google/wiki40b huggingface dataset:
Rüütelkond

Rüütelkond on mitmetähenduslik sõna, mille all tavaliselt mõistetakse teatud piirkonna aadelkonna seisuslikku ühendust. 
Keskajal tähistati selle mõistega üldiselt Püha Rooma riigi teatud territooriumi aadlike ehk vasallide koondist, kuhu tavaliselt kuulusid kõik selle ala aadlikud. Lisaks eksisteeris ka riigirüütelkonna (Reichsritterschaft) mõiste, mille alla kuulusid riigirüütlid, kes ei kuulunud otseselt ühegi territooriumi vasalkonna hulka, vaid olid vahetult keisri vasallideks.

Rüütelkonnad Baltikumis

Ka Vana-Liivimaal nimetati rüütelkondadeks sealsete territooriumite (orduvaldused ja piiskopkonnad) vasallide koondisi. Rüütelkondade esindajad võisid osaleda Liivimaa maapäeval, kus nad moodustasid vasallide kuuria. See polnud siiski ühtne, vaid iga piirkonna rüütelkonna esindajad jäid enamasti üksmeelele oma maaisandaga. Erandiks oli seejuures siiski Harju-Viru vasalkond, kellel oli tugev ühtekuuluvustunne ja suured privileegid ning kes hiljem moodustasid Eestimaa rüütelkonna. Pärast Liivi sõda moodustus endise Vana-Liivimaa alal mitu rüütelkonda (Eestimaa, Liivimaa, Kuramaa ja Saaremaa), mille roll kohaliku ala valitsemisel oli tunduvalt olulisem kui keskaegsetel vasallide ühendusetel. Eriti paistis siinjuures silma 1584. aastal ametlikult asutatud Eestimaa rüütelkond, mis säilitas oma laialdased privileegid nii Rootsi kui ka Vene impeeriumi ajal. Liivimaa rüütelkond, mis moodustati Poola kuninga Zygmunt II Augusti käsul 1561. aastal ja sai Rootsi riigi poolt ametliku tunnustuse alles 1630. aastatel, omas tunduvalt kitsamaid võimupiire, sest rootslased pidasid Liivimaa ala mõõgaga võidetuks. Seetõttu oli Liivimaa aadli roll kohalikus omavalitsuses tunduvalt väiksem kui Eestimaal. Liivimaa rüütelkonnaga umbkaudu sarnaseid võimupiire omas ka Saaremaa rüütelkond.
Venemaa keisririigi ajal kujunesid Baltikumi rüütelkondadest rüütlimõisate omanikest koosnevad avalik-õiguslikud korporatsioonid, mis tegutsesid 1710. aasta kapitulatsioonides saavutatud privileegide toel, 1845. aastal kodifitseeriti provintsiaalseadustiku esimene ja teine jagu. Rüütelkonna kõrgeimaks valitsusorganiks oli maapäev, mis käis koos tavaliselt iga kolme aasta tagant. Seal valiti rüütelkonna juhtivad ametnikud, kinnitati kohalikud maksud, võeti ette samme oma privileegide kaitseks ja koostati seaduseelnõusid, mida nad võisid esitada otse keisrile. 19. sajandi lõpul rüütelkondade tähtsus vähenes, kui keiser Aleksander III nende privileegid kinnitamata jättis ning venestuspoliitikaga alustas. Siiski jäid rüütelkonnad mõjukateks kohaliku poliitika suunajateks kuni 1917. aastani, mil Vene impeerium kokku varises. Saksa okupatsiooni ajal Eestis ja Lätis (1918) saavutasid rüütelkonnad taas olulise positsiooni, kuid kui see lõppes, muutus nende poliitiline mõju sisuliselt nulliks. Eestimaa rüütelkond likvideeriti 1920. aastal vastavalt seisuste kaotamise seadusele ja Liivimaa rüütelkond Läti Seimi otsusega 1923. aastal.
Halle-Vilvoorde ringkond

