google/wiki40b huggingface dataset:
Krasnoselski rajoon (Moskva)

Võimuorganid

Rajooni juhtimist teostatakse Krasnoselski rajoonivalitsuse (vene keeles Управа Красносельского района), kohaliku omavalitsuse tööorganite ning teiste rajooni võimuorganite abil (politsei, prokuratuur jt).
Administratiivvõimuorganiks on Krasnoselski rajooni valitsus. Seda juhib valitsuse pea (глава управы), kellel on neli asetäitjat: elamu-kommunaalmajanduse ja heakorra küsimuste alal; ehitusalaste ja maaomandi küsimuste alal; majanduse, kaubanduse ja teenuste osutamise küsimuste alal ning asetäitja elanikkonnaga läbiviidava töö alal.

Kohaliku omavalitsuse tööorganid

Kohaliku omavalitsuse esindusorganiks on 10-liikmeline Krasnoselski munitsipaalringkonna saadikute nõukogu, kes valib enda liikmete hulgast esimehe. Saadikute nõukogu korraldab istungeid mitte harvemini kui kord kvartalis. Kohaliku omavalitsuse täidesaatvaks organiks on munitsipaalringkonna saadikute nõukogu aparaat, mida juhib nõukogu poolt valitud munitsipaalringkonna pea.
2017. aasta septembris toimunud Moskva munitsipaalsaadikute valimistel võitsid Krasnoselski munitsipaalringkonna nõukogu 10 saadikukohast sõltumatud kandidaadid 7 kohta (ülejäänud kolm said Ühtse Venemaa kandidaadid). Saadikute nõukogu valis nõukogu esimeheks ja munitsipaalringkonna peaks tuntud opositsioonipoliitiku  Ilja Jašini.
Munitsipaalringkonna eelarve 2018. aastal moodustas 14,8 miljonit rubla (so 210 000 tuhat eurot).

Vaatamisväärsused

Rajoonis asub endine Novo-Aleksiuse klooster (praegu Aleksiuse stauropegiaalne nunnaklooster), mille territooriumil paikneb õigeusu pühakoda Hram Vsehh Svjatõhh v Krasnom Sele.
Colin Archeri laht

Colin Archeri laht (бухта Колин Арчер) on laht Taimõri saare loodeosas.
Colin Archeri lahes talvitas aastatel 1900–1901 Eduard von Tolli ekspeditsioon kuunaril "Zarja".
Laht sai nime norra laevaehitaja Colin Archeri auks.
Aniste mõis

Aniste mõis (saksa keeles Anisa) oli poolmõis Järva-Madise kihelkonnas Järvamaal. Mõis rajati 1862, kui see eraldati Albu mõisast.
Väinö Kaasalainen

Isiklikku

Tema vend Nestori Kaasalainen (1915–2016) oli samuti Maaliidu poliitik, ta oli aastatel 1966–1968 Soome põllumajandusminister Rafael Paasio esimeses valitsuses ning aastatel 1970–1971 Soome põllumajandusminister ja aastal 1971 Soome põllumajandus- ja metsandusminister Ahti Karjalaineni teises valitsuses.
Peterburi Sankta Katarina kirik

Ajalugu

1745. aastal lõid soome ja rootsi kogudused lahku, soome kogudus jäi oma praegusesse asukohta (Pyhä Maria kirik), rootsi kogudus püstitas uue hoone.
Koguduse liikmete hulgas on olnud Nobeli ja Lidvalli suguvõsade liikmeid, juveliir Fabergé. Kirikus laulatati tulevane Soome riigihoidja ja president Carl Gustaf Emil Mannerheim.
Aastatel 1934–1993 oli kiriku juures asuva koguduse tegevus peatatud. Enne kogudusele tagastamist tegutses kiriku ruumides laste ja noorte spordikool.
Käbi Laretei

