google/wiki40b huggingface dataset:
Albert Roost

Albert Roost (26. juuni 1919 Lümanda vald Kihelkonna kihelkond – 21. oktoober 1999 Toronto) oli eesti vaimulik.
Sai alghariduse Taritu algkoolis. Lõpetas aastal 1939 Saaremaa Ühisgümnaasiumi. Õppis Tallinna Tehnikaülikooli mehaanika teaduskonnas. Lahkus sõjaolukorras Rootsi, kus täiendas oma tehnilisi teadmisi korrespondentskursuste kaudu. Töötas Rootsis Linköpingi raudteetehastes joonestajana. Lahkus aastal 1951 Rootsist Kanadasse. Kanadas töötas ta ehituste tulekaitsesüsteemide planeerimise alal. Jõudnud Kanadasse ja peatselt asunud Torontosse, ühines ta E.E.L.K. Toronto Vana-Andrese kogudusega, alates aastast 1962 oli ta Toronto Vana-Andrese koguduse nõukogu aseesimees ja alates 1973 nõukogu esimees. Albert Roosti isa oli Kärla Maarja-Magdaleena koguduse nõukogu liige. Albert Roost õppis 1978–1981 Torontos Usuteaduslikus Instituudis ja oli prooviaastal õpetaja Andres Tauli juures Toronto Vana-Andrese koguduses.
Ordineeriti (koos Väino Kaldmaga) diakonõpetajaks 20. juunil 1982 Toronto Vana-Andrese kirikus piiskop Karl Raudseppa poolt. Assisteerisid prof. Arthur Võõbus, dr. Gilbert Sharf, praost Andres Taul ja õpetaja Udo Petersoo.
Oli seejärel Kanada praostkonna vikaarõpetaja ja Toronto Vana-Andrese koguduse abiõpetaja. Aastal 1984 valiti ta Sudbury- ja Buffalo Pauluse koguduse õpetajaks. 15. märtsil 1997 valiti ta Kanada praostkonna praostiks. 20. märtsil 1999 jääb ta tervislikel põhjustel emerituuri. 21. oktoobril 1999 ta sureb ning ta maetakse 26. oktoobril 1999 Toronto Yorki kalmistule.
Kogudusetöö kõrvalt kirjutas Albert Roost ka raamatuid.
Türi-Alliku mõis

Türi-Alliku mõis (saksa keeles Allenküll) oli rüütlimõis Türi kihelkonnas Järvamaal. Tänapäeval jäävad kunagise mõisa valdused Türi valla territooriumile Järva maakonda.
Mõisa keskus asus Türi-Allikul.

Ajalugu

Türi-Alliku mõisa on esmakordselt mainitud 1429. aastal, kandes nime Oldenkul/Allenkulle. Sel ajal kuulus mõis koos küladega ordu majandusmõisana Viljandi komtuurkonda. Riia maapäeva otsusega 17. märtsist 1560 läks Türi-Alliku mõisamaa Järvamaa piiridesse.
1614. aastal kinkis Rootsi kuningas Gustav Adolf mõisa koos küladega Reinhold von Buxhoevedenile. 1750. aastal päris mõisa Justina von Buxhoeveden, kes abiellus Karl Gustav von Roseniga. 1795. aastal panditi mõis Karl Gustav von Baranoffile. 1880. aastal sai mõisa omanikuks Alexander von Engelhardt, kellele see kuulus võõrandamiseni.

Mõisakompleks

Kivihoonestus oli Türi-Alliku mõisakeskuses juba 17. sajandil, see hävis arvatavasti Suures Põhjasõjas. 1758. aastal rajati barokkstiilis murdkelpkatusega härrastemaja, mille ehitamisel kasutati tõenäoliselt ka 17. sajandi ehitiste soklikorrust ja müüre. Peahoone seinu ilmestasid liseenid ning viiluvälju kaunistasid rokokoodekoorid. Maja kolme akna laiune keskosa oli kahekorruseline.
1960. aastatel ehitati hoone tervenisti kahekorruseliseks ja sellesse rajati Volta elektrimootorite tsehh (kus valmistati hiljem ka ülipopulaarseks saanud vahvliküpsetajaid). Nüüdseks on eravalduses olev hoone seisnud aastaid tühjalt ja rüüstatult.
Pärnu jõe ääres asuv endine viinavabrik taastati 1990. aastatel, seal asub Veskisilla motell.
Hesiodos

