google/wiki40b huggingface dataset:
Renavase mõis

Renavase mõis (Renavo dvaras) on endine mõis Leedus Mažeikiai rajoonis Seda vallas Renavase külas. Mõisakompleks asub Varduva jõe kaldal.
Renavase mõisa on esmakordselt mainitud 16. sajandil. Praeguse nime sai mõis 17. sajandi alguses, mil selle omanikuks sai prantsuse päritolu Renėde suguvõsa. Mõisakompleksi ehitas välja 19. sajandi alguses mõisa omanikuks olnud Antanas Renė. Tal ei olnud lapsi, pärast tema surma sai mõisa omanikuks Feliksas Mielžinskis. Viimased omanikud olid Feliksase lesk ja tema tütar Maria Januszova Zdiechovska.
Praeguse peahoone lasi rajada Antanas Renė. Hoone on uusklassitsistlik, 1880. aastatel ehitati seda veidi ümber. Hoone oli tuntud oma antiikmööbli ja kunstikogu poolest; arvatakse ka, et Feliksas Mielžinskisele kuulus Euroopa suurim portselanikollektsioon. Raamatukogus oli üle 1000 uhkes köites raamatu, valdavalt saksa- ja ladinakeelsed.
Aastal 1866 lubas Antanas Renė mõisa elama oma sõbra lese ja tema lapsed. Stanislovas Narutavičius oli Leedu poliitik, üks Leedu iseseisvusdeklaratsiooni autoreid. Tema vend oli Gabriel Narutowicz, esimene Poola president. Toona töötas mõisas koduõpetajana tõlk ja publitsist Laurynas Ivinskis.
Peahoone ümber paikneb park. Algselt rajas selle 18 hektari suuruse inglise pargina Antanas Renė. Parki liigendasid tiigid ja kivitrepid. Feliksas Mielžinskise ajal kahanes pargi pindala kuue hektarini.
Park paikneb Varduva jõe kallastel. Pargis kasvab 48 liiki puid. Seal kasvab ka Renavase kuusk, mis on jämedaim kuusk Leedus. Teine huvitavam puu on pärn, mille juured kasvavad ümber ühe kivi.
Mõisakompleksist on säilinud üheksa kõrvalhoonet. Säilinud on XIX sajandi alguses ehitatud laut ja tall, kaks varjualust, ladu, kelder, talveaed ja tootmishoone. Sajandi lõpust pärineb kontorihoone.
Pärast teist maailmasõda asus peahoones kolhoosi kontor, samuti asusid seal kohalik raamatukogu ja kultuurimaja. Raamatukogu ruumid on säilinud autentsetena. Aastast 1996 asub seal Mažeikiai muuseumi filiaal.
Tallinna teeneka kultuuritegelase preemia

Tallinna teeneka kultuuritegelase preemia on Tallinna linna autasu, mis antakse füüsilisele isikule pikaajalise väljapaistva loomingulise tegevuse eest kunsti, teatri, filmi, tantsu, muusika, arhitektuuri või kirjanduse alal. Preemia saaja elukohana peab rahvastikuregistrisse olema kantud Tallinna linn. Preemia suurus on 4430 eurot, preemiaga kaasneb tunnistus, millele kirjutab alla linnapea. Tunnistuse annab autasustatavale kätte linnapea Tallinna päeval või mõnel muul pidulikul üritusel. Preemia asutati 2010. aastal ning esimese preemia pälvis 2011. aastal maalikunstnik Valli Lember-Bogatkina. Preemia andmise otsustab Tallinna linnavalitsus ja selle maksab välja Tallinna Kultuuriamet. Preemia antakse välja üks kord aastas ja seda ei või jagada mitme isiku vahel. Tavaliselt antakse välja aastas üks preemia kuid mõnel korral on välja antud kaks preemiat.
Hadaal

