google/wiki40b huggingface dataset:
Austria šilling

Esimene šilling

1 šilling (1925). Šilling kehtestati 1924. aasta 20. detsembril Šillingi Aktiga, kursiga 1 šilling kümnele tuhandele Austria-Ungari kroonile ning anti välja 1. märtsil 1925. Šilling tühistati anšlussi alguses (1938), mil seda vahetati kursiga kaks Saksa riigimarka kolmele šillingile.

Teine šilling

Šilling võeti uuesti kasutusele pärast teist maailmasõda, 30. novembril 1945 liitlasvägede poolt, kes andsid välja paberraha nimiväärtuses 50 krossist 100 šillingini. Kurss riigimarga suhtes oli üks ühele, limiidiga 150 šillingit inimese kohta. 1945. aastal hakkas paberraha välja andma Natsionaalpank ja esimesed mündid anti välja 1946. 21. novembril 1947 võeti vastu teine šillingi seadus, anti välja uued paberrahad ning seoti šilling Ameerika dollariga kursiga 1 dollar = 26 šillingit. 1976. aasta juulis dollari kõikumise järel seoti šilling Saksa margaga. Kuigi Austria ametlikuks rahaks sai 1999. aastal euro, ei võetud euromünte ega kupüüre kasutusele enne 2002. aastat. Vanad šillingid hakkasid vaikselt ringlusest kaduma pärast 2002. aasta 28. veebruari. Šillingikupüürid ja -mündid on endiselt euro vastu vahetatavad ükskõik millises Austria Natsionaalpanga harus määramata ajani.
Staadion (pikkusühik)

Staadion oli Vana-Kreeka pikkusühik.
Staadion jagunes 600 jalaks, aga nii jala kui staadioni pikkus muutus läbi aja. Kreeka-rooma staadioni pikkus oli 176,6 m, olümpia staadioni pikkus 192,28 m ja delfi staadioni pikkus 177,55 m.
Pikkusühik on andnud oma nime sprindidistantsile (antiikolümpiamängudel oli kavas staadionijooks) ja lühimaajooksule enesele ning lõpuks spordiväljakule, kus korraldati võistlusi jooksus ja teistel aladel . Tänapäeval nimetatakse teisteski keeltes analoogilist spordirajatist staadioniks.
Tänapäeval kasutatakse Kreekas mitteametlikult uuskreeka staadioni, mille pikkus on täpselt 100 m.
Georgi medal

Georgi medal (vene keeles Георгиевская медаль) oli Venemaa Keisririigi sõjaline autasu vapruse eest. 
Georgi medal asutati 10. augustil 1913. Nagu ka Georgi rist, oli see lisatud Püha Georgi ordeni juurde. Medalil oli samuti 4 klassi: kaks kõrgemat järku kullast, kaks madalamat hõbedast. Georgi medal oli ette nähtud alamate auastmete (sõdurite ja allohvitseride) autasustamiseks lahinguliste teenete eest rahu- ja sõjaajal, keda põhikirja järgi ei sobinud autasustada Georgi ristiga. Erinevalt Georgi ristist võis Georgi medalit anda ka tsiviilisikutele.

Kirjeldus

Medali esiküljel (aversil) on kujutatud keiser Nikolai II portree ja kiri Б. М. НИКОЛАЙ II ИМП. И САМОД. ВСЕРОСС. (1917. aastal asendati keisri portree püha Georgi kujutisega). Medali tagaküljel (reversil) on kiri «ЗА ХРАБРОСТЬ» ("Vapruse eest"), medali number ja järk. Medali läbimõõt on 28 mm.
Esimene Mai (kolhoos)

Esimene Mai oli kolhoos Valga rajoonis Tõlliste külanõukogus. Kolhoosi keskasula oli Sooru. Kolhoosi pindala oli 2700 ha.
Hoek van Holland

Hoek van Holland on üks neljateistkümnest Rotterdami valla osast Lõuna-Hollandi provintsis Hollandis, jagunedes omakorda kaheks linnaosaks: Hoek van Holland ja Oude Hoek.