Hesiodos [hees'iodos] (vanakreeka keeles Ἡσίοδος, 8.–7. sajand eKr) on vanimaid teadaolevaid vanakreeka luuletajaid.
Hesiodos kirjutas samasuguses eepilises keeles ja värsimõõdus (heksameetris) nagu Homeros. Talle omistatud teostest on tervikuna säilinud kolm.
"Jumalate põlvnemine" ("Theogonia") sisaldab Kreeka jumalate genealoogiat ning kirjeldab maailma tekkimist Kaosest Erose kui ürgse korrastava jõu kaasmõjul.
"Tööd ja päevad" ("Erga ka hēmerai") ülistab ausat põllumeheelu, esitab manitsusi ja ähvardusi ning praktilisi nõuandeid. Teos sisaldab ka kirjeldust viiest maailmaajastust.
Kolmas tervikuna säilinud teos on "Kilp" ("Aspis"), mille autor ei olnud arvatavasti Hesiodos. See jutustab Heraklese võitlusest Kyknosega ning sisaldab pikka Heraklese kilbi kirjeldust.
Katkendeid on säilinud veel Hesiodosele omistatud "Naiste kataloogist", mis sisaldab kangelassuguvõsade genealoogiaid nende esiemadest lähtuvalt.
Botrytis allii

Levila ja peremeestaimed

Pea kõikjal, kus kasvatatakse laugu perekonda kuuluvaid lauke.
Wabasha maakond

Ajalugu

Maakond moodustati 1849. aastal.
Igor Kvaša

Igor Kvaša (vene Игорь Владимирович Кваша ; 4. veebruar 1933 Moskva – 30. august 2012 Moskva) oli vene teatri- ja filminäitleja, lavastaja ning telesaatejuht.
Igor Kvaša õppis näitlemist Kool-stuudios MHAT. Aastatel 1955–1957 töötas ta Gorki-nimelises Moskva Akadeemilises Kunstiteatris. Aastast 1957 töötas teatris Sovremennik, mille asutajate hulka ta koos Jevgeni Jevstignejevi, Oleg Tabakovi ja teistega kuulus.
Igor Kvaša oli 1998. aastast kuni surmani telesaate "Oota mind" saatejuht.  Eestis kannab sama saatesari pealkirja "Sind otsides". 
Teatritöö kõrvalt tegi Igor Kvaša üle 60 filmirolli.
Aastal 2007 ilmusid tema memuaarid "Точка возврата".
Igor Kvaša suri 30. augustil 2012, olles 79-aastane. Ta maeti 4. septembril Moskva Trojekurovo kalmistule. Ärasaatmine toimus teatris Sovremennik.
Benedetto Cotrugli

Benedikt Kotruljević, laiemalt tuntud itaaliakeelse nime all Benedetto Cotrugli, (ladina Benedictus de Cotrullis; 1416 Ragusa, Ragusa vabariik – 1469 L'Aquila, Napoli kuningriik) oli horvaadi päritolu kaupmees, diplomaat ja majanduskirjutiste autor.
Kotruljević sai alghariduse Ragusas. Hiljem õppis Itaalias filosoofiat ja õigusteadust. Seoses isa surmaga 1436. aastal pöördus kodulinna tagasi. 1439. aastal avas koos vennaga äriettevõtte. Äriasjus reisis sageli Vahemere maades. Äri laienedes avas itaalia linnades mitu kangakauplust. Eksportis villa Napolist.
Aastatel 1448–1453 oli ta Ragusa vabariigi esindaja Napolis. 1453. aastal tõi ta oma pere Napolisse. Napoli kuningas ülendas ta rüütliks. Napoli kuningriigis tegutses Cotrugli kohtunikuna, suurkohtunikuna, nõuandjana ja esindajana. Määrati 1458. aastal konsuliks Ragusasse, 1462. aastal Bosniasse, 1466. aastal Ungarisse.
Ta oli ka polüglott.

