google/wiki40b huggingface dataset:
Laugu-Nurme vald

Laugu-Nurme vald (saksa keeles Laugo mit Nurms) oli vald Saaremaal Karja kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1892 ja siis liideti see vald Leisi vallaga.
Folsomi vangla

Folsomi vangla (Folsom State Prison) on vangla Ameerika Ühendriikides California osariigis Sacramento maakonnas.
See asub osariigi pealinnast Sacramentost umbes 30 km kirde pool Folsomis. Vangla asub American Riveri kaldal Folsomi järve ääres. Selle geograafilised koordinaadid on 38° 41′ 35″ N, 121° 9′ 42″ W.
See on keskmise turvatasemega, osariigile alluv vangla.
Vangla asub 40-aakrisel maa-alal. See on ehitatud umbes 2000 kinnipeetule, kuid tegelikult on neid umbes 3500. Vanglas on veidi üle tuhande töötaja. Vangla aastaeelarve eelarveaastal 2009/2010 oli 118 miljonit dollarit.
Vangla peavärava vastas on väike muuseum.

Ajalugu

Otsus vangla ehitada võeti vastu 1858. aastal ja ehitamist alustati 1878. Folsomi vangla avati 26. juulil 1880. See on San Quentini vangla järel osariigi vanuselt teine vangla. Vangla ehitamine sai alguse sellest, et kohalik ettevõtja kinkis vangla rajamiseks maa ning sai vastutasuks õiguse kasutada kinnipeetute tööjõudu.
Aastatel 1895–1937 viidi Folsomis poomise teel täide 93 surmanuhtlust. Pärast seda viidi hukkamine üle San Quentinisse.
Alates 1930. aastatest on California autonumbrid toodetud Folsomi vanglas.
Aastatel 1966 ja 1968 andis vanglas kontserdi Johnny Cash. 1968. aasta kontserdist ilmus kontsertalbum "At Folsom Prison". Vanglast räägib tema laul "Folsom Prison Blues".
Amerotyphlops

Levila

Need maod elavad Ameerikas.
Stanisław Marian Koziej

Stanisław Marian Koziej (sündinud 8. juulil 1943 Glinnikis Lubartówi maakonnas Lublini vojevoodkonnas) on Poola sõjaväelane, poliitik, õppejõud (professor).
Ta on olnud Poola Rahvusliku Julgeolekubüroo juht.
18. märtsil 2014 anti talle Maarjamaa Risti II klassi teenetemärk, tunnustades tema tööd Poola rahvusliku julgeolekubüroo juhina.
Taga-Roostoja tamm

Taga-Roostoja tamm on kaitsealune tammepuu Ida-Viru maakonnas Alutaguse vallas Lõpe külas Roostoja kaldal; üks Katmani tammedest. Puu võeti kaitse alla 1959.
Puu ümbermõõt on 557 cm (mõõdetuna 1,3 m kõrguselt) ja kõrgus 27 m.
Keila-Joa Sanatoorne Internaatkool

Keila-Joa Sanatoorne Internaatkool oli internaatkool Harjumaal krooniliste somaatiliste haigustega lastele. Asutuses tegutses nii põhikool kui ka gümnaasium. 
2015. aastal liideti kool Tallinna Konstantin Pätsi vabaõhukooliga.

Ajalugu

Keila-Joa Sanatoorsele Internaatkoolile pani 1964. aastal aluse doktor Ella Müllerbek. Kool loodi algselt südame-veresoonkonna- ja reumaatilisi haigusi põdevatele lastele. Koolihoone valmis 1976. aastal. 
Internaatkool avati 8-klassilise koolina. Alates 1979. aastast mindi üle keskhariduse andmisele. 
1979–1984 kandis kool nime Keila-Joa Sanatoorne Metsakool.