Ajaloost

Juba 1914. aastal sai Rotterdam 's-Gravenzande valda kuulunud 2964 elanikuga küla Hoek van Hollandi oma alluvusse, kuid isegi 2013. aastal peetakse paljudes maailma teatmikes 9300 elanikuga Hoek van Hollandit iseseisvaks linnaks.
Karuspõrnikas

Kirjeldus

Karuspõrnikas on 13–15 mm pikkune ja meenutab välimuselt veidi kimalast, kuna tema keha on kaetud heledate karvadega ja kattetiivad on helekollased kuni oranžid mustade vöötidega. Pea ja rindmik on must ning kaetud oranžide karvadega. Temaga on väga sarnased kaks sama perekonna liiki Trichius zonatus ja Trichius sexualis, mida Eestis eElurikkuse portaali andmetel ei esine.
Karuspõrnika elupaigaks on põhiliselt heitlehine mets. Täiskasvanud isendeid võib kohata kevadel ja suvel metsaserval või aasal lilleõite peal. Peamiselt toitub ta sarikaliste, roosõieliste ja ohakate õietolmust. Vastsed toituvad põhiliselt lagunenud puidust (pöök, kask, lepp) ja muust taimsest orgaanikast ning nende areng kestab kaks aastat.
Stella Maris (laev)

Stella Maris oli 1875 Hollandis Pekelas (Groningenis) ehitatud purjelaev. Laeva omanik oli Gebr Drenth. Laev uppus 18. mail 1905 Soome lahes Keri saare lähedal. 
Laevavraki avastas 3. juunil 2005 Eesti Meremuuseum. Laevavrakk on arvele võetud kultuurimälestisena (Eesti majandusvööndis asuv kultuurimälestis).
1905 vedas laev koksi Rotterdamist Narva, ent 18. mail sattus laev Keri saarest põhja pool rasketesse jääoludesse. Rasketes oludes sai laev leki ja uppus. Laevameeskond pääses.
Kalle Kilk

Haridus

Kalle Kilk on lõpetanud Tartu Ülikooli keemia erialal 2000, omandanud samas magistrikraadi biokeemia erialal 2002 ning doktorikraadi Stockholmi Ülikoolis neurokeemia erialal 2004. Doktoritöö teemaks oli "Cell-penetrating peptides and bioactive cargoes. Strategies and mechanisms."

Töökäik

Ta on töötanud Tartu Ülikooli arstiteaduskonna üld- ja molekulaarpatoloogia instituudi immunoloogia õppetooli erakorraline teadurina 2005–2007 ning alates 2007. aastast töötab Tartu Ülikooli tehnoloogiainstituudi molekulaarse biotehnoloogia laboris erakorraline vanemteadurina ja TÜ arstiteaduskonna biokeemia instituudi meditsiinilise biokeemia õppetooli teadurina.

Tunnustus

Kalle Kilk kuulus 2009. aastal keemia ja molekulaarbioloogia valdkonnas Eesti Vabariigi teaduspreemia pälvinud kollektiivi.
Jõgeva põhikool

Jõgeva põhikool on põhikool Jõgeval aadressil Rohu tänav 10. Kool on Jõgeva Gümnaasiumi ja Jõgeva Ühisgümnaasiumi haridustraditsioonide järjepidevuse jätkaja.
Kooli direktor on Triin Lõbu.
Kooliga samas hoones asub Jõgeva Linnaraamatukogu.
Mayrhofen

