Kanada vesikatk

Levila

Taime kodumaaks on Põhja-Ameerika, kuid viimase sajandi jooksul on ta kiiresti levinud kogu Euroopasse, sisse viidud ka Lääne- ja Ida-Siberisse, Põhja-Aafrikasse ning Austraaliasse. Eestis esineb mandriosas kõikjal, on sage. Massilisemalt leidub Ida- ja Kagu-Eestis.

Kasvukoht

Taim on levinud enamikus veekogudes, välja arvatud meres ja rabatoitelistes järvedes. Ta ei salli soola ja rauaoksiidi ning neid sisaldavas vees hukkub kiiresti.

Kirjeldus

Noored taimed juurduvad harilikult veekogu põhjamutta. Hiljem kasvavad varrele lisajuured, mis võivad vabalt vees hõljuda, samuti põhja juurduda. Vars kasvab otsast järjest pikemaks ja võib saavutada pikkuse 3 m. Juured võivad olla kuni 40 cm pikad. 
Lehed on ererohelised, 6–17 mm pikad ja 1–4 mm laiad ning koondunud kolmekaupa, harvem kahe- või neljakaupa männasesse.
Taim kasvab täies ulatuses vee all, välja arvatud väike valge või kahvaturoosa õis, mis ujub veepinnal ja on kinnitunud taime külge õrna rao abil. Ta on kahekojaline: isas- ja emasõied on eraldi taimedel. Õiel on 3 väikest kroonlehte ja 3 tupplehte. Isasõiel on kroonlehed 4,5–5 mm pikad ja 9 tolmukat, emasõiel on kroonlehed 2–3 mm pikad ja 3 viljalehte. 
Viljaks on 6 mm pikkune munakujuline kupar, milles seemned küpsevad vee all. Seemned on 4–5 mm pikad, käävjad (keskelt paksenevad), paljad ja peaaegu silindrikujulised.
Vesikatk vajab suvist veetemperatuuri 10–25 °C ja vähemalt mõõdukat valgustust. Tal on juured põhjamudas ja sealt ulatub ta pinnani. Soodsates tingimustes kasvab ta nii tihedalt ja kiiresti, et võib vooluveekogud ummistada. Ühest taimest piisab, et selle järglastega mõne aasta jooksul terve tiik või oja ummistada.
Vesikatk paljuneb edukalt katkilõikamise teel.

Ajalugu

Kanada vesikatku looduslik levikuala on Põhja-Ameerika. 1836 toodi see Iirimaale ja 1841 Inglismaale, kust ta tiikide, kraavide ja ojade kaudu levis Mandri-Euroopasse ja on tänapäeval jõudnud kõikjale maailmas.
Esimesed andmed selle võõrliigi esinemisest Eestist pärinevad 1905. aastast. Pärast seda on taim Eestis edukalt paljunenud. Eestis õitseb ta väga harva (juunist augustini).

Akvaariumis kasvatamine

Vesikatku kasvatatakse sageli akvaariumides. Seal mõjub ta kasulikult, sest aitab vett mürkainetest puhastada.
Akvaariumis kasvatamiseks on kõige parem taime mitte istutada, vaid lihtsalt vette hõljuma jätta ja oodata, kuni taim juured alla ajab, need põhjani kasvavad ja siis ise juurduvad. Selleks, et see võimalikult kiiresti toimuks, peab alguses akvaariumis olema väga vähe vett ja alles pärast juurdumist võib vett juurde valada. Ka pinnasesse istutatud taim läheb kasvama, aga siis pole ta nii ilusat ererohelist värvi. Korralik juurdumine on oluline, vastasel juhul kasvab ta halvasti, eriti talvel. Pinnases peab olema kaltsiumi (soola või oksiidina). Kasvule tuleb kasuks, kui suvel on taim poolvarjus ja talvel, jaheda veega, tugevalt valgustatud.

Lähedastest liikidest eristamine

Kanada vesikatk kuulub samasse perekonda liigiga Elodea nuttallii, millel on üldiselt kitsamad, alla 2 mm laiad lehed. Kergem on kanada vesikatku eristada Brasiilias kasvavaist liikidest Egeria densa ja Hydrilla verticillata: neil kõigil on lehed männastes, aga Elodeal on ühes männases tavaliselt 3 lehte, Egerial ja Hydrillal harilikult vähemalt 4. Egeria densa on ka suurem põõsasjas taim suuremate lehtedega.