Kahekordne kirjendamine raamatupidamisarvestuses

36 aastat enne Luca Paciolilt ilmunud "Kahekordse kirjendamise traktaati" kirjutas Cotrugli 1458. aastal itaaliakeelse käsikirja "Della mercatura et del mercante perfetto" ('Kaubandusest ja täiuslikust kaupmehest'). Tuntud ka pealkirjaga "Libro de l'arte dela mercatura" ('Raamat kaubanduse kunstist'), milles esitas kahekordse kirjendamise kui kaubandustegevuse vajaliku atribuudi printsiibid ja meetodid. Trükki pääses see alles 1573. aastal.
Cotrugli tööst on säilinud kolm eksemplari, mis leiti 1980. aastatel. Vanim neist on Vallettas Malta rahvusraamatukogus säilitatav 1475. aastast pärit käsikirja eksemplar. Teine eksemplar aastast 1485 ja kolmas 15. sajandi lõpust hoitakse Firenze rahvusraamatukogus.
Cotrugli tööle oli pühendatud 1994. aasta augustis Veneetsias toimunud Euroopa Majandusarvestuse Assotsiatsiooni 17. kongress. Kongress kinnitas, et Cotrugli töös "Kaubandusest ja täiuslikust kaupmehest" on kirjeldatud raamatupidamisarvestuse kahekordse kirjendamise süsteem.
Ahja valla lipp

Ahja valla lipp on Põlva maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Ahja valla lipp.
Lipp kinnitati 13. detsembril 1996.
Lipu autoriteks on Hendriko Heinoja ja Üllar Varik.

Lipu kirjeldus

Valla ristkülikukujulise rohelise lipu alumistele nurkadele toetub valge sarikas. Sarika all moodustuv võrdhaarne kolmnurk on kollane.
Lipu normaalmõõtmed on 105x165 cm ning laiuse ja pikkuse suhe 7:11.

Põhjendus

Ahja vald paikneb metsarikkas piirkonnas. Selle sümboliks on roheline värv lipu ülaosas. Ahja valla metsades asuvad Eesti ühed suuremad laanekuklaste kolooniad, mida sümboliseerib lipu põlvjaotusega moodustuv kuldne ala.
Radio Swiss Jazz

SRG SSR Radio Swiss Jazz on ööpäevaringselt muusikapalu, peamiselt džässi, edastav mitmekeelne Šveitsi raadiojaam. 2012. aasta augusti alguse seisuga oli jaama arhiivis 369 136 CD-d 3 452 461 looga (klassika, džäss, rokk).
Eestis ja Euroopas on Radio Swiss Jazz kuulatav näiteks FTA vastuvõtjaga (satelliidi EUTELSAT HOT BIRD 13B vahendusel), samuti läbi interneti (näiteks rakendustega Flash Player, Winamp, RealPlayer, Windows Media Player, iTunes) ning Android- ja iPhone/iPod/iPad-seadmetega.
Zuasti

Zuasti (baski keeles Zuasti, Itza-Zuasti; hispaania keeles Zuasti, Zuasti de Iza) on asula Hispaanias Navarras Itza vallas. Geograafilised koordinaadid on 42°51' N, 1°45' W.
Kõrgus merepinnast on 460 m.
Elanike arv on umbes 300.
Richárd Rapport

Richárd Rapport (sündinud 25. märtsil 1996 Szombathelys) on ungari maletaja, rahvusvaheline suurmeister (2010). 
Rapport sai suurmeistriks 14-aastaselt 2010. aastal. Aasta varem sai ta FIDE-lt rahvusvahelise meistri nimetuse. 2017. aastal tuli ta Ungari malemeistriks.
Ta abiellus 2016. aastal serblannast naiste malesuurmeistri Jovana Rapportiga.
Metallhalogeniidlamp

