Northumbria

Kuningas Oswald

Pärast Edwini surma jagati Northumbria Bernicia, kus võimu võttis Aethelfrithi poeg Eanfrith, ja Deira, kus kuningaks sai Edwini nõbu Osric, vahel. Cumbria kippus jääma piiririigiks brittidega. Mõlemad need valitsejad tapeti järgmisel aastal, kui Cadwallon jätkas oma hävitavat sissetungi Northumbriasse. Pärast Eanfrithi mõrva võitis ja tappis tema vend Oswald aastal 634 Dál Riata Domnall Brecci sõdurite toel Cadwalloni Heavenfieldi lahingus.
Oswald laiendas oma kuningriiki märkimisväärselt. Ta liidendas Gododdini maad põhja pool kuni Forthi laheni ja laienes järk-järgult ka lääne suunas, tungides järelejäänud kumbriakeelsetesse Rhegedi ja Strathclyde'i kuningriikidesse. Seega sai Northumbria mitte ainult tänapäevase Inglismaa osaks kaugel põhjas, vaid hõlmas ka enamuse, mis nüüd on Kagu-Šotimaa. Kuningas Oswald taaselustas kuningriigis kristluse, nimetades iiri munga, Püha Aidani Šoti saarelt Ionalt oma rahvast pöörama. See viis Keldi kristluse praktika sisseviimiseni. Lindisfarne'is rajati klooster.
Sõda Merciaga siiski jätkus. Aastal 642 tapeti Oswald Maserfieldi lahingus Mercia Penda poolt. Aastal 655 käivitas Penda ulatusliku sissetungi Northumbriasse (teda aitas Deira alamkuningas Œthelwald), kuid sai Winwaedi lahingus hävitava kaotuse Oswaldi järglase Oswiu palju nõrgema väe käest. See lahing oli suur pöördepunkt Northumbria edus: Penda suri lahingus ja Oswiu saavutas ülemvõimu Mercia suhtes, tehes endast kõige võimsama kuninga Inglismaal.

Usuline liit ja lõpuks toimuv langus

Aastal 664 peeti Whitby kirikukogu, et arutada lahkarvamusi lihavõttepühade pidustuste aja osas. Palju vaidlusi tekkis Northumbria keldi kiriku praktika ja rooma kiriku uskumuste vahel. Lõpuks veendi Northumbriat võtma omaks Rooma praktika ja keldi piiskop Colmán Lindisfarne'ist läks Iona saarele tagasi.
Northumbria kaotas kontrolli Mercia üle 650. aastate lõpul pärast Penda poja Wulfhere edukat mässu, kuid see säilitas oma domineeriva seisundi, kuni see sai hävitava kaotuse piktide käest Dun Nechtaini lahingus aastal 685; Northumbria kuningas Ecgfrith (Oswiu poeg) tapeti ja riigi võim põhjas nõrgenes tõsiselt. Ecgfrithi poolvenna ja järglase Aldfrithi rahumeelne valitsemine vähendas mõnevõrra tehtud kahju, kuid siit alates hakkas Northumbria võim kahanema ja Aldfrithi surmale aastal 704 järgnes krooniline ebastabiilsus.
Aastal 867 sai Northumbriast Danelaw põhja-kuningriik, pärast selle vallutamist vendade Halfdan Ragnarssoni ja Ivar Konditu poolt, kes panid nukukuningaks inglase Ecgberhti. Vaatamata kuningriigi rüüstamisele tõi viikingite valitsemine Northumbriasse tulusa kaubanduse, eriti nende pealinna Yorki. Kuningriik käis inglise, norra ja norra-gaeli kuningate vahel käest kätte, kuni see neelati lõpuks kuningas Eadredi poolt pärast viimase sõltumatu Northumbria monarhi Eirik Verekirvese surma aastal 954.

Normanni sissetung ja krahvkonna jagunemine

William Vallutaja sai Inglismaa kuningaks aastal 1066. Ta mõistis, et vajab kontrolli Northumbria üle (mis oli jäänud Inglismaa kuningatest praktiliselt sõltumatuks), et kaitsta oma kuningriiki šotlaste sissetungi eest. Aastal 1067 nimetas William krahviks Copsi (ka Copsig). Siiski mõrvati Copsi vaid viis nädalat pärast krahviks saamist Osulfi poolt.
Northumbria kauge iseseisvuse kinnitamiseks ja Inglismaa korraliku kaitse kindlustamiseks šotlaste eest saavutas William nii Durhami piiskopi kui ka krahvi truuduse ning kinnitas nende võimu ja eesõigused. Siiski järgnesid normannidevastased mässud. William püüdis seetõttu Northumbria krahvi ametisse seada normanni aadlikku Robert de Comines'it, kuid enne, kui Comines sai ametisse asuda, mõrvati tema ja ta 700 meest Durhami linnas. Kättemaksuks viis Vallutaja oma armee verisele retkele Northumbriasse, mis sai tuntuks kui Põhja rüüstamine. Anglosaksi Durhami piiskop Æthelwine püüdis retke ajal koos Northumbria aaretega Northumbriast põgeneda. Piiskop püüti kinni, vangistati ja suri hiljem vangistuses; tema amet jäi vabaks.
Mässud jätkusid ja Williami poeg William Rufus otsustas Northumbria jaotada. William de Saint-Calais tehti Durhami piiskopiks ja talle anti ka krahvivõim piirkonnas Tyne'i ja Derwenti jõgedest lõunas, sellest sai Durhami pfaltskrahvkond.
Ülejäänust jõgedest põhjas sai Northumberland, kus Durhami piiskoppide poliitiline võim piirdus vaid mõne piirkonnaga ja krahvid jätkasid valitsemist Inglise trooni alamatena. Newcastle'i linn asutati normannide poolt aastal 1080 piirkonna kontrollimiseks, hoidmaks strateegiliselt tähtsat ületuskohta Tyne'i jõel.

