google/wiki40b huggingface dataset:
Mats Laarmann

Mats Laarmann (ka Mats Laarman; 8. veebruar 1873 Kaarli – 13. detsember 1964 Abja) oli Eesti vallakooliõpetaja, põllumees ja poliitik, II, III ja IV Riigikogu liige.
Laarmann sündis Halliste kihelkonnas, Kaarli koolimajas (kus tema isa ja vanaisa olid kooliõpetajad). Ta õppis Araku koolis ja aastatel 1883–1887 Halliste kihelkonnakoolis. Sai aastal 1893 Pärnus kihelkonnakooliõpetaja kutse.
Ta töötas 1889–1910 Kaarli vallakoolis õpetajana. Loobus aastal 1910 venestava koolipoliitika survel kooliõpetaja kutsest ja hakkas põllumeheks. Ta oli Sauga vallas 1910–1922 nn Ullaste mõisa rentnik ja aastast 1930 Kaarli vallas taluomanik. 1914–1917 võttis ta osa Esimesest maailmasõjast.
1923–1932 kuulus ta Põllumeestekogude esindajana II, III ja IV Riigikogusse. II Riigikogus kuulus ta hariduskomisjoni.
Laarmann oli Kaarli karskusseltsi Säde asutajaid, Viljandi ja Halliste Põllumeeste Seltsi ja Pärnu maavolikogu liige.
Aastal 1941 ta arreteeriti, viibis asumisel Krasnojarski krais, Tšelnokovos. Vabanes asumiselt 12. veebruaril 1958. Tagasi kodumaal olles töötas Rimmus arveametnikuna.
Ta kogus rahvapärimusi (peamiselt Halliste kohamuistendeid) ja uuris selle kogumise ajalugu (Jakob Hurda kaastööliste elu ja tegevust). Ta avaldas artikleid Olevikus, Postimehes ja Kajas.
Mats Laarmann maeti Halliste kalmistule.

Isiklikku

Tema poolvend Otto Laarmann võttis suurtükiväeohvitserina osa Vabadussõjast.
Tartu Saksa Käsitööliste Seltsi joonistuskool

Tartu Saksa Käsitööliste Seltsi joonistuskool oli 1881. aastal Tartu Saksa Käsitööliste Seltsi asutatud ja tõenäoliselt I maailmasõjani tegutsenud õppeasutus.
Aastani 1908 oli joonistuskooli tähtsaim õppejõud Rudolph von zur Mühlen.
Joonistuskooli tuntumate õpilaste seas on: Tõnis Grenzstein, Osvald Jungberg, Jaan Koort, Konrad Mägi, Mart Pukits ja Aleksander Tassa.
Flatheadi maakond

Flatheadi maakond (Flathead County) on maakond USA-s Montana osariigis. Geograafilised koordinaadid on 48°29' N, 114°02' W.
Maakonna halduskeskus ja suurim linn on Kalispell.
Maakonna pindala on 13 613 km², millest 409 km² moodustab veepindala.
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 90 928. Aastal 2000 oli elanike arv 74 471.

Ajalugu

Flatheadi maakond moodustati 1893. aastal. 1920 elas maakonnas üle 60 000 inimese ja 1960 oli osariigi rahvarohkeim maakond.
Ernst Saareste

Ernst Julius Saareste VR I/3 (kuni 1923 Ernst Julius Saaberg, 9/21. jaanuar 1892 Tolli vald, Läänemaa – 25. november 1944 Halle, Saksamaa) oli eesti arstiteadlane ja otorinolarüngoloog.

