google/wiki40b huggingface dataset:
Sakala kõrgustik

Sakala kõrgustik on kõrgustik Eestis Viljandi ja Valga maakonnas, edelanõlv osaliselt Pärnu maakonnas. Kõrgustiku äärmine lõunaosa ulatub Lätti, kandes seal nime Sakalas augstiene.
Sakala kõrgustiku pindala on 2797 km², mis moodustab Eesti pindalast 6,16%.
Sakala kõrgustik on vahelduva maastikuga, lainjad tasandikud vahelduvad sügavate ürgorgudega. Kõrgustiku kõrgeim tipp on 147 m kõrgune Härjassaare mägi.
Kõrgustiku kuju sarnaneb kolmnurgaga, mille põhjapoolne tipp asub Navesti jõe ligidal ja lõunapoolne jalam Lätis põhjaosas. Läänest piiravad kõrgustikku Metsepole madalik, Liivi lahe rannikumadalik ja Soomaa, põhjast Kõrvemaa, idast Võrtsjärve madalik ja Valga nõgu, lõunas Tālava madalik.
Eesti maastikulise liigestuse järgi kuulub Sakala kõrgustik Kõrg-Eesti allprovintsi ja Lõuna-Eesti maastikuvaldkonda.

Pinnamood

Sakala kõrgustiku pinnamoodi liigendavad suured ürgorud, mis jäid jääaegadel vooluvee tõttu täitumata. Koos külgorgudega moodustavad need keerukaid orustikke. Mitme peaoru sisse põhja-loodekaarest sisse tunginud liustikukeeled ja muutnud need lõiguti orundilaadseteks (näiteks Kõpu ürgorg ja Halliste ürgorg). Praeguste ürgorgude hulgas on nii peaoruga ühevanuseid vooluveekogudega pikki orge kui ka jääaja järel ajutiste vooluvete poolt uuristatud lühikesi jäärakuid ja uurakuid. Vanades orgudes on rohked allikad tekitanud allikasoid ja ka allikalubjast ebaterrasse, samuti on vanadele orgudele iseloomulikud võrdlemisi lauged metsakasvanud veerud ja neis voolavate jõgede soostunud lamm.
Sakala kõrgustiku suurim orund on Tänassilma-Viljandi-Raudna ürgorg, suuremad ürgorud on veel Karksi ürgorg, Kõpu-Õisu ürgorg, Tääksi ürgorg, Ärma ürgorg, Õhne ürgorg, Tarvastu ürgorg ja Loodi–Sinialliku ürgorg.
Kõrgustiku kõrgeimad tipud on Härjassaare mägi (147 m), Rutu mägi (145 m) ja Kärstna mägi (136 m), kõik kolm asuvad kõrgustiku lõunaosas. Põhjaosa kõrgeim tipp Sürgavere mägi (128 m) on kõrguselt neljas. Läti alal on kõrgeimaks tipuks Pīkase mägi (105 m).
Sakala kõrgustiku tuntuimad paljandid on Paistu põrgu, Tarvastu Kullamägi, Õisu põrguoru paljandid, Karksi Põrguhaud ning Maimu koobas.

Veestik

Sakala kõrgustiku suurimad järved on Veisjärv (4,81 km²), Õisu järv (1,934 km²), Viljandi järv (1,62 km²), Kariste järv (0,62 km²) ja Ruhijärv (0.996 km²). Kõrgustiku suurimad jõed on Halliste jõgi (99 km, valgala 1891 km²), Raudna jõgi (63 km, valgala 1122 km²), Õhne jõgi (102 km, valgala 573 km²), Kõpu jõgi (69 km, valgala 399 km²) ja Tänassilma jõgi (40 km, valgala 450 km²).