Vallad ja osavallad

Ringkond koosneb 35 vallast ja 101 osavallast.
Adolf Kneser

Julius Carl Christian Adolf Kneser (19. märts 1862 Grüssow, Mecklenburg – 24. jaanuar 1930 Breslau (Wrocław)) oli saksa matemaatik.
Adolf Kneser oli kirikuõpetaja poeg. Ta lõpetas Rostocki gümnaasiumi ja asus 1879 Rostocki ülikooli matemaatikat õppima. Kolmandal semestril siirdus Berliini ülikooli, kus kaitses 1884 doktorikraadi. Asus tööle Marburgi ülikooli, 1886 Breslau ülikooli eradotsendina. Valiti 1889 Tartu Ülikooli rakendusmatemaatika erakorraliseks ja 1890 korraliseks professoriks, kellena töötas aastani 1900. 1900–1905 töötas Berliini Mäeakadeemias, 1905–1928 oli Breslau ülikooli professor ja rektor. Preisi TA (1923) ja NSVL TA korrespondentliige (1924).
Tartus hakkas uurima süsteemi liikumist mittepüsiva tasakaalu asendi ümbruses ja koostas variatsioonarvutuse õpiku (1900). Töid ka integraalvõrrandite teooria alalt.
Platte'i maakond (Missouri)

Ajalugu

Maakond moodustati 1838. aastal.
Oliveri maakond

Oliveri maakond (Oliver County) on maakond USA-s Põhja-Dakota osariigis. Geograafilised koordinaadid on 47°11' N, 101°35' W.
Maakonna halduskeskus ja ainus linn on Center.
Maakonna pindala on 1893 km². Veepindala on 21 km².
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 1846. Aastal 2000 oli elanike arv 2065.
Kepsleva Poni kõrts

Kepsleva Poni kõrts on paik J. R. R. Tolkieni triloogias "Sõrmuste Isand".
Kepsleva poni kõrts asub Voore külas olulise maanteede ristumispaigas. See kõrts on seisnud seal väga kaua ja sealset kõrtsmiku Barliman Butterburi peeti tähtsaks isikuks. Just kõrts oli see paik kus rännuteilt tulnutelt kohalik rahvas uudiseid kuulis, seal puhati ja söödi, joodi.
Kepsleva Poni kõrtsi suunduvad ka kääbikud oma teekonnal ning saavad sealt öömaja ja kehakosutust. Samuti leiab seal aset väke aps mille käigus Sõrmus Frodole sõrme sattub ja tema nähtamatuks teeb, tõmmates sellega nende rännuseltskonnale liialt palju tähelepanu. Samuti kohtuvad kääbikud Kepselva Poni kõrtsis Rühkijaga, kes osutub Aragorniks. Ja just sealse kõrtsmiku kätte on jätnud Gandalf Frodole kirja lootuses, et kõrtsmik Barliman selle ära saadab- mida ta aga kahjuks unustab teha. Saanud kirjast teada, et nad on niigi oma lahkumisega paar kuud hiljaks jäänud otsustab seltskond kõrtsist kohe hommikul lahkuda. Lisaks on neile Mustad Ratsanikud e. Sõrmustevaimud juba kannule jõudnud ning Kepselva Poni kõrtsi öömajas kääbiku tubades kõik laiali puistanud neid otsides.
Arno Kasemaa

Biograafia

Ta sündis Virumaal Viru-Nigula kihelkonna Selja valla Karepa külas Kupukalda talus väiketaluniku pojana.
Alghariduse sai ta Karepa ja Selja algkoolis, hiljem õppis 1940–1941 Kunda Õhtukeskkoolis. Ta on lõpetanud Rakvere 1. Töölisnoorte Keskkooli aastal 1957.
Saksa okupatsiooni aastatel (1941–1944) töötas Käsmus tollivalvurina, 1944–1945 Käsmu laevaehitajate artellis kalakokkuostupunkti juhatajana. Aastail 1945–1947 Käsmu algkooli juhataja kohusetäitjana, 1947–1962 Karepa rahvamaja juhatajana, 1959–1962 kohakaaslusega Rakvere II 8-klassilise kooli ja Rakvere Internaatkooli laulmisõpetajana. 1962–1979 oli ta Kiltsi 8-klassilise kooli ajaloo, geograafia ja laulmisõpetaja.
Juhendas laulukoore ja osales isetegevuses nii koolis kui ka rahvamajas, juhendas ansambleid, lavastas näidendeid ja estraadistseene. Aastatel 1971–1990 oli kooliaia juhataja. Silmapaistvam saavutus oli gladioolide kasvatamine, millega kooliaed jõudis Moskva Üleliidulisele Rahvamajanduse Saavutuste Näitusele.