Asukoht

Internaatkool asub Harjumaal Harku vallas Türisalu külas, Tallinna–Rannamõisa–Kloogaranna tee 25. kilomeetril. Koolist lääne poole jääb Keila-Joa alevik.
Sonneberg

Geograafia

Sonnebergi linn asub orgudes, mis on Oberfrankeni poole suunduvate jõgede Röthen ja Steinach ümber, Tüüringi ürgmetsa lõunanõlvas ning laiub ees asuval Linderi tasandikule ja seega peaaegu Tüüringi-Baieri piirini.
Sonnebergi naabervallad on Steinach, Oberland am Rennsteig, Judenbach, Föritz (alle Landkreis Sonneberg), Mitwitz (Landkreis Kronach), Neustadt bei Coburg (Landkreis Coburg), Mengersgereuth-Hämmern (Landkreis Sonneberg).

Sümboolika

Sonnebergi praegune vapp kinnitati 5. oktoobril 1934. Vapil on kujutatud kuldsel taustal musta lõvi, kellel on punased küüned. Veel on vapil kaks kaheksanurkset tähte. Must lõvi sümboliseerib Sonnebergi üleminekut Meißeni krahvkonda 1353. aastal. Tähed on vapil olnud kõrvalmärkidena 16. sajandist (19. sajandist kuni 1934. aastani puudusid).

Kultuur ja vaatamisväärsused

Praegune kesklinn on ehitatud pärast seda, kui linn 1840. aastal maha põles. Seetõttu on Sonnebergil ka ainuke 19. sajandist pärinev linnaplaneering Tüüringis. Algne linn asus praegusest kesklinnast kõrgemal, kitsas Rötheni jõe orus. Uue plaani järgi pidi linna keskuseks saama Juttaplats (nimi Jutta von Hennebergi järgi, kes 1349. aastal Sonnebergile linnaõigused andis) linna kiriku lähedal, kuid 1920. aastatel lisandus veel märkimisväärsete ehitistega Bahnhofplats. Seetõttu kaunistab Sonnebergi kesklinna pigem arhitektuur aastatest 1840-1930, mis siiamaani kena suletud üksuse moodustab.
Saksa Mänguasjamuuseumis on umbes 100 000 eksponaati. Muuseumi uusbarokses stiilis hoone valmis 1901. aastal. Esmalt tegutses hoones kunstikool, kus sai õppida mänguasjade valmistamist ja portselanimaali. Alates 1938. aastast kasutatakse hoonet ainuüksi muuseumina.
Lisaks on Sonnebergis ka observatoorium, akvaarium ja koduloomaaed.
Søren Vinterberg

Søren Vinterberg (sündinud 13. novembril 1944) on taani ajakirjanik, koomiksiekspert, tõlkija ja kirjanduskriitik.
Vinterberg lõpetas gümnaasiumi aastal 1963 ja hiljem ajakirjanduse eriala. Kopenhaageni Ülikoolis õppis ta kirjandust. Ta on töötanud kõnekirjutajana Taani Kultuuriministeeriumis ja näiteks ajakirjas NB. Aastal 1990 hakkas ta kirjandustoimetajaks.
Tema poliitilistest karikatuuridest kirjutatud raamat ilmus 2009. aastal.
Ta on Thomas Vinterbergi isa. Ta töötab päevalehes Politiken kriitikuna.
Archilochos