Metallhalogeniidlamp ehk halogeniidlamp (ingl k metal-halide lamp, ka HMI lamp, lühend sõnadest Hydrargyrum Medium-arc Iodide) on kõrgrõhuline gaaslahenduslamp, milles on lisaks elavhõbedale ja väärisgaasile (harilikult argoonile) muudest metallidest lisandeid halogeniidide kujul (metalli ja halogeeni ühendina), näiteks naatrium-, liitium-, tseesium-, indiumjodiidina. Nii on võimalik valmistada lampe mitmesuguse värvitemperatuuriga (enamasti vahemikus 3000–7000 K) ja tagada hea värviesitus. Lambis muundub nähtavaks valguseks ligi 40% tarbitavast elektrienergiast (valgusviljakus keskmiselt 95 lm/W, väikese võimsusega lampidel veelgi suurem). Lampide võimsus võib ulatuda kümnetesse kilovattidesse.

Kasutamine

Metallhalogeniidlampe hakati laiemalt kasutama 1960. aastatel ning nüüdseks on need väga levinud.
Halogeniidlampide tüüpilised kasutuskohad on suured ruumid (ostukeskused, näituse- ja spordihallid, liiklusterminalid), staadionid, arhitektuuriobjektid, väljakud ja tänavad. Päevavalgusele vastava värvitemperatuuriga (u 6500 K) lambid on kohased valgusallikad filmistuudiotes ja etendusasutustes.
Ozoli raudteejaam

Ozoli raudteejaam oli raudteejaam Ainaži–Valmiera–Smiltene raudteel Aloja piirkonnas Brīvzemnieki vallas Ozoli külas. Jaam asus Heinaste raudteejaamast 46 kilomeetri kaugusel ja jäi raudtee valmimisajal Volmari kreisi Dikļi kihelkonda Ozoli mõisa maadele.
Jaam avati aastal 1912. Algselt kandis see nime Lappier. Aastal 1918 nimetati see ümber Ozolmuiža raudteejaamaks, aastal 1919 aga Ozoli raudteejaamaks. Teise maailmasõja ajal põles sealne jaamahoone maha, abihoone muudeti aga eravalduses olevaks individuaalelamuks. Jaam suleti aastal 1976.
Viktor Preiman

Viktor Preiman (sündinud 27. aprillil 1924 Narvas) on sporditegelane ja treener.
Aastatel 1941–1942 oli Narva Omakaitse liige. 1943. aastal lõpetas Narva 2. Gümnaasiumi. 1943. aasta detsembris siirdus vabatahtlikuna Soome armeesse, osales 200. jalaväerügemendi ridades tõrjelahingutes Viiburi lahel ja Vuoksil. 1944. augustis pöördus tagasi Eestisse, oli kuni 1952. aastani metsavend. Seejärel õppis Leningradi Lesgafti-nimelises kehakultuuriinstituudis.
Aastatel 1954–1956 võitis Eesti meistrivõistlustel murdmaasuusatamises 4x10 km teatesõidus ühe hõbeda ja kaks pronksi. 1955. aastal võitis Eesti meistrivõistlustel laskesuusatamises Spartaki meeskonna liikmena 30 km patrullsuusatamises pronksi. Aerutamise Eesti meistrivõistlustel võitis 1959. aastal kahesüstal koos Jaan Vähesooga pronksi ja 1960. aastal neljasüstal Dünamo meeskonna liikmena kulla.
Aastatel 1954–1959 töötas spordiühingus Spartak suusatreenerina, aastatel 1959–1968 Dü­namos ja Kalevis aerutamistreenerina.
Nevil Blumberg