Isiklikku

Käbi Laretei abiellus 1950. aastal rootsi dirigendi Gunnar Staerniga ja 1955. aastal sündis neil tütar Linda. Nad olid abielus kuni 1959. aastani. Käbi Laretei lõpetas selle abielu Ingmar Bergmani tõttu, kellega ta tutvus 1950. aastate lõpus.
Aastail 1959–1969 oli Käbi Laretei abielus rootsi filmirežissööri Ingmar Bergmaniga ja neil sündis 1962. aastal poeg Daniel. Käbi Laretei mängib kaadri taga klaverit Ingmar Bergmani filmis "Sügissonaat" ja ta mängis ka abikaasa filmides väiksemaid rolle. Ingmar Bergman ja Käbi jäid lähedasteks sõpradeks kuni Ingmari elu lõpuni.
Külli Kingo

Külli Kingo (sündinud 7. aprillil 1972) on eesti arstiteadlane, Tartu Ülikooli dermatoloogia ja veneroloogia professor.
Õppis aastatel 1978–1990 Tartu 10. Keskkoolis ning 1990–1996 Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas (cum laude). Oli 1997–2001 residentuuris dermatoveneroloogia erialal ning õppis 2001–2005 sama eriala doktorantuuris. Kaitses 2005. aastal Tartu Ülikooli juures doktoritöö teemal "The interleukin-10 family cytokines gene polymorphisms in plaque psoriasis" (Interleukiin-10 perekonna tsütokiniinide geenide polümorfismid naastulise psoriaasi puhul; juhendajad Eero Vasar, Sulev Kõks ja Helgi Silm).
Ta on alates 2012. aastast Tartu Ülikooli Kliinikumi Nahakliiniku juhataja.
Alates 2017. aastast kuulub Külli Kingo Tartu Ülikooli senatisse.
Fourier' teisendus

Fourier' teisendus (Fourier' pööre) on integraalteisenduste hulka kuuluv lineaarne operaator, mis teisendab funktsiooni  selle sagedusspektrit iseloomustavaks funktsiooniks .
See teisendus põhineb teoreemil, mille kohaselt mistahes pidev ja piisavalt regulaarne funktsioon on esitatav siinusfunktsioonide integraalina. Fourier' pööre on pööratav operatsioon. Enamasti on  reaalarvuline ja  kompleksarvuline, kus kompleksarv kirjeldab kindla sageduskomponendi faasi ja amplituudi.

Sissejuhatus

Fourier' teisendus tuleneb Fourier' rittaarendusest. Fourier' rittaarendus võimaldab kirjutada keerulisi, ent perioodilisi funktsioone siinuste ja koosinuste summana. Fourier' teisendus on Fourier' rea pikendus, kus vastava funktsiooni periood on venitatud lõpmatusse.
Fourier' teisendus vastab Laplace'i teisendusele kui selle juures lugeda kompleksmuutuja (argumendi) reaalosa võrdseks nulliga.

Näide

Järgnevad pildid illustreerivad, kuidas Fourier' teisendus mõõdab, kas mingis funktsioonis esineb teatud sagedusi. Funktsioon f(t) = cos(6πt) e-πᵗ² võngub sagedusega 3 hertsi (kui t on sekundites) ja läheneb 0-le kiirelt. (Teine faktor võrrandis on ümbrisfunktsioon (funktsioon, mille kõver piirab laine amplituudide ekstreemumeid), mis vormib antud pideva sinusoidi lühikeseks impulsiks.) See funktsioon on spetsiaalselt valitud, et sellel oleks reaalne Fourier' teisendus, mida on lihtne graafiliselt esitada (vt esimest pilti). Selleks, et arvutada  , tuleb integreerida ef(t). Teine pilt näitab selle funktsiooni reaalset ja imaginaarset osa. Reaalosa on pea alati positiivne, kuna kui f(t) on negatiivne, on ka e reaalosa mittepositiivne. Tingitud sellest, et need võnguvad samal sagedusel, on e reaalosa positiivne, kui f(t) on mittenegatiivne. Reaalosa integreerimisel saab tulemuseks suhteliselt suure numbri (antud juhul 0,5). Kui mõõta aga mõnd teist sagedust, mida vaadeldud sinusoidis ei esine, nagu näiteks funktsiooni  puhul, võngub integreeritav osa piisavalt, et tulemus tuleks väikene. Enamasti on olukord keerulisem, ent sisuliselt mõõdab Fourier' teisendus just niimoodi seda, kui palju spetsiifiline sagedus funktsioonis f(t) esineb.

