google/wiki40b huggingface dataset:
Valter Soosõrv

Valter Soosõrv (Sooserv; vkj 21. märts / 3. aprill 1903 Kärdepõllu talu, Vahastu, Kolga vald – 26. juuni 1969 Tallinn) oli eesti näitleja, lavastaja ja teatriloolane.
Nikolai Viralu

Nikolai Viralu VR I/3 (kuni 1936 Nikolai Vildenau; 4. detsember 1887 Jõhvi – 6. juuni 1938 Narva) oli Eesti sõjaväelane (kapten), diplomaat, advokaat ja ajakirjanik.

Varasem elukäik

Ta õppis Jõhvi ministeeriumikoolis, lõpetas 1908. aastal Tallinna Aleksandri Gümnaasiumi ning õppis aastatel 1908–1915 ja 1925–1926 Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas.
Töötas aastatel 1911–1912 koduõpetajana Šveitsis ja Itaalias.

Esimeses maailmasõjas

Esimese maailmasõjas teenis ta jalaväes, lõpetas Moskva Aleksei sõjakooli. Oli 1917. aastast Peeter Suure Merekindluse komandandi adjutant. Tegeles eesti sõjaväelaste organiseerimisega, sealhulgas ka Petrogradis.
Saksa okupatsiooni ajal oli vangistatud.

Vabadussõjas

Oli sõjaministri vanemadjutant (ülemleitnandi aukraadis).

Edasine elukäik

Alates 1920. aastast oli ta Eesti–Nõukogude Vene segakomisjoni Eesti delegatsiooni liige, aastatel 1921–1922 Eesti saatkonna Moskvas 3. sekretär.
Vahistati 1922 GPU poolt, vabastati 1923 ja tuli tagasi Eestisse.
Degradeeriti 1923. aastal reameheks, auaste taastati 1929. aastal kapteniks.   
Tegutses 1923–1926 ajakirjanikuna. Aastatel 1926–1933 oli ta vandeadvokaadi abi Jõhvis, 1930–1936 ajalehe Alutaguse Elu toimetaja Jõhvis ja 1936–1938 ajalehe Põhja Kodu toimetaja Narvas.

Isiklikku

Tema isa oli Jõhvi tuletõrje- ja omavalitsustegelane Juhan Vildenau.
Nikolai Viralu suri 6. juunil 1938 Narvas kopsupõletikku ja maeti 8. juunil 1938 Jõhvi kalmistule.
Puunastik

Levila

Need maod on levinud Aasias, Austraalias ja Uus-Guineas.
Ürgne kutse

Sisu

Tugev noor koer Buck röövitakse California mugavast elust ja viiakse Kaug-Põhja. Sajandivahetuse Klondike on täis ahneid kullaotsijaid, metsikuid indiaanlasi ja hunte. Buckist saab veokoer, kes peab õppima ellujäämiseks kavalust ja karmust. Peremehe käes, keda Buck armastama õpib, saab temast kogu Alaska tugevaim ja metsikuim veokoer. Kuid sügav instinkt temas tunneb vajadust inimese võimust vabaneda ja järgida «ürgset kutset».
T-rakkude kurnatus