Nevil Blumberg (28. aprill 1961 Tallinn – 30. juuli 2015) oli Eesti muusik, kitarrist.
Ta õppis aastatel 1969–1976 Tallinna Lastemuusikakoolis viiulit (Alla Elšteini juhendamisel). Aastatel 1977–1978 õppis ta viiulit Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis (Lemmo Erendi juhendamisel), aastatel 1977–1981 õppis ta samas koolis kitarrierialal (Uno Loobi klassis). Ta täiendas ennast aastatel 1980–1981 Eesti Raadios helirežii alal (Jaan Sarve juhendamisel). Aastatel 1981–1982 õppis ta Tallinna Pedagoogilises Instituudis orkestrijuhimist.
Ta mängis ansamblites Radar, Ruja, Magnetic Band ja Bluesaurus.
Nevil Blumberg suri 30. juulil 2015 ja ta maeti 5. augustil 2015 Rahumäe kalmistule (Juudi ossa).
Thraex

Thraex (ka traaklane) oli Vana-Rooma kergerelvastuses gladiaator põhiliselt Rooma keisririigi ajajärgul. Traaklaste relvastus, varustus ning võitlustiil gladiaatorite võitlusareenidel olid iseloomulikud Traakia sõdalastele.

Relvastus

Thraex kandis iseloomuliku kujuga ja laiade servadega kiivrit, millel oli sageli greifi kuju ja hari. Kiivri ees oli aukudega visiir. See kiiver kaitses küll pead, aga piiras vaatevälja. Kaitseks kasutas traaklane väikest nelinurkset või ümarat kilpi ehk parmula't. Ründerelvaks oli lühike ülespoole kõver ja sakilise teraga pistoda sica. Selle pikkus oli kuni 35 cm ja sellega sai edukalt rünnata ka vastase kaitsmata seljaosa. Mõõka hoidva käe (enamasti parema) turviseks oli tepitud või rauast varrukas manica. Tal oli ainsana gladiaatoritest mõlemal säärel turvis.

Võitlus areenil

Thraex ja Hoplomachus sümboliseerisid Rooma leegionäride vastaseid lahinguväljal: traaklasi ja kreeklasi ehk hopliite. Kerge relvastusega Thraex ehk traaklane pandi tavaliselt võitlema murmilloga, kellel oli leegionäridega sarnane raske relvastus ning need võitlused pidid kajastama roomlaste lahinguid oma vaenlastega Traakias.
Mike Pompeo

Haridus ja varajane karjäär

Pompeo sündis Orange'i maakonnas (California). Ta isa oli Itaalia päritoluga; ta isapoolne vanavanemad olid sündinud Carmanico Terme'is Abruzzos. Aastal 1982 lõpetas Pompeo Los Amigos High Schooli Fountain Valleys, kus ta mängis korvpallimeeskonnas. 1986, Pompeo lõpetas esimesena tema klassist Ameerika Ühendriikide Sõjaväe Akadeemiast spetsialiseerunud inseneri juhtimis alal.
1986–1991 oli Pomepo sõjaväeteenistuses ohvitserina teises eskadronis, kus sai kapteni auastme.

Ettevõtlus

Aastal 1998 kolis Pompeo Wichitasse. Temal ning ta sõpradel Brian Bulataol, Ulrich Brechbuhlil ja Michael Stradingeril oli lennuväe lennukite osade ettevõte (Aero Machine, Precision Profiling, B&B Machine) ja üks Saint Louises (Advance Tool & Die) ja muutsid nime ümber Thayer Aerospace'iks.
Lembe Hiedel

Lembe Hiedel (kuni aastani 1936 Oengo; 1936–53 eestistatult Õngo; 1. september 1926 Nõmme – 13. märts 2004 Tartu) oli eesti toimetaja ja tõlkija.
Loomingu Raamatukogu tegevtoimetajana aastatel 1958–73 aitas ta Nõukogude tsensuuri kiuste olulisel määral kujundada ajakirja vabameelset hoiakut, esinduslikku valikut ja nõudlikku kunstitaset.
Lembe Hiedel on tõlkinud vene kirjandust. Samuti redigeeris ta ulatuslikult mitmeid teiste varasemaid ja ka uuemaid klassikatõlkeid (Dostojevski "Idioot", Gontšarovi "Oblomov", Lev Tolstoi "Anna Karenina", Kafka romaanid "Loss", "Protsess", "Ameerika" ja novellivalimik "Öösel", Hermann Hesse "Stepihunt"; Prišvini, Camus’, Solženitsõni teosed).
Ta avaldas luuletusi (Looming 1946, nr 7/8), tõlkis mitme proosaraamatu luuletused (näiteks Sergei Dovlatovil), kirjutas tõlkeraamatute saatesõnu ja avaldas vähesel määral kirjanduskriitikat.