Asustus

Sakala kõrgustikul on kuus linna: Viljandi, Suure-Jaani, Tõrva, Mõisaküla, Abja-Paluoja ja Karksi-Nuia. Suuremad asulad on Olustvere, Saarepeedi, Sürgavere, Vastemõisa, Vana-Võidu, Viiratsi, Uusna, Päri, Ramsi, Paistu, Kõpu, Karksi, Halliste, Mustla, Kärstna, Linna, Helme ja Hummuli.
Jõudluskontrolli Keskus

Jõudluskontrolli Keskus (lühend JKK) oli Eesti Põllumajandusministeeriumi hallatav riigiasutus, mille peaülesanne oli koguda, töödelda ja analüüsida andmeid põllumajandusloomade põlvnemise ja jõudluse kohta ning tagada riiklik sõltumatu piimakvaliteet.
Jõudluskontrolli Keskus tegutses aastatel 1993–2014.
Johann Diedrich von Tiesenhausen

Vabahärra Johann Diedrich von Tiesenhausen (ristiti 23. aprill (vkj 12. aprill) 1767 Tallinnas; suri 8. mail (vkj 26. aprill) 1834 Rakveres) oli Venemaa sõjaväelane (major) ja Eestimaa mõisnik.
Johann Diedrich von Tiesenhausen sündis Rakvere ja Tudulinna mõisniku vabahärra Jakob Johann von Tiesenhauseni (1729–1784) ja Wilhelmine Margarethe von Baranoffi (1737–1808) pojana.
Talle kuulusid Rakvere ja Tudulinna mõis ning ta oli Virumaa kreisikohtunik.
Piret Minn

Piret Minn (neiuna Piret Leidsaar; 4. aprill 1961 Rapla – 24. jaanuar 2019) oli eesti omavalitsustegelane, Rapla vallavanem aastatel 2017–2019.
Ta lõpetas aastal 1979 Rapla Keskkooli. Oma edasise elu otsustas ta siduda keemiaga. 1984. aastal sai ta tollases Tallinna Polütehnilises Instituudis lõpudiplomi keemiatööstuse protsesside ja keemiaküberneetika erialal. 
Tööteed alustas Minn laborijuhatajana Sadolini värvivabrikus Raplas. 2015. aastal sai temast Sadolini peadirektor, kes vastutas ka Baltikumi ja Ukraina turundus- ja müügitegevuse eest. 
2017. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel kandideeris ta Rapla vallavolikogu liikmeks valimisliidu Valimisliit Rapla Vallakodanike Liit 2017, ta valiti vallavolikogu liikmeks; 6. novembril 2017 valiti ta Rapla vallavanemaks.

Isiklikku

Ta oli abielus ja tütre ema. Tema ema Helene Leidsaar (1930–2012) oli Raplas kooliõpetaja.
Lisa Winters

Lisa Winters (sündinud 1937 Floridas) on endine Ameerika modell. Ta oli ajakirja Playboy posteritüdruk 1956. aasta detsembri väljaandes. Foto tegi Bunny Yeager, kes avastas nooruki, kui Lisa jooksis bussi peale. Lisa poseeris ainult Yeagerile, kuna ta oli liiga häbelik, et end paljastada meesfotograafide ees.
Vaatamata tema piltide populaarsusele Playboy lugejate seas, ütles Lisa ära kõikidele edasistele pakkumistele, mis oleksid viinud ta meelelahutusärisse. Siiski mõnda aega ta avaldas ta üksikuid pilte ajakirjas Playboy.
Platon Mussin-Puškin

Krahv Platon Ivanovitš Mussin-Puškin (Платон Иванович Мусин-Пушкин; 1698–1742) oli Venemaa riigitegelane ja senaator.
Platon sündis bojaari Ivan Aleksejevitš Mussin-Puškini pojana. Isa oli Smolenski ja Astrahani vojevood, sai pärast osalemist Poltaava lahingus 1710 krahvitiitli ja 1713 Peeter I-lt kingituseks Karjala maakitsusel Viiburi-Käkisalmi tee paremalt poolelt Sakkolast 91 talu, mis moodustasid Petäjärvi (Петровское, Петяярви) mõisa.
Platon õppis välismaal. Aastast 1716 oli ta saadik Madalmaades. 1719 sõitis ta Venemaa esindajana Kopenhaagenisse, et võita Taani kuninga Frederik IV poolehoidu Põhjasõjas Rootsi vastu. 1720 oli ta diplomaatilises lähetuses Pariisis. 1730–1732 oli ta Smolenski ja 1732–1734 Kaasani kuberner. 21. oktoobrist 1735 kuni 26. juulini 1736 oli ta Eestimaa kuberner. Seejärel määrati ta Kommertskolleegiumi presidendiks ja oli 1739. aastast senaator.
Lätikeelne Vikipeedia

