Urbanus VI

Suur skisma

Urbanus VI läks peagi tülli kardinalide kolleegiumiga. Tema jõulise iseloomu tõttu lahkusid kardinalid üksteise järel Roomast. Paavst solvas Napoli kuninganna Giovanna I abikaasat Brunswicki Ottot. Selle sündmuse ning paavsti ja kardinalide vahel tekkinud kriisi tõttu tahtsid mitmed kardinalid paavsti kõrvaldada või koguni tappa, kuna teised soovitasid koadjuutorite ametissemääramist.
2. augustil 1378 avaldasid kardinalid Anagnis kirja, milles kinnitati, et aprillis toimunud konklaav oli kehtetu, kuna seda ei peetud sobivates tingimustes ja paavsti kutsuti tagasi astuma. 9. augustil teatasid kardinalid, et paavst on ametist tagandatud. 20. septembril valisid kardinalid Fondis ametisse Clemens VII, kes krooniti 31. oktoobril. Urbanus VI ja Clemens VII ekskommunitseerisid üksteist, mille käigus Urbanus kuulutati Clemensi poolt Antikristuseks.
Urbanus VI pooldajateks oli suurem osa Itaaliast, Inglismaa, Flandria, Saksamaa, Poola, Taani, Rootsi, Norra, Ungari ja Portugal. 1387 toetas teda Viterbo. Urbanus VI tuntuim toetaja oli Siena Katariina.
Aprillis 1379 lõid Urbanuse palgasõdurid Marino lahingus Clemensi vägesid ja samal kuul vallutasid Clemensi pooldajatelt Roomas tagasi Castel Sant’Angelo kindluse. Augustis 1387 kuulutas Urbanus VI Clemensi vastu ristisõja.

Suhted Napoliga

Napoli kuningriik oli Clemens VII toetaja, mistõttu Urbanus VI soovis Napoli läänistada oma onupojale Francesco Prignanole. 1380 ekskommunitseeris paavst Napoli kuninganna Giovanna I ja tunnustas kuningana Carlo Durazzot, kelle ta kroonis Roomas 1381 kuningaks. Oma onupoja nõudluste tõttu sattus paavst peatselt Carloga tülli, siirdus 1383 Aversasse, kus Carlo ta esmalt pidulikult vastu võttis, kuid siis 30. oktoobril 1383 vangistas. Kardinalide vahendustegevuse tulemusena suudeti paavst vabastada ja ta siirdus Nocerasse, kus ta pidi taluma halba kohtlemist Carlo abikaasa kuninganna Margherita poolt.
Samal ajal kavandasid mitmed kardinalid paavsti vastu kohtuprotsessi algatamist, et teda ametist tagandada, kuid paavst lasi 6 kardinali vangistada ja neid piinata ning nende varanduse konfiskeerida. Vandenõu tõttu ekskommunitseeris paavst Napoli kuninganna, põgenes koos vangistatud kardinalidega Barlettasse ja sealt Genovasse, kus 5 kardinali hukati. Kui Carlo 1386 suri, keeldus Urbanus VI tema leske kiriku osadusse võtmast, liikus detsembris 1386 Luccasse, septembris 1387 Perugiasse ja oktoobris 1387 Pisasse, kus kavandas sõda Napoli vastu, mis jäi raha puudusel teostamata. Oktoobris 1388 oli paavst taas Roomas.