T-rakkude kurnatus ehk T-rakkude jõuetus (T-cell exhaustion) on toimivate T-rakkudega selgroogsetel loomadel esineda võiv kehasisene seisund, mida iseloomustab T-rakkude talitluse järkjärguline ja pidev kadumine, nende võimetus vastata signaalidele ja ka nende rakkude füüsiline hävimine.
T-rakkude kurnatust on täheldatud kroonilise lümfotsüütkoriomeningiidi korral ja seisund tekib antikehade resistentsuse seisundi (antigen-persistence) tõttu, mida aga esineb mitmete krooniliste nakkustekitatajate leviku korral inimkehas, nagu B-hepatiidi viirus, C-hepatiidi viirus, HI-viiruse ja ka kasvajate 'väljakasvul' (teiste elundite hõivel).
T-rakkude kurnatus oleneb paljudest teguritest, nende hulgas antigeense aktivatsiooni kestvus ja ulatus, CD4 T-rakkude abi, stimuleerivate ja supresseerivate tsütokiinide olemasolu ja ka aktiveerivate ja inhibeerivate retseptorite olemasolu.
Võimetus vastata ja toimida ei piirdu ainult CD8 T-rakkude vastustega ka CD4 T-rakkudel esineb mitmete infektsioonide korral talitlushäireid. Kurnatud rakkude vastuseid on dokumenteeritud nakatumiste korral järgmiste allikatega: polyomaviruses, lümfotsüütkoriomeningiit, adenoviirused, Friend leukaemia virus, hiire hepatiidi viirus, HI-viirus, B- ja C-hepatiidi viirus.
Talitlushäirega seostatakse nende rakkude võimetust eritada IL-2, TNFα ja IFNγ.
T-rakkude hääbumisel on oma roll IL-10 tootmisel.
Malaariauuringutes on uuritud PD-1 mehhanismi osalust (valk, mis reguleerib T-rakkude aktivatsiooni (immunoloogiline sünaps) ja võimalik, et toodud valk osaleb T-rakkude "vaigistamisel" – uuringud näitasid CD4+ T-rakkude (tüümusest küpsenud Tₕ rakud) jõuetust ja suremist ning CD8+ T-rakkude arvukuse vähenemist ja raku programmeeritud surma esilekutsumist.
Urmas Piigert

Urmas Piigert (sündinud 5. aprillil 1978 Türil) on Eesti kaitseliitlane ja noortejuht, vanemseersant. 
1998.–1999. aastal oli ajateenija Suurtükiväegrupis, 1999–2001 tegevteenistuses Kaitseväe Keskladudes ja 2001–2004 Kaitseliidu Järva malevas. 
2004. aastast töötab Järva maleva noorteinstruktorina. 2006–2007 oli ta Noorte Kotkaste peavanema kohusetäitja.
2009–2012 oli ta Türi Vallavolikogu turvalisuse komisjoni liige, 2012. kuni 2015 oli Türi Vallavolikogu majandus- ja turvalisuskomisjoni liige
16. novembrist 2017 on ta Türi Vallavolikogu majandus- ja turvalisuskomisjoni liige.
1. aprillist 2018 on ta Kaitseliidu Türi üksikkompanii pealik.
Urmas Piigert oli Isamaa ja Res Publica Liidu liige 2009–2016.
Tejo

Tejo [t'ežu] (hispaania Tajo [t'ahho]) on jõgi Euroopas Pürenee poolsaarel. Saab alguse Albarracíni mägedest ja voolab peamiselt läände. Suubub Atlandi ookeani. Suudmes asub Lissaboni linn.  Jõe ääres asuvad veel Aranjuez, Toledo, Talavera de la Reina ja Alcántara Hispaanias ning Constância ja Santarém Portugalis.
Jõe pikkus on 1038 km, valgala on 80 100 km². 
Lissabonis  on üle jõe ehitatud Vasco da Gama sild, mis on Euroopa pikim.
Akershusi kindlus

Akershusi kindlus (Akershus Festning, Akershus slott) on kindlus ja loss Norras Oslos, Norra ajaloo üks tähtsamaid kindlusi. 
Seda hakati ehitama 1290. aasta paiku Håkon V Magnussoni käsul. Aastatel 1593–1646 ehitati see ümber renessansslossiks ning ümbritseti bastionkindlusega.
Tänapäeval on kindlus Oslo tähtsaim turismiobjekt. Lossis korraldatakse linna ja riigi pidulikke üritusi. Kindluses asuvad ka Teise maailmasõja aegse vastupanuliikumise muuseum ja sõjamuuseum. Samuti toimub seal FHS/Sjefskursi õppetöö.
Kindlust on kasutatud ka vanglana.
Kindluses asuvasse mausoleumi on maetud mitu Norra kuningat.
Jerzy Stuhr

Jerzy Oskar Stuhr (sündinud 18. aprillil 1947 Krakóws) on poola näitleja ja režissöör.
Jerzy Stuhr lõpetas 1972. aastal Krakówis Ludwik Solski Draamakunstide Akadeemia. Ta oli ka rektor (1990–1996; 2002–2008).
HELCOM

Helsingi komisjoni eesmärgid

HELCOM-i peamiseks eesmärgiks on kaitsta Läänemere merekeskkonda kõigi reostusallikate eest ning taastada ja kaitsta selle ökoloogilist tasakaalu.