Elulugu

Ernst Julius Saareste oli õpetaja poeg.
Saareste lõpetas 1913 Tallinna Nikolai I Gümnaasiumi ja 1917 Petrogradi Sõjameditsiiniakadeemia. Ta osales Esimeses maailmasõjas ja Vabadussõjas 1. ratsapolgu vanemarstina. 
Pärast sõda oli ta Tartu ülikooli stipendiaat ning õppis röntgenoteraapiat, 1921 ja 1923 täiendas ta end erialaselt Berliinis, 1931 Bordeaux's, samuti Heidelbergis ja Pariisis. 1924. aastal kaitses ta Tartu Ülikoolis meditsiinidoktori kraadi väitekirjaga "Kõrvahaigused ja kuulmisrikked Tartu koolilastel".
1919–20 oli Saareste Tallinna Kaarli Gümnaasiumi kooliarst, 1920 Sõjaväe Tervishoiu Valitsuse tervishoiustatistika osakonna ülem, 1920–24 TÜ kõrva-, nina- ja kurguhaiguste õppetooli ja polikliiniku vanemassistent, 1925 eradotsent, 1926–34 dotsent, 1934 erakorraline professor, 1936–44 professor, 1938–39 ka arstiteaduskonna dekaan. 1944 läks ta Saksamaale.

Teadustöö

Saarestet peetakse otorinolarüngoloogia kirurgilise suuna ja koolkonna rajajaks Eestis. Ta tegeles ka audioloogiaga. 1927–35 oli ta Tartu Eesti Arstide Seltsi esimees.

Tunnustused

Vabadusristi I liigi 3. järk.
Hoone

Hoone on katuse, siseruumi ja välispiiretega ehitis.
Hoone orientatsioon ehk asetus ilmakaarte suhtes on arhitektuurilise plaanimise võte, millega tugevdatakse või nõrgendatakse kliima mõju hoonele ja selles olevatele inimestele.
Hoonete aerodünaamika on ehitusfüüsika haru, mis käsitleb hoonete ümber ja sees tuule, välis- ja sisetemperatuuri erinevuse, ventilatsiooni ja hoone sees toimuvate protsesside mõjul tekkivaid õhuvoolusid.
Hoone sidumine on tüüpprojekti põhjal ehitatava hoone projekti kohandamine konkreetsete ehitustingimuste, ehitusmaterjalide ja muude kohalike tingimustega.
Hooned kuuluvad suurimate energiatarbijate hulka. Hiljutise ÜRO uuringu järgi on ehitiste energiasäästlikuse suurendamine rahaliselt kõige tõhusam viis energiatarvet vähendada. 
Tüüpilisel hoone korral kulub umbes 80% energiatarbest hoone kasutamiseks ja 20% selle ehitamiseks. Suurem osa hoone kasutamisel kuluvast energiast tarbitakse hoone temperatuuri muutmiseks. Hoonetele kulub 40% Euroopa Liidus tarbitavast energiast ja nemad põhjustavad üle 40% süsihappegaasi emissioonist Euroopa Liidus.
Pluuto (koer)

Pluuto on Walt Disney loodud multifilmi- ja koomiksitegelane. Kõige sagedamini on teda kujutatud Miki Hiire koerana, ehkki vahel on tema peremeheks ka Piilupart Donald ja mõnikord Kupi (kes on ka ise koer). Pluuto on Disney tegelaste seas ebatavaline selle poolest, et tal on kõik tavaliste koerte omadused ja tema ainus püsivalt antropomorfne joon on ebaharilik miimika.
Pluuto sündis 1930. aastal filmis "The Chain Gang" verekoerana, kes võttis üles vanglast põgenenud Miki Hiire jälje. Verekoer muudeti hiljem Minni Hiire koeraks nimega Rover. Et samal aastal avastati planeet Pluuto, muudeti hiljem koera nimi Pluutoks ja omanik Mikiks, kellest sai tema parim sõber.
Disney filmikompanii sundis Paramount Picturesit muutma Popeye multifilmide tegelase Bluto nime Brutuseks, et teda ei saaks segi ajada Pluutoga, ehkki tegelased on sarnasusest kaugel.
Disney multifilmis "Pluuto Juunior" (1942) on Pluutol poeg, keda nimetatakse Pluuto Juunioriks.
Stockholmi Keskkonnainstituudi Tallinna Keskus