Hadaal ehk ultraabüssaal on ookeani sügavusvöönd, mis hõlmab maailmamere kõige sügavamad alad, kaasa arvatud süvikud. Kokkuleppeliselt loetakse hadaali piiriks 6 km merepinnast allapoole.
Arvatavasti saab enamik hadaalis elavaid organisme eluks vajaliku energia kas niinimetatud merelumest või termiliste avade ümber toimuvatest eksotermilistest keemilistest reaktsioonidest.
Täielik pimedus ja suur rõhk teevad hadaalis elutingimused väga keerulisteks. Näiteks 11 km allpool merepinda Mariaani süvikus ulatub rõhk üle 1100 atmosfääri. Eluks niisugustes tingimustes on kohastunud kõigest üksikud loomarühmad. Nende hulka kuuluvad mõned meduusid, hiidsuud, pinnasesse kaevuvad hulkharjasussid Raftia ja merikurgid.
Nii sügavale ookeani ei jõua Päikese valgus. Sellepärast on osa sealseid eluvorme pimedad. Kuid mitmel sealsel liigil esineb bioluminestsentsi ja sellepärast leidub ka väga suurte silmadega eluvorme, mis suudavad avastada bioluminestsentsi üsna kaugelt.
Kōji Murofushi

Sportlaskarjäär

Maailma vasaraheitjate tippu tõusis Murofushi 2001. aasta maailmameistrivõistlustel Edmontonis, kui ta võitis hõbemedali poolaka Szymon Ziółkowski järel.
2002. aastal võitis ta Aasia meistrivõistlused ja 2003. aasta MM-il Pariisis sai pronksmedali. Sama aasta suvel Prahas heitis ta vasarat 84.86, mis oli üle kümne aasta nii kaugele heidetud tulemus. See oli ja on seni tema isiklik rekord, ning oli tollel ajal maailma kõigiaegade viies tulemus.
2004. aasta olümpiamängudel Ateenas heitis Murofushi finaalis 82.91, millest piisas olümpiavõiduks. Kaugemale heitis küll ungarlane Adrian Annus, kui tema jäi hilisemal dopingu proovi andmisel vahele manipuleerimisega ja tema tulemus tühistati, ning nii sai kuldmedali Murofushi.
Murofushi isa oli ka vasaraheitja ja oli mitmeid aastaid Jaapani rekordi omanik. Kōji Murofushi ema on rahvuselt rumeenlane.

Isiklikku

Kōji Murofushi on 187 cm pikk ja kaalub 89 kg.
Luule Käis

Luule Käis (sündinud 1929 Läänemaal, Martna vallas) on eesti jurist ja õigusteadlane.
1953. aastal lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli. 1968. aastal kaitses ta õigusteaduste kandidaadi kraadi väitekirjaga "Sotsialistliku töödistsipliini tugevdamisest kommunistliku ülesehitustöö arendamise perioodil (Eesti NSV materjalide alusel)" (juhendaja Johannes Mäll).
Aastatel 1965–1989 töötas ta Eesti NSV Teaduste Akadeemia Majanduse Instituudi õiguse sektori teadurina, aastatel 1990–1992 oli Eesti Teaduste Akadeemia Filosoofia, Sotsioloogia ja Õiguse Instituudi õiguse sektori vanemteadur. Ta osales Eesti Vabariigi puhkuseseaduse eelnõu koostamises.
Ta on avaldanud artikleid ajakirjades Nõukogude Õigus ja Juridica.
Judenburg

Geograafia

Judenburg asub Muri jõel, mis suubub Sloveenias Dravasse, Knittelfeldist ülesvoolu ja Muraust allavoolu, 737 m kõrgusel merepinnast.
Judenburgist kümmekond kilomeetrit edelas asub 2396 m kõrgune Zirbitzkogeli mägi.
Muri orus kulgevad maantee ja raudtee Judenburgist nii ülesvoolu kui allavoolu.