1974. aasta konventsioon

Kõiki merekeskkonna reostusallikaid hõlmav konventsioon võeti vastu 1974. aastal. Konventsioonile kirjutasid alla 7 Läänemere-äärset riiki ning see jõustus 3. mail 1980.

1992. aasta konventsioon

Poliitiliste muutuste ja rahvusvaheliste keskkonnaalaste õigusaktide arengu tulemusena koostati 1992. aastal konventsiooni uus versioon. Konventsiooni allkirjastasid kõik Läänemere-äärsed riigid (Taani, Eesti, Soome, Saksamaa, Läti, Leedu, Poola, Venemaa ja Rootsi) ning Euroopa Majandusühendus. Konventsioon jõustus pärast ratifitseerimist 17. jaanuaril 2000. Konventsioon hõlmab Läänemere piirkonda, muuhulgas ka siseveekogude vett, veekogusid tervikuna ja merepõhja. Maalt pärineva reostuse tõrjumiseks tuleb selleks meetmeid rakendada tervel Läänemere valglal.

Vastutus

Taastada ökosüsteem Läänemere piirkonnas ja säilitada selle ökoloogiline tasakaal. Konventsiooniosalised rakendavad individuaalselt või ühiselt kõik vajalikud õiguslikud, halduslikud või muud meetmed reostuse vältimiseks ja kõrvaldamiseks.

Ettevaatuspõhimõte

Kasutusele tuleb võtta ennetavad meetmed, kui on alust arvata, et ained või energia otseselt või kaudselt merekeskkonnas võiks kahjustada inimeste tervist, elusressursse või mere ökosüsteeme, võiks vähendada mere kvaliteedi taset või takistada teisi mere kasutusviise.

Parimad keskkonnatavad ja parimad olemasolevad tehnoloogiad

Nende kasutuselevõtmine edendab lepinguosalised reostuse vältimist Läänemeres. Kasutusele võetakse täiendavad meetmed, kui eelnevad vahendid ei vii vastavate tulemusteni.

"Saastaja maksab"

põhimõte peaks olema majanduslik aluskontroll keskkonda kahjustavate tegevuste korral, rõhutades vastutust, sundides saastajaid maksma tegelikke kulusid nende tegevuse eest.

Seire

Reostusallikate heitained ning hajureostusallikatest vette ja õhku sattunud ained tuleb mõõta ja arvutada teaduslikult kohasel viisil lepinguosaliste poolt.

Riskide vältimine

Helsingi konventsiooni rakendamise järgi ei tohiks reostus mõjutada piirkondi Läänemere piirkonnast väljaspool ega suurendada ohte, mis võib kujutada ohtu tervisele. Kõik kasutusele võetud meetmed ei tohi põhjustada keskkonna seisukohalt lubamatut mõju atmosfäärile, pinnasele, veekogude või põhjavee.

Organisatsiooni töökord ja toimimine

Helsingi Komisjon peab nõupidamisi iga-aastaselt. Aeg-ajalt toimuvad nõupidamise ministrite tasemel. Komisjon võtab ühehäälselt vastu soovitusi Läänemere piirkonna merekeskkonna kaitseks, millega konventsiooni osapoolte riiklikud õigusaktid viiakse kooskõlla.
Helsingi Komisjoni tööd juhatab üks konventsiooni osapooltest ning juhatus vahetub iga kahe aasta järel konventsiooni osapoolte vahel tähestiku järjekorra alusel (arvestades ingliskeelseid riiginimesid).
Komisjoni tööd teostatakse viies alamorganis ja programmi rakendamise üksuses, millele lisanduvad töörühmad ja projektid.
Mathilde Lüdig-Sinkel