Lätikeelne Vikipeedia (läti keeles Latviešu Vikipēdija) on Vikipeedia lätikeelne versioon. See loodi 6. juunil 2003, esileht valmis sama aasta 6. oktoobril. 
2010. aasta 2. oktoobril oli lätikeelne Vikipeedia artiklite arvult Vikipeediate seas 63. kohal, samuti 14. augustil 2012, mil lätikeelses Vikipeedias oli 43 094 artiklit. 
Kokku oli Vikipeedia selles keeleversioonis siis 171 600 lehekülge ning ajaloo jooksul oli tehtud 1 809 875 muudatust, administraatoreid oli 18 ja kasutajaid 33 597. Aktiivseid kasutajaid oli 242 ja pilte 12 804.
See Vikipeedia versioon on Lätis inglise- ja venekeelse Vikipeedia järel külastatavuselt kolmas.
Iru (Tallinn)

Ajalugu

I aastatuhande teisel poolel asus praeguse Priisle asumi territooriumil Iru linnus, mis oli omal ajal oluline piirkondlik keskus. Iru linnus hävis arvatavasti 11. sajandi esimesel poolel ning uueks keskuseks sai Toompea linnus. Iru linnuse järgi on pandud Iru küla ja Priisle asumi piirile jääva Linnuse tee nimi.
Kõige vanemad kirjalikud andmed Iru küla kohta pärinevad 1241. aastast, mil küla mainiti Taani hindamisraamatus. Tol ajal kandis asum Hirve küla nime ning kuulus Schermbeckedele. Iru külal oli oluline mõju piirkonna arengule, sest küla kogukonnamaa ulatus kaugele – arvatavasti kuulus selle alla osa tänapäevasest Lasnamäest ning Laiaküla ja Lepiku asumi maadest. Iru küla kogukonna õigused küündisid veelgi kaugemale, ulatudes Aegna saareni välja.
Rüütel Schermbecke kinkis Iru küla 1359. aastal Püha Vaimu seegile. Küla liideti 1733. aastal Nehatu linnamõisaga. Sada aastat hiljem, 1834. aastal kuulus küla Väo mõisa valdusse.
1868. aastal rajati Nehatu vallakool, mis hiljem kandis Iru algkooli nime. Pirita jõest ida pool avati 1919. aastal algkool vanematele õpilastele. Koolid liideti 1932. aastal ja asusid tegutsema täiesti uues majas. 1941. aastal hävisid nii uus koolimaja kui ka Iru rahvamaja.
Iru oli algul osa Nehatu vallast, kuid kuulus alates 1939. aastast Iru valla koosseisu. Aastatel 1945-1946 liideti Tallinnaga Iru-Lepiku küla ja Iru vanadekodu maa-ala, 1970. aastatel ühendati linnaga ka Iru küla.

Iru asumi tänavad

Iru asumis asuvad Irusilla tänav ja Pärnamäe tee.
Varrak (kirjastus)

