Karantaania

Nime päritolu

Nimi Karantaania on eelslaavi päritolu. Sellel on kaks võimalikku etümoloogiat. See võib olla tuletatud kohanime tüvest carant-, mis lõppkokkuvõttes tuleneb eelindoeuroopa tüvest *karra, mis tähendab 'kivi või kalju', või see võib olla keldi päritolu ja tuleneb sõnast *karantos, mis tähendab 'sõber, liitlane'.
Selle slaavi nimi *korǫtanъ võeti ladina sõnast *carantanum. Kohanime Kärnten (sloveeni: Koroška < algslaavi *korǫt’ьsko) on ka väidetud olevat etümoloogiliselt seotud, tulenedes eelslaavi sõnast *carantia.

Territoorium

Karantaania pealinn oli kõige tõenäolisemalt Karnburg (sloveeni: Krnski grad) Zollfeldi lagendikul (Gosposvetsko polje), tänapäeva Klagenfurti linnast (Celovec) põhjas. Vürstkond paiknes tänapäeva Kärnteni alal ja hõlmas tänapäeva Steiermargi territooriumi, enamuse tänapäeva Ida-Tiroolist ja Pusteri orust, Lungau ja Ennspongau ringkonnad Salzburgis ning Ülem-Austria ja Alam-Austria lõunapoolseid osi. See hõlmas tõenäoliselt ka tänapäeva Sloveenia Kärnteni provintsi territooriumi. Vähesed säilinud ajaloolised allikad eristavad kahte eraldi Slaavi vürstkonda Ida-Alpides: Karantaania ja Krain. Viimane, mis ilmub ajalooürikutesse 8. sajandi lõpul, paiknes tänapäeva Sloveenia keskosas. See oli (vähemalt nime poolest) hilisema Kraini margi eelkäija.
Hilisema Karantaania riigi piirid, mis oli Karolingide ja selle järglase (Kärnteni margi 826–976), samuti hilisema Kärnteni hertsogkonna (aastast 976) feodaalse ülemvõimu all, ulatusid ajaloolisest Karantaaniast kaugemale.

Hertsogi ametissepühitsemine

Karantaania vürstkond on eriti tähelepanuväärne iidse rituaali poolest Karantaania hertsogite (või vürstide) ametissemääramisel, millist praktikat jätkati pärast Karantaania liidendamist hilisemasse Kärnteni hertsogkonda. Viimati viidi see läbi aastal 1414, kui Habsburg Ernst Raudne krooniti Kärnteni hertsogiks. Rituaal leidis aset Vürsti kivi (sloveeni Knežji kamen, saksa Fürstenstein) juures, mis oli iidne rooma postikapiteel Krnski gradi (nüüd Karnburg) juures ja teostati sloveeni keeles kolme vaba, omasuguste poolt valitud talupoja poolt, kes maa rahva nimel küsisid uuelt vürstilt tema terviklikkuse kohta ja meenutasid talle tema ülesandeid. Hiljem, kui Kärnteni hertsogkond langes Habsburgide kätte, oli idee, et see oli tegelikult rahvas, kellelt Kärnteni hertsog oma seaduslikkuse sai, aluseks Habsburgide nõuetele erilisele tiitlile ertshertsog.
Kärnteni hertsogite kroonimine koosnes kolmest osast: esiteks teostati Vürsti kivi juures sloveeni keeles rituaal; siis peeti missa Maria Saali (sloveeni Gospa Sveta) katedraalis; ja seejärel leidis aset tseremoonia Hertsogi tooli (sloveeni Vojvodski stol, saksa Herzogsstuhl) juures, kus uus hertsog andis saksa keeles vande ja kus ta sai ka seisuste poolt austusavaldusi. Hertsogi tool asub Austrias, tänapäeva Kärntenis, Zollfeldi orus, Klagenfurtist põhjas.
Tseremooniat kirjeldas esimesena kroonik Johannes Victorensis Meinhard II kroonimisel aastal 1286. Sellest on räägitud ka Jean Bodini raamatus Six livres de la République aastal 1576.

Ülestähendused hiliskeskaegses kirjanduses

Kroonik Fredegar märgib Karantaaniat kui Sclauviniat, Dante Alighieri (1265–1321) märgib Karantaaniat kui Chiarentanat. Sama nime kasutasid ka firenzelased, nagu poeet Fazio degli Uberti (u. 1309–1367), kuulus kroonik Giovanni Villani (u. 1275–1348) ja Giovanni Boccaccio (1313–1375), kes kirjutas, et Brenta jõgi algab Karantaania mägedest, maalt Alpides, mis eraldab Itaalia Saksamaast.

Keel

Algstaadiumis oli Karantaania slaavlaste keel sisuliselt ühisslaavi algkeel. Sloveeni keeleraamatutes ja teatmeteostes räägitakse mõnikord alpislaavi keelest (alpska slovanščina). Selle ühisslaavi iseloomu võib järeldada alpislaavlaste keelekontaktidest romaniseerunud põlisrahva riismetega, hiljem ka baierlastega. Omandatud eelslaavi kohanimed ja jõenimed ning nende järgnev foneetiline areng alpislaavi keeles, samuti baieri ülestähendused alpislaavi nimedest, ilmestasid alpislaavi keele iseloomu.
Alates 8. sajandist läbis alpislaavi keel rea järkjärgulisi muudatusi ja uuendusi, mis olid iseloomulikud lõunaslaavi keeltele. Jämedalt võttes 13. sajandil tekitasid need arengud sloveeni keele.