google/wiki40b huggingface dataset:
Sandbostel

Ajalugu

Sandbostel kuulus 1180. aastal rajatud vürstlikku Bremeni peapiiskopkonda. 1648. aastal muudeti vürstlik peapiiskopkond Bremeni hertsogkonnaks, mida valitseti esialgu personaalunioonis Rootsi krooniga – mille katkestas Taani okupatsioon (1712–1715) – ja 1715. aastast Hannoveri krooniga. 1807. aastal annekteeris üürike Vestfaali kuningriik hertsogkonna, 1810. aastal annekteeris selle Prantsusmaa. 1813. aastal anti hertsogkond tagasi Hannoveri kuurvürstkonnale, mis – pärast Hannoveri kuningriigiks ülendamist 1814. aastal – liidendas hertsogkonna reaaluniooni ning hertsoglikust territooriumist, sealhulgas Sandbostelist, sai uue 1823. aastal loodud Stade regiooni osa.
1932. aastal, ülemaailmse majanduskriisi ajal avas Hannoveri Evangeelne Luterlik Kirik laagri töötutele üksikutele, kes töötasid Sandbosteli lähedal avalikel töödel (teetööd, maaparandus).
1939. aastal muudeti vahepeal natside ametiühingu Reichsarbeitsdienst poolt üle võetud Sandbosteli laager sõjavangilaagriks Stalag X-B ja tsiviilisikutest vaenulike välismaalaste interneerimislaagriks. 1945. aastani käis laagrist läbi umbes miljon kinnipeetavat. Surmade arvu hinnangud varieeruvad 8000 ja umbes 50 000 vahel. Immenheimi kaubanduskeskuses on veel mõned algsed laagrihooned. Kalmistu, kuhu on ühishaudadesse maetud mitu tuhat kinnipeetavat, asub kohe linnast väljas. Siin on neile mälestusmärk.
Rämeda poolsaar

Rämeda poolsaar (Remda poolsaar) on poolsaar, mis lahutab Peipsi järve Pihkva järvest.
Poolsaar asub Pihkva oblastis.
Poolsaarel asub Rämeda keeluala.
Vene Üliõpilaste Selts

Vene Üliõpilaste Selts on 1921. aastal asutatud (taasasutatud 1991) ning Tartus (ka: nimetatud ka: Tartu Ülikooli Vene Üliõpilaste Selts) ja Tallinnas tegutsev üliõpilasorganisatsioon.
Jõulutäht

Jõulutäht ei ole mürgine

Levinud arvamuse kohaselt on jõulutäht mürgine. See ei ole tõsi. See arvamus võib tuleneda sellest, et jõulutäht kuulub piimalille perekonda, kus on tõepoolest mürgiseid taimi. See väärarusaam hakkas levima 1919 linnalegendi abil, mille järgi kaheaastane laps olevat surnud pärast jõulutähelehe ärasöömist. 20-kilone laps peaks mürgituse saamiseks sööma mitusada taimelehte, aga nende ebameeldiva maitse tõttu on see ebatõenäoline. 
Kuigi jõulutäht pole mürgine, pole see siiski ka toidutaim. Lateksi suhtes allergilistel inimestel võib see põhjustada allergilisi reaktsioone ja niisugused inimesed ei tohiks jõulutähte kasvatada. Taim võib nahka või kõhtu kergelt ärritada, taimelehtede söömine suures koguses võib põhjustada nohu või oksendamist. Kui taimemahl silma satub, võib see muuta ajutiselt pimedaks.
Johann von Michelsohnen

Tegelaskujuna

Kirjanik Jaan Kross on kirjutanud novelli "Michelsoni immatrikuleerimine", mis esitrükis ilmus 1971 sarjas "Loomingu Raamatukogu".
 Novelli peategelane, esimene eestlasest kindral Johann Michelson, võtab rüütelkonda immatrikuleerimise tseremooniale kaasa oma talupoegadest vanemad, aadlike šokeerimise või enda eneseuhkuse taastamise eesmärgil.
Samanimelises, 23. novembrist 1983 kuni 1984 17 korda etendunud, Raivo Trassi teksti- ja lavaseades mängitud Rakvere Teatri lavastuses esines nimiosas näitleja Feliks Kark.