Diferentsiaalvõrrandite analüüs

Fourier' teisendust ja veel üldisemat Laplace'i teisendust kasutatakse diferentsiaalvõrrandite lahendamiseks. Kui  
f(x) on diferentseeritav funktsioon, Fourier' teisendusega , siis selle funktsiooni tuletise Fourier' teisendus on . Selle abil saab teisendada diferentsiaalvõrrandid algebralisteks võrranditeks. See meetod toimib ainult probleemide puhul, mille määramispiirkonnaks on kogu reaaltelg. Üldistades Fourier' teisendust mitme muutujaga diferentsiaalvõrranditele määramispiirkonnaga Rⁿ, saab ka neid lihtsustada algebralisteks võrranditeks.
Estonian Journal of Ecology

Estonian Journal of Ecology oli ökoloogiaalane teadusajakiri, mida andis välja Eesti Teaduste Akadeemia Kirjastus.
Ajakiri ilmus iseseisva väljaandena aastail 2008–2014. 
Enne seda ilmus ajakiri nimega Proceedings of the Estonian Academy of Sciences: Biology, Ecology. 
Varem ilmus sisu Eesti Teaduste Akadeemia Toimetistes ja nõnda loeb väljaanne enda ajaloo alguseks 1952. aastat.
Keelepäev

Keelepäev on päev, kui mõnes maakohas, koolis, maakonnas peetakse keele väärtustamiseks keelekoosolekuid (hrl populaarteaduslikus vormis). Keelepäev on enamasti suunatud õpilastele ja õpetajatele.
Eestis on keelepäevi korraldanud eriti Emakeele Selts. Eesti Justiitsministeerium on korraldanud juristidele ja ametnikele ka õiguskeelepäevi.
Mõnikord nimetatakse keelepäevaks ka emakeelepäeva.
Action painting

Action painting (tegevusmaal, tegevusmaalikunst)  on termin, mida kasutas esimesena (1952. aastal) kriitik Harold Rosenberg, iseloomustamiseks kunstistiili, mille puhul on teose loomise protsess võrdselt oluline või olulisemgi lõpptulemusest. 
Action painting on tihedalt seotud abstraktse ekspressionismiga. Väga oluline on teose loomise protsess. Pollock leiutas aastatel 1946–1947 dripping-tehnika ('tilgutamine'), mis muutis teoste loomise lausa etenduseks. Tehnika seisneb selles, et värv niristatakse lõuendile. Oma suuremõõtmelisi teoseid luues kinnitas kunstnik, et see, mis lõuendile jõuab, ei ole teos, vaid tegevus.
Imatra kosk

Imatra kosk (soome keeles Imatrankoski) on kosk Soome kaguosas Imatra linnas Vuoksi jõel umbes 5 km kaugusel Venemaa piirist, Euroopa suurim kosk. Geograafilised koordinaadid on 61° 10′ N, 28° 46′ 18″ O.
Jõgi langeb seal umbes 500 m pikkuselt kitsas graniitkuristikus 18,4 m.
Alates 1929. aastast kasutatakse seda langust elektrienergia tootmiseks ning vesi suunatakse ümber. Ainult teatud aegadel avatakse lüüsid ja vana jõesäng ujutatakse üle. Kose vooluhulk on siis 500–600 m³/s.
Imatra kose järgi on nime saanud nii Imatrankoski linnaosa kui ka Imatra linn.