Ajalugu

Arheoloogide andmetel on Muri orus elanud juba keldid enne roomlaste tulekut.
Judenburgi on esimest korda kirjalikult mainitud 1074 (mercatum Judinburch). Sel ajal oli Judenburg Eppensteinide dünastiast Steiermargi markkrahvidele kuulunud maal asuv turuõigusega asula, millele nimetatud aastal anti lisaks laoõigus: õigus kõiki Muri orus liikuvaid kaupmehi kolmeks päevaks kinni pidada, et linnarahvas selle aja jooksul soovi korral nende kaupa vaadata ja osta saaks. Linna nimi tähendab 'juutide linnus'; juudi kaupmeestel oli linnas tähtis roll.
1122 suri Eppensteinide dünastia välja. Seejärel läks Steiermark Otakaride kätte ja 1196 Babenbergide kätte, kes alates 1156 olid Austria hertsogid. Nende võimu all sai Judenburg 1224 linnaõigused ja 1277 õiguse koguda tollimaksu. Lähedastes mägedes korjati palderjaniliiki Valeriana celtica ja 1460 andis Habsburgidest Saksa-Rooma keiser Friedrich III 1460 Judenburgile palderjanikaubanduse monopoli.
Pärast mitut pogrommi saatis keiser Maximilian I 1496 kõik juudid Steiermargist välja.
20. sajandi alguses oli Judenburg üks Austria suurimaid terasetootjaid ja seal paiknes Austria-Ungari garnison. Tänapäeval pole tollasest tööstusest õieti midagi järel, kuid Judenburg on tänapäevani piirkonna tööstus- ja kaubanduskeskus.
Judenburg oli üks esimesi trollibussiliiklusega linnu Austrias. Trolliliiklus toimis seal 1910–1914 ja ühendas Judenburgi jaama linna keskusega.
Rahvussotsialistide valitsuse ajal algatati linna nime muutmine Zirbenstadtiks, kuid asja otsustamine lükati edasi kuni Teise maailmasõja lõpuni.
1945. aastal andsid britid Judenburgis NKVD-le üle 18.000 Saksa poolel võidelnud kasakat.

Vapp

Linn sai vapi 1. juunil 1959 Steiermargi liidumaa valitsuse otsusega 9. veebruarist 1959. Vapi kirjeldus on järgmine: "Punasel kilbil on paremale pööratud valge juudikübaraga kaetud juudipea."

Poliitika

Pärast 2010. aasta kohalikke valimisi koosneb linnanõukogu (Gemainderat) 25 liikmest, kellest absoluutne enamus ehk 16 kuulub Austria Sotsiaaldemokraatlikusse Parteisse. Linnanõukogu 5 liiget kuulub Austria Rahvaparteisse, 2 liiget Austria Kommunistlikusse Parteisse ja 2 liiget Austria Vabadusparteisse.

Tuntud judenburglasi

Judenburgis on sündinud endine mäesuusataja Renate Götschl, laskesuusataja Christoph Sumann, eluks ajaks diskvalifitseeritud jalgrattasportlane Christian Pfannberger ja Araabia Ühendemiraatide eest võistlev vormelisõitja Andreas Zuber, samuti Austriat Eurovisioonil esindanud Alf Poier ja sarimõrvar Jack Unterweger.
Judenburgis elas ja suri fašistlik poliitik Walter Pfrimer, kes 1931 püüdis Benito Mussolini eeskujul Austria diktaatoriks hakata.

Sõpruslinnad

Judenburg kuulub Douzelage-nimelisse linnade rühma, milles iga linn on kõigi ülejäänute sõpruslinn. Sellesse kuulub igast Euroopa Liidu liikmesmaast üks linn, Eestist Türi.
Infotehnoloogiaõigus

Infotehnoloogiaõigus (IT- Law) on õigusharu, mille eesmärk on pakkuda õiguslikku raamistikku infotehnoloogiliste vahendite, teenuste ja taristu õiguspäraseks kasutamiseks. Pragmaatilisest seisukohast võib informatsiooni mõista maksustatud teenuste ja toimingute võimuallikana.