Isiklikku

Johann von Michelsohnen oli kaks korda abielus. Esimene abikaasa, vabapreili Margarethe Elisabeth Wilhelmine Igelström (sünd.1745) oli Liivimaa maamarssali, Kärevere ja Laeva mõisaomaniku Gustav Heinrich Igelströmi (1695–1771) ja Ledurga-Turaida kihelkonna Lode (ka Laiciema; saksa Lohdenhof või Layzeem) mõisast pärit Elisabeth von Albedylli tütar, ning sõjaväelase krahv Otto Heinrich Igelströmi (1737–1823) õde.

Nende tütar suri lapseeas.
Pärast lahutust abiellus Wilhelmine major Jassinskiga, ning Johanni teiseks abikaasaks sai 8. jaanuaril 1781 Charlotte Helene von Rehbinder (1764–1835, 1804 annetati Püha Katariina ordeni väike rist), Kavastu mõisaaomaniku, kindralleitnandi ja Nižni Novgorodi kindralkuberneri Reinhold Johann von Rehbinderi ja Taagepera mõisast pärit Wilhelmine Helene von Stackelbergi tütar. Teadaolevalt sündis neil neli last: poeg Georg (1791–1817) ning tütred Katharina, Helena ja Elisabeth.
Aisopos

Aisopos (vanakreeka keeles Αἴσωπος, 6. sajand eKr) oli Vana-Kreeka kirjanik, kellele on omistud palju tuntud valme.
Aisoposest on vähe teada, tema kirjutisi pole säilinud. On kaheldud, kas ta üldse olemas oli.

Elulugu

Aristoteles annab tema sünniajaks aasta 620 eKr. Tema väitel sündis Aisopos Mesembrias. Phaedrus paigutab ta sünnikoha Früügiasse. Callimachus nimetab teda Aisoposeks Sardisest. Maximus Tüürosest nimetab teda Lüüdia targaks  Aisopos sündis orjana.
Selles on aga kõik autorid ühel nõul, et suurema osa oma elust veetis Aisopos Samosel. Ta esimeseks isandaks oli Xanthus, teiseks aga Iadmon. Iadmon vabastas ta, kuna Aisopos aitas oma tarkusega kohtus tema rikast ja mõjukat sõpra. Seejärel rändas ta ringi, kuni jõudis Kroisose õukonda. Sealt saadeti ta mitmele diplomaatilisele missioonile, kus ta pidi lepitama Kreeka linnriikide omavahelisi tülisid. Aisopos olevat nii kohtunud Korintoses Periandrosega ja Ateenas Peisistratosega.
Herodotose järgi tapsid Aisopose Delfi elanikud tema viimasel diplomaatilisel missioonil. Ben Edwin Perry jõudis aastal 1965 järeldusele, et raskuste tõttu Aisopose oletatava surmaaja ühildamisel Kroisose elulooga ja Kreeka üldise ajalooga, et nii Aisopose elu- kui ka surmalugu on legendid ja puuduvad igasugused viited tema elule ning olemasolule. Hilisemad uuringud on aga selle perioodi kronoloogiat täpsustanud ja Aisopose eluloos kujutatud sündmuste vahel reaalsed vastuolud praktiliselt puuduvad, erandiks on vaid Aisopose visiit Ateenasse.