Raamatusarjad

1993. aastal ilmus kirjastuse esimene kõvaköiteline romaan – Daphne du Maurier' "Rebecca" –, mis pani aluse Varraku kõige vanemale sarjale "Varraku ajaviiteromaan". Selles sarjas on ilmunud üle saja romaani.
1994. aastast hakkas Varrakus ilmuma teine kauaaegne sari "Iiris", mis hiljem jagunes kaheks sarjaks: "20. sajandi klassika" ja "Moodne aeg".
"20. sajandi klassika" sarjas on ilmunud Albert Camus', James Joyce'i, Franz Kafka, Iris Murdochi, Evelyn Waugh', Joyce Carol Oatesi ning paljude teiste kirjanike romaane.
"F-sarjas" ilmub peamiselt ulmeklassikat, kuid ka uuemaid fantaasia- ja ulmeraamatuid.
Sari "Aegumatud armastuslood" avaldab peamiselt romaaniklassika tõlkeid.
Sari "Inimene ja ajalugu" vahendab eesti keelde 17.–20. sajandil elanud suurkujude biograafiaid. 
Sari "Ajalugu. Sotsiaalteadused" publitseeris ajaloo ja kultuuriantropoloogia oluliste raamatute eestindusi. 
Sari "Roheline raamat" ilmutab ökoloogiateemalisi raamatuid.
Sari "Roheline Eesti" avaldab teaberaamatuid Eesti looduse kohta.
Sari "101 Eesti..." pakub teaberaamatuid erinevailt aladelt (nt Mart Laari "101 Eesti ajaloosündmust", Toomas Kukke "101 Eesti lille", jt).
Sarvkest

Sarvkest (ladina keeles cornea) on inimestel ja paljudel maismaa- ja veeloomadel silmamuna fibrooskesta osa. Sarvkest on silmamuna kattev eesmine läbipaistev osa, mis piirneb külgedelt ja tagant kõvakestaga.
Sarvkesta areng, anatoomia, füsioloogia, morfoloogia, histoloogia ja patoloogia võivad suuresti erineda nii liigiti kui ka indiviiditi.

Madudel

Madudel on tuvastatud silma sarvkest embrüonaalses arengujärgus, juba 3-nädalastel hariliku nastiku embrüotel.
Madude silma katab väljast läbipaistev silmakilbis, mis vahetub koos ülejäänud nahaga kestumise ajal.
Madudel ei moodusta silmakilbis ja sarvkest üksteist katvaid kesti vaid neid eraldab vahekiht, mis kestumise käigus täitub lümfivedelikuga. Igapäevaselt hoolitseb sarvkesta niisutamise ja toitmise eest vesivedelik, sekreedid suubuvad nina-pisara juhadesse ja selle kaudu suuõõnde.
Öise eluviisiga madudel on sarvkest suurem kui päevase eluviisiga madudel.

Patoloogia

Looduses elavatel madudel jääb sarvkesta patoloogia enamasti tähelepanu ning ravita. Kuid loomaaedades ning maokasvandustes ja ka kodustes terraariumites tuleks, lisaks maopidamise eeskirjadele, tähelepanu pöörata ka mao silmade tervislikule seisukorrale – läbipaistmatu ülespoole kaardunud servadega silmakilbis võib vajada veterinaari abi. Mitte mingil juhul ei tohiks rebida kuivanud nahatükki (silmakilbist) omal käel, see võib vigastada mao silma.

Imetajatel

Sarvkest on veresoonte ja lümfisoonteta – teda toidavad pisaravedelik ja silma vesivedelik.

Sarvkesta lihvimine silmakirurgias

Mõned nägemishäired alluvad erinevatele kirurgilistele muundustele, nii näiteks saab ka Eestis, vastavalt kliendi soovile ja silma anatoomilistele eripäradele, lasta silmakirurgidel töödelda spetsiaalsete laseraparaatidega ja meetoditega (näit LASIK) silma sarvkesta nii, et saavutatakse ihaldatud nägemisteravus nägemisabivahenditeta (prillide, läätsedeta).

Patoloogia

Inimestel seostatakse sarvkestaga mitmeid silmahaigusi, nagu sarvkestapõletik, sarvkestahaavand, sarvkestasade jpt.
Lepanina (Häädemeeste)

Lepanina on neem Pärnu maakonnas Häädemeeste vallas Kabli külas.
Neeme geograafilised koordinaadid on 57° 59′ 46″ N, 24° 25′ 17″ E.
Neeme kõrval asub Lepanina hotell.
Tallinna Diakonisside Selts

Tallinna Diakonisside Selts oli aastatel 1867–1940 Tallinnas hoolekandega tegelenud selts.
Asutamise ajal kandis selts nime Tallinna Evangelistlik Lutherlik Diakonisside Selts, aastatel 1931–1940 nime Evangeeliumi Luteruse Usu Diakonisside Selts.
Selts asutas 1860. aastal Tallinnas lastehoiuasutuse, mida nimetati "väikelaste kooliks".
Haldi

Nimi

Leo Tiigi järgi võib küla nimi tuleneda rootsi või taanikeelsest sõnast halt 'lombakas', mis võis olla esmaasuka liignimi. Vello Kaskori arvates võib küla nimi tuleneda saksakeelsest sõnast haltstelle – 'laadimiskoht'.

