erika Oskar-Männik), kes juhtis ringkonda kuni 10. maini 1936 (lahkus NKK peasekretäriks nimetamise tõttu). 10. maist 1936 kuni 1. veebruarini 1939 oli ringkonna esinaise kohusetäitja Alide Tassa. 1. veebruarist 1939 oli esinaiseks M. Koik. Ringkonna juhatusse kuulusid: M. Koik, E. Tasane, I. Mägi, S. Kõrgesaar ja S. Vaher.
Liikmete arv ringkonnas 1. detsembri 1938 seisuga oli 1240.