Archilochos (surnud umbes 650 eKr Parosel ) oli Vana-Kreeka luuletaja, rändlaulik ja sõjamees.
Archilochos oli vaesunud aristokraadi ja orjatari poeg. 
Archilochos oli palgasõdur. Pärimuse järgi osales ta Thasose saare traaklastest põliselanike ja Naxose saare elanike sõjas ning sai Naxose ja Parose vahelises lahingus surma. 
Teda peetakse uue luulevormi jambograafia rajajaks. Ta kirjutas jambilises värsimõõdus pilke- ja sõimuluuletusi kellegi Lykambese pihta, kes talle oma tütart naiseks ei andnud.  Lykambes ja tema tütred olevat suurest häbist nende luuletuste pärast end üles poonud.
Lisaks jambidele on ta kirjutanud ka valme ja eleegiaid.
Tema mitmekülgsest loomingust, mida iseloomustavad individualism ja kirglikkus, on säilinud üle saja katkendi. Tema stiili peetakse teravmeelseks ja skeptiliseks. Archilochos eiras traditsioonilisi reegleid, ei olnud tavapäraselt sõjapatrioot ega ülistanud surma. Tema luule taunib nii otsustavalt heeroste aja inimtüüpi ja selle aristokraatlikku aumõistet, et antiikajal peeti teda Homerose antipoodiks. Sellegipoolest on Archilochose luulekeeles ja värsitehnikas märgata Homerose mõju .
Archilochos on tugevasti mõjutanud rooma luuletajaid Luciliust, Catullust ja Horatiust. Viimane uhkustas, et on oma oodide ja epoodidega loonud Archilochosele Roomas kodu, mida tol eluajal ei olnud. 
1944 avastati Paroselt Archilochose raidkirjad. Need on 2 kiviplaati, mis pärinevad 3. sajandist eKr ning millel on Archilochose eluloolisi andmeid, 57 muusade ilmumisest rääkivat kokkukuuluvat värssi ja 30 värsi algused.  Kiviplaadi järgi saatnud isa Telesikles Archilochose linna lehma müüma, kui kohtas rühma lõbusaid naisi. Need küsisid, kas lehm on müüa, ja lubasid maksta head hinda. Seepeale kadusid naised ja lehm ära ja Archilochos leidis nende asemelt lüüra. Varsti pärast seda teatas Apollon Telesiklesele Delfis, et tema poeg saab kuulsaks ja surematuks.
Tulcea maakond

Geograafia

Idaosa asub Doonau deltas, lääneosas asuvad Măcini mäed.
Carl Wernicke

Carl Wernicke (ka Karl Wernicke; 15. mai 1848 – 15. juuni 1905) oli saksa arst, anatoom, psühhiaater ja neuropatoloog.

Taust

Ta sai meditsiinikraadi Breslau Ülikoolis 1870. aastal. Hiljem veetis ta kuus kuud Viinis, kus õppis koos neuropatoloog Theodor Meyneryga, kes mõjutas tugevalt Wernicke karjääri. Aastatel 1876–1878 oli Wernicke Karl Westphali assistent psühhiaatria ja närvihaiguste kliinikumis Berlin Charité. Pärast seda rajas ta eraneuropsühhiaatria praksise Berliinis. 1890 sai ta koha Breslaus ning hiljem täitis ta sarnast rolli ka Halle Ülikoolis (1904). Ta suri aasta hiljem Tüüringi metsas toimunud jalgrattaõnnetuses saadud vigastuste kätte.

Afaasia uurimused

Paul Broca avaldas leiud ajukahjustustest, mis põhjustasid keele kasutamisega seonduvat defitsiiti. Selle defitsiidiga seotud ajupiirkonda tuntakse Broca alana. Varsti pärast seda hakkas Wernicke tegema oma uurimusi aju haiguste mõjudest kõnele ja keelele. Wernicke pani tähele, et kõik keele defitsiidid ei olnud Broca ala kahjustuse tulemused. Õigemini leidis ta, et kahjustus vasakus tagumises, ülemises temporaalkäärus andis tulemuseks keele mõistmise defitsiidi. Seda ala nimetatakse nüüd Wernicke alaks ning sellega seotud sündroomi tuntakse retseptiivse afaasiana.
Adelbert von Chamisso

