Depeche Mode

Ajalugu

Depeche Mode'i juured ulatuvad aastasse 1976, kui Vince Clarke ja Andrew Fletcher tegid ansambli No Romance in China. Bändil ei läinud hästi ning kolm aastat hiljem moodustasid Martin L. Gore ja Clarke ansambli French Look. Kui ansambliga liitus Andy Fletcher, võeti nimeks Composition of Sound. Algul oli bändi esimees ja laulja Vince Clarke, kuid ta ei tundnud end kunagi selles rollis eriti mugavalt. 1980 nägi Clarke ühes kohalikul esinemisel laulmas Dave Gahanit, kes esitas David Bowie laulu "Heroes". Gahan võeti bändi liikmeks ja nimi muudeti Depeche Mode'iks, mis on võetud prantsuse moeajakirjalt. Hiljem sai Depeche Mode'ist Daniel Milleri uue plaadifirma Mute Records üks esimesi artiste. Tähelepanuväärne on, et alguses sidus kahte poolt vaid suuline leping. 
Aastal 1981 andis bänd välja oma esimese albumi "Speak and Spell". Kohe saatis neid ka edu. Album jõudis Suurbritannias 10. kohale ja lugu "Just Can't Get Enough" sai hitiks. Pärast esimest turneed lahkus Vince Clarke Depeche Mode'ist, et koos Alison Moyet'ga luua bänd Yazoo ja hiljem Andy Belliga Erasure. Lugude kirjutamise võttis üle Martin Gore, kes oli debüütalbumil kirjutanud lood "Tora, Tora, Tora" ja "Big Muff". Vince Clarke'i hakkas asendama õppinud muusik Alan Wilder. Wilder ei osalenud teise albumi "A Broken Frame" tegemisel, kuid võeti pärast seda juba ametlikult Depeche Mode'i liikmeks. 
Suurem muudatus tuli 1983. Album "Construction Time Again" oli muusikalt tumedam ja laulusõnadelt sügavamõttelisem. See stiil juurdus 1986 albumil "Black Celebration". Kuigi Depeche Mode oli jäänud Duran Durani ja U2 varju, tundus see muutuvat isegi eeliseks. Tekkima hakkas suur fänkond, kes läheks nendega läbi tule ja vee. Albumiga "Music for the Masses" saabus ka läbilöök USAs. Maailmaturnee kulmineerus kontserdiga 80 000 inimesele Pasadena Rose Bowli staadionil. Kontserdist andi välja kontsertalbum "101" ja samanimeline dokumentaalfilm. 
Aastal 1990 anti välja album "Violator", mis on seni bändi suurima müügieduga plaat. Singlist "Personal Jesus" sai nende esimene kuldsingel USAs ja "Enjoy the Silence'ist" nende edukaim singel. Uue albumi reklaamimiseks peeti Los Angelese kaubanduskeskuses autogrammitund, mis meelitas kohale 17 000 fänni. Aknad trambiti sisse ja üritus tuli katkestada. Kohale kutsuti politseibrigaadid ja helikopterid. Turnee "World Violation Tour" oli aga edukas. Kõik kontserdid müüdi mõne tunniga välja. 
Pärast kolmeaastast vaheaega tuldi välja uue albumiga "Songs of Faith and Devotion", mis tõusis nii USAs kui ka Suurbritannias esimeseks. Album oli eelmistest palju rokilikum. Albumile järgnes 14 kuud kestnud turnee "Devotional", mis osutus kõikidele bändiliikmetele kurnavaks. Fletcher pidi viimase osa turneest kaasamängimisest keelduma, lisaks ilmnes Dave Gahani narkosõltuvus. Pärast turnee lõppu, aastal 1995, teatas Alan Wilder enda lahkumisest. 
Aastal 1996 võttis Dave Gahan heroiini üledoosi ja oli kaks minutit kliiniliselt surnud. Pärast seda läks ta taastusravile ning sealt naastes võttis ühendust Martin Gore'iga, et arutada bändi tuleviku üle. 1997 avaldatigi album "Ultra", mis debüteeris Suurbritannias esikohal. Seekord keelduti aga turneele minemast. 
Aasta hiljem lasti välja kogumik "The Singles 86>98" ja mindi neljakuulisele tuurile, mis algas Tartu lauluväljakult. Kolm aastat hiljem avaldati album "Exciter" ja külastati taas Eestit. Seekorda anti kontsert Tallinna lauluväljakul. 
2004. aasta jõulude paiku teatas bändi ametlik koduleht depechemode.com, et bänd on otsustanud uuesti stuudiosse minna, et salvestada uus album koos produtsendi Ben Hillieriga. 2005. aasta oktoobris lastigi müügilettidele album "Playing the Angel", millel on ka kolm Dave Gahani kirjutatud laulu. 2006. aasta märtsis esines Depeche Mode Saku Suurhallis.
2008. aastal alustas ansambel tööd uue albumi kallal, mis kannab nime "Sounds of the Universe" ja peaks ilmuma 2009. aasta aprillis.