Teke ja ajalugu

Imatra kosk tekkis umbes 4000–5000 aastat tagasi, kui Saimaa veemassid murdsid Salpausselkäst läbi. Salpausselkä moodustas kaua tõhusa takistuse vee voolamisele Laadogas, kuid maa kerke tõttu läänes tungis vesi kagusse.
Kose jõust annavad tunnistust arvukad hiiekirnud ja muud kõverused.
Kosk voolas aasta ringi ühesuguse vooluhulgaga. Siiski esines üleujutusi, neist suurim 1899, mil vooluhulk oli 1160 m³/s, ligi kaks korda suurem kui tavaliselt.

Turism

Imatra kosk on üks Soome rahvusmaastikest, Soome vanim turismiobjekt.
Alates keisrinna Katariina II ja tema kaaskonna külaskäigust 1772 on Imatra kosk olnud populaarne vaatamisväärsus. 19. sajandi lõpus oli see üleeuroopaline, Eiffeli torniga võrreldav vaatamisväärsus. 
Koske uputas end vähemalt 94 inimest. 19. sajandil tegid venelased Imatra kose kaljudele grafiteid. 19. sajandi keskel rajati kose ümber Soome vanim looduspark Kruununpuisto. Jõge tuli algul ületada kas paadiga või köisteed mööda. Aastal 1892 ehitati sild. Aastal 1892 jõudis Imatrasse ka raudtee. Koske käis vaatamas ka Nikolai II.
Aastal 1903 rajati kahe põlenud puuhotelli kohale luksuslik kivist juugendstiilis lossitaoline hotell Valtionhotelli.
Tänapäeval toimuvad turismohooajal juuni keskpaigast augusti keskpaigani (83 korda) iga päev 20-minutilised kose demonstratsioonetendused. Vaatajad saavad looduse vaatemängu jälgida kaarsillalt või allavoolu paiknevast Kruununpuisto pargist. Lüüside avamise ajal lastakse traditsiooniliselt valjuhäälditest Jean Sibeliuse pala "Jõgi keeb".
Valga–Ruhja–Pärnu raudtee

Raudtee ehitamine

Juurdeveoraudtee ehitamine algas 1895. aastal, ehitustööde inspektoriks nimetati teedeinsener Karl Taube. Pärnu–Mõisaküla–Valga liini ehitamine toimus ühekorraga nii Pärnu kui ka Valga poolt. Ehitust teostasid insener Krzizanovsky Pärnu–Mõisaküla liinil, insener Sievert Mõisaküla–Valga liinil ja insener Hacel Mõisaküla–Viljandi liinil.
Esimene rong Pärnust Valka väljus 1896. aasta 5. oktoobril (vkj).
Samaaegselt Valga–Ruhja–Pärnu raudtee ehitusega ehitati Viljandi raudteeharu (algselt Laatre (Mõisaküla) – Viljandi kitsarööpmeline harutee), mis avati ajutiseks liikluseks 31. jaanuaril ja alaliseks liikluseks 1. augustil 1897. 1898. aastal hakati pikendama kitsarööpmelist raudteed Viljandist Tallinna.
1899. aastal hakati raudteetaristu hoolduseks ehitama Mõisaküla Raudteetehast, kuhu kuulusid veduridepoo, materjalilaod ja veemaja.

