Nago-Torbole

Torbole

Torbole, 67 m üle merepinna, asub Baldo aheliku äärmises loodeosas ja moodustab Garda järvele amfiteatri. Järv, kunagi vaid kaluritele ja kaupmeestele kasulik, on endiselt kõige väärtuslikum ressurss üheskoos 2079 m kõrguse Monte Baldoga, mis oli kunagi näiliselt ammendamatu küttepuude ja ulukite varamu, kuigi nüüd on see haruldase, mõnikord isegi endeemse floora kaitsealune piirkond.

Nago

Torbole kohal asuvatel küngastel asub Nago. Nago kihelkonnakirik, San Vigilio, paikneb linna peatänaval. Praegune ehitis pärineb 16. sajandi lõpust, kuid esimene kirik ehitati arvatavasti varakristlikul perioodil. Seda on esmakordselt mainitud 1203. aastal dokumendis, mis seotud vaidlusega Nago rahva ja Trento piiskopi Konrad II von Beseno vahel. Dokumendis nimetatakse seda "kollegiaalseks" ja selle tähtsus sel ajal peab olema märkimisväärne.

Ajalugu

Venezia domineerimine (1440–1510) on ilmne vanas sadamas: tüüpiline tollimaja asetseb järveäärsel kail. Austria domineerimise ajal (1810–1918) kasvas turism Belle Époque ajal. Goethe, kes peatus siin septembris 1786, kirjeldas Torbolet lummusega ja imestusega. Sellest ajast alates on linn olnud kõikjal tuntud nagu armastatud siht kunstnikele ja maalijatele, kes on jätnud meile kohast suure ikonograafia. Kuigi Torbole oli piiril, on ta alati hoidnud teatud itaalia atmosfääri oma värviliste majadega, suurte katustega, mis katsid galeriisid ja sageli tüüpilisi rehepõrandaid majade ees. Torbole on tüüpiliselt järveline ja vahemereline, kuid piki mõnda kõrgemat tänavat muutub keskkond rohkem alpiinseks.
Küla klammerdub lubjakivikaljudele Monte Baldo äärmisel loodenõlval; see asub Sarca jõe suudme lähedal ja selle majad asuvad amfiteatrina väikese lahe ümbruses Monte Rocchetta ja Ledro Alpide ees.
Ala asustati eelajaloolisel ajal ja koloniseeriti keiserliku Rooma ajal; see moodustas kogukonna koos Nagoga, d'Arco krahvide lossiresidentsiga. 1439. aastal toimus Torboles erakordne sündmus Milano ja Venezia vahelise Kolmanda Lombardia sõja (1438) ajal. Venezia domineeris järve idakaldal (Riviera). Garda järvel ülemvõimu saavutamiseks ja Venezia palgasõduri Erasmo da Narni, hüüdnimega Gattamelata, aitamiseks Brescia vabastamisel Milano piiramisrõngast transportisid veneetslased 25 paati ja 6 galeeri Aadria merelt Adige jõge pidi üles kuni Mori sadamani. Siin pandi paadid käte ja härgade jõul vankritele, viidi edasi Loppio järvele ja lasti lõpuks Monte Baldo nõlva pidi Torbole juures Garda järvele. See tegu läks maksma 240 härga ja 15 000 tukatit. 1440. aasta aprillis purustas väike Venezia laevastik Visconti laevastiku ja vallutas Riva del Garda.
Torbole oli isegi 15. sajandil peatuspaik Euroopa reisijatele, kes tulid Atesina teed pidi Saksamaalt Itaaliasse. Michel de Montaigne külastas Torbolet 1580. aastal. Goethe saabus Roveretost siia 12. septembri pärastlõunal 1786, neli päeva pärast Brenneri mäekuru ületamist. Goethe oli 37-aastane ja puutudes kokku Garda järve sinise avarusega ja hõbedaste oliivisaludega, koges ta esmakordselt klassikute poolt ülistatud koha mahedat kliimat, ja uskus olevat saavutanud õnne. Isegi Brescia Cesare Arici, idülliline maaelu luuletaja, innustus "kalarikkast Torbolest". Küla erakordselt maaliline ilme ahvatles mitut saksa romantismi ja maailma hilisromantismi maalijat. Näiteks maalikunstnik Hans Lietzmann ostis suure oliivisalu järve kaldal (Hotel Paradiso taga) ja avas aktikunsti kooli; palju andekaid maalijaid õppis selles koolis. Tegelik turismikeskus arenes eelmise sajandi teisel poolel vanast kalurite, talupidajate ja mägironijate külast hooajaliseks tervisekuurordiks Euroopa reisijatele, nagu naabruses olevad Riva ja Arco.
Praegu on see kuurortlinn Nago-Torbole valla keskus ja paikneb ümber väikese lahe järve idakaldal. Nagost tulev rahvas, laskudes järveni piki järsku juuksenõelakurvilist teed, võib imetleda selle ilu. Kalda lähedale koondatud majakatused paistavad välja põldude rohelusest ja tekitavad kromaatilise kontrasti Garda järve veega, mis peegeldab sügavsinise taeva tonaalsust.