Aisopose elulood

Esimene Aisopose elulugu pandi kirja II sajandil, selle autor pole aga teada. Seda teost peetakse tänapäeval ilukirjanduslikuks, ja pea ainuke väide, mida teised antiikaja autorid kinnitavad, on see, et Aisopos pani oma valmid kirja. See elulugu levis aga varem rahvasuus mitme erineva versioonina ja pärineb ilmselt I sajandist, mistõttu selle eluloo eri variandid erinevad ja on kohati omavahel ka vastuolus. Tänapäeval säilinud eksemplarides on lõike, mis pärinevad ka IV sajandist. Selle kohaselt sündis Aisopos Samosel, oli algselt tumm ja omandas kõnevõime pärast seda, kui oli aidanud Isise preestrinnat.
Sellele eluloole tugineb suuremalt jaolt ka XIV sajandi alguses koostatud Aisopose elulugu, mille autoriks on Maximus Planudes. Planudes paigutab aga Aisopose sünnikoha Etiooopiasse, tuletades selle tema nimest. Ka seda elulugu (ja seal esinevat Aisopose välimuse kirjeldust) peetakse tänapäeval ilukirjanduslikuks.
Esimese katse Aisopose tõelist elulugu kirja panna tegi aastal 1632 M. Claude Gaspard Bachet de Mezeriac. Hilisemad uuringud on tema tööle suutnud lisada vaid pisidetaile.

Looming

Aisoposele omistatud valmid on lühikesed lood, mille tegelasteks on enamasti inimesetaoliselt käituvad ja kõnelevad loomad ning sisu konstrueeritud lihtsa õpetusiva esitamiseks.
Aisopose valmidest on tuntumad näiteks lugu rebasest ja hapudest viinamarjadest, kilpkonna ja jänese võidujooksust, töökast sipelgast ja kergemeelsest rohutirtsust ning põhjatuulest ja Päikesest.
Valgjärv (Vologda oblast)

Valgjärv ehk Beloje järv (vepsa Vaugedjärv, soome Valkeajärvi, vene Белое озеро) on järv Venemaal Vologda oblastis.
Järv on ümara kujuga ja selle läbimõõt on kuni 43 km. Järve pindala on 1290 km² ja on seega Euroopas 7. järv. Järve keskmine sügavus on 4,5 m ja maksimaalne sügavus 20 m.
Järve suubub üle 60 jõe ja oja. Välja voolab ainult Šeksna jõgi, mis omakorda suubub Volgasse. Seega kuulub Valgjärv Kaspia mere valglasse.
Ühing Teadus

Ühing Teadus oli Eesti NSV ajal tegutsenud organisatsioon (ühing).
Ühing asutati 1947. aastal nimega Eesti NSV Poliitiliste ja Teadusalaste Teadmiste Levitamise Ühing (Eesti NSV PTTLÜ). Aastatel 1963–1990 kandis nime Eesti NSV Ühing Teadus. Ühingul oli oma keskorganisatsioon, kohalikud osakonnad ja sektsioonid. 1960. aastatel asutas ühing mitmeid rahva- ja kultuuriülikoole. Ühing korraldas loenguid ja andis välja kirjandust. Ühing lõpetas tegevuse 1990. aastate alguses.
Roosa Jakobi kogudus

EELK Roosa Jakobi kogudus on luterlik kogudus Vana-Roosas. Kogudus tegutseb Roosa Jakobi kirikus.
Kogudus kuulub Võru praostkonda.
Koguduse hooldajaõpetaja on Mait Mölder. Juhatuse esimees on Marika Parv.
Martin Libene

Martin Libene VR II/3 (21. märts 1889 Vaivara – 3. märts 1919 Alsvigi mõisa lähistel) oli eesti näitleja. 
Lõpetas 1915 Moskvas Aleksei Sõjakooli.
Võttis osa I maailmasõjast, kus oli Läänerindel esialgu kompanii- ja hiljem pataljoniülem.
Sai 1917 Smorgoni all käest haavata ning tuli kodumaale end ravima. Martin Libene tegeles juba Vaivaras elades teatriga ja jätkas seda Tartu perioodil, kus esines suure eduga. 
Vabadussõja puhkedes astus 13. jaanuaril 1918 Eesti Tagavarapataljoni. Sai 18. novembril 1918 Tartu Vabatahtlike Pataljoni ülemaks. 
Libene hukkus 3. märtsil 1919 lõhkeva kuuli läbi Alsvigi mõisa juures Lätimaal. Martin Libene maeti sõjaliste auavalduste saatel Tartus Peetri kalmistule. 1935. aastal paigaldati tema hauale mälestusmärk.
Tema tegevust Vabadussõjas märgib Vabadusristi II liigi 3. järk.
Darriwili lade