Mathilde Lüdig-Sinkel (3. aprill 1882 Kärdla – 26. september 1953 Buffalo) oli eesti laulja (sopran).
Ta õppis laulmist aastatel 1898–1904 Peterburis H. von Schrencki laulukoolis. Ta oli esimesi eesti kontsertlauljaid ja esimene eesti laulude heliplaadistaja. Ta esines aastatel 1904–1918 Petrogradis (seejuures aastatel 1904–1913 krahv Aleksandr Šeremetjevi kontsertidel) solistina ning kodumaal oratooriumides (Georg Friedrich Händeli "Messias", Franz Joseph Haydni "Loomine" ja "Aastaajad", Wolfgang Amadeus Mozarti "Reekviem", Gioachino Rossini "Stabat Mater") ja kammermuusikaklassikaga. Ta on laulnud mitmes linnas Saksamaal ja aastal 1922 Pariisis.
Ta töötas aastatel 1919–1926 Tallinna Konservatooriumis lauluõppejõuna, tema õpilaseks oli Marta Rungi.
Ta läks aastal 1939 Saksamaale, hiljem USA-sse, kus ta ka suri.

Isiklikku

Tema abikaasa oli Mihkel Lüdig, neil oli kaks poega, poeg Peeter Paul Lüdig oli pianist, organist ja dirigent.
Meghan Trainor

Meghan Elizabeth Trainor (sündinud 22. detsembril 1993 Nantucketis Massachusettsis) on USA laulja, helilooja ja produtsent.
Ta alustas laulmist 6-aastaselt ning laulude kirjutamist 11-aastaselt. Ta oli keskkooli ajal džässansamblis ja ansamblis Island Fusion. Ta on lõpetanud Berklee Muusikakolledži.
2014. aastal avaldas ta debüütsingli "All About That Bass", mis püsis kaheksa nädalat singlite edetabelis Billboard Hot 100 esikohal. 2015. aastal ilmus debüütalbum "Title". Laul "All About That Bass" pälvis 57. Grammyde jagamisel aasta salvestise ja laulu auhinna.
2016. aastal võitis ta uue artisti Grammy auhinna.
Tema teine stuudioalbum "Thank You" ilmus 2016. aasta märtsis.
Trainori muusika on segu bubblegum pop '​ist, blue-eyed soul '​ist ja doo-wop '​ist.
Rick Rypien

Rick Rypien (16. mai 1984 Blairmore, Alberta – 15. august 2011 Crowsnest Pass, Alberta) oli Kanada jäähokimängija.
Rick sündis Wes ja Shelley Rypieni pojana. Isa oli Kanada meister poksis. Ricki vanem vend Wes juunior mängis hokit mitmes madala liiga meeskonnas.
Rick mängis alguses 4 aastat hokit WHL-i klubis Regina Pats. Tema pruut hukkus autoõnnetuses, kui sõitis Calgarysse Ricki mängu vaatama.
Pärast selle lepingu lõppu 2005. aasta alguses võttis temaga ühendust AHL-i meeskonna Minnesota Moose peatreener, kes kutsus Rypieni hooaja viimasteks mängudeks oma meeskonda. Ta jäi noormehega rahule ja tegi temaga lepingu edaspidisekski. Kuna Moose oli Vancouveri Canucksi noorteklubi, ei olnud sealt üleminek Canucksisse keeruline. Paaril hooajal esines Rypien mõlema klubi koosseisus. Canucks oligi ainus NHL-i klubi, kus Rypien mängis.
Rick Rypien mängis kuus hooaega Canucksis (2005–2011). 2. juulil 2011 sõlmis ta aastase lepingu Winnipegi Jetsiga, kuid ei jõudnud seal mängida. NHL-is tegi ta kaasa 119 kohtumises, viskas 9 väravat ja tegi 7 resultatiivset söötu. Samuti sai ta 226 karistusminutit.
Nende aastate jooksul, mil Rypien Canucksis mängis, jõudis Canucks 4 korda play-off-i, aga langes 3 korda veerandfinaalis välja. Viimasel korral, 2011. aastal oli Canucks põhiturniiri parim saadud võitude ja punktide, löödud ja sisselastud väravate poolest ning jõudis NHL-i finaali, kus kaotas Bostoni Bruinsile 3:4. Kuid play-off-is Rypien kaasa ei teinud.
Individuaalselt oli Rypieni parim hooaeg eelmine (2009/10), kus ta lõi 4 väravat, andis 5 resultatiivset söötu ja sai 133 karistusminutit.
27-aastane hokimängija leiti surnuna tema kodust. Ta oli sooritanud enesetapu. Rypien oli kogu karjääri jooksul hädas depressiooniga.
Laurence Tomson