Isiklikku

Lembe Hiedeli isa oli kirjanik ja õpetaja Julius Oengo. Aastatel 1953–86 oli Lembe Hiedel abielus tõlkija ja toimetaja Edvin Hiedeliga. Sündisid tütar Katrin (tõlkija ja toimetaja Katrin Kiik) ja poeg Siim.
Johan Sihver

Johan Sihver (ka Johannes Sihver; 9. juuli 1882 Vana-Tänassilma vald – 27. jaanuar 1942 Solikamsk, Permi oblast, NSV Liit) oli Eesti ettevõtja ja poliitik.
Johan Sihver lõpetas 1911. aastal Riia Polütehnikumi kaubandusosakonna.
Johan Sihver oli pikaaegne Tallinnas Sakala tänav 19 asunud Tallinna Linna Poeglaste Kommertskooli juhataja.
Aastast 1931 oli Johan Sihver Kaubandus-Tööstuskoja nõukogu esimees.
Johan Sihver oli IV ja V Riigikogu liige.
Sihver vahistati 28. juunil 1941 Tallinnas NKVD poolt ning suri vangistuses 1942. aastal Siberis Permi oblastis.
Pikne (äiksejumal)

Pikne on eesti äikese- ja piksejumal.

Nimest

Sõna "pikne" tähendab liivis välku ennast, aga ka üldse äikest. Tihti öeldakse, et pikne põristab, mitte välku lööb, samuti pikne hakkab müristama. See, kas pikne ja kõu on samad, ei ole teada.

Välimus

Pikset kujutatakse ette meessoost jumalusena, kes oskab hästi kisendada, müra teha ja loopida piike. Pikne on tavaliselt vana mees, või koguni surnu, kes teeb ülal häält.

Kõnekäänud

Piksega seoses on tekkinud mitu kõnekäändu: "(oh) pikne, (oh) väävel!"; vihahoos sajatatakse "las pühapikne löögu sind maha!", vanasti vannuti "o püha pikne, o püha boŕit!" (boŕit= eesti põristaja, paristaja, põrutaja). Kõige enam on kuuldud äiksest räägitavat kui taevataat, kes riidleb või jumal riidleb.

Pere

Piksel on üheksa poega: kolm, kes põrutavad, kolm müristavad ja kolm viskavad välku.

Pikne ja kurat

Pikne on ainus jumal, keda kurat kardab. Pikne ajab teda taga ja tahab teda lüüa, kurat aga jookseb ringi ja otsib endale varjualust. Seda ei leia ta põrgust, järve vee alt, sambla alt, aida pealt, reheahju tagant või seest. Ainus koht kust leiab, on suur kummuli katel, seepärast ka hoiti kõik suured katlad püsti, et kurat ei saaks nende alla pugeda. Pikne kiusab halbu inimesi ja sellepärast kõik nõiad, võlud ja pahad vaimud poevad äikse ajal puude õõnsustesse (seepärast lööbki pikne puusse).

Enda kaitsmine

Ennast saab ka pikse eest kaitsta. Alati kui välku lööb, tuleb rist endale ette lüüa ja öelda "Kristõz Jéz"; öösel jätta tuli laual põlema, siis ei löö välk majja; isegi päeval küünal lauale, kui äike väljas; tehakse tuli kotta või ahju alla, pikne siis ei tule, kui majas on tuli, aga ahju või pliidi siiber peab kinni olema, samuti kõik uksed-aknad; kui ollakse pikse ajal väljas, siis ei tohi joosta, olgu hirm kui suur, peab tulema vaikselt majja sisse. Selliseid ütlusi on veel palju ja mõnda mainitakse vanaemade ja –isade poolt tänaseni.