Stockholmi Keskkonnainstituudi Tallinna Keskus (aastatel 1998-2015 ka Säästva Eesti Instituut) on valitsusväline sihtasutus, mis asutati 1992. aastal Tallinnas. Sihtasutus kuulub Stockholmi Keskkonnainstituudi (SEI) võrgustikku, millel on ülemaailmselt kaheksa keskust - lisaks Tallinnale ka SEI York, SEI Oxford (Suurbritannia), SEI US (Boston, Davis, Seattle), SEI Africa (Nairobi), SEI Asia (Bangkok), SEI Latin America (Bogota) ja SEI Headquarters (Stockholm). Stockholmi Keskkonnainstituudi Tallinna Keskus kasutab ka nimelühendit SEI Tallinn. 
Sihtasutuse eesmärk on juurutada ühiskonnas säästvat arengut, suurendada keskkonnateadlikkust ja analüüsida keskkonnapoliitikat eelkõige Eestis, aga ka Baltimaades, teistes Euroopa riikides ja Stockholmi Keskkonnainstituudi (SEI) võrgustiku kaudu üle maailma. 
SEI Tallinn on avaldanud näiteks lühileksikoni "Säästva arengu sõnaseletusi" ja korraldab alates 2005. aastast säästva arengu foorumit.
Olaf Esna

Olaf Esna (sündinud 5. veebruaril 1934) on Eesti teatrijuht, bibliofiil.
Ta on uurinud Pärnu ajalugu.
Tema eluloo põhjal linastus 2014 Mati Põldre dokumentaalfilm "Koguja".
Hinni talu

Hinni talu on Liivimaa vanim säilinud rehetalu.
Talu rehielamu ja abihooned on kõik arvele võetud riiklike kultuurimälestistena. Seejuures kuulutati talu arhitektuurimälestiseks juba 1982. aastal.
Talukompleks asub Jõksi külas Kanepi vallas Põlva maakonnas.
Rehielamu ehitati pärast talukoha väljaostmist 1872. aastal.
Talu oli filmi "Suvi" üheks võttekohaks, kus see etendas Ülesoo talu ehk Joosep Tootsi elukohta.
Tallinnfilm

Ajalugu

Nõukogude okupatsiooni ajal 1940. aastal riigistati 1931. aastal loodud sihtasutus Eesti Kultuurfilm ning 1941. aastal anti kogu vara üle NSV Liidu Rahvakomissaride Nõukogu juures asuva Kinokomitee käsutusse, asutuse nimi oli Kinokroonika Eesti Stuudio.
NSV Liidu Rahvakomissaride Nõukogu loal (9. jaanuar 1941) moodustati Kroonika-dokumentaalfilmide Tallinna Kinostuudio.
Uue Nõukogude okupatsiooni alguses 1944. aasta sügisel taastati vahepeal Saksa okupatsiooni ajal katkenud tegevus ja 1946. aastal moodustati Eesti NSV Liiduvabariiklik Kinematograafia Ministeerium, kelle alluvusse läks Kinokroonika Tallinna Stuudio.
1953. aastal loodi Eesti NSV Kinematograafia Ministeeriumi asemele Eesti NSV Kultuuriministeerium. Moodustati Kultuuriministeeriumi Peavalitsus, kellele allus ka Kinokroonika Tallinna Stuudio.
1954. aastal reorganiseeriti stuudio Kunstiliste ja Kroonikafilmide Tallinna Kinostuudioks, mis allus otse Kultuuriministeeriumile.
1963. aastal moodustati Eesti NSV Ministrite Nõukogu juures asuv Kinematograafia Komitee. Komiteele anti üle Eesti NSV Kultuuriministeeriumi Kinematograafia Peavalitsus koos allasutustega ja ka Tallinna Kinostuudio, mis 24. detsembril 1963 nimetati ümber Filmistuudioks Tallinnfilm.
1994. aastast oli Tallinnfilm riiklik aktsiaselts.
1997. aastal sai Tallinnfilmi aktsiate ja hoonete pärijaks samal aastal asutatud Eesti Filmi Sihtasutus.
2011. aastal Tallinnfilmi stuudio likvideeriti.
Nüüd kuuluvad Tallinnfilmi filmide tootjaõigused Eesti Filmi Instituudile. Eesti Filmi Instituut litsentsib filme, filmide katkendeid ning neilt saab ka tellida koopiaid. OÜ Tallinnfilmi põhitegevuseks on Solarise keskuses asuva kino Artis haldamine.
Tammiku segaansambel