Darriwili lade on ordoviitsiumi ladestu alamordoviitsiumi ladestiku  globaalne ja kohati ka  regionaalne kronostratigraafiline üksus (lade). Seda hakkas esimesena eristama Thomas Sergeant Hall aastal 1899. Lade on nime saanud Darriwili kihelkonna järgi, mis asub Victoria osariigis Granti maakonnas. Lademe alumist piiri määratleb  graptoliit Undulograptus austrodentatus '​e esmakordne ilmumine  Huangnitangi piirpaljandis Changshani linna lähistel Zhejiangis, lademe ülempiiri märgib graptoliit Nemagraptus gracilis '​e esmakordne ilmumine Sularpi ojasängi piirpaljandis Fågelsångsdaleni looduskaitsealal Rootsis (tegemist on regionaalses geokronoloogias üleminekuga Uhaku lademe kivimitelt Kukruse lademe kivimitele). 
Darriwili lade lasub Dapingi lademel ja see lamab Sandby lademe all. Lademe vanus on 468,1...460,9 miljonit aastat. Eestis vastavad sellele Kunda, Aseri, Lasnamäe ja Uhaku lade. Lisaks loetakse regionaalses stratigraafias Darriwili lademesse kuuluvaks Napa kihistik, Miorõ kihistu ja Rokiškise kihistu.
Suurbritannia regionaalses stratigraafias vastavad Darriwili lademele Aberreiddy lade ja Llandeilo lade, Siberis Vihhorevi lade, Muktei lade, Volgino lade ja Kirenski-Kudrino lade ning Vahemere ja Põhja-Gondwana piirkonnas Oretania lade ja Dobrotivi lademe alumine osa. Hiina ja Austraalia regionaalne stratigraafiline skeem kasutavad nimetust Darriwili lade.
Darriwili lademe moodustumise ajast pärinevad esimesed maismaataimede eosed.
Austraalia regionaalses stratigraafias lasub Darriwili lade Yapeeni lademel ja see lamab Gisborni lademe all. Austraalia lademete süsteem on kasutusel ka Uus-Meremaa Permile eelnevas geokronoloogias. Austraalias moodustusid sellel perioodil valdavalt kildad ja graniit.
Hiina regionaalses stratigraafias lasub Darriwili lade Dapingi lademel ja see lamab Neichiashani lademe all.
Adeele

Adeele on naisenimi.
2019. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 351. naisenimi. 1. jaanuari 2019 seisuga oli Eestis eesnimi Adeele 392 naisel.
Leo-Henn Humal

Vaadake ka

Leo-Henn Humal ETISes https://www.etis.ee/CV/Leo-Henn_Humal/est
Eesti Rahva Muuseum