Adelbert von Chamisso (ka Ludolf Karl Adalbert von Chamisso, sündinud Louis Charles Adélaïde de Chamissot; 30. jaanuar 1781 Champagne, Prantsusmaa – 21. august 1838 Berliin) oli prantsuse päritolu saksa botaanik, romantismiaegne novellist ja luuletaja.
Vanast aadlisuguvõsast pärit Chamisso oli Prantsuse revolutsiooni aastail sunnitud emigreeruma Saksamaale. Hiljemgi elas ta aastaid Saksamaal ja Šveitsis, kuuludes Madame de Staëli ringkonda.
Chamisso tuntuim teos on "Peter Schlemihl": lugu mehest, kes müüs maha oma varju. Tema luuleloomingu üks tuntumaid osi on tsükkel "Frauenliebe und -leben" (1830), millele on kirjutanud muusikat Robert Schumann, Carl Loewe ja Franz Paul Lachner,
1815–1818 osales ta loodusteadlasena Otto von Kotzebue juhitud ümbermaailmareisil prikil "Rjurik", kus töötas koos Eestist pärit laevaarsti Johann Friedrich Eschscholtziga. Tema 1821. aastal ilmunud reisikiri annab ülevaate ekspeditsioonist Vaikse ookeani ja Beringi mere piirkonnas. Reisil leidis Chamisso nüüdse San Francisco lahe kandis mitmeid uusi taimeliike, millest mõned nimetas ta Eschscholtzi järgi, näiteks Eschscholzia californica (läänemaguna). Eschscholtz omakorda nimetas mõned taimed Chamisso auks, nende seas perekond Camissonia.
Pärast reisilt naasmist 1818. aastal nimetati Chamisso Berliini botaanikaaia juhiks ning valiti Teaduste Akadeemiasse. 1819. aastal abiellus ta oma sõbra Julius Eduard Hitzigi kasutütre Antonie Piastega (1800–1837). Tõrjumaks Kotzebue süüdistusi, avaldas ta 1827. aastal oma reisimärkmed ning ümbermaailmareisi üksikasjaliku kirjelduse.
Chamisso nimelühend botaanilises nomenklatuuris on Cham.
Huvikaitse

Huvikaitse ehk eestkoste (inglise advocacy) on kodanikuühenduste tegevus, millega püütakse kindlustada oma eesmärkide arvestamist poliitika kujundamisel ning rakendamisel: lobitöö, kampaaniad, võrgustike arendamine, avalikkuse teavitamine.
Lobitöö on selgemini suunatud poliitiliste protsesside või otsustajate mõjutamiseks ja kõikide sidususgruppide/huvigruppide (inglise stakeholders) kaasamiseks.
Allikas: Arengukoostöö- ja humanitaaralase terminoloogia sõnaseletusi
Valamo

Valamo (vene остров Валаам) on saar Laadoga järve põhjaosas. Koos ligi 50 ümbritseva väikesaarega moodustab Valamo saarestiku. 
Saarestiku pindala on 36 km², sealhulgas peasaar 25 km². Saared on kaljused ja künklikud skäärid, suurima kõrgusega 52 meetrit üle merepinna. Saari katab okasmets.
Enne Teist maailmasõda kuulusid Soomele, praegu on nad Venemaa Föderatsiooni Karjala Vabariigi koosseisus.
10. sajandil rajati saarestiku suurimale saarele õigeusu mungaklooster – Valamo Issanda Muutmise klooster, mis tegutses Talvesõjani. Siis asusid mungad ümber Heinävesile ja rajasid sinna uue kloostri. Valamo saarel taastati klooster aga alles pärast Nõukogude Liidu lagunemist. 
Valamo saarestik on kultuuri-, ajaloo- ja looduslike  huviväärsustega tõmbekeskus  Põhja-Venemaal.

Kloostrid

Peale Valamo Issanda Muutmise peakloostri on saartel mitmeid väiksemaid 
kloostreid, nn skeetasid, kas üksnes majandushoone ja eluruumiga või koos kirikuga.
Morrisoni maakond

Ajalugu

Maakond moodustati 1856. aastal.
Irene-Maria Lindi

Isiklikku

Tema poeg on ettevõtja ja jalgpallitegelane Kuno Tehva. Tema emapoolne vanaema oli muusikapedagoog Alice Kansa, isapoolne vanaisa Nõmme linnapea Johannes Lindemann.
Jack LaLanne

Jack LaLanne (õieti Francois Henri LaLanne; sündinud 26. septemberl, 1914 San Franciscois Californias) on Ameerika Ühendriikide näitleja.
Alonen