Loodus

Küla alal kaugemale merre ulatub Haldi nina, millest põhja jääb Mänspe lõugas ja lõunasse Haldi lõugas.

Ajalugu

Küla kuulus ajalooliselt Emmaste mõisa alla. Küla esimesed taluperemehed on mainitud 1564 Halte Matt ja Halte Hint. 
1725 adramaarevisjoni ajal oli Haldi kujunenud külaks. 1835 oli külas 5 talu ja perekonnanimedeks saadi: Blank, Enn, Halberg, Hallik, Herm, Kadak, Koolmeister, Liim (Liem) ja Vara (Warra). 
Haldi nina tipus asus Nõukogude piirivalve vaatluspunkt.

Taristu

Küla läbib Emmaste–Luidja maantee. Seal asub ka Haldi sadama tee.
Tallinna Tehnikaülikooli ehitusosakond

Tallinna Tehnikaülikooli ehitusosakond oli Tallinna Tehnikaülikooli ehituserialade väljaõppega seotud akadeemiline struktuuriüksus.
1936. aasta juunis asutatud Eesti Vabariigi Tallinna Tehnikainstituudi (TTI) üks kolmest osakonnast oli ehitusosakond. Osakond asutati 1. juulil ja sai oma käsutusse ruumid endises Vene-Balti laevatehase haldushoones. Õppetöö algas 16. septembril. Peaaegu pooled instituudis õppijatest olid ehitusosakonna üliõpilased. Õppeaja pikkus oli neli aastat (so 8 semestrit), millele lisandus 9. semester diplomiprojekti koostamiseks.

Ehitusosakonna struktuur ja juhtimine

Osakonda juhtis osakonnakogu, mille moodustasid kõik osakonda kuulunud õppejõud. Osakonnakogu valis professorite ja dotsentide hulgast osakonna juhataja. Koos TTI nimetuse muutmisega muutus alates 1. jaanuarist 1938 ka tehnikaülikooli struktuur. Moodustati teaduskonnad ja õppetöö paremaks korraldamiseks jagati need omakorda osakondadeks. Ehituse suunal jätkas ehitus- ja mehaanikateaduskonna koosseisus ehitusosakond, millel aga halduslik juhtkond puudus.
Osakonna alglülideks olid professuurid ja dotsentuurid (õppetoolid). Samal ajal eksisteerisid tehnikaülikoolis õppe- ja uurimistöö oluliste üksustena veel laboratooriumid, millest hiljem kujunesid välja kateedrid.

Pärast Eesti Vabariigi okupeerimist 1940. aastal

1940. aasta suve sündmused lõid segamini ka elu tehnikaülikoolis, kõike asuti aega viitmata allutama uute võimude tahte alla. 1940. aasta augustis töötas Eesti NSV Hariduse rahvakomissariaat välja abinõude plaani vabariigi kõrgkoolide töö ümberkorraldamiseks uutel, nõukogulikel alustel. 9. oktoobril 1940 kinnitas Eesti NSV valitsus "ENSV Tallinna Tehnikaülikooli ajutise põhikirja". TTÜ uuenenud struktuuris loodi teaduskondade koosseisus kateedrid.

Saksa okupatsioon (1941–1944)

Saksa okupatsiooni ajal sai tehnikaülikool endise nimetuse tagasi (TTÜ). Õppejõudude ja üliõpilaste arv vähenes. Õppetööd alustati alles 1942. aasta veebruaris. Kateedrid kaotati. Ehitusosakond ehitus- ja mehaanikateaduskonna koosseisus jätkas tegevust. Ehitusosakonna üliõpilased jagunesid konstruktsioonide, teede ja vesiehitiste suuna vahel.