Ajalugu

Algselt Valga raudteejaama juurde viinud raudtee lõppjaamaks kujunes pärast Valgast Pļaviņasesse viiva kitsarööpmelise raudtee valmimist rajatud Valga II raudteejaam, mille juurest algasid siis mõlemad kitsarööpmelised raudteed.
1923. aasta 31. oktoobril riigistati Pärnu–Tallinna raudtee ning raudteeliini haldasid Riigiraudteede Valitsus ning Pärnu–Tallinna Raudteevalitsus, kellele kuulus ka Juurdeveoraudteede Seltsi teedevõrk. Juurdeveoraudteede Selts lakkas tegutsemast pärast raudteede natsionaliseerimist ning teed liideti järk-järgult riigiteede koosseisu. Läti piiridesse jääv osa jäi eraomandiks, kuigi reisirongide liiklust sellel haldas riiklik Läti raudtee
1. septembril 1926 likvideeriti Pärnus kitsarööpmelise raudtee asjaajamine ja raudteevalitsus viidi üle Tallinna, raudteetaristu liitumine lõpetati ametlikult 1. jaanuariks 1927.
Sõjaeelse Eesti Vabariigi ajal läbis Pärnu–Valga reisirong alates Mõisakülast Läti territooriumit, mistõttu oli mitu korda päevakorral paralleelse ühenduse loomine Abjast läbi Tõrva Valka. Ehitust alustati 1939. aastal, kuid see jäi lõpetamata.
1940. aastal, pärast Eesti okupeerimist ja annekteerimist, nimetati Eesti Raudtee ümber NSV Liidu Teede Rahvakomissariaadi Eesti Raudteeks.
Aastal 1937 valmis Lätis Riiast Ruhja viiv laiarööpmeline raudtee. Teise maailmasõja ajal asusid sakslased seda mööda kitsarööpmelise raudtee trassi Valga suunas pikendama, ent Punaarmee edasitung seiskas tööd ja pärast sõda neid ei jätkatud. Kuna ümberehituse käigus olid Ruhja ja Valga vahel rööpad üles võetud, kujunes kitsarööpmelise raudtee uueks lõppjaamaks Ruhja raudteejaam.  Nõukogude perioodil allutati kogu säilinud kitsarööpmeline raudtee Eesti raudteede võrgustikule.
Kitsarööpmeline raudteeharu Mõisaküla ja Viljandi vahel suleti 3. juunil 1973. Pärnu ja Ruhja vaheline osa teest ehitati 1977 ümber laiarööpmeliseks ja kujunes osaks Tallinna–Pärnu–Riia raudteest.
Kirjanik

Kirjanik on isik, kes kirjutab ilukirjandust ehk belletristikat. Ehkki teistes keeltes võidakse sarnaseid sõnu kasutada ka isikute kohta, kes kirjutavad tarbekirjandust, publitsistikat või muid tekste (nt inglise writer), ei kutsuta neid eesti keeles kirjanikeks. Neid hõlmab lähedase tähendusega termin "literaat", samuti vanapärane "kirjamees".

Kirjaniku mõiste

Kirjanik ei pea kirjutama tingimata proosat. Kuigi tavaliselt nimetatakse eesti keeles luule kirjutajaid luuletajateks ja draama kirjutajaid näitekirjanikeks või draamakirjanikeks, kuuluvad nemadki kirjanike hulka. Kirjanikku, kes kirjutab proosat, nimetatakse prosaistiks.
Kuigi ilukirjandus on kunstiliik nagu ka filmikunst, teater, muusika või arhitektuur, ei nimetata kirjanikke eesti keeles enamasti kunstnikeks.
Ehkki sõna "kirjanik" esineb ka liitsõnades nagu "ajakirjanik" ja "reklaamikirjanik", ei peeta ajakirjanikke ega "reklaamikirjanikke" kirjanikeks.