Alonen on perekonnanimi.
Riehkala

Riehkala ehk Rehkolovo (ka Kapasi, vene Рехколово) on endine ingerisoome küla ajaloolises Tuutari kihelkonnas Kesk-Ingerimaal Peterburi linnast lõunas. Kaasaegse haldusjaotuse järgi jääb ala Peterburi linna Puškini rajooni Aleksandrovskaja alevi territooriumile, Peterburi-Pihkva maantee ja Peterburi-Pihkva raudtee vahelisele alale Rehkolovo maantee ääres.
Küla soomekeelne rööpnimetus Kapasi tuleneb seal elanud ingerisoome suguvõsa Kapanen nimest.
1817. aastal oli külas (nimetatud kui Бол. Кабози ehk Рехколово) 29 talu.
1831. aasta Schuberti Peterburi lähiümbruse kaardil on kohta kujutatud kahe eraldi kõrvuti asetseva külana, millest lõunapoolses (Бол. Кабози) oli 15 talu ja põhjapoolses (Кабози) veel 15 talu.
1838. aastal elas külas (nimetatud kui Рехколово) 193 inimest, kellest 97 olid mehed ja 96 naised.
1848. aastal elas külas (nimetatud kui Riehkala) 188 ingerisoomlast äyrämöist, kellest 99 olid mehed ja 89 naised.
1856. aastal oli külas (nimetatud kui Рехколово) 33 talu 99 meeshingega.
1860. aasta topograafilisel kaardil oli külas (nimetatud kui Кабози Рехколa) 20 talu, kusjuures 1831. aastal mainitud kahe küla asemel on alles vaid põhjapoolsem. Endine küla tuumik jäi nähtavasti ette Peterburi-Pihkva maantee ehitusele, mida 1831. aastal veel ei olnud. 
1880–1890. aastail oli külas (nimetatud kui Кабози (Рехколовa)) 49 talu.
1913. aastal oli külas (nimetatud kui Рехколово) 48 talu.
Aastatel 1917–1931 kuulus küla Vittolovo külanõukokku ning 1931–1939 Tallikova külanõukokku.
1941. aastal oli külas (nimetatud kui Рехколово) 97 majapidamist.
Teise maailmasõja ajal perioodil 01.09.1941–31.12.1943 oli küla okupeeritud saksa vägede poolt. 1946. aastast alates kandis küla nime Pesotšnaja (Песочная).
Sēlpilsi kreis

Sēlpilsi oberhauptmannschaft

Kuramaa kubermangu haldusjaotuse ja -asutuste eripäraks oli Kuramaa hertsogiriigi ajast jäänud korraldus, kus kreisi taseme haldusasutusi ei olnud igas kreisis-maakonnas, vaid haldus- ja politseiasutused Oberhauptmannschafti (vene keeles (обер-гауптманства) ehk округ) Aizpute Oberhauptmannschaft (Die Oberhauptmannschaft Hasenpot), Kuldīga Oberhauptmannschaft (Die Oberhauptmannschaft Goldingen), Tukumsi Oberhauptmannschaft (Die Oberhauptmannschaft Tukkum), Miitavi Oberhauptmannschaft (Die Oberhauptmannschaft Mitau), Selburgi Oberhauptmannschaft) tasemel olid määratud kahe kreisi peale.
Selburgi Oberhauptmannschafti kuuluvad alad asusid Kagu-Lätis, Daugava jõest lõuna pool.
Karula Jumalaema Kaitsmise kirik

Karula Jumalaema Kaitsmise kirik on EAÕK haldusalasse kuuluv õigeusu kirik Valga maakonnas Valga vallas Pikkjärve külas.

Koguduse ajaloost

Karula õigeusu kogudus avati toonasel Võrumaal 1846. aastal. Kogudusse kuulus 1850. aastal 2369 liiget. Teenistusi peeti algul Karula mõisa vanas puumajas, hiljem ka heinaküünides või vabas õhus. 1896. aastal eraldus Karula kogudusest Kaika õigeusu kogudus. 1938. aastal oli Karula Jumalaema kaitsmise koguduses 2090 liiget. Karula Jumalaema kaitsmise kogudus likvideeriti Nõukogude okupatsiooni ajal 1963. aastalja taastati Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku poolt 21. sajandi algusaastail.