Lõpetajad

1936. aasta lõpul andis ehitusosakond esimese lõpetaja. Selleks oli 1932. aastal Tartu Ülikooli tehnikateaduskonnas õpinguid alustanud Hugo Oengo. 1939. aastal lõpetasid Tehnikaülikooli kiitusega Heinrich Laul ja Evald Vaino. 1940. aastal ehituseriala lõpetajaid ei olnud.
Saksa okupatsiooni ajal lõpetas TTÜ 1942. aastal 5, 1943. aastal 11 ja 1944. aastal 18 üliõpilast.
Grundy maakond (Illinois)

Ajalugu

Maakond moodustati 1841. aastal.
Sadakazu Fujii

Sadakazu Fujii (jaapani keeles 藤井貞和 Fujii Sadakazu; sündinud 27. aprillil 1942 Tōkyōs) on jaapani kirjandusteadlane ja luuletaja.
Fujii on tuntud kui Genji monogatari uurija. Ta on uurinud ka tänapäeva jaapani luulet, ainu ja Ryūkyū keeli ja kirjandust.
2010. aastal pälvis ta Jun Takami auhinna.
Hinnimäe

Hinnimäe oli küla Võrumaal. Küla jääb tänapäeval Soolätte küla alale. Küla kaotati 1977, mil see liideti Soolätte külaga.
Külast on teateid alates 1970.
Kindralstaabi Valitsus

Kindralstaabi Valitsus oli üks kahest Eesti Sõjavägede Staabi ja 1924. aastast ümbernimetatud Kindralstaabi põhiüksusest (teine oli Korraldusvalitsus). 
1. juunil 1929 ühendati Kindralstaap ja Korraldusvalitsus Kaitsevägede Staabiks.
Verev iminõges

Levik

Verev iminõges kasvab peaaegu kõikjal Euroopas, vähem levinud Lääne- ja Ida-Siberis, Ida-Aasias, Põhja-Aafrikas ja Põhja-Ameerikas. Eestis on sage.
Põhja-Ameerikas on teda kohati peetud invasiivseks liigiks.
Verev iminõges kasvab aedades ja põldudel umbrohuna; teeäärtes ja jäätmaadel. Ta eelistab viljakat pinnast.

Kirjeldus

Taim kasvab 15...40 cm kõrguseks. Vars on tavaliselt püstine, neljakandilise ristlõikega. Munajad või südamekujulised sakilise servaga 1...2,5 cm pikkused lehed on kaetud pehmete karvakestega ning paiknevad varrel vastakuti. Päikeselises kasvukohas on eriti ülemised lehed punaka tooniga.
Verev iminõges õitseb tavaliselt märtsist oktoobrini, kuid soodsates tingimustes võib õitseda lausa talvel. Õied on roosakad-lillakad, kuni 1,7 cm läbimõõduga. Putkjad kahesugulised õied paiknevad männastena ülemiste lehtede kaenlas. Õie ülahuul on kiivrikujuline, alahuul koosneb kahest hõlmast. Taim on putuktolmleja.
Verev iminõges on üheaastane, harvem kaheaastane taim. Ta paljuneb ainult seemnetega. Seeme on hallikas kuni 2,5 mm pikkune pähklike.

Kasutamine

Loomade jaoks on verev iminõges üldjuhul ebameeldiva lõhna ja maitsega, seetõttu nad teda meelsasti ei söö. Iminõges on aga hinnatud meetaim.
Noorte taimede tipmisi lehti ja õisi võib kasutada salati valmistamiseks.
Atacama