Turism

Linn pakub mitmesugust suve- ja talisporti, sealhulgas suusatamine, matkamine, maastikurattasõit ja paraglaiding. Mayrhofen asub Hintertuxi liustiku lähedal, mis kõrgusega 3250 m üle merepinna on lumepiirist kõrgemal. Suusatamine on siin võimalik aastaringselt. Mayrhofen istub Penkeni ja Ahorni mägede vahel, mis pakuvad suusaradu talviti ning maastikurattasõitu, matkamist ja paraglaidingut suviti. Ahorn pakub peamiselt kergeid ja keskmisi radu, kuid seal on ka pikk, järsk must rada (endine punane), mis oli kunagi kiirlaskumise maailmakarikaetapi rada, kuid eemaldati kui liiga ohtlik. Penkenis asub Austria järsim rada Harakiri, samuti palju erinevate raskusastmetega suusaradu. Tõstukite abil on see ühendatud Finkenbergi, Lanersbachi ja Schwendau külaga.
Penkenile jõuab gondlisüsteemiga, mis paikneb peatänaval Sport Hotel Strassi kõrval küla keskel, samas Ahorni köisraudtee, mis 2008. aasta seisuga on suurim Austrias (160 reisijat), paikneb linnakese lõunaservas. Mayrhofen on lumelaua-kallakuga küla, mille lõbustusparki sponsoreerib Vans, ja lumelauahotelli Gasthof Zillertal omanik on Hollandi organisatsioon 'SAIKO expeditions'. Nii mägironija Peter Habeler kui ka kiirlaskuja Uli Spieß on pärit Mayrhofenist.
Ahorni köisraudteel on gondlid, mis võtavad peale kuni 160 inimest – suurimad Austrias. Gondli suurus tähendab, et seda saab kasutada "ujuva kohvikuna", kui ilm on halb.
Linnake pakub ka eeskujulikku baasi matkajatele – siin on sadu selgelt tähistatud radu, mis sobivad kõigile alates algajatest, kes saavad jalutada piki Zillertali, kuni kogenud matkajateni, kes saavad matkata mägedes. Siin on ka eeskujulik bussi- ja rongiteenus, mõlemad piki orgu ja üles mägedesse.

Sündmused

Igal kevadel (tavaliselt aprilli alguses) võõrustab Mayrhofen Snowbombing muusikafestivali. Alates esimesest sündmusest aastal 2000 (mis peeti Risoulis, Prantsusmaal) on Snowbombing kogunud palju tuntust ja lugupidamist elektroonilise tantsumuusika maailmas kui üks suurtest festivalidest. Mayrhofen võõrustab sündmust aastast 2005.

Transport

Mayrhofenis on üks raudteejaam, mis asub Zillertaler Bundestrasse kõrval. Jaam on lõpp-peatuseks kõigile rongiteenustele, mida opereerib Zillertalbahn, oru peamine ühistranspordi operaator. Raudtee jookseb Jenbachi ja Mayrhofeni vahel ja seal on mitu vahejaama, mis pakuvad ligipääsu paljudele oru tuntud suusapiirkondadele, nimeliselt Zell am Ziller (Zillertal 3000), Fügen (Spieljoch) ja Uderns (Hochfügeni ja Kaltenbachi suusapiirkondadele). Raudtee tegutseb aastaringselt, kuigi suviti on ka mitmeid "eri"teenuseid, nagu aururongi teenus.
Zillertalbahn opereerib orus ka bussiliine, mis on regulaarsed ja katavad laia võrgustiku. Talviti on ka palju lisateenuseid, eriti suusahooajal, orgu külastavate suusatajate ja lumelaudurite rahuldamiseks.
Vaselised

Vaselised on pronkstraadist spiraaltorukesed.
Eesti alal kasutati vaselisi alates II aastatuhande algusest ja tollal sõbade ja teiste rõivaste ääristamisel. Eesti alal on viimased teated vaseliste kasutamisest 19. sajandi algusest, kui Mulgi pruudid kandsid vaselistega ääristatud vaipseelikut.
Eesti teedeminister

Eesti teedeminister oli Eesti minister, kes juhtis Teedeministeeriumit.
Ants Käspre

Ants Käspre VR II/3 (kuni 1936 Hans Käsebier, 26. aprill 1896 Vastemõisa vald, Viljandimaa – 21. veebruar 1942 Vjatlag, Kirovi oblast) oli eesti agronoom, Agronoomide Koja esimees.
Õppis 1919–1928 (lõpetas) Tartu Ülikoolis agronoomiat, mag. agr. 1935 (Põldsinep ja selle tõrje, eriti otstarbekohase maaharimise abil). Eesti Üliõpilaste Seltsi liige.
Osales Vabadussõjas.
1919–1922 Tartu Õhtuühisgümnaasiumi juhataja, 1922–1929 Tartu Ülikooli taimehaiguste katsejaama assistent ja abijuhataja, 1929–1934 Kuusiku katsejaama juhataja, seejärel abijuhataja. 26. jaanuaril 1940 valiti Agronoomide Koja esimeheks.
Arreteeriti NKVD poolt 1941, sama aasta juunis mõisteti 15 aastat vangilaagrit ja 5 aastat asumist.
Suri Venemaal vangilaagris.
Uhaku lade