Karula kirik

1847. aastal ehitati puukirik Vissi kõrtsi juurde (Vissi kirik). Kirik lammutati 1875. aastal ja sinna hakati ehitama kivikirikut koos selle kõrval asuva kivist koolimaja ja kogudusemajaga. Ehitust rahastas Venemaa Pühim Valitsev Sinod. Maakivist ja punastest tellistest, ladina risti kujulise põhiplaaniga, kellatorni ja massiivse kesk-kupli ja nelja kupliga kirik valmis 1878. aastal. Karula õigeusu kirik pühitseti Riia ja Miitavi piiskopi Filareti poolt Jumalaema kaitsmise auks 1878. aastal. Pärast koguduse sulgemist kasutati Karula Jumalaema Kaitsmise kirikut kolhoosi laona. Kolhoosiaja viimastel päevadel tehti kirikus remonti, mille käigus paigaldati uued plekk-katused, parkettpõrand ja vitraažid.

Õigeusu koolid

Juba usuvahetusliikumise algjärgus 25. aprillil 1845 kinnitas Venemaa keiser instruktsiooni, mis nägi ette usuvahetajatele õigeusu kirikute juures kihelkonnakoolide asutamist. Konfessionaalne koolikorraldus kinnitati 1849. aasta talurahvaseadusega. Karula õigeusu kiriku juures tegutses kihelkonnakool ja mitmed abikoolid.
Maria Kallaste

Maria Kallaste (sündinud 11. novembril 1983) on eesti ooperilaulja (metsosopran).
Ta on õppinud Heino Elleri nimelise Tartu Muusikakooli lauluosakonnas (lõpetas 2006) ja Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias Jaakko Ryhäneni lauluklassis.
Alates 2012. aastast töötab ta Vanemuise teatris.
Nikola Špirić

Nikola Špirić (serbia keeles Никола Шпирић; sündinud 4. septembril 1956 Drvaris) on serbia päritolu Bosnia ja Hertsegoviina majandusteadlane ja poliitik, aastatel 2007–2012 Bosnia ja Hertsegoviina ministrite nõukogu esimees (peaminister).
Tal on majandusteaduse doktorikraad Sarajevo ülikoolist. Alates 1992. aastast on ta olnud Banja Luka ülikooli professor.
Nikola Špirić kuulub Sõltumatute Sotsiaaldemokraatide Liitu. Aastatel 2002–2003 oli ta parlamendi Rahvakoja esimees ning  2003–2004 ja 2005–2006 Esindajatekoja esimees.
4. jaanuaril 2007 sai ta peaministriks. Sama aasta 1. novembril astus ta tagasi, protestides reformide vastu, mida pidas Bosnia serblaste mõjuvõimu vähendamiseks. Pärast vastasseisu lahenemist kinnitas parlament 28. detsembril 2007 Špirići uuesti ametisse.
12. jaanuaril 2012 kinnitas parlament uueks peaministriks Vjekoslav Bevanda.
Oleg Sapožnin

Hobid ja harrastused

Eesti Olümpiakomitee ja Eesti Jalgratturite Liidu tööst osavõtt auliikmena
Maakodu rajamine ja selle eest hoolitsemine
Džässmuusika klubi tööst osavõtt
Reisimine maailmas ja suveniiride kogumine reisidelt

Perekond

Tema isa oli multiinstrumentalist Vladimir 'Boba' Sapožnin.
Vanaisa Vassili Voinov ehitas Tallinna kogu tsaari-Venemaa esimese betoonehitise: revüüteatri "Grand Marina", milles muuhulgas paiknes ka Tallinna suurim kino Ars ning lokaal Must Kass. Hoone sai tõsiseid kahjustusi Tallinna pommitamisel, ent on tänaseni tuntud kui Vene kultuurikeskus.
Elonna Spriit