Tammiku segaansambel on Eesti ansambel, mis loodi 1999. aastal.
Proove tehakse Tammiku rahvamajas (Jõhvi vald, Ida-Virumaa). Kontserdigeograafias on Soome, Belgia, Norra, Rootsi, Saksamaa (ESTO 2009, Münster), Poola, Valgevene, Läti.
Leelispäevakivi

Leelispäevakivid ehk kaalium-naatriumpäevakivid (inglise alkali feldspar) on päevakivide hulka kuuluvad kivimit moodustavad mineraalid.
Leelispäevakivil ei ole kindlat keemilist koostist. Ta moodustab isomorfse rea puhtast ortoklassist (K[AlSi₃O₈]) puhta albiidini (Na[AlSi₃O₈]).
Päevakivide hulka kuuluvad mineraalid jagatakse kaheks – leelispäevakivideks ehk kaalium-naatriumpäevakivideks ning plagioklassideks ehk naatrium-kaltsiumpäevakivideks. Et kristallstruktuur ei muutuks ebastabiilseks, ei saa leelispäevakivid sisaldada üle 5% kaltsiumi ning vastupidi, plagioklassid ei saa sisaldada rohkelt kaaliumi.
Leelispäevakivide hulka kuuluvad mineraalid on ortoklass, anortoklass ja sanidiin. Vahel loetakse leelispäevakivide hulka kuuluvaks ka albiiti, mis paikneb plagioklasside ja leelispäevakivide piiril.
Puhtad leelispäevakivid on valged või läbipaistvad, kuid lisandite tõttu võivad nad olla värvunud mitmesugustes toonides, peamiselt punakalt või roosakalt, meenutades tailiha viile.
Leelispäevakivid on väga tavalised mineraalid, mida leidub nii tard-, moonde- kui ka settekivimite koostises. Leelispäevakive sisaldavad kivimid on näiteks graniit, arkoos ja gneiss. Levinuim leelispäevakivi ortoklass on ka üks meie rannaliivade põhikomponente kvartsi ja vilgukivi kõrval. Kvartsirikkad liivad on valgemad, suuremal hulgal päevakive sisaldavad liivad aga oranži, punaka või roosaka varjundiga. Meie Lõuna-Eesti tugeva punase või roostepruuni tooniga liivakividele (nt Taevaskoja paljandites) annab värvi neis sisalduv raud.
1905. aasta terroriohvrite matusepaik

1905. aasta terroriohvrite matusepaik on Tallinnas Rahumäe kalmistul asuv matusepaik, kuhu on maetud 1905. aasta revolutsiooni ohvrid.
Hauad olid algselt tähistatud raudristidega. 1959. aastal toodi kalmule 1905. aasta revolutsiooni ohvrite monument (autor skulptor Juhan Raudsepp), mis oli alates 1931. aastast seisnud Estonia teatri juures. 1969. kevadel purustasid Tallinna garnisoni mereväelased kalmude tähistuseks olnud ristid. 1974. kujundati matmispaik ümber, purustatud ristid asendati Raudsepa kujundatud hauakividega.
Johannes Saal