Laurence Tomson (1539 Northamptonshire – 29. märts 1608) oli inglise poliitik, kirjamees ja tõlkija. Ta oli Elizabeth I aja Inglismaa riigisekretäri Francis Walsinghami erasekretär. Mary I valitsemisajal oli ta heebrea keele lektor Genfi Ülikoolis.
Tomson redigeeris Uue Testamendi ja Genfi Piibli tekste ja kommentaare. Tema poolt ümbertöötatud väljaanne ilmus 1576. aastal. Tomson oli kalvinist ning tema kommentaarid kajastavad selle teoloogiasüsteemi tõekspidamisi.
Veerandaeg

Veerandaeg on sportmängu osa, mis kestab veerandi mänguajast. Veerandajad on kasutusel näiteks korvpallis (kestus 10 minutit) ja ameerika jalgpallis (15 minutit).
George Ellery Hale

Mälestuse jäädvustamine

George Ellery Hale'i järgi sai nime muu hulgas Hale'i teleskoop Palomari observatooriumis.
Telkmantel

Telkmantel on pontšolaadne sõjaväelase mitmeotstarbeline individuaalse varustuse element.

Kirjeldus

Telkmantlit on reeglina võimalik kasutada kaitse-pealisriietusena või ülekattena sademete eest, väikese käepärase varjualuse püstitamiseks või transpordi abivahendina välioludes. Ühtlasi on telkmantlid valmistatud nii, et neid oleks võimalik servi pidi omavahel hõlpsalt ühendada, rajades nii mantlite omanikele ühise telgi. Enamasti on telkmantlid standardiseerimise ja omavahelise ühendamise huvides sõltuvalt vastava riigi sõjaväe arusaamast kas nelinurksed-ruudukujulised (tänapäeval enamasti), võrdhaarse kolmnurga kujuga või rombikujulised. Mõistagi valmistatakse sõjaliseks kasutuseks mõeldud telkmantlid maastikuvärvi ehk kamuflaažtoonides.

Ajalugu

Telkmantlite eelkäijaks on Ameerikas põlisrahvaste kasutatud vihmakindel pontšo. Telkmantleid tunti mõningates sõjavägedes juba 19. sajandi lõpuks, kuid laiemalt võeti need kasutusele enne II maailmasõda. Ühtlasi hakati telkmantleid valmistama alati omavahel ühendatavatena.
Tervikasi

Tervikasi on kirjaümbrik või postkaart, millele on trükitud maksetähis, näiteks postmargi kujutis. Tervikasja soetamisel tuleb tasuda korraga nii ümbriku või postkaardi hind kui ka postimaks ning see tähendab, et saadetise postikulu on juba tasutud ja eraldi pealekleebitavat maksetähist vaja ei ole.
Bakterieemia

Bakterieemia ehk bakterveresus (ka baktereemia) on elujõuliste bakterite esinemine veres.
Normaalses olekus on veri steriilne ja seega viitab bakterite esinemine veres infektsioonile.
Tavaliselt on bakterieemia mööduv, sest organismi immuunsüsteem kõrvaldab selle. Bakterieemia võib aga esile kutsuda kogu keha hõlmava põletiku ehk sepsise.
Bakterid võivad verre sattuda mitmel viisil. Eri tüüpi bakteritel on iseloomulikud vereringesse sattumise teed. 
Bakterieemia tekkimise riskitegurite hulgas on HIV-nakkus, suhkurtõve põdemine, hemodialüüs, elundisiirdamine, hematopoeetiliste tüvirakkude siirdamine, ravi glükokortikosteroidididega, neerupuudulikkus.
PetroChina