Määratlemine

Juriidilisest aspektist on infotehnoloogiaõigus määratletud nagu iga teine õigusharu: tuleb võrrelda ja süstemaatiliselt tõlgendada õigusakte, ületada lünki, koostada lepinguid ning uurida infotehnoloogiliste lahendite praktikat ja võimalusi.
Õiguslikult tuleb informatsiooni reguleerida nii eelduste, vormi, sisu kui ka tagajärje kohaselt. Saksa professori Kloepferi sõnul on õiguslikult enim oluline informatsiooni sisu, järgnevalt protsess ja informatsiooni olek.
Infotehnoloogiaõigusega seotud suurim probleem ülemaailma on tehnoloogia kiire areng ning õiguse võimetus sellega koos käia. Infotehnoloogia valdkondades jääb eelkõige tehnoloogia kiire arengu tõttu vajaka juriidilisest analüüsist. 
Ühiste infoõiguspoliitiliste arusaamade puudumist võib enim märgata õiguskindluses.

Olemus

Rahvusvahelises õiguses seisneb infotehnoloogiaõigus eelkõige inimõigustes ja vabaduses. Infotehnoloogiline õigusruum rahvusvahelises õiguses on tagatud Euroopa Nõukogu, ÜRO ja ÜRO allorganisatsioonide regulatsioonide kaudu.
Neuchâteli kanton

Ajalugu

1815. aastal liitus Šveitsi konföderatsiooniga.

Rahvastik

Neuchâteli elanikkond on peaaegu täielikult prantsuskeelne. 2009. aasta andmetel elab kantonis 171 647 inimest. Kantoni keskmine rahvastikutihedus on 209 inimest ruutkilomeetri kohta. Neuchâtel, kus elab 2009. aasta andmete järgi 32 770 inimest, on kantoni pealinn. Kantoni suurim linn on La Chaux-de-Fonds, kus elab 37 413 inimest.
2007. aasta andmetel oli 23,4% elanikkonnast väljamaalased.
Junzi

Junzi (Hiina keeles: 君子, pinyin: Jūn Zǐ) on Hiina filosoofia mõiste, mida võib tõlkida kui 'kõrgemalseisev inimene', 'õilis inimene', algselt ka 'valitseja poeg' ja seda mõistet kasutasid nii Zhou kuningas Wen Muutuste raamatus kui ka Konfutsius oma töödes, et kirjeldada ideaalset inimest.

Konfutsianism

Konfutsianisms on ideaalne inimene sheng, mida saab tõlkida kui elutark (inglise keeles filosoofia mõiste Sage). Kuid seda seisundit on väga raske saavutada ja Konfutsius kasutas mõistet junzi, mis on enamatele inimestele kättesaadav. Konfutsianismis Junzi käitub harmoonia põhimõtete järgi, mida kutsutakse li ja ta peab valitsema oma kodu, ühiskonda ja riiki. Need põhimõtted ei selgita rituaale, vaid on seotud nõutava ametliku käitumisega religioossete rituaalide ja keiserlike tseremooniate ajal. Konfutsius leidis ka, et junzi on keegi, kes kehastab inimkonda ja omab kõiki kõrgemaid inimlikke omadusi. Filosoof kutsus seda ren inimeseks ja rõhutas spetsiifilisi omadusi, mis on kirjas tema raamatus Vesteid ja vestlusi. Paljusid neist kasutati hiina vanasõnadena (Yanyu). Näiteks: Junzi cheng ren zhi mei, mis tähendab, et "Õilis inimene alati aitab teistel saavutada nende unistusi". 
Zhu Xi defineeris junzi kui eelviimase astme elutargani. 
Junzil on palju omadusi. Junzi võib elada vaesuses; Junzi teeb rohkem ja räägib vähem. Junzi on lojaalne, kuulekas ja teadlik. Junzi distsiplineerib end ise. Nende hulgas on ka, et Ren on põhiline alus, et saada junziks.