Elonna Spriit (19. märts 1934 – 1. detsember 2016) oli Eesti tantsija ja tantsupedagoog.
Ta on olnud kauaaegne ansambel Laine tantsusolist ning varieteestaar.
Tema abikaasa oli Edgar Spriit. Nende poeg on ettevõtja Egon Spriit (snd 1959).
Planoise

Planoise on Prantsusmaa linna Besançoni linnaosa.
Linnaosa pindala on 2,5 km² ja elanike arv 20 700 (1999).
Apostill

Apostill on tunnistus, mis väljastatakse ametlikule dokumendile, mida soovitakse kasutada välisriigis. Apostilliga kinnitatakse, et dokumendile on alla kirjutanud selleks pädev isik. Apostill muudab ühes riigis kehtiva avaliku dokumendi kasutatavaks ka teistes riikides, mis on samuti ühinenud apostilli konventsiooniga.
1. detsembrist 2017 on kasutajatele avatud iseteenindusportaaliga e-apostilliregister.

Apostilli konentsioon

Välisriigi avalike dokumentide legaliseerimise nõude tühistamise konventsioon on riikide vahel sõlmitud lepe, mille eesmärk on lihtsustada avalike dokumentide kasutamist võõrriikides. Eesti ühines konventsiooniga 2001. aastal. Konventsiooniga ühinenud riikide nimekiri on esitatud Haagi Rahvusvahelise Eraõiguse Konverentsi kodulehel.

Protseduur

Alates 1. jaanuarist 2010 apostillivad avalikke dokumente Eestis notarid. Apostilli väljastamiseks tuleb notarile esitada taotlus koos apostillimist vajava dokumendiga, ilma dokumendita ei saa notar avaldust menetlusse võtta. Taotlust saab edastada isiklikult, posti teel, e-postiga või iseteenindusportaalis (https://notar.ee/apostill). Kinnitada saab ainult originaaldokumenti või selle ametlikult kinnitatud ärakirja, lisaks ka dokumentide väljavõtteid ja -trükki. Notari kinnitatud dokumentide koopiate ja originaaldokumendi apostilliga kinnitamisel on tulemused erinevad. Notari kinnitatud koopia puhul saab apostilliga kinnitada üksnes selle kinnitanud notari pädevust, mitte dokumendi originaali väljaandja pädevust. Eestis on dokumentide apostilliga kinnitamine paika pandud justiitsministri määrusega.

Apostilli vorm

Apostill on tempel või prinditud vorm, mis koosneb kümnest nummerdatud väljast. Üleval on tekst "APOSTILLE", mille all on "Convention de La Haye du 5 octobre 1961" (prantsuse keeles "Haagi konventsioon 5. oktoobrist 1961"). Selleks, et apostill oleks kehtiv, peab pealkiri olema prantsuse keeles (konventsiooni artikkel 4).
Nummerdatud väljadele lisatakse järgmine informatsioon (võib olla välja andva asutuse riigikeeles või mõnes muus keeles):
1. Riik
Selle avaliku dokumendi
2. on allkirjastanud
3. ametikoht
4. kinnitatud….pitseriga/templiga
Kinnitanud
5. kus
6. millal
7. kes
8. nr
9. pitser
10. allkiri
1938. aasta mäesuusatamise maailmameistrivõistlused

1938. aasta mäesuusatamise maailmameistrivõistlused olid 8. maailmameistrivõistlused mäesuusatamises, mis toimusid 5. ja 6. märtsil Engelbergis Šveitsis. Võistlustel oli mängus 6 komplekti medaleid (kolm ala nii meestele, kui naistele).
Maimu-Koidula Sirel