Urbanus VI ja Eesti

21. detsembril 1378 Liivi ordu ordumeistrile saadetud kirjas nõudis Urbanus VI vastupaavst Clemens VII poolt Tartu piiskopiks määratud Albert Hechti vangistamist ning kinnipidamist. 25. augustil 1379 teatas Liivi ordu ordumeister paavstile, et Hecht oli suure rahasumma eest Tartust minema lubatud.
5. augustil 1379 ja 31. märtsil 1384 määras Urbanus VI Tartu, Ratzeburgi ja Havelbergi piiskopid Riia peapiiskopi konservaatoriteks. 25. augustil 1379 teatas Saksa ordu kõrgmeister Winrich von Kniprode paavstile ordu ja Tartu piiskopi vahelisest vaenust ning soovis paavstilt oma vennapoja Winrich von Kniprode õpingute toetamist Bologna ülikoolis tema doktorikraadi omandamisel.
1381 algul saatis Saare-Lääne piiskopkonna toomkapiitel paavstile palvekirja, kirjeldades Saare-Lääne piiskopkonnas valitsevat olukorda. 5. juulil 1381 saatis Urbanus VI kirja Riia peapiiskopile, milles nõudis Saare-Lääne piiskopi Heinrich III tapmises süüdistatud Saaremaa kanooniku Hermann Bolne karistamist.
19. augustil 1384 ekskommunitseeris Urbanus VI kõik isikud, kes olid sõja ettekäändel Riia peapiiskopkonnas ja Riia linnas rüüstanud kirikuid ja röövinud vaimulikke.

Suhted kiriku institutsioonidega

Urbanus VI kinnitas 1378 Londoni Saint Pauli katedraali nooremkanoonikute kolleegiumi privileege.
Ta keelas kardinal-protektoritel saada suveräänidelt kingitusi.
Benediktiinid
Urbanus VI tühistas Subiaco munkadel abti valimise õiguse ja keelas Subiaco abti määrata ametisse eluks ajaks.
Birgitiinid
Ta tunnustas 1379 birgitiinide tegevust.
Frantsisklased
Ta tagandas seoses toetusega vastupaavstile 1378 frantsiskaanide ordu generaalministri Leonardo Rossi ja määras tema asemele Ludovico Donato, kes aga osales paavsti vastu kavandatud vandenõus, tagandati ja hukati. Tema järglaseks määras Urbanus VI Pietro da Conzano ja seejärel Martino Sangiorgio.
Karmeliidid
26. aprillil 1379 andis ta karmeliitidele privileege.

Liturgilised otsused

Urbanus VI kavandas suuremaid reforme, et lihtsustada kardinalide eluviise ja vabastada kirikut ilmalike valitsejate sõltuvusest.
21. novembril 1378 tunnustas ta Inglismaal püha Anna mälestuspäeva tähistamist.
Ta kehtestas 11. aprillil 1389 reegli, mille alusel tähistati juubeliaastat iga 33 aasta järel.
Ta laiendas 6. aprillil 1389 kirikus tähistamiseks neitsi Maarja külaskäigu püha (heinamaarjapäev).

Mondovi piiskopkonna rajamine

Urbanus VI rajas 5. juulil 1388 Mondovi piiskopkonna Itaalias.
1387 saatis Poola kuningas Władysław II Jagiełło paavsti juurde Poznańi piiskopi palvega rajada Vilniuse piiskopkond.

Oikumeenia

1384 saatis Urbanus VI kirja Daulia patriarhile Nilusele.

Onupojapoliitika

Urbanus VI toetas oma onupoja Francesco Prignano tegevust.
Ta määras 1378 kardinaliks oma onupoja Francesco Moricotti Prignani Butillo. Tema sugulased Francesco Renzio, Marino Bulcani ja Pietro Tomacelli pühitseti kardinalideks.

Urbanus VI kultuuriloos

Urbanus VI rajas Heidelbergi ülikooli, mis avati 23. oktoobril 1385. 21. mail 1388 tunnustas ta Kölni ülikooli asutamist ja 1389 Erfurdi ülikooli asutamist. Ta lubas 20. veebruaril 1384 Viini ülikoolis avada teoloogia teaduskonna.
Kunstnik Sebastiano Conca on paavsti kujutanud 18. sajandil valminud maalil.

Surm

Urbanus VI suri Dietrich von Nieheimi (Theodericus Nyem) kroonika järgi Rooma paavstipalees 15. oktoobril 1389 muula seljast kukkumisel saadud vigastuste tagajärjel, kui oli varem kavatsenud siirduda raha koguma järjekordseks sõjaks ja maeti Rooma Peetruse kirikusse. Tema surma põhjusena on kahtlustatud ka mürgitamist.