Junzi ja juhtimine

Tulevane potentsiaalne riigijuht, riigijuhi poeg, on kasvatatud nii, et tal oleks kõrgemad eetilised ja moraalsed seisukohad, mida ta saavutab sisemise rahu kaudu. Konfutsius leidis, et junzi tagab valitsuse funktsioonid läbi oma eetiliste väärtuste. Hoolimata sõna otsesest tähendusest võib iga õiglane inimene, kes soovib ennast parandada, saada junziks.
Vastupidine mõiste on xiaoren (Hiina keeles: 小人 ,pinyin: xiăorén, "väike või lihtinimene"), kes ei mõista kui väärtuslikud on voorused ja otsib ainult kohest kasu. Lihtinimene on egoistlik ja ei arvesta oma tegude tagajärgedega. Juhul kui juhti ümbritsevad xiaoren-inimesed, mitte junzid, siis rahvas kannatab nende väikluse pärast. Kui poliitikuks saab xiaoren, kes pidevalt soovib meelelisi ja emotsionaalseid naudinguid, siis ta on huvitatud vaid oma võimust ja kuulsusest, selle asemel, et siiralt püüelda teiste inimeste pikaajalise heaolu poole. 
Junzi juhib käitudes ise vooruslikult. Arvatakse, et tema puhas vooruslikkus suunab teisi tema eeskuju järgima. Kaugem eesmärk on, et valitsus käituks sarnaselt perekonnaga. Seega kõik vanemate inimeste austamise tasandid soodustavad harmooniat ja junzi toimib sellele austusele kui majakas.
Johannes Lehman

Johannes Lehman (Juhan Leeman; 12. detsember 1872 Pajusi vald, Viljandimaa – ?) oli eesti pedagoog, omavalitsustegelane ja I Riigikogu liige.
Johannes Lehman sündis 12. detsembril 1872 Viljandimaal Põltsamaa kihelkonnas Pajusi vallas. Õppis Põltsamaa kihelkonnakoolis, aastast 1888 Tartu õpetajate seminari ettevalmistuskoolis ja aastail 1889–1891 Eesti Aleksandri Linnakoolis koos Hans Pöögelmanni ja Aleksander Tõnissoniga. Töötas seejärel 1891–1903 vallakooliõpetajana Äksi kihelkonnas Voldis, seejärel Voldis raudteejaama telegrafistina ning tegutses ajalehtede Olevik, Postimees ja hiljem Teataja kirjasaatjana.
1905. aasta revolutsioonist osavõtu eest mõisteti 1908. aastal nn Budbergi protsessil sunnitööle, kuid põgenes 1915. aastal Habarovskist Amuuri raudtee ehituselt Kanadasse, hiljem Ameerika Ühendriikidesse. New Yorgis elades tegi kaastööd Hans Pöögelmanni toimetatavale ajalehele Uus Ilm. 1917. aastal pöördus Lehmann Eestisse tagasi ja tegutses VSDTP enamlaste grupis Tartu linnavalitsuses, kuid sattus konflikti Johannes Blaufeldi ja Viktor Kingissepaga ning eemaldus.
Riigikogusse kuulus Lehman ESDTP nimekirjas alates 17. oktoobrist 1922 (asendades Peeter Treibergi) kuni 1. novembrini 1922, millal ta astus tagasi ja tema asemel pääses Riigikokku Friido Kirs.
Heinrich Georg Eduard von Ungern-Sternberg

Heinrich Georg Eduard von Ungern-Sternberg (9. oktoober 1782 Kuuste – 17. august 1861 Kõrgessaare) oli baltisaksa mõisaomanik ja Venemaa sõjaväelane.
Talle kuulusid Kõrgessaare mõis Hiiumaal ja Nõva mõis Harjumaal.
1829. aastal asutas ta koos venna Peter Ludwig Konstantin von Ungern-Sternbergiga Hiiu-Kärdla kalevivabriku.