Ennustamine

Äikesega ennustati ka suvel saaki. Kui esimene äike tõuseb merelt, siis on hea saaks merel, kui aga maalt, siis on hea saak maal. Esimese äiksega saab ka ennast ravida, näiteks tuleb lüüa peaga kolm korda vastu kivi ja siis ei pidavat peavalu sel aastal tulema. Samuti lüüakse kolm korda jalgu vastu kivi ja siis on kogu suve jalad terved ja tugevad.
Heinrich Bochmann

Heinrich Bochmann (23. jaanuar/3. veebruar 1776 Pärnu – 19. juuni/1. juuli 1835 Audru) oli Eesti vaimulik.
Bochmann õppis Königsbergi ülikoolis.
Ta oli aastatel 1798–1808 Pärnu Eliisabeti koguduse õpetaja, aastatel 1808–1835 oli ta Audru Püha Risti koguduse õpetaja, olles veel aastatel 1828–1835 Pärnu praostkonna praost.
Ta tegi kaastööd Rosenplänteri "Beiträge'le": (I, 11–13) pealkirjaga "Poesien der Ehsten" 2 pulmalaulu, ühe kiigelaulu ja (II, 71–74), 4 muud eesti rahvalaulu. Ta lisas rahvalauludele oma kommentaarid, mis peegeldab tolleaegse sakslase vaateid eestlaste kohta.
Kalaranna tänav

Kalaranna tänav on tänav Tallinnas Põhja-Tallinna linnaosas Kalamaja asumis.
Tänav algab Kalasadama tänavalt ja lõpeb Tööstuse tänavaga ristudes.
Kalaranna tänav rajati endise Kultuurikilomeetri maa-alale ja avati liiklusele 14. septembril 2015.
1,75 kilomeetri pikkune tänav kujutab endast kaherajalist ja kahesuunalist sõiduteed, mida ääristab nelja meetri laiune kergliiklustee.
Kalaranna tänavat nimetati selle avamise järel Eesti kõige nutikamaks ja Tallinna esimeseks niinimetatud nutitänavaks: see on varustatud nüüdisaegsete LED-lampidega ning tänavale paigaldatud sensorid annavad reaalajas teavet musta jää ohu ja mürataseme kohta. Samuti saab jälgida sensorite abil kogutud andmete põhjal inimeste ja sõidukite liikumistihedust ning tänavavalgustuse energiatarvet. Tänavavalgustuse juhtsüsteem on osa nutistu taristust.
Energiatihedus

Energiatihedus on füüsikaline suurus, mis väljendab energiat ruumalaühiku kohta (SI ühik: džaul kuupmeetri kohta, J/m³) või energiat massiühiku kohta (J/kg). Energiat ruumalaühiku kohta nimetatakse energia ruumtiheduseks (tähis e).
Energiatihedusega iseloomustatakse välju, keskkondi ja aineid, sealhulgas ka näiteks keemiliste vooluallikate  aktiivainete energia salvestamise tõhusust.

Aku energiatihedus

Akutootjate ning akutoitel töötavate seadmete tootjate suurim probleem ning väljakutse on võimalikult väikese massi ning ruumala juures salvestada võimalikult suur elektrilaeng. Elektritoiteallikate energiatihedus ja kasutegur  on muutunud eriti aktuaalseks seoses kaasaskantavate seadmete massilise kasutamisega ja samuti akude kasutamisega energiaallikana autodel.
2006. aasta seisuga oli kõige suurema energiatihedusega   liitiumioonaku energiatihedusega 140 Wh/kg.

Näitlikustav ülesanne energiatihedusest

Olgu meil alalisvoolu elektrimootor võimsusega 80 kW ehk 80 000 W, mida me soovime kasutada automootorina tavalises sõiduautos. Meie ülesanne on kokku panna akupatarei, mis suudaks mootorit täisvõimsusel toita 10 tundi (h) järjest. Meil on kasutamiseks liitiumioonakud, mille energiatihedus on 140 Wh/kg. Kui suure massiga (kg) saab see akupatarei olema?