PetroChina Company Limited (hiina keeles: 中國石油天然氣股份有限公司) on Hiina nafta- ja gaasiettevõte, Hiina suurim naftakompanii ning 2010. aasta 30. juuni seisuga turuväärtuselt maailma teine ettevõte.
Ettevõte asutati 1999. aastal riigiettevõtte China National Petroleum Corporation (Hiina Riiklik Naftakompanii, lühendatult CNPC) haruna, mille aktsiatega kaubeldakse avalikul. 2007. aasta lõpul omas CNPC 86,29% PetroChina aktsiatest.
Ettevõtte aktsiatega kaubeldakse Hongkongi, Shanghai ja New Yorgi börsidel.
Olsztyn

Ajalugu

Olsztyni praeguse ala vallutas Saksa Ordu 1280 preislasteevastase ristisõja käigus, mille Friedrich II kuulutas välja juba 1226. Aastal 1346 raiusid nad praeguse linna kohal metsa paljaks ja hakkasid 1347 ehitama kindlust ordurüütlite kaitseks. See valmis 1397. Kindlus sai nime Łyna jõe saksakeelse nime Alle järgi ja seda on mainiti esmakordselt Allensteini nime all 1348. Linna õigused sai Olsztyn 31. oktoobril 1353.
14. sajandil ehitati sinna silmapaistev gooti stiilis Püha Jakobuse kirik (poola keeles Kościół św. Jakuba Apostoła).
Aastal 1463 vallutasid linna Poola väed. Toruńi rahulepinguga (1466) läks linn koos Warmia piirkonnaga Poolale.
1519.–1521. aasta sõja ajal sai linnaadministraatoriks Fromborki kanoonik, Toruńist pärit astronoom Mikołaj Kopernik.
1655 okupeerisid linna Uputuse käigus rootslased. Rootslased põletasid linna 1708 maha.
Aastal 1710 tabas linna muhkkatku- ja kooleraepideemia, mille tulemusena peaaegu kõik linlased surid.
1772. aastal läks linn Preisimaa valdusse.
Aastal 1873 avati raudteeühendus Toruńiga.
Esimeses maailmasõjas hõivasid linna 1914 Vene väed.
Aastal 1920 korraldati rahvahääletus küsimuses, kas kuuluda Poola või Saksamaa alla. Linlased valisid Saksamaa.
22. jaanuaril 1945 hõivas linna Punaarmee ja põletas selle maha. Sakslased pidid linnast lahkuma. Alates 2. augustist 1945 kuulub linn Poolale.

Arhitektuur

Olsztynis on säilinud vanalinn, milles on esindatud põhiliselt gooti stiil, barokk ja renessanss.
Olsztynis on planetaarium ja observatoorium. Observatoorium ehitati 1897 ümber 143 meetri kõrgusele mäele rajatud veetornist.
360 meetri kõrgune Olsztyni telemast valmis 1978. Pärast 8. augustit 1991, mil varises kokku Varssavi raadiomast, on see Poola kõrgeim ehitis.
50 m seliliujumine

50 m seliliujumine on ujumise ala, kus ujutakse 50 meetri pikkust distantsi selili.
Steeg (Tirool)

Geograafia

Steeg asub Vorarlbergi liidumaa piiril Tirooli lääneservas.
Raili Pool

Elulugu

Raili Pool on õpetajate tütar.
Lõpetas 1987 Rapla Keskkooli, 1992 TÜ eesti filoloogia osakonna, M.A. (1999, TÜ), väitekiri "Ainsuse 1. ja 2. isiku personaalpronoomenite eri kujude kasutamisest" (Tartu, 1999), Ph.D. (eesti keel, 2007, TÜ), väitekiri "Eesti keele teise keelena omandamise seaduspärasusi täis- ja osasihitise näitel" (Tartu, 2007). Oli 1992–1999 TÜ eesti keele (võõrkeelena) õppetooli assistent, 1999–2004 lektor, 2004– TÜ eesti ja soome-ugri keeleteaduse osakonna kontrastiivse keeleteaduse teadur. Õpetanud TÜ-s erinevaid praktilise eesti keele aineid ning eesti keele lauseõpetust; koostanud õppevahendeid.