Ajalugu

Muuseum loodi 1909. aastal Tartus eesti esemelise ja vaimse kultuuripärandi säilitamise, eksponeerimise ja uurimise tarbeks. Üks muuseumi rajajatest oli Oskar Kallas. Muuseumi kogudes on üle miljoni säiliku, sealhulgas esemed, fotod, joonised, arhiivimaterjalid ja filmid. Muuseumis on esinduslik kogu eesti rahvarõivaid.
Pärast asutamist ajutiselt Gildi tänaval asunud Eesti Rahva Muuseum kolis 1922. aastal Raadile, varem Liphartitele kuulunud Raadi mõisa peahoonesse. 1923. aastal avati seal esimene püsinäitus.
1944. aastal sai Raadi mõisahoone tulekahjus kannatada ja ala jäi Nõukogude okupatsiooni lõpuni Nõukogude armee käsutusse.
Muuseum kolis endisse kohtumajja (vt Eesti Rahva Muuseumi peamaja) Veski tänaval. Muuseumi juurde loodi ka arhiivraamatukogu, mis 1940. aastast läks Riikliku Kirjandusmuuseumi (praegu Eesti Kirjandusmuuseum) koosseisu. Eesti Rahva Muuseum nimetati ümber Eesti NSV Riiklikuks Etnograafiamuuseumiks.
17. aprillil 1988 toimus Raadil Tartu muinsuskaitsepäevade raames Raadi vabastamist ja Eesti Rahva Muuseumi taastamist Raadi mõisas nõudva rahva ekskursioon, mis muutus hiljem meeleavalduseks. Kuna Raadi ala kuulus Nõukogude Liidu sõjaväele, siis jälgisid muinsuskaitsjate tegevust relvastatud sõjaväelased. Väeosa ülem Džohhar Dudajev keelas rahvast tulistada.
Muuseumi kogud asusid eri hoonetes Tartu linnas, muuseumi hoidlateks olid näiteks Pauluse kirik Riia tänaval ja Püha Aleksandri kirik Sõbra tänaval. Aastal 2000 hakati Raadile ehitama hoidlakomplekse, mis valmisid 2004. aastal.
Eesti Rahva Muuseumi nimi taastati 1988. aastal. 1993. aastal toimus esimene konkurss Eesti Rahva Muuseumi uue hoone projekti saamiseks, asukohaga Toomemäel, Uue Anatoomikumi naabruses Tartu kesklinnas, võidutööks valiti Ra Luhse ja Tanel Tuhali ideekavand "Põhja Konn". Projekt ei teostunud.
1994. aastal avati endises Tartu raudteelaste klubi majas Eesti Rahva Muuseumi näitusemaja ja teine püsiekspositsioon "Eesti. Maa, rahvas, kultuur". Asutati ka Eesti Rahva Muuseumi Sõprade Selts, milles on tänaseks üle 1000 liikme nii Eestist kui ka välismaalt.

ERM-is toimunut

2004. aastal toimus esimene antropoloogia- ja dokumentaalfilmidele keskendatud Tartu visuaalse kultuuri festival "Maailmafilm".
2009. aastal tähistas Eesti Rahva Muuseum oma 100. juubeliaastat. Selle raames andis Eesti Pank välja kodarraha ja Eesti Post juubelimargi. Avati juubelinäitus "Rahva muuseum. ERM 100", toimus rahvusvaheline aastakonverents.
14. aprillil 2009 tähistati esimene kihelkonnapiir Tartu-Maarja ja Võnnu vahel. Toimus suuraktsioon "Kingi muuseumile päev oma elust!".
2018. aasta 24. novembril tunnustati Jakob Hurda saalis aasta parimaid hiiesõbralikke tegusid.
Erna Visk

Erna Visk (4. mai 1910 Pärnu – 20. aprill 1983) oli Eesti NSV partei- ja riigiaparaadi töötaja.
Ta sündis aastal 1910 Pärnus töölisperekonnas. Oma tööalast tegevust alustas ta aastal Leningradis aastal 1927 tehases "Elektropribor" laboritehnikuna. Seejärel õppis ta Semjon Budjonnõi nimelises Sõjaväe Elektrotehnika Akadeemias. Aastatel 1939–1947 oli ta juhtival kohal Tšuvaši ANSV Riiklikus Plaanikomitees.
Aastast 1947 elas ta Eestis, töötades mitmetel juhtivatel ametikohtadel: Pärnu Linna TSN Täitevkomitee plaanikomisjoni esimehena, EKP Valgamaa Maakonnakomitee sekretärina ning EKP Kilingi-Nõmme Rajoonikomitee esimese sekretärina. Aastatel 1952–1953 oli ta EKP Pärnu Oblastikomitee sekretär. Aastatel 1953–1958 oli ta EKP Paide Rajoonikomitee esimene sekretär. Aastatel 1958–1964 oli ta Eesti NSV sotsiaalkindlustuse minister, misjärel ta siirdus pensionile.
Ta oli korduvalt valitud EKP Keskkomitee liikmeks ja ta oli Eesti NSV Ülemnõukogu III ja IV koosseisu saadikuks.
Erna Visk suri 20. aprillil 1983 ja ta maeti 26. aprillil 1983 Metsakalmistule.