Järgnev ajalugu

Northumbria piirkond jätkas rahutut ajalugu ja mässamist valitsuse vastu, nagu näha Põhja ülestõusus Tudorite ajal. Peamiseks põhjuseks oli katoliikluse tugevus piirkonnas pärast reformatsiooni. Maapiirkond, hõredalt asustatud ja jagab piiri sageli vaenuliku Šotimaaga, nii sai piirkonnast metsik koht, kus piiriröövlid ründasid üle piiri ja lindpriid pagesid õiguse eest. Siiski, pärast Šotimaa ja Inglismaa kroonide ühendamist kuningas James VI ja I ajal saabus suuresti rahu. Pärast restauratsiooni toetasid paljud Northumbria piirkonna asukad jakobiite.

Lipp

Kuningriigi lipp oli "kuldne ja purpurne" (või punane), esmalt nähtud 8. sajandil, kui see rippus üle kuningas Oswaldi pühamu. Seda tõlgendati hiljem püsttriipudena. Moodsat versiooni (katkenud püsttriipudega) võib näha Northumberlandi krahvkonna nõukogu vapil ja lipul.

Kultuur

Northumbria oma "kuldajal" oli kõige tähtsam religioosse õppe ja kunstide keskus Briti saartel. Esialgu jutlustasid kuningriigis iiri mungad Keldi kirikust, baseerudes Iona saarell tänapäeva Šotimaal, mis viis õitsele kloostrielu. Lindisfarne idarannikul asutati Ionast Püha Aidani poolt umbes aastal 635, ja pidi jääma peamiseks Northumbria kloostrikeskuseks, kujundades tegelasi, nagu Wilfrid ja Püha Cuthbert. Aadlimees Benedict Biscop külastas Roomat ja juhtis kloostrit Canterburys Kentis ning tema kaksikklooster Monkwearmouth–Jarrows lisas otsese Rooma mõju Northumbria kultuurile ja kujundas tegelasi, nagu Ceolfrid ja Beda. Northumbria mängis tähtsat rolli Saarte kunsti kujunemisel, unikaalne stiil, mis koosnes anglosaksi, keldi, pikti, bütsantsi ja teistest elementidest, andes teoseid, nagu Lindisfarne'i evangeelium, Püha Cuthberti evangeelium, Ruthwelli rist ja Bewcastle'i rist ning hiljem Kellsi raamat, mis loodi arvatavasti Iona saarel. Pärast Whitby kirikukogu aastal 664 asendasid Rooma kiriku toimingud ametlikult keldi omad, kuid jätkus keldi stiili mõju, mille kõige kuulsam näide on Lindisfarne'i evangeelium. Beda Venerabilis (673 - 735) kirjutas oma Historia ecclesiastica gentis Anglorum (Inglise rahva kirikuelu ajalugu, lõpetatud aastal 731) Monkwearmouth–Jarrow's ja enamus sellest keskendub kuningriigile. Laastav viikingiretk Lindisfarne'i aastal 793 tähistas viikingirünnakute sajandi algust, mis hoidis tõsiselt vaos kogu anglosaksi kultuuri, ja kuulutas lõppu Northumbria seisundile mõjukeskusena, kuigi aastaid pärast seda tehti ikka veel kindlaid töid, nagu Easby rist.
Northumbrial on oma ruuduline või tartaan, mis sarnaneb paljude iidsete tartaanidega (eriti Põhja-Euroopast, nagu see, mis leitud Falkirki lähistelt ja need, mis avastatud Jüütimaalt), mis dateeritakse rooma aega (ja isegi varasemaks). Moodne Northumbria tartaan on peaaegu muutumatult jäme must-valge ruuduline, kuid ajalooliselt olid heledad ruudud töötlemata villa kollaka tooniga ja tumedad ruudud erinevates varjundites tumehallid, sinised, rohelised või pruunid.

Keel

Inglise standardkeele kõrval on Northumbrias rida lähedalt seotud, kuid eristatavaid murdeid, mis põlvnevad varajastest germaani keeltest: anglite keelest, millest on saadud 80% sõnavarast, ja viikingite keelest koos mõningate keldi ja ladina laensõnadega. Šoti keel hakkas eralduma varasest Northumbria keskinglise keelest, mida kutsuti Ynglis alles 16. sajandi alguses (kuni 15. sajandi lõpuni viitas nimi Scottis (moodne kuju: Scots) gaeli keelele). Uusšoti murrete ja Northumbria murrete vahel on palju sarnasusi.
Suuremad Northumbria murded on Geordie (Tyneside), Põhja- (Coquet' jõest põhjas), Lääne- (Allendale'ist läbi Hexhami kuni Kielderini), Lõuna- või Pitmatic (kaevanduslinnad, nagu Ashington ja enamus Durhamist), Mackem (Wearside), Smoggie (Teesside) ja Tyke (Yorkshire). Võõrale kõrvale on murretevahelised sarnasused kaugelt suuremad, kui erinevused. Erinevuse näiteks pehmemas South County Durham/Wearside'is inglise sõna 'book' hääldub 'bewk', Geordie's hääldub see 'bouk', samas Northumbrias on see 'byuk'.