Püha Andrease kirik

Ei tasu vaeva peljata, et minna üles Püha Andrease kirikuni, mis paistab üle Torbole vanema osa: autasuks saab muljetavaldava vaate kaemuse ja sügavalt müstilise õhkkonna, mis kutsub külalisi mäletama ja palvetama. Püha Andrease kirikut, kuigi üsna tagasihoidlikku, peetakse Torbole elanike poolt kalliks, sest see on nende ajaloo ilmalik tõestus. Pühendumus apostel ja kalamees Andreasele näitab templi iidset päritolu. Kirikut on esmakordselt dokumendis mainitud aastal 1175. 1183. aastal määras paavst Lucius III (itaalia: Lucio) selle koos ümbritseva oliivisaluga tsistertslaste ordu Püha Lorenzo abtkonnale Trentos. 1497. aastal anti mõned kiriku omandused preestri toetuseks, kes hoolitses Torbole kogukonna eest. 1741. aastal loodi Torbole abivaimuliku koht ja 1839. aastal pühitseti kirik ametlikult.

Arhitektuur

Pärast laastamist Prantsuse vägede poolt 1703. aastal ehitati kirik uuesti üles hilisbarokkstiilis, kuid mõned arhitektuurilised elemendid taastati. See on tõestatud transepti kahe kivikaare alusesse raiutud kuupäevadega. Kunstilisest vaatepunktist kõige tähtsam töö kogu kirikus on altaritükk apsiidis. See kujutab endast Püha Andrease märtrisurma ja see on Verona kunstniku Giambettino Cignaroli (1706–1770) meistriteos. Kõigi tegelaste maalil, keda on tõesti üksikasjalikult ja tõepäraselt kujutatud, modellideks on võetud mõned Torbole elanikud. Kiriku järvepoolsel seinal on maalitud vertikaalne päikesekell ja vastasküljel on väike kalmistu. Püha Andrease kihelkonnakirik on jaotatud kolmeks lööviks ja sellel on ilus puidust koor. Oluline element on 18. sajandi lõuend, mille tegi Giambettino Cignaroli ja mis kujutab Püha Andrease ohvrit.

Goethe reis

1786. aasta suve lõpus peatus Goethe oma reisil Torboles, jättes oma kirjadesse sellest kohast igatseva ja kirgliku pildi, mis on endiselt parim viis reklaamida kuurorti suurele arvule Saksa külalistele. Torbole turismimagnetite hulka kuuluvad mälestustahvel ja Goethe pilt, mis asuvad Goethe peatumiskohaks olnud hoone arkaadil. Järve ääres on ka Goethe büst.