Isiklikku

Ungern-Sternberg abiellus 1810. aastal Maria Stella Petronella Wynniga (sünninimi Chiappini), kes pidas ennast Orléansi hertsog Louis Philippe'i äravahetatud lapseks. Abielust sündis üks poeg.
Vibusport

Vibusport ehk vibulaskmine on spordiala, milles lastakse vibu abil nooltega märklaudade või muude sihtmärkide pihta.
WA märkleht on jagatud kümneks kontsentriliseks ringiks, mis on ka eri värvi. Väljast sissepoole on 1. ja 2. ring valged, 3. ja 4. ring mustad, 5. ja 6. ring sinised, 7. ja 8. ring punased ning 9. ja 10. ring kollased. Vastavalt sellele järjestusele saab ringi tabamise eest ka punkte. Lisaks nendele on olemas ka sisemine 10. ring. Sisevõistlustel kasutatavate mälklehtede diameeter on 40 ja 60 cm, välisvõistlustel kasutatavatel märklaudadel 80 ja 122 cm. Olümpiamängudel kasutatakse 122 cm märklaudu.

Ajalugu

Vanas Kreekas peeti vibulaskmist kunstiks nagu muusikat ja luuletamistki. Näiteks jahijumalanna Artemis ja ta vend Apollon, valguse ja kunstide jumal, olid mõlemad osavad vibulaskjad.
Kuni keskajani oli vibulaskmine väga populaarne. Esimene võistlus peeti 1583. aastal Inglismaal Finsburys, kus osales kolm tuhat vibulaskjat. Legendide põhjal polnud see võistlus aga sugugi esimene. Esimese klubi Brotherhood on St. George oli kuningas Henry VIII loonud juba 1537.
Esimene rahvusvaheline võistlus peeti 1900. aastal Inglismaa ja Prantsusmaa vahel. Samal aastal sai vibulaskmine olümpiaalaks. Seal püsis ta kuni 1920. aastani (v.a 1912) ja alates 1972. aastast. 1988 võeti kavva ka mees- ja naiskonnavõistlus. 1992. aastast võisteldakse olümpiasüsteemis.
1970. aastal asutati Rahvusvaheline Maastiku Vibulaskmise Föderatsioon (IFAA).  
Rahvusvaheline Vibulaskmise Föderatsioon (FITA) asutati 1931. aastal Poolas Lwówis, kus samal aastal peeti ka esimesed maailmameistrivõistlused. 2011. aastal sai organisatsiooni nimeks ingliskeelne World Archery (lühendatult WA). 2019. aasta seisuga on organisatsioonil 159 liikmesriiki. 
Maailmarekordeid arvestatakse harjutustes FITA-1 ja FITA-2. FITA-1-s lastakse esimesel päeval 90 m ja 70 m distantsilt kummaltki 36 noolt, teisel päeval 50 ja 30 meetrilt kummaltki 36 noolt, kokku 144 noolt. FITA-2-s lastakse FITA-1 kaks korda läbi ja see kestab 4 päeva.
Euroopa ja Vahemere maade vibulaskmise juhtimiseks loodi 1988. aastal Pariisis European and Mediterranean Archery Union (lühendatult EMAU). See organisatsioon kannab 2012. aastast nime World Archery Europe (lühendatult WAE).
Maailma Vibuföderatsiooni reeglitest lähtuvalt eristatakse sportvibu ehk olümpiavibu (recurve), plokkvibu (compound), pikkvibu (longbow), vaistuvibu (instinctive bow) ja barebow´d.
Andres Kraas

Vabakutseline tegevus

Tema artikleid ja kommentaare on ilmunud väljaannetes Muinsuskaitse Aastaraamat, Eesti Ekspress, Päevaleht, Postimees, Äripäev, Õhtuleht, Pulss, Stockholmi Eesti Päevaleht, Vaba Eesti Sõna, Meie Elu, Rahvuslikus Kontakt, Õigeusu Kirik jm.