Isiklikku

Tema isa Jüri Visk oli II Riigikogu liige (Töörahva Ühise Väerinna ridades).
Itaallased

Itaallased (endanimetus italiani) on romaani rahvas Apenniini poolsaarel ja selle lähedastel saartel, Itaalia põhirahvastik. Kõnelevad itaalia keelt. Kogu maailmas elab hinnanguliselt 75–80 miljonit itaallast. Itaalias elab ligikaudu 56 miljonit itaallast (92,5% elanikkonnast). Suurim itaallaste rahvusrühm väljaspool Itaaliat asub Ameerika Ühendriikides, kus neid elab hinnanguliselt 8,5–15 miljonit. Suhteliselt palju itaallasi elab ka Argentinas (1,35 miljonit).
Itaallased on kujunenud välja itaalikute hõimudest, kellega segunes etruske, kelte ja 5.-6. sajandil sissetunginud germaani hõime. Lõuna-Itaalias sulandus itaallaste hulka ka kreeklasi ja araablasi. Kultuurilised erinevused Põhja- ja Lõuna-Itaalia asukate vahel on märgatavad. Traditsiooniliselt on levinud katoliiklus. 19. sajandi lõpust alates algas itaallaste väljaränd (esmajoones Ameerika Ühendriikidesse).
Karklėnai

Ajalugu

Karklėnais asusid esimesel aastatuhandel kaks linnamäge. Asulat mainitakse esimest korda XVI sajandil. Sealse mõisa kohta on teada, et aastal 1499 läks seni Žukidele kuulunud mõis Szemetite valdusse. Aastal 1767 ehitati sinna esimene puidust kirik. XIX sajandi teisel poolel sai Karklėnaist alev.
Pärast Teist maailmasõda tegutsesid alevi ümbruses Leedu metsavennad. Nõukogude ajal oli Karklėnai kohaliku kolhoosi keskasula. Karklėnai on kohaliku kihelkonna keskus.
Laurits Leedjärv

Laurits Leedjärv (sündinud 9. augustil 1960 Jõelähtme vallas) on eesti astrofüüsik.

Isiklikku

Tema abikaasa on Heli Leedjärv, kellega tal on pojad Mikk Leedjärv ja Erik Leedjärv ning tütar Maarja Leedjärv. 
Tema vend Ants Leedjärv oli Kullamaa Püha Johannese koguduse õpetaja, vennapoeg Mikk Leedjärv on Viimsi Püha Jaakobi koguduse õpetaja.
Andhra Ülikool

Andhra ülikool (inglise keeles Andhra University) on ülikool Indias Andhra Pradeshi osariigis Visakhapatnami linnas.
Ülikool asutati 1926.
Homiel

Rahvastik

2009. aasta rahvaloenduse andmetel oli Homieli elanikest valgevenelasi 83,42%, venelasi 10,85%, ukrainlasi 3,11% ja juute 0,35%. Valdavaks suhtlus- ja asjaajamiskeeleks linnas on vene keel.
Wynton Marsalis

Wynton Learson Marsalis (sündinud 18. oktoobril 1961 New Orleansis Louisiana osariigis) on USA džässtrompetist ning -helilooja. Ta on modernse džässmuusika üks eestvedajatest, kuid samal ajal on ta ka tuntud klassikalise muusika trompetistina.
Thamesi suudmeala

Thamesi suudmeala (inglise keeles Thames Estuary) on Suurbritannia kaguosas asuv väinade ja väikelahtede süsteem, kuhu pealinna Londonit läbiv Thamesi jõgi suubub ja tühjeneb enda vetest Põhjameres. Küllaltki lühikesele jõele on geograafiliselt omane väikeste vahemaade jooksul märkimisväärselt laieneda.
2017. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimised

2017. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimised Eestis toimusid 2017. aasta sügisel. Valimispäev oli 15. oktoober 2017.
Valimistoimingute ja kandideerimiste ajakava leiab riigi valimisteenistuse veebilehelt.
Esmakordselt olid Eesti valimistel hääletusõiguslikud ka 16–17-aastased isikud.
Kandideerimisõigus oli hääleõiguslikul Eesti kodanikul ja Euroopa Liidu kodanikul, kelle püsiv elukoht, st elukoht, mille aadressiandmed olid kantud rahvastikuregistrisse, asus hiljemalt valimisaasta 1. augustil selles vallas või linnas.
Valimistega koos toimus Eesti omavalitsuste haldusreform, kus kohalikud omavalitsused ühinesid vabatahtlikult või sundliideti. Selle tulemusena jäi senise 213 omavalitsusüksuse asemele alles 79. Nõnda valiti ka valmistel volikogu liikmeid 79 omavalitsusüksusse. Kokku oli valitavates volikogudes 1729 kohta.
Kandidaate oli 11 804.
Valimisaktiivsus oli 53,4 %. Kõige kõrgem aktiivsus oli Jõgeva maakonnas – 59,3 %.
Tähtvere valla lipp

Tähtvere valla lipp on endise Eesti haldusüksuse Tähtvere valla lipp.
Lipp kinniti 11. juunil 1998.

Lipu kirjeldus

Tähtvere valla lipuks on ristkülikukujuline vapilipp. Kangas on jagatud kaldjaotusega, lehvipoolsest ülanurgast vardapoolsesse alanurka vaheldumisi paigutatud kahe lainelise sinise ja kahe lainelise valge laiuga. Kaldjaotuse ülemine laid on sinine ning on valgest laiem. Vardapoolne, ülemine väli on valge ning sellel on must-valge rohunepp. Alumine, lehvipoolne väli on roheline ning sellel on kaks püstist kollast viljapead.
Lipu normaalmõõtmed on 105x165 cm ning laiuse ja pikkuse suhe 7:11.

Põhjendus

Sinised lainelised laiud sümboliseerivad Tähtvere valla paiknemist Suur-Emajõe ääres. Kollased viljapead viitavad hästi arenenud põllumajandusele Tähtvere vallas. Rohunepp sai koha lipul tänu Tähtvere valla territooriumil Emajõe luhal asuvale rohuneppide mänguplatsile (rohunepp on eriti ohustatud liigina kantud Eesti punasesse raamatusse). Lipul sümboliseerib rohunepp arukat põllumajandust ja loodushoidu.
Heliotroop (mineraal)

Heliotroop on roheline kaltsedoni erim, milles esinevad punased suletised. Suletiste värvus tuleb raud(III)oksiidi sisaldusest. Kuna need punased suletised meenutavad veretilku, siis sellest tulenebki heliotroobi teine nimi – verekivi.
Heliotroobi nimi tuleneb kreekakeelsetest sõnadest helios, mis tähendab päikest, ja trapein, mis tähendab muutumist. Nimetus tuleb heliotroobi omadusest valgust peegeldada. Heliotroobi valguse peegeldamise omadusi kirjeldab Plinius Vanem. Ka Giovanni Boccaccio kirjutab teose "Dekameron" VIII päeva 3. novellis heliotroobist.
Pavel Obraztsov

Pavel Jefimovitš Obraztsov (8. detsember 1840 Novgorod – 23. november 1895 Tartu) oli usuteadlane.
Vaimuliku poeg. Õppis Peterburis. Töötas Tartu Ülikoolis õigeusu teoloogia professorina 1885–1892.
Darevskia portschinskii

Levila

Nad on levinud Gruusias, Aserbaidžaanis ja Armeenias.  
Armeenias leidub seda liiki Tavuši maakonnas.
Blome mõis

Ajalugu

Mõis rajati aastal 1400, mil Riia peapiiskop Johann von Wallenrode läänistas selle oma vasallidle Stammeritele. Tänapäevase nime sai mõis pärast aastat 1428, mil selle omanikeks said vennad  Blomed. Blomede valdusesse jäi mõis kuni reduktsioonini aastal 1620, seejärel kujunes mõis riigimõisaks.