Elulugu

Saal sündis Luunja vallas Oja külas taluniku perekonnas. Ta õppis Tartu poeglaste reaalgümnaasiumis. Saali haridustee katkes 16-aastaselt kopsutuberkuloosi tõttu ning 1927–1933 olid rasked põdemise aastad. Samas kujunes nendest aastatest esimene, kuigi veel kunstiõpingute-eelne loomeperiood.  Seejärel õppis Saal aastast 1933 vaheaegadega kunstikoolis Pallas esialgu joonistamist Voldemar Melliku ja maalimist Villem Ormissoni juures. Pärast Ormissoni maaliklassi lõpetamist aastal 1935 jätkas ta õpinguid Ado Vabbe juhendamisel. Kui aastal 1940 kunstikool Pallas Konrad Mäe nimeliseks Riigi Kõrgemaks Kunstikooliks muudeti, jätkas Saal õpinguid Kaarel Liimandi maaliateljees. Aastal 1943 lõpetas ta Tartus (Aleksander Vardi juhendajamisel) Kõrgemad Kujutava Kunsti Kursused.
Saal töötas aastatel 1946–1950 Tartu Riiklikus Kunstiinstituudis esialgu assistendina, seejärel vanemõpetajana joonistuskateedris. 
Aastast 1951 tegutses ta vabakunstnikuna. Kuulus alates 1945 Kunstnike Liitu, 1950–1957 oli poliitilistel põhjustel tagandatud liikmekandidaadiks. Esimene retrospektiivnäitus toimus 1968. aastal, neli aastat pärast kunstniku surma.

Looming

Johannes Saali looming paistab silma äärmise mitmekesisuse poolest. Kui Pallasesse õppima asudes võttis ta üsna äratuntavalt omaks 1930. aastatel seal viljeletud realismilähedase kerge üldistusega maalilise laadi, siis 1930. aastate lõpus hakkas Saali looming omanäolisemaks ja ekspressiivsemaks muutuma. Saal tundis huvi inimtüüpide portreteerimise vastu, samuti on tema loomingu üheks läbivaks teemaks surm ja kannatused, mis tema ajal oli veel pigem erandlik. Väljendurikkaima osa tema portreeloomingust moodustavad aga Saali autoportreed, kus ta ei hoia kokku eneseirooniaga.

Isiklikku

Johannes Saalil diagnoositi 1933. aastal raske konstitutsionaalne psühhopaatia, 1949. aastal viibis ta Tartu Ülikooli närvi- ja vaimuhaiguste kliinikus ravil.
Viktor Mutt (biokeemik)

Viktor Mutt, ka Victor Mutt (29. detsember 1923 Tartu – 9. september 1998 Stockholm) oli eesti päritolu Rootsi arstiteadlane ja biokeemik.
Viktor Mutt oli saavutanud peptiidhormoonide uurijana rahvusvahelise tunnustuse.
Teda on mitmel aastal nomineeritud Nobeli auhinna saamiseks.

Elukäik

Viktor Mutt veetis oma lapseea Ameerika Ühendriikides, kus isa töötas diplomaatilisel tööl, viimased aastad peakonsulina New Yorgis (kuni 1932. aastani). Mutt lõpetas 1943. aastal Tartu I Gümnaasiumi. Samal aastal (1943) põgenes ta Rootsi. Ta lõpetas Stockholmis Kuningliku meditsiiniinstituudi kandidaadidkraadiga. 1971. aastal kaitses doktoriväitekirja "On the preparation of secretin". Talle anti meditsiinidoktori kraad.
Mutt töötas 1953–1989 Kuninglikus meditsiiniinstituudis õppejõuna; oli 1953–1960 keemia ja biokeemia osakonnas amanuensis ja assistent, aastail 1960–1970 meditsiinilise keemia dotsent. Aastast 1970 oli ta erakorraline, aastast 1979 korraline professor. 1989. aastast kuni surmani oli Viktor Mutt emeriitprofessor biokeemia alal.
Ta on olnud Karolinska Instituudi Nobeli Assamblee, Rootsi Eesti Arstide Seltsi, New Yorgi Teaduste Akadeemia, Briti Kuningliku Meditsiiniseltsi ja Briti Gastroenteroloogia Seltsi liige.

Teadustöö

Viktor Mutt on uurinud peamiselt polüpeptiide, eriti gastrointestinaalseid hormoone, määranud sekretiini ja koletsütokiniini ehitust. Ta leiutas meetodi, kuidas stimuleerida sekretiini moodustumist (vajalik röntgendiagnostikas).
Arvatavalt on ta andnud kõige suurema panuse soolestiku endokrinoloogia arengusse.