Ühiskondlik tegevus

Eesti Muinsuskaitse Selts – Tallinna Ühenduse aseesimees 1988–89;
Eesti Ameerika Kaubandus- ja Tööstuskoda – asutajaliige; Baltic Business Information Network – juhatuse liige; Korp! Fraternitas Estica – vilistlane; Pirita Kloostri Sõprade Klubi.
Ukraina Rahvuslik Olümpiakomitee

Ukraina Rahvuslik Olümpiakomitee (ukraina Національний олімпіський комітет України) on Ukraina rahvuslik olümpiakomitee.
Komitee loodi 1990. aastal ja ROK tunnustas seda 1993. aastal.
2005. aastast on Ukraina Rahvusliku Olümpiakomitee president Sergi Bubka.
Haapsalu detektiiv

Sisututvustus

Jutustuse sündmused leiavad aset nõukogudeaegses Haapsalu linnas. Pärast kooperatiivi saunas peetud pidu leitakse järgmisel päeval saunalavalt Ants Riiseni surnukeha. Kuigi arstid nentisid surma põhjuseks südamepuudulikkust, asus hukkunu sõber Rein Sipelgas asja omal käel uurima. Endine miilits jõuab üllatava avastuseni, mis maksab talle elu. Toivo Kivistik asub uurima mõrvamüsteeriumi.

Romaani tõlked

Soome keeles (Haapsalun saunamurhat) ilmus teos Taifuuni kirjastuselt sarjas "Myrskyn merkki" 1992. aastal Samuli Juvoneni tõlkes. Trükikordus ilmus 2004. aastal kirjastuselt Like sarjas "Like-pokkari nr. 89".
Aime

Aime on eesti naisenimi.
1. jaanuari 2018 seisuga oli Eestis eesnimi Aime 1971 naisel. Aino oli Eestis populaarsuselt 87. naisenimi.
Kõige populaarsem oli eesnimi Aime vanuserühmas 75–79, kus neid on 10 000 elaniku kohta 71,6 ning Jõgeva maakonnas, kus neid on 10 000 elaniku kohta 29,44. Aime on keskmiselt 69 aasta vanune (mediaanvanus on 71).
Autotoomia

Autotoomia ehk eneseköndistus on nähtus (kaitsekohastumus), kus loom loovutab mingi osa oma kehast, enamasti jäseme. Üldjuhul toimub see siis, kui looma ründab kiskja, ning pääsemiseks jätab ta maha selle osa, millest kiskja on teda haaranud. Kaotatud kehaosa enamasti regenereerub.
Autotoomia on levinud näiteks sisalikel, kes loovutavad oma saba.
Violator (album)

"Violator" on Depeche Mode'i seitsmes täispikk stuudioalbum, mis anti välja 1990. aastal.
Arvatavasti kõige tuntumad Depeche Mode'i lood, "Personal Jesus" ning "Enjoy the Silence", nägid ilmavalgust just sellel albumil.
Ajakiri Rolling Stone pani Violatori oma läbi aegade 500 parima albumi edetabelis 342. kohale.
Plaadi produtsendid on Depeche Mode ja Mark Ellis. Albumi Suurbritannias andis välja Mute Records ning USA-s plaadifirma Sire.
Violatorit on müüdud üle 7,5 miljoni.
Matti Maasikas

Matti Maasikas (sündinud 12. juunil 1967 Tallinnas) on Eesti diplomaat.
Matti Maasikas lõpetas 1985. aastal Tallinna 4. Keskkooli ja 1993. aastal Tartu Ülikooli ajaloolasena.
Pärast ülikooli lõpetamist töötas ta Eesti Rahva Muuseumi tegevdirektori kohusetäitjana, seejärel kaitseministeeriumi konsultandina. Aastatel 1994–1996 oli ta Isamaa välissekretär, seejärel 1999. aastani Riigikogu kantselei välissuhete osakonna juhataja ning 1999–2001 peaminister Mart Laari büroo juhataja.
Alates 2001. aastast töötab ta välisministeeriumis. Aastatel 2001–2005 oli Maasikas Eesti suursaadik Soomes, 2005–2008 välisministeeriumi kantsler.
Aastatel 2009–2010 töötas ta Euroopa Komisjoni laienemisvoliniku Olli Rehni kabinetis, alates augustist 2010 Euroopa Komisjoni presidendi Jose Manuel Barroso nõunike meeskonnas.
Alates 29. augustist 2011 on Matti Maasikas Eesti alaline esindaja Euroopa Liidu juures.
Eesti Euroopa Nõukogu eesistumise ajaks 2017. aastal määras valitsus ta Eesti eriesindajaks Euroopa Liidu juures. Tema ülesanne oli esindada Eestit Euroopa Parlamendi plenaaristungitel, kaitstes seal Euroopa Liidu Nõukogu ühiseid seisukohti.
Alates aastast 2018 on Maasikas Eesti 
Välisministeeriumi asekantsler. Sügisel 2019 saab Matti Maasikas Euroopa Liidu uueks suursaadikuks Ukrainas.