Uhaku lade on keskordoviitsiumi ladestiku regionaalne kronostratigraafiline üksus (lade). Seda hakkas esimesena eristama Armin Öpik aastal 1937. Lademe stratotüübiks on Uhaku sängi paljandid. Lade sai oma nime Uhaku jõe järgi.
Uhaku lademe all lamab keskordoviitsiumi ladestiku Lasnamäe lade ja sellel lasub keskordoviitsiumi ladestiku Kukruse lade. Lademe vanus on 460,9...462,6 miljonit aastat. Koos Kukruse, Lasnamäe ja Aseri lademega kuuluvad nad Viru ladestiku Purtse alamladestikku. Üleilmses standardis vastab sellele Darriwili lade.
Litostratigraafiliselt vastavad sellele Kõrgekalda kihistu, milles on eristatud Koljala, Erra ja Pärtlioru kihistikud, Lõuna-Eestis ka Taurupe kihistu ja väljaspool Eestit Krastai kihistu ning Drūkšiai kihistu. Rootsi Siljani meteoriidikraatris esindab seda Furudali kihistu lubjakivi. Lademe paksus Eestis on 5–18 m.
Lademe avamusala ulatub Osmussaarelt Narva veehoidlani, läbides Kohtla-Järve ja Kukruse. Põlevkivi kaevandamise tõttu on lademe avandumisala laienenud. Lade on esindatud üle kogu Eesti, puududes üksnes Valmiera-Mõniste-Lokno kerkealal.
Lade paljandub Osmussaarel, Uhaku karstialal ja Paldiskis. Lade paljandub lisaks Põhja-Eesti panga lääneosale ka Tornimäe pangal.
Lademe kivimkoosseisus on palju lubjakivi. Lubjakivis on mergli vahekihte, Kirde-Eestis sisaldab lade ka õhukesi (kuni 2 cm) kukersiidi kihte, mis on vanimad maailmas. Lademe alumisel piiril on palju götiidist ooide.
Uhaku ja Kukruse lademete vaheline piir on globaalses stratigraafias piiriks Darriwili ja Sandby lademete vahel.
Tampere

Ajalugu

Tampere linna asutas 1775. aastal Rootsi kuningas Gustav III. Linnaõigused sai Tampere 1779. aastal.
1783 rajati linna Soome esimene paberivabrik ja 1829 Finlaysoni puuvillavabrik. 19. sajandil kasvas Tampere Soome suurimaks tööstuskeskuseks. 1876 sai Tampere raudteeühenduse Hämeenlinnaga. Linnast kujunes üks Soome töölisliikumise keskusi, eelkõige just tugeva tööstussektori ja sellest tuleneva märkimisväärse tööliste arvu tõttu.
1905 ja 1906 osales linnas peetud bolševike kongressil ka Vladimir Lenin. 1918 oli Tampere Soome kodusõjas punaste üks suuremaid strateegilise tähtsusega keskusi. 6. aprillil 1918 võtsid Soome valged Mannerheimi juhtimisel seal vangi 10 000 punast. Veel tänapäevalgi on tuntav linna kodusõjaaegne punane minevik ning aktuaalsed sellest traagilisest vennatapusõjast põhjustatud ajalooliste sündmuste järelkajad.
Üks markantseim näide sellest on, et mitmes Soome linnas asub Soome suurima sõjakangelase marssal Mannerheimi kuju, kuid Tamperes ei ole seda kunagi olnud. Siiski linnast väljas künkal (tänapäeval on see koht linna hoogsa laienemise tõttu juba linna piirides), kus Mannerheim juhatas rünnakut Tamperele, püstitati talle siiski väike monument. 1960. aastatel hakkas senini Tampere üheks tunnuseks ja uhkuseks olnud tekstiilitööstus hääbuma ja mitmed vabrikud suleti.
Tamperes on ajalooliselt asunud kümneid jalatsivabrikuid ja linn on olnud pikka aega Soome jalatsitööstuse üks lipulaevu. Seoses odavama tööjõu pealetungiga, konkurentsiga ja vajadusega kulusid optimeerida on tänapäevaks jalatsitööstus Tamperes peaaegu hääbunud. 
Tänapäeval on Tampere olnud üks Soome elektroonikatööstuse peamisi keskusi (linnas asub mitu Soome suurima tööstusgigandi Nokia tootmis- ja tootearenduskeskust).