Kliima

Atacama on maailma kõige kuivem kõrb, olles üle 50 korra kuivem kui California Surmaorg, mis on Ameerika kõige kuivem org. Mõnevõrra esineb udu, ent sademed peaaegu puuduvad – keskmiselt sajab aastas alla 1,5 cm, milline arv tuleneb sellest, et korra kümne aasta jooksul sajab natuke, seejärel aga on järgmised 10 aastat kuivust. On võimalik, et Atacama kõrbes ei ole olnud suuremat vihmasadu 1570. aastast 1971. aastani, see on üle 400 aasta.
Kuivuse põhjuseks on Lõuna-Ameerika lääneküljest mööduv külm Peruu hoovus, mis tekitab kõrgrõhuala. 
Samuti takistab Atacama kõrbe asumine kahe mäestiku – Andide ja Tšiili rannikumäestiku - vahel niiskete õhumasside ligipääsu. Ka El Niño ei too Atacamasse niiskust. Atacama kõrbe läbib vaid Andidest lähtuv Loa jõgi, kõik teised Andidest algavad ojad kaovad soolakutesse, milles leidub suurel hulgal Tšiili salpeetrit

Taimestik ja loomastik

Enamik loomi on öise eluviisiga, kuna päeval on õhutemperatuur liiga kõrge. Kõik loomad taluvad suurt kuumust, neil on kaitsevärvus, paljud suudavad pikalt ilma veeta olla. Tuntumad Atacama kõrbe loomad on nandu, eri liiki rebased, iguaanid, sisalikud jpt.
Taimed suudavad pikalt ilma veeta olla, neil on pikad okkad auramise vähendamiseks ja suur soolataluvus. Paljud taimed õitsevad pärast lühikest vihmaperioodi kiiresti.  Atacama kõrbes on palju kaktuseid, eri liiki kõrbelilli ja palju muidki taimi.
Atacama kõrbes on väga soolane. Taimedel on seega raske toime tulla. On leitud ka taim, mis suudab kasvada soola peal.
Jens Grand

Jens Grand (ka Jens Grant, saksapäraselt Johannes Grant; surnud 1327) oli Lundi ja Bremeni peapiiskop ning nominaalne Riia peapiiskop.
Jens Grand oli Roskilde piiskopi Peter Bangi nõbu. Ta õppis Pariisi ülikoolis ning oli 1289. aastaks saanud Roskilde toompraostiks. Samal aastal valiti ta ka Lundi peapiiskopiks, Rooma paavst kinnitas ta 1290. aastal. Aastatel 1294–1295 hoidis Taani kuningas Erik Mencedi vend, hertsog Christoph teda Sjöborgi linnuses vangistuses. Hiljem lahkus ta Taanist ja asus elama Pariisi.
1302. aasta 30. märtsil nimetas paavst Bonifatius VIII ta Riia peapiiskopiks, kuid Grand ei võtnud seda kohta vastu. Ta jäi elama Pariisi, kuni 11. veebruaril 1310 nimetas paavst Clemens V ta Bremeni peapiiskopiks.
1310. aasta 19. juunil määrati Grand Bremeni peapiiskopina komissariks, kes pidi uurima Liivi ordu kuritarvitusi Riia peapiiskopi Friedrich von Pernsteini suhtes, kuid pole tõendeid, et ta oleks midagi selles asjas reaalselt ära teinud. Selle asemel viibis ta aastatel 1311–1312 Vienne'is kirikukogul.
Jens Grand suri 1327. aastal Avignonis.
Raul Eamets

Raul Eamets (sündinud 5. juulil 1964 Pärnus) on eesti majandusteadlane.
Ta töötab Tartu ülikooli majandusteaduskonnas professorina.
Martna valla lipp

Martna valla lipp on Lääne maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Martna valla lipp.
Lipp kinnitati 25. jaanuaril 2011.

Lipu kirjeldus

Martna valla lipp on ristkülik, mis on jagatud horisontaalselt kolmeks osaks. Ülemine ja alumine osa on Eesti riigilipu sinist värvi ja moodustavad kumbki 1/6 lipu laiusest. Keskmine osa on valge ja moodustab 4/6 lipu laiusest. Selle osa keskel on stiliseeritud valla vapp, millel on kujutatud punase kuuega ratsanik hobuse seljas, kerjus ja vasakule pööratud pea ning väljasirutatud tiivaga must kotkas.
Lipu normaalmõõtmed on 105×165 cm. Laiuse ja pikkuse suhe 7:11.
Ibrahima Kassory Fofana

