Eesti talukoer

Eesti talukoer on mitmekülgne Eesti rahvuslik koeratõug, 20. sajandi 30. aastatel Eesti Lambakasvatajate Seltsi algatatud tõuaretuse tulemus. Aretajate eesmärk oli kasvatada taludele sobilik õue- ja karjakoera tüüp, mis jäi aga pärast teist maailmasõda soiku.

Algus

Aastal 1936 hakkas Eesti Lambakasvatajate Selts koguma andmeid Eesti külakoera (õuekoera) ehk muri-tüübi leviku kohta ja säilinud koeratüüpi standardiseerima. Töö eesmark oli leida kohad, kust soovi korral saaks suguloomi hankida. Põllutöökoja kulul sooritas loomaarst Gabriele Tehver (osa reisist tegi kaasa ka instruktor-loomaarst hr H. Talts) ringreisi Eesti jäärajaamades ning käidi ka majapidamistes, kus teati olevat muri välimusega koeri.

Muri-tüüpi koerad

Sel ringreisil tõdeti, et kümmekond aastat varem (1928) oli Eestis murisid palju rohkem kui 1938. aastal, mil koerakatk oli paljud koerad hävitanud. Maal oli suur emaste põlgus ja toimus vabapaaritus, mille tõttu olid murid segunenud teiste sisse toodud, suuremate koeratüüpidega. Arvati, et kui midagi ette ei võeta, on see tüüp hävimas. Nähtud muridest olid paljud juba vanad, isased kastreeritud ja suguvõimelisi emaseid oli üsna vähe.

Karjakoer – krants

See tüüp oli hästi fikseeritud. Esimesed kollid toodi Eestisse 1934. aastal (Pärivere J. Hansen ja Vana-Kuustse J. Ottas) koos tõulammastega. 
Ottas aretas alates 1934. aastast ristpaaritamise teel eeskujulikku karjakoera, kasutades algmaterjaliks emasloomadena kohalikku külakoera ja isasena puhttõulist musta šoti lambakoera, sama tõugu, mis Pärivereski. Saadud järglasi oli paaritatud ikka sama tõu isastega. Need olid kasvult väheldased, välimuselt pika- ja silekarvalised, mustad, valge rinnaesisega ning valgete varvastega. Esimese põlvkonna järglastel ei olnud karjakoera instinkti. Teine põlvkond töötas juba karjakoerana, kuid neil puudus töös järjekindlus ja nad käitusid loomade ajamisel tormakalt. Kolmandast põlvkonnast alates olevat järglased karjakoerana täiesti oma ülesande tasemel. Koerad töötasid ideaalselt.

Õuekoer – muri

Muriga oli raskem, sest polnud kindlat aretustüüpi. Vaated aretuse algmaterjali üle läksid lahku. Kuigi soovitati katsetada kuvaszidega, pidi aretuseks abi tooma hoopis Põhjamaalt (spitsid) – Lapist või Soomest. Lõunamaade koeratüüpe taheti vältida.

Eeskiri

Et oleks võimalik asutada koerte kasvandusi ja hankida sinna koeri välismaalt (või ka kodumaalt), võttis lammaste tõuaretuse komitee vastu ajutise "Põllumajanduslikkude tõukoerte eeskirja". See võimaldas maksta abiraha talumajanduslike tõukoerte aretajatele ja kasvatajatele. Põllutöökoja 1938/39. aasta eelarves oli juba esimene abiraha eraldatud. Hakati välja töötama koertekasvatajate ülemaalist võrku.

Põllumajanduslikkude tõukoerte eeskiri

1) Põllutöökojal on õigus anda abiraha tõukoerte aretamiseks, tõukoerte ostmiseks nii kodu- kui ka välismaalt ja anda toetust koerte tõuaretusega tegelevatele organisatsioonidele. 
2) Abiraha antakse karja- ja õuekoerakasvandustele, uute tõukoerte ostmiseks kodu- või välismaalt ja autasudeks koerakasvandustele, koertenäitustele ja koerakasvanduste hindamise tarvis minevateks sõidukuludeks.
Abiraha on Põllutöökoda andnud koerte tõuaretust juhtivale organisatsioonile, Eesti Lambakasvatajate Seltsile tõuraamatu pidamiseks ning sõidu- ja üldkuludeks, mis koerte tõuaretusega kaasas käivad.
3) Abiraha on selts andnud koerte kasvanduste asutamiseks ning tõukoerte ostmiseks välis- ja kodumaalt. Koerakasvanduseks loetakse majapidamist, kus peetakse vähemalt kolme emast tõukoera.
4) Abiraha saamisel on kohustatud abirahasaajad sõlmima Eesti Lambakasvatajate Seltsiga lepingu. Lepingu kava kinnitab Põllutöökoda.
5) Abirahad tõukoertele määrab Põllutöökoja juures asuv Lammaste Tõuaretuse Komitee.

Tõukoerte kasvandused

1) Tõukoerte kasvandus on selleks tunnustatud majapidamine, kus aretatakse ja õpetatakse kõrge väärtusega tõukoeri, sihiga anda põllupidajatele tõukoeri sugumaterjaliks ja õpetatud koeri tarbekoerteks.
2) Tõukoerte kasvandusteks tunnustatakse majapidamised, kus peetakse ja õpetatakse õue- ja karjakoeri, vähemalt kolme emast tõukoera ja kutsikaid.
3) Tõukoerte kasvandusel peab olema koerte maja või koerte majakesed, kuhu on võimalus koeri paigutada soo ja vanuse järgi. Kasvandused on kohustatud pidama tõukoerte raamatut.
4) Tõukoerte kasvandusteks tunnistatud majapidamised on kohustatud alaliselt koeri õpetama ja koerte võimis- või oskusvõistlustest osa võtma.
5) Võimis- või oskusvõistlusi korraldatakse koerte kasvandustes või põllumajanduslikel näitustel. Korraldaja on Eesti Lambakasvatajate Selts. Koerte kasvandusi hindab komisjon.
6) Tõukoerte, kasvanduste hindamise korra ja koerte võistluste kavad kinnitab Põllutöökoda.
7) Tõukoerte kasvanduste omanikele võib Põllutöökoda anda hindamiskomisjoni ettepanekul erilisi toetusi ja autasusid.

Eesti tarbekoerte tõuraamat

Eesti tarbekoerte tõuraamatul on kaks jaotust: karja- ja õuekoerte tõuraamat.
Karjakoerte tõuraamatusse märgitakse õpetatud kolli-tõugu ja teisi karjakoerteks tunnustatud tõukoeri, õuekoerte tõuraamatusse märgitakse muri-tüüpi koeri.
Tõuraamatusse võtmist toimetatakse koerte oskusvõistlustel koerakasvanduste hindamistel ja teistel aegadel.
Üksikasjalised juhtnöörid koerte tõuraamatusse võtmiseks ja koerte tõumäärustikud annab Põllutöökoda.