Haridus

Tampere ülikool rajati 1925 Helsingis Rahvakõrgkooli nime all. 1960. aastal kolis ülikool Tamperesse, kus ta sai ka oma tänapäevase nime. Tänapäeval õpib Tampere ülikoolis umbes 15 000 üliõpilast. 
Tampere Hervanta linnaosas asub Tampere Tehnikaülikool. TTÜ on asutatud 1965. aastal ja seal õpib 8000 üliõpilast. On plaanitud ühendada Tampere ülikool, Tampere Tehnikaülikool ja Tampere polütehniline kool, mille nimeks saaks Tampere uus ülikool.

Kultuur

Rivaliteet Turuga
Tampere ja Turu vahel valitseb siiani rivaliteet, mis väljendub naljades, mida räägitakse mõlema linna kohta. Peamised sihtmärgid on traditsiooniline Tampere toit mustamakkara, Aura jõe seisukord Turus ja piirkondlikud murrakud. Tampere üliõpilased asutasid ühenduse "Ei Turku osakunta" (Ei-Turkulainen Osakunta), mille liikmed on 1997. aastast korraldanud reise Turusse, et hüpata turuväljakul, et Turu vajuks taas maa alla.

Sport

Tamperes tegutseb jalgpalliklubi Tampere United. Spordiklubi Tampereen Pyrintö korvpalliklubi Tampereen Pyrintö mängib Korisliigas.
Tamperes tegutseb kaks Soome läbi aegade edukamat jäähokiklubi Tampereen Ilves ja Tappara.
Tamperes asub Soome jäähokimuuseum.
Hiiu maakond (1946–1950)

Hiiu maakond oli Eesti NSV haldusüksus, mis eksisteeris aastail 1946–1950.
Selle loomiseks lahutati Läänemaast Hiiumaal asunud Kärdla linn ja Emmaste, Kõrgesaare, Käina ja Pühalepa vald.
Zemgale eeslinn

Zemgale eeslinn (läti Zemgales priekšpilsēta) on Riia linnaosa. Zemgale eeslinn asub Riia lõuna- ja edelaosas Daugava vasakul kaldal. Linnaosa pindala on 41 km² ja Läti Rahvastikuregistri andmetel elas 1. jaanuaril 2012 seal 103 451 elanikku.
Linnaosa moodustati 1940. aastal. Läti NSV ajal oli linnaosa nimeks Lenini rajoon (Ļeņina rajons). Oma praegused piirid sai linnaosa 1969. aastal, kui Lenini rajooni koosseisust eraldati omaette linnarajooniks Leningradi rajoon (praegune Kurzeme rajoon). Praeguse nime sai Zemgale eeslinn 28. detsembril 1990.
Läti Rahvastikuregistri andmetel oli 1. jaanuaril 2012 Zemgale eeslinna elanikest lätlasi 47,34%, venelasi 35,89%, valgevenelasi 3,90%, ukrainlasi 3,58%, poolakaid 1,80% ja teistest rahvustest inimesi 4,26%. 3,25% inimeste rahvus oli teadmata.
Ljos

Ljos (valgevene keeles лёс 'saatus'), ametlikult Valgevene Kultuuriühing Ljos on Tallinnas tegutsev Eesti valgevenelaste kultuuriühing.
Ühing asutati 1997.
Aastast 1999 tegutseb ühingu juures ansambel Ljanok.
Ühing kuulub  Rahvusvahelisse Rahvuskultuuride Ühenduste Liitu Lüüra.
Harju-Jaani kihelkond

Piirkonna ajalugu

Maavalla Koda nimetab kihelkonda Sahataguse kihelkonnaks.