Mõisa suurus

Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 19 ja 3/4 adramaad, sellele allus 544 mees- ja 561 naishinge.
Aastal 1920, mil mõisad likvideeriti, kuulus Blome mõisale 2021 hektarit maad.

Karjamõisad

Mõisa koosseisus oli aastal 1816 mitu karjamõisa: Jurken ja Stulbe.
Pröbsting

Pröbsting oli aadlisuguvõsa. 
Suguvõsa esindajatest on teada Harmen Prowestingk, keda 16. sajandi I poolel mainitakse Riia kodanikuna. Harmeni poeg Martin oli Riia raehärra ja 1567 sai ta Poolalt aadlitiitli. Martini pojapoeg Gerhard Pröbsting oli Rootsi sõjaväe kapten ja omas Konju mõisat. Gerhard sai 1679 Rootsilt aadlitiitli. Suguvõsa kanti 1752 Eestimaa rüütelkonna aadlimatriklisse.
Pope'i maakond (Arkansas)

Ajalugu

Maakond moodustati 1829. aastal.
August Ingermann

August Ingermann (17. november 1877 Tarvastu vald, Viljandimaa – 11. mai 1934) oli Eesti sõjaväelane ja politseiametnik.

Elulugu

August Ingermann omandas hariduse Tartus, 1896. aastal asus ta teenistusse Tartu kreispolitsei kantseleisse, kust siirdus sekretäriks Riia ringkonnakohtu prokuröri abi juurde 1901. aastal, kust viidi üle sekretäriks Petrogradi ringkonnakohtu kriminaaljaoskonda 1915. aastal. Hoolsa teenistuse eest anti talle Stanislavi orden 1914. aastal.
1916. aastal lähetati A. Ingermann Venemaa Imperaatorliku Armee kaardiväe staabiülema korraldusse ja ülendati sõjaväeametnikuks ning määrati teenistusse käsutusametnikuks staabi luureosakonda. 1917. aastal määrati A. Ingermann staabi uurimisosakonna juhatajaks, kust lasti reservi jaanuaris 1918.
A. Ingermann astus Eesti Vabadussõja algusesdetsembris 1918 Eesti Rahvaväkke ja määrati 2. Diviisi teadetekogumise punkti, 1919. aasta juunis viidi üle Valga teadetekogumise punkti ülemaks. Pärast Vabadussõja lõppu arvati 31. mail 1920 reservi.
1. juunil 1920 astus A. Ingermann Kaitsepolitsei teenistusse ja määrati Kaitsepolitsei Valga jaoskonna ülemaks, kust toodi üle Kaitsepolitsei Tallinna jaoskonna ülemaks 15. jaanuaril 1923. Tallinna jaoskonna ülema ametikoht nimetati 1. jaanuaril 1926 Poliitilise Politsei Tallinna komissariks, kellena A. Ingermann teenis kuni 25. juunini 1933.
1933. aastal viidi A. Ingermann üle omal palvel kriminaalkomissariks Viljandisse, kus töötas kuni surmani 11. mail 1934.
Gottfried Schnabel

Gottfried Schnabel (5. aprill 1721 Nachterstedt Ascherslebeni juures – 3. juuni / 14. juuni 1788) oli Eesti vaimulik.
Ta sündis Nachterstedtis Ascherslebeni maakonnas (praeguse haldusjaotuse järgi Seelandi Nachterstedti linnaosas Salzlandkreisis Saksi-Anhalti liidumaal Saksamaal). Ta õppis aastast 1741 (immatrikuleeriti 28. septembril 1741) Halle ülikoolis. Ta oli koduõpetaja Haljalas oma venna Christoph Schnabeli juures, oli Tartus ühendatud kroonu- ja linnakooli rektor. Ordineeriti 27. detsembril 1761 õpetajaks.
Ta oli aastatel 1761–1767 Pärnu-Jakobi koguduse õpetaja, 1767–1788 aga (introdutseeriti 24. juulil / 4. augustil 1767) Helme Maarja koguduse õpetaja.

Isiklikku

Tema vend Christoph Schnabel oli Haljala Püha Mauritiuse koguduse õpetaja.