Järeldused

Kui me soovime 80 kW elektrimootorit täisvõimsusel toita 10 tundi akust, mille energiatihedus on 140 Wh/kg, siis peame kokku panema akupatarei massiga 5714 kg.
Akutootjad peavad kindlasti veel edasi töötama, sest tavaline sõiduauto sellist massi vastu ei pea.
Kose raamatukogu

Kose raamatukogu on raamatukogu Kose alevikus Harju maakonnas. Raamatukogu tegutseb alates 1908. aastast.
Kose raamatukogu on Kose valla keskne raamatukogu, millel on haruraamatukogud Ardus, Habajas, Kose-Uuemõisas, Orus ja Ravilas (tegutses kuni 01.12.2016).
Raamatukogu on kandnud nimesid Kose rajooni raamatukogu (1950–1959) ja Harju rajooni II raamatukogu (1960–1966).

Ajalugu

21. märtsil 1908 anti välja ametlik tegevusluba Kose raamatukogu asutamiseks. Raamatukogu juhatajaks kinnitati vallakirjutaja Tõnis Hommik ja avamine toimus sama aasta 6. juulil. Avamise ajaks oli raamatukogu jõudnud annatajate kaudu hankida 301 raamatut.
1941 hävis sõjas Kose Haridusseltsi maja koos selles alates 1922. aastast asunud raamatukoguga. Ravila Valla Täitevkomitee korraldusega taastati raamatukogu 1949. aastal. Uueks asukohaks sai Kose pastoraadi väike saal.
1959 kolis raamatukogu Jõe tänav 1 majja. 1979 valmis uus külanõukogu hoone (praegune vallamaja) ja Kose raamatukogu sai endised Kose külanõukogu ruumid. 1984. aasta novembris sai raamatukogu ruumid Vahtra 20-3 paiknevasse kolmetoalisse korterisse.
1993. aastal muutus Kose raamatukogu Kose valla eelarveliseks asutuseks. 1. juulil 1996 alustati tegevust ruumides, mis paiknevad aadressil Ravila maantee 12. 1998 registreeriti esmakordselt üle 1000 lugeja aastas.
2002. aastal alustati koostöös Kose Kunstikooliga (siis Kose Kunstikeskus) raamatukogu lugemistoas kunstinäituste pidamist. 2003 liituti raamatukoguprogrammi URRAM.
2013 koliti endise Kose Teeninduskooli ruumidesse aadressil Hariduse 2. Värskelt avatud Kose Kultuurikeskuse ruumides alustati tööd 10. septembril. Sama aasta 1. juulil muudeti raamatukogu Kose valla keskseks raamatukoguks ning Kose-Uuemõisa, Oru ja Ravila raamatukogudest said Kose raamatukogu haruraamatukogud.
1. märtsil 2014 liitusid Kose raamatukoguga Ardu ja Habaja raamatukogud.

1916

Kogus oli kokku 785 raamatut.

1959

Raamatukogus oli 561 lugejat, kelle poolt kokku sooritati aasta jooksul 12 517 laenutust. Kogus oli 11 315 raamatut.

2004

2004. aastal oli Kose raamatukogus 26 975 raamatut.

2005

2005. aastal sooritati Kose raamatukogust 30 316 laenutust 15 885 külastuse jooksul. Seda 1199 lugeja poolt.

2007

2007. aastal sooritati kokku 29 584 laenutust 13 936 raamatukogukülastuse jooksul. Lugejaid oli 1063.
Raamatukogus toimus 68 üritust, millest 38 olid mõeldud lastele.

2012

2012. aastal tehti 40 024 laenutust ja 16 896 raamatukogukülastust. Lugejaid oli 1168.

Varia

Kose raamatukogus on lugejatele tasuta kasutamiseks 4 arvutit.
Andris Bērziņš

Isiklikku

Bērziņšil on esimesest abielust täiskasvanud poeg ja tütar.
Ta on alates 2011. aastast abielus arstiharidusega Dace Seisumaga (sündinud 1973), kellega ta elas pikka aega vabaabielus. Nad abiellusid varsti pärast Bērziņši valimist Läti presidendiks. Neil on ka poeg.