Kirjanik kui elukutse

Traditsiooniliselt eristatakse kutselisi ja harrastuskirjanikke. Piir nende vahel on hägus. Kutselise kirjaniku ligikaudsed tunnused on kuulumine kirjanike kutseühendusse ja elatumine tööst kirjanikuna, ent on tunnustatud kirjanikke, kes ei kuulu kirjandusorganisatsioonidesse. Ka on Eestis raamatuturu väiksuse tõttu vähe neid, kes ainuüksi ilukirjandusega elatist suudaks teenida.
Eesti suurim ja tuntuim kirjanike kutseühendus on Eesti Kirjanike Liit, kuhu kuuluvad ka kirjanduskriitikud ja tõlkijad. On teisi organisatsioone, mis püüavad pakkuda sellele alternatiivi, näiteks Sõltumatu Ametiühing Kirjanike Kodu. Mõnes riigis toimivad kutseorganisatsioonid ametiühingutena ning vahendavad oma liikmetele riiklikku tervisekindlustust; Eesti Kirjanike Liit seda ei tee. Kirjanikke koondas ka 1871–1893 Tartus tegutsenud Eesti Kirjameeste Selts.
Rahvusvahelised kirjanike organisatsioonid, näiteks PEN-klubi, ei piirdu tihti kirjanikega eesti mõistes, vaid hõlmavad ka tarbekirjanduse ja publitsistika autoreid. Samuti leidub Nobeli kirjandusauhinna laureaate, kelle teoste hulka ei kuulu ilukirjandus – nii pälvis Winston Churchill 1953. aastal Nobeli auhinna "oma meisterlike ajalooliste ja biograafiliste kirjelduste ning suurepärase kõnekunsti eest inimlike väärtuste kaitsel".
Kalisz Pomorski

Ajalugu

1939 toimunud väljakaevamiste ajal leiti umbes 3000 aasta vanune aare ning 3. ja 4. sajandist pärinevad urnmatuse hauad.
13. sajandi keskpaigas asustas Brandenburgi markkrahv tungi käigus itta Kalisz Pomorski kanti sakslasi, kes asutasid oma asula. See sai endale saksakeelse nime Kallies. 1303 sai see juba Magdeburgi linnaõiguse. Linn sai endale söe ja pigiga kauplemise õiguse ning kogus küllaldaselt raha linnale kindlustuste ehitamiseks. 1350 sai rüütel Henning von Wedell Kalliese läänina endale. 1378 läks linn Güntersbergide perekonnale, kes valitses linnas kuni 1731. aastani. 1402–1455 kuulus linn Saksa ordule, seejärel Brandenburgi Neumarki. Orduajal rüüstasid Poola väed linna 3 korda ja iga kord panid nad linna põlema. 1623 tabas linna katk ning 1683 ja 1771 hävis linn tulekahjus niivõrd põhjalikult, et 1777 algas linna taastamine Preisimaa kuningakoja finantsabiga. Linna tänavatevõrk kavandati nullist peale. 1816 toimus Preisimaal haldusreform, mille tulemusel Kallies arvati Pommeri provintsi Koslini ringkonda Dramburgi kreisi.
1. septembril 1888 sai linn endale raudteeühenduse. Peatselt järgnesid uued liinid ja 1900. aastaks oli senine väike küla muutunud umbes 3000 elanikuga raudteesõlmeks. See kujundas ümber kogu linna majanduse: kui seni oli asula peamiseks majandusharuks olnud riide tootmine, siis nüüd sai selleks lubjakivi ja tsemendi tootmine. 1927 suleti viimane riidevabrik.
Pärast Esimest maailmasõda suurenes linnaelanike arv märgatavalt ja rajati uued linnaosad. Kalliesi asusid elama sakslased Poolale loovutatud aladelt Posenist ja Lääne-Preisimaalt. 1924 algas linna elektrifitseerimine. Viimase suurprojektina enne uut maailmasõda valmis 1935 uus raekoda. 1938 viidi Kallies koos kogu Dramburgi kreisiga vastloodud Poseni-Läänepreisi piirimargi koosseisu.
Saksa aeg lõppes linnas 1945. aasta veebruaris. Linna ümber toimusid ägedad lahingud, milles linn põhiosas hävis. Enamik linnaelanikest oli põgenenud juba varem, ülejäänud küüditati Poola valitsuse poolt, kelle kontrolli alla linn pärast sõda läks. Ühtlasi hakkas ta kandma Kalisz-Pomorski nime, et eristada teda Suur-Poola vojevoodkonnas olevast Kaliszist, mis on märksa suurem linn. Tänapäevane raekoda valmis 1968.
Kalisz-Pomorski sõpruslinnad on Kaltenkirchen ja Torgelow, mõlemad Saksamaalt.
Kivi-Vigala mõis