Kihelkonna alad tänapäeval

Tänapäeva Raasiku alevik ja Kehra linn asuvad Harju-Jaani kihelkonna maadel.
Kateřina Neumannová

Kateřina Neumannová (sündinud 15. veebruaril 1973 Písekis) on Tšehhi endine murdmaasuusataja. Olümpiavõitja (2006) ja kahekordne maailmameister (2005 ja 2007). Ta on 2007. aasta kevadel lõppenud karjääri jooksul võitnud 11 suurvõistluste medalit.
Neumannová sai esimese maailmameistrivõistluste medali 1997. aasta maailmameistrivõistlustel Trondheimis, hiljem lisandus veel suurvõistluste hõbe- ja pronksmedaleid. Alles 2005. aasta MM-il Oberstdorfis sai ta suurvõistluste kuldmedali, kui tuli 10 km distantsil vabastiilis maailmameistriks.
2006. aasta olümpiamängudel Torinos pidi Neumannová suusavahetusega sõidus finišisirgel tunnistama Kristina Šmiguni paremust ja leppime hõbemedaliga 1,9-sekundilise kaotusega. Kuid lõppudistantsil 30 km ühisstardiga vabastiilis tuli ta 1,4-sekundilise edumaaga Julija Tšepalova ees olümpiavõijaks.
Reisimine

Reisimine on inimeste liikumine suhteliselt kaugete geograafiliste paikade vahel. See võib toimuda jalgsi, jalgratta, auto, rongi, laeva, lennuki või muude liiklusvahenditega, pagasiga või ilma, ühes suunas või tagasipöördumisega. Reisimine võib hõlmata ka liikumise vahele jäävaid suhteliselt lühikesi peatusi.
Reisitakse sageli puhkuse, infokogumise, vabatahtliku töö või äri eesmärgil, usulistel põhjustel palverännuna, uude kohta kolides, teiste kultuuridega tutvumiseks või lihtsalt reisimise lustist - võimalikke põhjusi on palju. Suure osa reisimisest moodustab turism, mis on tänapäeval ulatuslik majandusharu.
Mart Soidro

Mart Soidro (sündinud 29. detsembril 1963) on eesti literaat ja ajakirjanik.
Ta lõpetas 1990. aastal Tartu Ülikooli filoloogiateaduskonna ajakirjanduse osakonnas. Samal aastal oli ta Eesti Kongressi liige.
Teda on vahel nimetatud ka korvpallikirjanikuks.
Ta on alates 2004. aastast Sotsiaaldemokraatliku Erakonna liige.
Alates oktoobrist 2015 avaldab ta kolumne ajalehes Meie Maa.
Fööniksi ordu

Fööniksi ordu on ühing J. K. Rowlingu romaanisarjast "Harry Potter".

Ordu olemus

Fööniksi ordu seob valitud võlureid ja nõidu, kes peavad võitlust Lord Voldemorti vastu. Ordu loojaks ja juhiks on Albus Dumbledore. Esimest korda kutsuti ordu kokku esimese sõja alguses. Pärast Voldemorti lüüa saamist ja haihtumist läks ordu laiali. Teist korda kutsus Albus Dumbledore ordu kokku tunni aja jooksul pärast Voldemorti taassündi.
Ordu on oma nime saanud Albus Dumbledore'i fööniks Fawkesi järgi, kes on ühtlasi ka võlukeppide valmistaja Ollivanderile andnud kaks sabasulge, millest üks on Lord Voldemorti ja teine Harry võlukepis.
Kuigi pärast teist kokku kutsumist teavad ordu liikmed kindlalt, et Voldemort on naasnud, ei taha Võlukunsti Ministeerium ega ka enamik tavalisi võlureid seda uskuda. Järgneva aasta jooksul tuleb ordul töötada pagenduses ja tiheda saladuskatte all. Nende peakorteriks saab Grimmauld Place 12 Londonis, mis oli Sirius Blacki kodu, enne kui ta ära jooksis. Kuid hiljem seitsmendas osas saab peakorteriks Jäneseurg.
Johann Friedrich von Brandt