Galaniini avastamine

Galaniin on 29 aminohappe pikkune neuropeptiid, mida leidub paljudes rakkudes, eelkõige silelihasrakkudes ja soolestikus, kuid seda on leitud ka mitmelt poolt ajust. Galaniini avastas 1983. aastal Viktor Mutt koos oma kolleegidega. Galaniiniga on seotud paljud neuronaalsed protsessid, näiteks mälu, valusüsteemid, söögiisu regulatsioon. Lisaks näiteks ka diabeet ja epilepsia. See on üks vahendajamolekul, mis reguleerib teisi närviimpulsi vahendajaid.
Viktor Mutt arendas koostööd Tartu ülikooli teadlastega.

Isiklikku

Viktor Mutt on Victor Muti poeg, Oleg Muti vend ja Mihkel Muti onu.
Christine Guldbrandsen

Christine Guldbrandsen (sündinud 9. märtsil 1985 Bergenis) on norra laulja.
Ta esindas lauluga "Alvedansen" Norrat 2006. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Ateenas. Laul tuli 36 punktiga 14. kohale.
Jesaja

Jesaja (heebrea keeles Jeschajahu; ka Isaias) oli Vana Testamendi prohvet, kes tegutses u 740–701 eKr kuningas Hiskija peamise nõuandjana. Tema surma-aastaks on pakutud 687 eKr.
Jesaja on Hesekieli ja Jeremija kõrval tähtsaim Tanaki kirjaprohvet.
Vanas Testamendis on Jesaja raamat, mis kirjutati mitme autori poolt. Selle järgi oli Jesaja juuda soost ja hea haridusega. Ta oli abielus ja tal oli vähemalt kaks poega. Ta sai prohveti kutse kuningas Ussia surma-aastal (740/739 eKr). Ta nõustas kuningaid Aahast ja Hiskijat (Js 36-39) kuni assüürlaste sissetungini Lõunariiki aastal 701 eKr.
Jeesus viitas Jesajale sagedamini kui ühelegi teisele prohvetile. Jesajale viitasid Uues Testamendis sageli ka Peetrus, Johannes ja Paulus.
Tüükasorr

Tüükasorr (Nyctibius) on lindude perekond tüükasorlaste sugukonnast.
Tüükasorrid on öise eluviisiga ja iseäraliku häälega.
Nad elavad Kesk- ja Lõuna-Ameerikas.
Johannes Steinberg

Johannes Steinberg (25. veebruar 1888 Koigi vald, Järvamaa – surmaaeg ja -koht teadmata) oli eesti puidutööstur.
Ta ostis 1913. aastal Türil A. Vimbergi puidutööstuse, Esimeses maailmasõjas töötas Vene-Balti tehases tislerina, mille järel asus uuesti oma ettevõtte juhtimisele. 1923. aastal ehitas ta endale elamu ja 1926. aastal tööstuseruumid. Sai meistri kutsetunnistuse mööbelsepa tööalal.
Johannes Steinberg oli Käsitööstuskoja liige, Türi Käsitöösturite Ühingu laekur, tuletõrje juhatuse liige ja majaomanikkude seltsi abieimees.
1913. aastal omandas ta Türi näituselt suure hõbeauraha ja Viljandi näituselt kuldauraha.
Eesti-Saksa mittekallaletungileping

Mittekallaletungileping Saksa Riigi ja Eesti Vabariigi vahel (saksa keeles: "Nichtangriffsvertrag zwischen dem Deutschen Reich und der Republik Estland") sõlmiti 7. juunil 1939 Eesti Vabariigi ja Saksa Riigi vahel.
Lepinguga määrati kindlaks, et Eesti Vabariik ja Saksa Riik ei asu ühelgi juhul teineteise vastu sõdima ega mingit muud laadi vägivalda tarvitama.
Leping sõlmiti Berliinis 7. juunil 1939. Leping jõustus ratifitseerimiskirjade vahetamisega ning sellest hetkest alates jäi kehtima kümneks aastaks. Leping nägi ette ka selle, et kui lepingut ei öelda üles üks aasta enne lepingu lõppemist, siis jääb ta kehtima ka järgmiseks kümneks aastaks. Sama tingimus kehtis ka järgmiste aegjärkude kohta.
Lepingule kirjutasid alla Eesti Vabariigi nimel välisminister Karl Selter ja Saksa Riigi nimel välisminister Joachim von Ribbentrop.
Kingston (New York)