Varasem ajalugu

Kõige varasem teade Uexküllide poolt rajatud mõisast on XIII sajandii 2. poolest. Esimesed kindlad teated mõisa kohta pärinevad 1420. aastast, mil ühtlasi mainitakse vesiveskit. Vigala vasallilinnust nimetatakse allikais mõnevõrra hiljem; see hävis 1581. aastal Liivi sõjas ja 1645. aastal olid alles vaid varemed. Vigala kujunes Läänemaa Uexküllide vasallisuguvõsa keskseimaks mõisaks, mille kõrgaeg langes XVI ja XVII sajandisse. XVIII sajandil viidi Uexküllide peamõis Vana-Vigalasse ja Kivi-Vigala mõisast sai Vigala kirikumõis. Lõplikult jäi mõis kiratsema pärast häärberi põlengut 1786. aastal.

Tänapäev

Tänapäeval on vanas mõisasüdames Enge jõe vasakul kaldal Märjamaa valla hooldekodu ja perearstikeskus.

Mõisa suurus

1568. aastal oli mõisa suurus 80 adramaad. Kaugeimad alad olid Loodna piirkonnas. 1774. aastal oli mõisamaad 35,75 adramaad.

Mõisa nimest

Mõisa tunti varem Vigala (Fickel) nime all. Pärast mõisa jagunemist tuli käibele nimi Suur-Vigala (Groß Fickel). XVIII sajandil hakati mõisa kunagise kivilinnuse järgi kutsuma Kivi-Vigalaks (Stein Fickel).

Mõisaansambel

Vana puidust häärber põles 1786. aastal. Seejärel ehitati kirikumõisa südamesse tagasihoidlik ühekorruseline palkmaja, mida on hiljem ümber ehitatud. Viimane suurem ümberehitustöö toimus 1990. aastate lõpus.
Grotenhielm

Päritolu ja varasem ajalugu

Grotenhielmi suguvõsa kandis alguses perekonnanime Grote. Nende päritolu on jäänud ebaselgeks. Esimesi teateid suguvõsa kohta on aastast 1574, mil Liivimaal on nimetatud Suntaži mõisavalitsejat Baldwin (Baldewin) Grotet. Sel aastal läänistas Suntaži omanik Jakob von Meck talle Suntaži lossialal all-läänina (After-Lehen) maatüki, mis sai hiljem tema järgi nimeks Vecbaldiņi. Suntaži mõisaomanikud kinnitasid selle valduse omandiõigust hiljem korduvalt. Rootsi kuningas Gustav II Adolf läänistas Baldwini pojale Peter Grotele (1572−enne 1651) 1625. aastal Pärnumaal maavalduse, kuhu rajati Roodi mõis. Sellest sai suguvõsa peamine valdus kuni XIX sajandi alguseni. Tema poeg rittmeister Adam Friedrich Grote (1618−hukkus lahingus 1657) tõsteti 1653. aastal Rootsi aadliseisusse ja ta sai perekonnanimeks Grotenhielm; Rootsi rüütelkonda teda siiski ei immatrikuleeritud. Rootsi aja lõpul kaotasid nad oma maavaldused reduktsiooni käigus, kuid said need Vene võimu kehtestamise järel tagasi.