Johann Friedrich von Brandt (1802–1879) oli saksa loodusteadlane.
14. detsember 1875 nimetati ta Tartu ülikooli audoktoriks (zooloogias).
Taimetaksonoomias tähistab teda lühend "Brandt".
Muuli leprosoorium

Muuli leprosoorium oli leeprahaigete haigla (leprosoorium), mis rajati 1891. aastal. See asus Tartu lähedal Muulil, praegu on see koht juba linna piires Veeriku linnaosas.

Asutamine

Muuli leprosoorium asutati Liivimaa Leepratõrje Seltsi ja Tartu ülikooli kirurgiaprofessori Eduard von Wahli ettevõtmisel. See oli esimene selle seltsi poolt avatud leprosoorium ja ühtlasi esimene spetsialiseeritud asutus pidalitõbiste tarvis. Asutus avati 25. septembril (vkj) 1891. Avamise päeval asus Muulile elama esimene pidalitõbine, kes võttis endale ka majahoidja kohustused.

Patsiendid

1891. aasta lõpuks oli majas 14 haiget. 1892. aastal tuli juurde 23 haiget, neist 5 suri, 10 haiget viidi üle vastavatud Ninasi leprosooriumisse Peipsi äärde. Varjupaigast lahkus 8 haiget, kes polnud enam nakkusohtlikud. Aasta lõpuks oli haigete arv jälle 14. 
1917. aastal viidi kõik haiged üle Tarvastu leprosooriumi. Muulil algas töö uuesti 1922. aastal.

Töö lõpp

Muuli leprosooriumit ei suletud. Selle tegevus lõppes, kui Nõukogude väed vallutasid 1944. aastal Tartu. Haiged jooksid laiali, hiljem paigutati nad teistesse Eesti leprosooriumitesse. Leprosooriumis hooliti haigetest ja nende elu prooviti igati paremaks muuta.

Tänapäeval

Tänapäeval on hoonest alles vaid veidike vundamenti. Muuli leprosooriumil oli oluline koht leeprahaigete ravis, seal tegeleti aktiivselt teadustööga leepra paremaks tundmaõppimiseks ja ravimi väljatöötamiseks. Haigla oli tuntud ka väljaspool Eestit, seda näitavad arvukate välisleproloogide külastused.
Martinus IV

Andorra iseseisvuse tunnustamine

Martinus IV kinnitas 7. oktoobril 1282 Valencia piiskopi vahendusel Foix krahvi Roger Bernard III ja Urgelli piiskopi Pere d'Urgi vahel sõlmitud rahulepingu, mille alusel loodi Andorra vürstiriik.

Suhted Bütsantsiga

Martinus IV tunnustas Sitsiilia kuninga Charles'i plaani korraldada aprillis 1283 Bütsantsi vastu ristisõda, et vallutada Konstantinoopol. Ta tunnustas 3. juulil 1281 Sitsiilia ja Veneetsia vahelist sõjalist liitu, kuid kavandatud ristisõda ei saanud teoks seoses 1282 toimunud Sitsiilia vespriga.
Paavst ekskommunitseeris 18. novembril 1281 Bütsantsi keisri Michael VIII. Uus keiser Andronikos II tühistas 1283 II Lyoni oikumeenilise kirikukogul sõlmitud kirikuuniooni.

Suhted Inglismaaga

Martinus IV võttis 1282 Orvietos vastu Herefordi piiskopi Thomas de Cantilupe, kelle Canterbury peapiiskop John Peckham oli ekskommunitseerinud.

Suhted Sitsiiliaga

Martinus IV määras Sitsiilia kuninga Charles'i 29. aprillil 1281 Rooma senaatoriks ja tunnustas tema plaani ristisõja korraldamiseks Bütsantsi vastu.
1282 toimunud Sitsiilia vespri järel pakkusid ülestõusnud Sitsiilia kuningakrooni paavstile, kes sellest keeldus. Kui Aragóni kuningas Pedro III oli nõus hakkama Sitsiilia kuningaks, siis paavst ekskommunitseeris ta 21. märtsil 1283.