Teadustöö

Uurimisvaldkonnad: eesti keele kui teise keele omandamine ja kasutus. Emakeele Seltsi (1998) ja Eesti Rakenduslingvistika Ühingu liige (2004). Üle 10 teadustrükise.
47 Eesti ohvitseri kiri

47 Eesti ohvitseri kiri on 1987. aastal avalikuks tulnud, väidetavalt 10. mail 1940 Vabariigi Presidendile Konstantin Pätsile saadetud pöördumine. Ajaloolase Küllo Arjakase hinnangul on tegemist võltsinguga.
Kirjas kritiseerivad allakirjutanud Eesti ohvitserid (sealhulgas kindralmajorid August Kasekamp, Hugo Kauler, Aleksander Pulk, teiste hulgas Lagle Pareki isa kapten Karl Parek) Vabariigi Presidendi ja Vabariigi Valitsuse tegevust seoses baaside lepinguga, ähvardades "öelda lahti vandest ja sõjaväemäärustikust" ja "astuda erru". Kirja algeksemplari pole teada, levinud on masinakirjas koopiad, mille järgi kirja on korduvalt avaldatud. Legendi järgi leiti kiri maaparandustööde käigus 1976. aastal. Kirja levitas hiljem KGB agendina tuntuks saanud Villu Rooda. Laiema avalikkuse ette jõudis kiri esimest korda 1987. aasta detsembris MRP-AEG infobülletäänis nr 7. Pöördumisele on kõrvuti alla kirjutanud väga erineva auastmega ohvitserid (kindralmajorist leitnandini), kellest osa oli ammu erus (nagu Viktor Puskar ja Karl Parts), see sisaldab anakronistlikke eksimusi 1940. aastal kasutatud terminoloogia vastu (Eesti kaitsevägi Eesti sõjaväe asemel, soomuskaitse relv tankitõrje relva asemel, kommunistlik Venemaa Nõukogude Vene või NSV Liidu asemel, Eestimaa Eesti asemel), mida Eesti ohvitserid oleksid pidanud teadma. Pole teada, et sellist kirja oleks 1940. aastal koostatud või Vabariigi Presidendi Kantseleile saadetud. Ajaloolase Küllo Arjakase hinnangul on tegemist võltsinguga: "Kokkuvõtvalt lubab pöördumise militaarse ja poliitilise sõnavara analüüs arvata, et see ei ole kirjutatud 1940. aasta kevadel. ... Seega on Eesti ohvitseride pöördumine väga lühidalt öeldes võltsing. ...Mõneti lihtsustades võib öelda, et ühel poolel oleksid tõsised Eesti ohvitserid, kes on nõus sõjaväevannet murdma, ning teisal "halb" president, kes aina järele annab. Ning lõpuks 1940. aasta suvel veel terve riigi ära andis."
Jean Henri Dunant

Jean Henri Dunant (ka Henry Dunant; Henri Dunant; 8. mai 1828 – 30. oktoober 1910) oli Šveitsi ärimees ja ühiskonnategelane.
Aastal 1859 ärireisil viibides oli ta tunnistajaks Solferino lahingu tagajärgedele Itaalias, Itaalia teises iseseisvussõjas. Ta kogus kokku haavatud ning organiseeris kohalikest inimestest grupi kannatanute abistamiseks.
Ta avaldas oma mälestused ja kogemused raamatus "Un Souvenir de Solférino" ("Solferino mälestus" avaldati 2009. aastal ka eesti keeles), mille viimases peatükis teeb ta üleskutse luua vabatahtlikest koosnevaid erapooletuid abistamise gruppe ka teistes riikides. See inspireeris Rahvusvahelise Punase Risti komitee loomise 1863. aastal.
Aastal 1864 võeti Dunanti mõtetele tuginedes vastu I Genfi Konventsioon – "Haavatute abistamine sõjaväljal".
1867. aastal läks ta pankrotti, kuna oli ühiskondliku tegevuse kõrval oma äri hooletusse jätnud. See tõi kaasa Genfi seltskonnast väljaheitmise ning Dunant oli sunnitud kodulinnast lahkuma.
Aastal 1901 anti Dunantile ja Frédéric Passyle esimene Nobeli rahuauhind.
Levon Džulfalakjan