Maimu-Koidula Sirel (neiuna Maimu Kurrik; 15. märts 1930 Kilingi-Nõmme – 29. detsember 2014) oli eesti koorijuht ja muusikaõpetaja.
Ta lõpetas aastal 1958 Tartu Muusikakooli koorijuhtimiserialal (Richard Ritsingu õpilasena), täiendas end aastatel 1978–1982 Vabariiklikus Õpetajate Täiendusinstituudis koolimuusika alal.
Ta on olnud muusikaõpetajaks ja koorijuhiks mitmes koolis, aastatel 1950–1952 Parasmaa algkoolis ja aastatel 1958–1985 Elva Keskkoolis. Aastatel 1972–1985 juhtis ta Tartu rajooni muusikaõpetajate ainesektsiooni, oli aastal 1985 Tartu laulupeokomisjoni koolikooride vastutav instruktor, ta on juhatanud laulupäevadel ühendkoore. Ta juhatas aastast 1968 Elva naiskoori "Kaja" ja aastast 1994 EELK Elva koguduse koori. Ta on viinud üld- ja noorte laulupidudele üle 50 koori. Ta oli aastast 1982 Eesti Kooriühingu liige ja aastast 1994 Eesti Naislaulu Seltsi (aastast 2004 auliige) liige. Ta oli ka Eesti Muusikaõpetajate Liidu ja Eesti Koorijuhtide Liidu liige.
Maimu-Koidula Sirel saadeti viimsele teekonnale 4. jaanuaril 2015 Elva kirikust Elva kalmistule.
Leo Martin

Leo Martin (15. jaanuar 1911 – 29. november 1973) oli eesti lavastaja ja näitleja.
Ta sündis Tartus, panga- ja linnavalitsuse ametniku pojana. ENL-i (1938) ja ETÜ liige (1955). Ta lõpetas aastal 1936 Hugo Treffneri gümnaasiumi ja Tartu Näitekunsti Stuudio. Töötas 1930–1934 näitlejana Vanemuises ja 1936–41 Draamateatris, evakueerus 1941 Venemaale, kuulus 1942–1944 Eesti Riiklikesse Kunstiansamblitesse, 1949–1952 Teatri- ja Muusikamuuseumi lepinguline teadur, 1952–1953 trükitööline, 1953–1955 Eesti Raadio ja 1955–1958 Eesti Televisiooni režissöör ning 1958–1973 Eesti Raadio pearežissöör. Kirjutanud nukunäidendeid („Aastaajad“).
Schlüsselburgi linnus

Schlüsselburgi linnus (vene Орешек ('Orešek'), soome Pähkinälinna, rootsi  Nöteborg) on linnus Venemaal Leningradi oblastis Kirovi rajoonis Schlüsselburgi linna juures Neeva jõe Pähkinälinna saarel.

Ajalugu

Linnust on esimest korda mainitud 1323.
1612–1702 kuulus linnus rootslastele.
Linnus on arvele võetud Venemaa kultuurimälestisena. 1990 kanti linnus UNESCO maailmapärandi nimistusse.
Arvid Reinwaldt

Arvid Reinwaldt (23. juuli 1883, Tallinn – 5. detsember 1964, Berliin) oli Eesti metsateadlane.

Elulugu

Arvid Reinwaldt oli ametniku poeg.
Lõpetas 1903 Tallinnas Peetri Reaalkooli ja 1910 Peterburi Metsainstituudi. Oli 1910–21 Venemaal metsakorraldaja ja metsaülem. 1921–25 Järva maakonna metsaülem, 1925–31 Voltveti Metsakooli juhataja, 1931–34 Riigimaade ja -metsade Valitsuse metsainspektor, 1934–39 samas metsakorralduse büroo juhataja. Asunud 1939 Saksamaale, oli 1939–44 Poznanis ja Krakovis metsakorraldusasutuste juhataja, 1945–49 NSVL poolt okupeeritud Saksamaal haldusosakonna metsaosakonna ametnik, 1949–52 Saksa DV Põllu- ja Metsamajanduse Ministeeriumi ametnik, 1953–63 Eberswalde Metsaakadeemia venekeelse metsanduskirjanduse tõlkeasutuse juht.

Teadustöö

Uurimisvaldkond: metsakasvatus, -kaitse ja -korraldus, sh metsatüpoloogia.
1A

Tallinna bussiliin 1A sõidab Viru keskuse bussiterminali ja Viimsi keskuse vahel. Liini teenindab Tallinna Linnatranspordi AS (kuni 2012. aastani Tallinna Autobussikoondis) ning liiklus toimub kõigil päevadel.