Penede loss

18. sajandil purustatud Penede loss on tänapäeval varemetes. Seda omasid Arco ja Castelbanco krahvid ning Veneetsia vabariik.

Marmitte jääaja kaevud

Elementi, mis erutab loodusteadlasi ja geolooge, saab imetleda serpentiinteel, mis tõuseb Nagosse: niinimetatud hiiglase pott (itaalia: Marmitte dei Giganti), mis kujutab endast käegakatsutavat jääaja tõendit erodeerivast fenomenist, mis toimus, kui laiad liustikud katsid territooriume. Niinimetatud Marmitte ei ole midagi muud, kui aukuvajunud jääaja kaevud, tekkinud kividest ja liustikust, kiirest pöörlemisest, kõrgematest kihtidest alla tulevast detriidist.

Gastronoomiline traditsioon

Kohalik gastronoomiline traditsioon põhineb Trento provintsi lihtsa toidu mõnel tüüpilisel elemendil nagu polenta ja ulukiliha. Ometigi on järve lähedus rikastanud Torbole ja Nago söögilaudu tõeliselt maitsvate kaladega, nagu forell, haug, ahven, siig ja paljud teised. Peale selle soosib mahe kliima oliivipuude kasvatamist (tõenäoliselt kõige põhjapoolsemalt Itaalias), mis annavad tõeliselt puhast õli, aromaatset, kuid õrna toidule, mille sisse see läheb. Mis on maitsev puuvili? Harilik viigipuu, ida isegi Goethe palju hindas, ploomipuud, virsikupuud, õunapuud... Kogu see puuvili on Alto Garda mikrokliimas parimal viisil kasvanud ja on omandanud tõesti erilise, isegi ainulaadse maitse.
Mõelge tuntud broccoli di Torbole (Brassica oleracea var. botrytis) peale. Seda sorti lillkapsas või roheline lillkapsas toodi Veronast sisse umbes 18. sajandi keskpaigas. Torbole ja Santa Massenza maapiirkonnad osutusid ideaalseks kasvupaigaks, mis erinevad ülejäänud Trentino piirkonnast. Suures kapsaste perekonnas muutus broccoli di Torbole oma kasvurühmas eraldi sordiks, sest aja jooksul kaotas see mõned omadused ning omandas täiustatud ja peene maitse. Pärast iduetappi kasvab see kiiresti ja ilma erilise hooleta, kuid seda tuleb sageli kasta. Küpsus algab novembri alguses ja lõpeb aprillis. Sellel on väike eeldatav saak, 30 000 pead aastas.

Torbole purjetamisklubi

Torbole purjetamisklubi sündis aastal 1964 ja praegu on seal 300 liiget. See on üks kõige tähtsamaid ja kuulsamaid klubisid nii Itaalias kui ka Euroopas. Kõiki tema regatte loetakse rahvusvahelisteks olümpiavõitjate ja täielike rahvusmeeskondade pideva osaluse tõttu. Sellise edu saladusi tuleb kindlasti otsida Torbolest, kus on pidevad tuuled ja kadestamisväärne asukoht, kuid ennekõike organisatsioonist, mis kõigi arvates on alati veatu.

Torbole purjelauaklubi

Torbole purjelauaklubi sündis aastal 1979 ja praegu on seal 250 liiget, nende seas meistrid Cantagalli, Comerlati, Moretti, Sensini. See paikneb villas Torbole kesksel rannal. Klubi aitab tõepoolest kaasa purjelauasõidu ülemaailmsele kuulsusele Garda järvel, kus kalender on täis rahvuslikke ja rahvusvahelisi võistlusi (nagu elukutseliste maailma karikavõistlused aastatel 1988, 1992 ja 2006). Torbole purjelauaklubi on Itaalia ja Euroopa meistrite tavaline kohtumispaik ja see on arvatavasti kõige paremini tuntud järveklubide seas.