Kingston on Ulsteri maakonna suurim linn ja halduskeskus. Asula asub New Yorgi osariigis Albany'ist 95 km lõunas ja New Yorgist 146 km põhjas, Hudsoni jõe vahetus läheduses.
Kingstonis suri 1712. aastal Revalist pärit Martin Hoffman.
Schlitters

Geograafia

Schlitters asub Zillertalis.
Luigi Boccherini

Luigi Rodolfo Boccherini (19. veebruar 1743 Lucca – 28. mai 1805 Madrid) oli itaalia helilooja ja tšellist. Ta sai tuntuks kammermuusika heliloojana.
Boccherini sündis Itaalias muusiku peres. Tema isa oli tšellist ja kontrabassimängija. Luigi saadeti juba väikesena Rooma muusikat õppima. 1757 läks ta koos isaga Viini, kus nad said tööd Burgtheateris. 1761 läks Boccherini Madridi, kus asus kuningas Carlos III noorema venna Luis Antonio teenistusse.
Aastal 1785 nimetati ta Hispaania kuninga õukonna kapelli dirigendiks. Õukonnas oli tal hea elu seni, kuni kuningas avaldas rahulolematust ühe tema teose passaažiga ja käskis selle ümber teha. Boccherini, kes oli sellisest loomevabaduse piiramisest ärritunud, kirjutas selle käigu hoopis kaks korda järjest, mille peale ta õukonnast vallandati.
1789 nimetati Boccherini Preisi kuninga Friedrich Wilhelm II õukonnadirigendiks. Friedrich Wilhelm oli ise amatöörmuusik, ta mängis tšellot ja flööti ning toetas kunste.
Boccherini eraelu saatsid õnnetused: ta elas üle oma hispaania patrooni, kaks naist ja kaks tütart ning suri peaaegu vaesuses. Siiski jäi temast järele kaks poega.
Boccherini on kirjutanud 125 keelpillikvartetti, 95 keelpillikvintetti ja 16 keelpillisekstetti, 16 sümfooniat ja palju kammermuusikat.
Suur osa tema kammermuusikast järgib Joseph Haydni eeskujusid, kuid Boccherinit on vahel nimetatud Haydni stiili parandajaks keelpillikvartettides, sest ta tõi alati tšello esiplaanile, samas kui Haydn jättis tšellole saatepilli rolli.
Boccherini oli virtuoosne tšellist, kes suutis tšellol originaalkõrguses esitada viiulirepertuaari. Selle oskuse oli ta omandanud kontserditurneedel puuduvaid viiuldajaid asendades ja seda oskust demonstreeris ta sageli. See oskus tõi talle kaasaegsete seas palju kuulsust. Ka tema tšellokontserdid, eriti kvintetid kahele tšellole (sisuliselt tšellokontserdid keelpillikvarteti saatel), nõuavad tšellistilt tihti samasugust meisterlikkust.
Tänapäeval on Boccherini tuntuim teos menuett keelpillikvintetist E-duur, op. 11 nr. 5.
Rein Küttner

Rein Küttner (sündinud 25. novembril 1940) Tallinnas on eesti tehnikateadlane, Eesti Teaduste Akadeemia liige.