Martinus IV ja Eesti

Martinus IV kinnitas 13. septembril 1282 Taani kuninga Valdemar II ja Saksa ordu vahel sõlmitud leppe, mille alusel loovutas Taani ordule Järvamaa, Alempoisi, Vaiga, Mõhu ja Nurmekunna alad.
Ta kinnitas 5. aprillil 1283 Tallinna Mihkli nunnakloostri privileegid ja võttis kloostri paavstliku protektsiooni alla. Ta andis kloostri käsutusse Oleviste kiriku.

Sisepoliitika

Martinus IV valiti paavstiks Viterbos, kuid ta siirdus 23. märtsil 1281 Orvietosse, kust läks 24. juunil 1282 Montefiasconesse. Ta elas Orvietos taas 25. detsembrist 1282 27. juunini 1284.
Ta kehtestas Viterbole interdikti, kuna paavsti valimiste ajal olid linna võimud vangistanud kaks kardinali.
Ta valiti Rooma senaatoriks, kuid ta andis selle tiitli edasi Sitsiilia kuningale Charles'ile. Ta tunnustas Sitsiilia garnisonide rajamist Kirikuriigis.
Ta tagandas Kirikuriigi ja kuuria ametitest Nicolaus III määratud ametnikke.
Ta kehtestas Veneetsiale interdikti, kui linnriik keeldus toetamast Charles'i sõjaretke Aragóni kuninga Pedro III vastu.

Suhted kiriku institutsioonidega

Martinus IV määras Rooma generaalvikaariks Guillaume Durandi.
Ta andis 13. detsembril 1281 avaldatud bullaga "Ad fructus uberes" kerjusmunkadele volituse pidada jutlusi ja anda pihisakramenti. Ta sätestas bullas kerjusmunkade ja sekulaarvaimulike omavahelised suhted.
Ta suurendas 18. jaanuaril 1283 avaldatud bullaga "Exultantes in Domino" frantsisklaste apostelliku sündikuse volitusi.

Liturgilised otsused

Martinus IV andis 1281 Sensi kapiitlile Maarja Magdaleena reliikviad.

Martinus IV kultuuriloos

Dante Alighieri on Martinust maininud "Jumalikus komöödias", süüdistades teda apluses.

Surm

Martinus IV suri 28. märtsil 1285 Perugias kõhutüüfusesse ja maeti Perugia katedraali.
Tähe tänav (Tallinn)

Tähe tänav on tänav Tallinnas Nõmme linnaosas  Hiiu asumis. Tähe tänav algab Raudtee tänavalt ja lõpeb Hiiu tänavaga ristumisel. Tähe tänav on ligikaudu 1400 m pikkune.
Ismoili Somoni mäetipp

Ismoili Somoni mäetipp (tadžiki Қуллаи Исмоили Сомонӣ, aastani 1962 Stalini mäetipp; 1962–1998 Kommunismi mäetipp) on mägi Aasias Pamiiris. Kõrgus 7495 meetrit. Tipp kuulus kõrgeimana ka NSVL-i nelja seitsmetuhandese ehk "lumeleopardi" tipu hulka.
1928. aastani peeti Lenini mäetippu Pamiiri mäestiku kõrgeimaks punktiks, kuid 1933. aasta ekspeditsioonil selgus, et Ismoili Somoni mäetipp on veel 300 meetrit kõrgem ja tipp nimetati Jossif Stalini järgi.
1998. aastal andis Tadžikistani valitsus tipule Samaniidide dünastiale alusepanija Ismoili Somoni järgi uue nime.

Tipputõusud

Esimesena vallutas Ismoili Somoni tipu 1933. aastal vene alpinist Jevgeni Abalakov. 1968. aastal tõusis tippu esimene naisalpinist – Ljudmila Agranovskaja. 1972. aasta lõpuks oli tipus käinud 580 mägironijat.