Grotenhielmid XVIII ja XIX sajandil

Mitmed suguvõsa liikmed tegid uue võimu teenistuses väljapaistvat karjääri. Georg Friedrich von Grotenhielm (1721−1798) teenis Venemaa sõjaväeteenistuses välja täiskindrali aukraadi. 1779−1783 oli ta Eestimaa kubermangu viitsekuberner ja seejärel 1783−1786 Tallinna asehaldurkonna kuberner, kellena hoolitses asehalduskorralduse kehtestamise eest. Tema norem vend Joachim Friedrich von Grotenhielm (1731−1806) ülendati kindralmajoriks ja oli Püha Georgi IV klassi ordeni kavaler. Tartu ülikoolis sõjateadust õppinud Magnus Johann von Grotenhielm (1789−1867) oli mitme väeosa komandöriks, tõusis kindralleitnandiks ning teda autasustati Püha Georgi ordeni IV ja III klassiga. Kindralleitnandi auastmeni jõudis ka tema vend Alexander Eduard Magnus von Grotenhielm (1831−1899). Ta oli ühtlasi viimane suguvõsa liige, kes jäi seotuks Läänemereprovintsidega.

Venemaa liin

Liin rajajaks oli polkovnik ja Tiraspoli maakonna sõjaväeülem Magnus Reinhold Johann von Grotenhielm (1840−pärast 1899), kes jäi oma perekonnaga Venemaale elama. Tema vanem poeg polkovnik Georg Magnus von Grotenhielm (1884−1930) teenis sapöörivägedes. Venemaa kodusõja ajal osales aktiivselt valgekaartlikus liikumises, kuid 1920. aastal emigreerus ta koos Wrangelli armeega İstanbuli. 1922. aastal asus elama Jugoslaaviasse Belgradi, kus suri kahtlastel asjaoludel. Tema abikaasa, õde ja kaks last jäid Nõukogude Venemaale. Poeg Juri Grigorjevitš Grotenhielmist (1912−?) sai naftaspetsialist ja tal oli majandusteaduse kandidaadi kraad. Tema järeltulijad elavad ilmselt tänaseni Venemaal.

Grotenhielmid rüütelkonna matriklis

Eestimaa rüütelkonna matriklisse võeti suguvõsa 4. juuli (vkj) 1752. Kindral Georg Friedrich von Grotenhielm (1721−1798) immatrikuleeriti 8. augustil (vkj) 1780 Liivimaa rüütelkonna matriklisse.. Tema vend Heinrich Johann von Grotenhielm (1724−1792) immatrikuleeriti Saaremaa rüütelkonna matriklisse 1762. aastal.
Laclede'i maakond

Ajalugu

Maakond moodustati 1849. aastal.
6th Yard Posse

6th Yard Posse (6YP) on räpi suunitlusega underground-bänd, kuhu kuuluvad erineva taustaga Pärnust pärit noored.

Saavutused

Aastal 2009 osales 6th Yard Posse Pärnu linna ja maakondade noortebändide konkursil Proovikas 2009, kus pääses finaali. Aastal 2008 võitis 6th Yard Posse Digiloomingu konkursil omaloominguliste muusikavideote kategoorias esimese koha.
Ulsteri maakond

Ajalugu

Ulsteri maakond moodustati 1683. aastal.
Lost Springs

Ajalugu

Lost Springsi piirkonda rajati asula 1880. aastatel. See sai nime selle järgi, et raudteetöölised ei suutnud leida selle ala maakaardil märgitud allikat.
Lost Springs sai linnaõigused 1911. aastal. 1910. aastate alguses elas seal üle 200 inimese, kellest suurem osa töötas lähedal asuvas Rosini kivisöekaevanduses. Sel ajal asus seal mitu ettevõtet ja pank. 1914. aastal hakkas ilmuma linna oma ajaleht Lost Springs Times. Pärast seda, kui kaevandus umbes 1921. aastal suleti, hakkas elanike arv linnas kiiresti vähenema. 1930. aastal lõppes tegevus ka lähedal asuval Lance Creeki naftaväljal. 1930. aastaks oli elanike arv vähenenud 65-ni ja 1940. aastaks 38-ni.
1960. aastaks oli elanike arv vähenenud juba viieni. 1976. aastal nimetati seda USA väikseimaks linnaõigustega linnaks.
Aastatel 1923–1928 asus linnas keskkool.