John Oulton Wisdom

John Oulton Wisdom (29. detsember 1908 Dublin, Iirimaa – 30. jaanuar 1993 Castlebridge, Wexfordi krahvkond, Iirimaa) oli iiri päritolu Briti ja Ameerika filosoof ja psühhoanalüütik.

Elulugu

Ta õppis Earlsfort House Schoolis Dublinis ning seejärel Hegeli-uurija H. S. Macrani käe all Dublini Trinity College'is, mille lõpetas 1931. aastal kiitusega filosoofias ja matemaatikas. 1933. aastal kaitses ta samas doktorikraadi filosoofias väitekirjaga Hegeli ja realismi vahekorrast. 
Seejärel kuulas ta G. E. Moore'i ja Ludwig Wittgensteini loenguid Cambridge'i Ülikoolis, õpetas lühemat aega Dublinis Trinity College'is ning kaheksa aasta vältel töötas matemaatika- ja füüsikaõpetajana keskkoolides Inglismaal. 1943–1947 töötas ta Briti Nõukogu ülesandel Egiptuses, Farouk I Ülikoolis Aleksandrias. 1948–2965 oli Wisdom õppejõud Londoni Majanduskoolis, 1952–1963 toimetaja ajakirjas British Journal for the Philosophy of Science.
Wisdomi jääv panus filosoofia ajalukku sai alguse kolme varajase artikliga ajakirjas Hermathena, milles ta rehabiliteeris George Berkeley kriitika Isaac Newtoni vastu ning millest on saanud Berkeley-uuringute klassika. Sõja eel kirjutatud raamat "Causation and the Foundations of Science" jõudis trükki 1946. aastal Pariisis. 1947 avaldas Wisdom Kairos järgmise raamatu "The Metamorphosis of Philosophy", ühe varasemaist kriitilistest käsitlustest tollal populaarse loogilise positivismi kohta. Tugevat mõju avaldas Wisdomile tema kolleeg ja osakonnajuhataja Londoni Majanduskoolis Karl Popper, kelle teadusfilosoofiliste vaadete ja positivismivastasuse jälgi võib näha Wisdomi teoses "Foundations of Inference in Natural Science" (1952), mis oli esimene Popperi vaadete mahukam käsitlus inglise keeles ning muuhulgas sisaldas ka John Maynard Keynesi tõenäosusteooria kriitikat.
Juba 1930. aastatel hakkas Wisdom tundma huvi psühhoanalüüsi vastu. Hiljem kasutas ta neid teadmisi, analüüsimaks Descartesi ja Schopenhaueri unenägusid. 1953. aastal avaldatud raamatus "The Unconscious Origin of Berkeley's Philosophy" kirjeldas ta George Berkeleyt fenomenalistina (mitte subjektiivse idealistina, nagu Berkeleyt määratles Bertrand Russell) ning andis ülevaate Berkeley psüühikast, pöörates erilist tähelepanu Berkeley raamatule "Siris". Wisdomi psühhoanalüütiline lähenemine filosoofidele kutsus esile tugeva kriitilise reaktsiooni.
Nii muutus vähetõenäoliseks, et vaatamata silmapaistvale panusele vaimufilosoofias, teadusfilosoofias, küberneetikas, psühhosomaatiliste häirete teoorias ja psühhoanalüüsis võinuks Wisdom saada professorikoha Briti saartel. 1965. aastal siirdus ta Ameerika Ühendriikidesse, olles kaks aastat külalisprofessor Lõuna-California Ülikoolis. 1967. aastal asus ta juhtima New Yorgi Riikliku Ülikooli (State University of New York) uut Fredonia linnakut. Viimase kümnendi oma karjäärist veetis Wisdom Torontos Yorki Ülikooli filosoofia ja sotsiaalteaduse professorina, kus ta rajas ka ajakirja Philosophy of the Social Sciences. Wisdomi 1975. aastal ilmunud raamat "Philosophy and its Place in Our Culture" andis ülevaate tema seisukohtadest maailmavaate, inimese mina ja ühiskonna teemal. Avaldamist jätkas ta ka pärast emeriteerumist 1979. aastal ning 1992. aastal ilmus tema sulest teos "Freud, Women, and Society".

Isiklikku

John Oulton Wisdom oli abielus Clara Williamsiga, tal oli kaks poega ja tütar. Ta oli temast tuntuma Briti vaimufilosoofi, Cambridge'i Ülikooli professori John Wisdomi nõbu.