Haridus, teenistuskäik

Tema koolitee algas Nõmme 28. 7-klassilises koolis ning jätkus Tallinna Polütehnikumis, mille lõpetas 1959. aastal tehnik-elektriku kvalifikatsiooniga. Haridustee jätkus Tallinna Tehnikaülikoolis, kus ta 1965. aastal sai mehaanikainseneri diplomi. Paralleelselt õppimisega töötas Rein Küttner masinaehitustehnoloogia kateedris laboratooriumi juhataja ja insenerina ning jätkas samas assistendina ka pärast ülikooli lõpetamist.
Aastatel 1967‒1970 õppis Rein Küttner aspirantuuris ja 1971 kaitses Leningradi Täppismehaanika ja Optika Instituudis tehnikakandidaadi väitekirja teemal "Mehaanilise töötluse optimaalsete režiimide metoodikate uurimine ja väljatöötamine". Ta jätkas Tallinna Tehnikaülikoolis vanemõpetaja, dotsendi, kateedri juhataja ja raalprojekteerimise labori teadusliku juhendaja ametikohtadel. 1991. aastal sai temast masinaehituse instituudi professor ja Tallinna Tehnikaülikooli teadusprorektor. Aastatel 2001‒2004 oli Rein Küttner masinaehituse instituudi direktor ja alates 2004. aastast tootmistehnika professor. Alates 2010. aastast on ta Tallinna Tehnikaülikooli emeriitprofessor.
Teaduste Akadeemia liikmeks valiti Rein Küttner 1997. aastal tehnikateaduste alal.
Rein Küttneri teadustöö temaatika oli aastatel 1965‒1971 seotud masinaehituse tehnoloogiliste protsesside modelleerimise ja optimeerimisega, alates 1971. aastast aga raalprojekteerimise tarkvara väljatöötamise ja spetsialiseeritud tarkvaravahendite arendamisega. Tema vahetul osalemisel ja juhendamisel on Eestis välja kujunenud tugev ja rahvusvaheliselt tuntud masinaehitusliku raalprojekteerimise koolkond.

Teaduskorralduslik tegevus

Aktiivne on olnud Rein Küttneri teadus-organisatsiooniline ja administratiivne tegevus. Ta on mitme erialaliidu ja seltsi liige, kuulunud üleriigilise tähtsusega nõukogudesse ja komisjonidesse, olnud rahvusvaheliste konverentside programmkomiteede liige. Aastatel 1999‒2009 oli ta Teaduste Akadeemia informaatika ja tehnikateaduste osakonna juhataja.
Rein Küttner on avaldanud ühe monograafia ja enam kui 130 teadusartiklit. Pikaajalised koostöösidemed on tal Dresdeni, Stockholmi, Dramstadti, Budapesti, Helsingi jt tehnikaülikoolidega. Ta on stažeerinud New York Queens College’is, Kieli Majandusakadeemias, Trondheimi Ülikoolis.

Tunnustused

1979. aastal autasustas USA inseneride ühendus Society of Manufacturing Engineering Rein Küttnerit oma aukirjaga. Kahel korral (1986, 1990) pälvis ta Üleliiduliste Teaduslik-Tehniliste Ühingute presiidiumi ja 1986 Eesti NSV Ülemnõukogu presiidiumi aukirja. 1985. aastal sai ta Tallinna Teadlaste Maja teaduspreemia, 1989. aastal Eesti NSV teenelise inseneri aunimetuse ning 2000. aastal Eesti Teaduste Akadeemia medali. 2003. aastal autasustati teda Eesti Vabariigi Valgetähe IV klassi teenetemärgiga.
Taavi Reigam

Taavi Reigam (sündinud 29. oktoobril 1962 Märjamaal) on endine eesti korvpallur. 
Ta kuulus 1980. aastatel Tallinna Kalevi korvpallimeeskonda koosseisu (tagamängija). 
Alates 1992. aastast on ta ettevõtja, firmade Proplastik ja Macroprint Media üks omanikke ja juhataja ning kuulub Merirahu Arenduse juhatusse.  
Aastani 1996 mängis Taavi Reigam meistriliigas Baltika meeskonnas.
Lynn White

Lynn Townsend White, Jr. (29. aprill 1907 – 30. märts 1987) oli ameerika ajaloolane, uurimisalaks keskaegne tehnoloogia areng.
Ta artikkel "Meie ökoloogilise kriisi ajaloolised juured" ("The Historical Roots of Our Ecological Crisis", 1967) on üks keskkonnaeetika klassikalisi tekste.

Tunnustused

Lynn Townsend White valiti 1968. aastal Ameerika Filosoofiaseltsi liikmeks.