Nõukogude Liidu meistrivõistlused

1984. aasta – 3. koht;
1985. aasta – 2. koht;
Kambja vald (1991)

Rahvastik

Kambja vallas oli üks alevik (Kambja) ja 30 küla: Aakaru, Ivaste, Kaatsi, Kammeri, Kavandu, Kodijärve, Kullaga, Kõrkküla, Lalli, Madise, Mäeküla, Oomiste, Paali, Palumäe, Pangodi, Pulli, Pühi, Raanitsa, Rebase, Reolasoo, Riiviku, Sipe, Sirvaku, Sulu, Suure-Kambja, Talvikese, Tatra, Vana-Kuuste, Virulase, Visnapuu

Üldine ajalugu

Kambja vald on ajalooliselt olnud Tartumaa lõunapoolse osa keskus ja Tartu linna väljund lõunasse ning on seda ka tänapäeval.
Esimest korda mainitakse Kambja preestrit Tartu piiskopkonnas 26. detsembril 1330. Kambja kihelkonda on esimest korda mainitud 21. oktoobril 1471. Kihelkonna rajajaks peetakse Suure-Kambja maaisandat Buxhövdet, kes kinkinud kirikumõisa tarbeks osa oma valdustest.
1892. aastal liitusid Suure-Kambja, Uue-Kambja ja Raanitsa vald Kambja vallaks, Vana-Kuuste ja Reola vald Vana-Kuuste vallaks, Kodijärve, Kammeri ja Unipiha vald Kodijärve vallaks ning Krüüdneri ja Vastse-Prangli vald Krüüdneri vallaks. 1916. aastal liideti Krüüdneri vallaga veel Vana-Prangli ja Veski vald. Nendest valdadest kuulub praeguse Kambja valla alla mingi osa kõigist, välja arvatud tookordne Krüüdneri vald. Praeguse Kambja valla territooriumi hulka kuulub ka vahepealsetel aastatel eksisteerinud Pangodi, Luke ja Haaslava valla osi.
1922. aastal oli Kambja valla territoorium 7963,2 ha (elanikke vallaraamatu järgi 2008 (mehi 954 ja naisi 1054), sh muukeelseid 32, elanike tihedus 20,9 in/km²). Läbi aegade on nii kihelkonna kui ka valla suurim asustatud paik olnud Kambja alevik. Teisteks arenenumateks keskusteks olid Vana-Kuuste ja Kodijärve. 1922. aastal oli tolleaegse Kambja kihelkonna suurus 373,4 km². Sinna mahtus 35 mõisat ja 551 talu (neist 99 suurema pinnaga kui 60 ha).
Kambja vald muudeti külanõukoguks 1. novembril 1949, valla omavalitsuslik staatus taastati 16. mail 1991.
2017. aastal otsustas Vabariigi Valitsus liita Kambja ja Ülenurme vald haldusreformi käigus moodustatava uue omavalitsusüksusega – Kambja vallaga. Kambja Vallavolikogu ei soovinud vabatahtlikult ühineda ja vaidlustas sundliitmise Riigikohtus, kuid jäi seal kaotajaks.

Kultuuriajalugu

1846. aasta paiku läks kihelkonnas umbes 800 inimest üle õigeusku.
Aastatel 1834–1839 tegutses Vana-Kuustes esimene kõrgem põllumajanduse õppe- ja teadusasutus Venemaal – Vana-Kuuste Põllumajanduse Instituut.