Ibrahima Kassory Fofana (sündinud 1954) on Guinea poliitik. Ta on Guinea peaminister alates 24. maist 2018. Kuulub erakonda Guinea Kõigile (Guinée Pour Tous).
Fofana on töötanud Guinea peaministri administratsioonis. Aastatel 1997–2000 oli ta Guinea rahandus- ja majandusminister. Vastuolude tõttu president Lansana Contéga lahkus ta riigist ning sai asüüli Ameerika Ühendriikides, kus ta õppis American University's Washingtonis. 2010. aastal osales ta Guinea presndendivalimistel, kuid sai vaid 0,66% häältest.
President Alpha Condé määras ta peaministri ametisse 24. mail 2018.
Nädalategu

Nädalategu (ka: ordinaarne tegu) oli teoorjuse vorm, mille aeg ja maht nädalas olid fikseeritud, vahel poolaastate kaupa.
Nädala-rakmetegu, mille raames saadeti mõisa täisjõus mees koos hobuse või härjapaari ja rakendiga, tekkis Eestis teoorjuse levides 16. sajandil. Nädala-jalategu, kus mõisa saadeti naised või noorukid (nn vaimud) kujunes 17.–18. sajandil suvisest abiteost.
Enamasti oli nädalategu teoorjuse suurem osa, kuid 18. sajandi lõpust 19. sajandi alguseni oli Liivimaa kubermangu mõisades sageli abiteol suurem roll.

Nädalateo maht

Luunja mõisa vakuraamatu andmeil oli Polla talu nädalategu 2,5 päeva. Aastaringne orjus jagunes kaheks: jüripäevast mihklipäevani hobusega 130 ja jalgsi 53 päeva, mihklipäevast jüripäevani hobusega 29 päeva. Sellele lisandus 24 vooripäeva ja loonusandam.
17. sajandil oli Tartumaal nädalateo maht väiksem kui mujal Liivimaal; samavõrd suurem oli seal abitegu, mis kattis mõisate jooksvaid vajadusi hooajatöödeks.
Professorite Instituut

Professorite instituut oli Tartu Ülikooli juures aastail 1828–1838 tegutsenud institutsioon Venemaa ülikoolidele õppejõudude ettevalmistamiseks.
Professorite instituut loodi 1828. aastal George Frederic Parroti eestvedamisel. Sellekohase taotluse esitas ta tsaar Nikolai I-le 1827. aastal. Vene rahvusest kandidaadid Professorite instituudi kahekümnele kohale valiti katsete alusel Moskva, Peterburi, Vilniuse, Kaasani ja Harkovi ülikoolist. Õpingud Tartu Ülikoolis kohalike professorite juhendamisel kestsid neli aastat, millele järgnes kaheaastane täiendus välismaa ülikoolides. Instituudi teise lennu komplekteerimine algas pärast esimese lennu välismaale saatmist 1832. aastal. Teises lennus oli Tartus kuus kasvandikku, kes suunati 1838. aastal ilma praktikata välismaal tööle Venemaa kõrgkoolidesse. Koolituse Professorite instituudis läbis kokku 22 professorit.
Professorite instituudi töökogemusest sai alguse õppejõudude-juhendajate süsteem teadurite ettevalmistamisel. Instituudi kasvandike väitekirjad olid oluliseks panuseks teaduse arengusse. 1832. aastal kaitsesid instituudi kasvandikud seitse filosoofiadoktori, viis meditsiinidoktori, ühe õigusteaduste doktori ja kolm filosoofiamagistri väitekirja. Teise koosseisu kasvandikud kaitsesid kaks meditsiinidoktori väitekirja ning neli filosoofiadoktori väitekirja – kaks ajaloos ja kaks astronoomias. Tartu ülikooli Professorite instituudi kasvandikeks olid hilisemad tuntud teadlased ja Peterburi Teaduste Akadeemia liikmed kirurg Nikolai Pirogov, ajaloolane Mihhail Kutorga, astronoom Aleksei Savitš.
Upāsaka

Tuntud ilmikjärgijaid

Vadžrajaana traditsioonis on tuntud upāsaka Dharmatala, kes tegutses 16 arhati saatjana. Teda on peetud Avalokitešvara kehastuseks.