Isiklikku

Matti Maasika isa oli ajakirjanik Uno Maasikas.
Rakvere lipp

Rakvere lipp on Lääne-Viru maakonnas asuva Eesti linna Rakvere lipp.
Lipp on kinnitatud 29. aprillil 1994.

Lipu kirjeldus

Lipp koosneb kolmest horisontaalselt asetsevast värvilaiust: ülemine laid on sinine, keskmine kollane ja alumine sinine. Siniste laidude laius on mõlemal 3/7, kollasel 1/7 lipu laiusest. 
Lipu laiuse ja pikkuse vahekord on 7:11 ning normaalsuurus 105×165 cm.

Rakvere linna lipu ajalugu

23. augustil 1934 kinnitati Rakvere lipuks vertikaalselt kaheks jagatud kangas. Vardapoolne 1/3 laiune väli oli sinine, ning sellel oli kollane kuueharuline täht. Lehvipoolne, 2/3 laiune väli oli jagatud horisontaalselt kolmeks laiuks, ülemine ja alumine olid kollased, keskmine sinine.
16. detsembril 1937 kinnitati Rakvere linna lipuks sinine kangas kollase horisontaalse laiuga (lipp on ka praegugi kasutusel).
Nõukogude ajal linna lippu ei kasutatud.

Rakvere lipp ja Rootsi lipp

Rakvere lipp sarnaneb Rootsi lipuga. 21. jaanuaril 2007 lehvis Rakvere linnuse tornis pool päeva eksikombel Rakvere lipu asemel Rootsi lipp.
Martin Tammemägi

Martin Carl Tammemägi (sündinud 1948) on eesti päritolu Kanada meditsiiniteadlane, Brocki ülikooli epidemioloogiaprofessor.
Ta on välja töötanud kopsuvähki haigestumise riski mudeli.
Eduard Ritson

Eduard Ritson (1. mai 1889, Paistu - 24. veebruar 1967, Rakvere) on Eesti diplomaat, avaliku elu tegelane, arst. Eesti Rahvakomitee esimees Kiievis (Ukraina). Eesti konsulaar Kiievis (1918). Õppis Riia Füüsikalises Gümnaasiumis ja Kiievi Ülikoolis. I Maailmasõjas teenis rindearstina Ukrainas ja Rumeenias, jätkates sõjakeerises õpinguid ning lõpetades ülikooli. Eesti abikomitee juhataja aitas eestlasi kodumaale tagasi toimetada. 1922. aastal arreteeriti ja mõisteti 10-aastaseks sunniviisiliseks tööks. 1928. aastal nimetati ta Bodaibo (Sahha) terviseosakonna juhiks. 1932. aastal lahkus ta tagasi Eestisse. Töötanud arstina ja haiglajuhina Mustla, Sindi, Narva, Rakvere.
Venemaa Raudteed

Venemaa Raudteed (vene keeles «Росси́йские желе́зные доро́ги», lühendatult «РЖД») on Venemaa riiklik ettevõte, mis muu hulgas haldab Venemaa avalikke raudteesid.
Seisuga 2012 oli ettevõtte üks suurimaid transpordiettevõtteid maailmas. Ettevõte on Venemaa kõige suurem tööandja.
Ettevõte moodustati 2003 Venemaa Raudteeministeeriumi (vene keeles Министерства путей сообщения России) baasil.