Dirigendina

Kasemaa dirigenditöö algas 1938. aasta veebruaris, mil ta asutas Karepa noorte meeste ansambli. Järgnesid Käsmu segakoor, Karepa sega- ja naiskoor, Rakvere naiskoor "Viru", segakoorid Mallas ja Kundas.
Aastal 1962 kolis Arno Kasemaa Kiltsi ning lõi seal elujõulise segakoori. 1969. aasta sügisel võttis oma õlgadele Väike-Maarja segakoori juhtimise. Aasta hiljem ka Rakke koori ja alates 1974. aastast moodustasid Kiltsi, Väike-Maarja ja Rakke kolmikkoori.
Alates 1975. aastast osales segakoor "Helin" kõikidel maakonna laulupidudel ja segakooride kokkutulekutel, mitmetel ülevaatustel, festivalidel. Mitmel korral võideti laureaaditiitel. Kasemaa ise laulis vabariiklikus õpetajate meeskooris teist tenorit.
1996. aastal määrati Kasemaale Kultuurkapitali rahvakultuuri sihtkapitali eluaegne pension. 1997. aastal sai Väike-Maarja valla aukodanikuks.
Ta suri Kiltsis 18. märtsil 1999, maetud Kunda kalmistule.

Looming

Vanemas keskeas alustas ta raamatute kirjutamist. Romaan "Rannamännid" (1986), II osa (1995), kujutab autorile hästituntud Käsmu ja Karepa rannarahva elu 1930. aastatel, saavutades põnevust sõjaeelse salapiirituseveo ja armuseikluste kujutamisega.
1996. aastal pälvis esikromaan Eduard Vilde nimelise kirjandusauhinna.
Lühiromaan "Oli see armastus?" (1995) käsitleb pealkirjast lähtuvat teemat.
Mahukas taluromaan "Maa ja armastus" (2000) viib lugeja autori lapsepõlvemaile Virumaal aastatel 1920-1930.
Romaan "Metsad kõnelevad" (2001) käsitleb rahva kannatusi 20. sajandi neljakümnendatel aastatel.
Luuleraamatusse "Jää inimeseks" (2000) on koondatud autori poolt eluajal kirjutatud ja sahtlipõhja kogunenud luuletused.
1998. aastal ilmusid ajalehes Virumaa Teataja järjejuttudena "Ema kiri" ja "Sanatooriumis". Kasemaa sulest on ilmunud muinasjutt-näidendid "Põhjamaa" (1982) ja "Tornlinnus Vao" (1990) ning ta on kirjutanud luuletekstid muinasjutt-näidenditele "Kodu" (1983) ja "Muinasjutt Ebaverest" (1985).
Viljandimaa vapp

Viljandimaa vapp on Eestis asuva Viljandi maakonna vapp.
Viljandimaa vapp kinnitati Riigivanem Konstantin Pätsi otsusega 5. veebruaril 1937. Peale Eesti taasiseseisvumist registreeriti sama vapp 26. augustil 1996 Riigikantseleis Viljandi maakonna vapina.

Vapi kirjeldus

Sinisel kilbil vasakule vaatav, tõstetud tiibadega hõbedane kotkas, kelle jalad ja nokk on kuldsed. Kotkas hoiab parema jalaga kuldse käepidemega hõbedast mõõka ning kotka rinnal on roheline kilp, millel on kolm ühest varrest võrsuvat kuldset viljapead.
Katedraal

Nimetused

Nimetust katedraal (ecclesia cathedralis) kasutati esimest korda aastal 516 Tarragona kirikukogul (see ei olnud oikumeeniline kirikukogu). Piiskoplikke kirikuid nimetati mõnikord ka ecclesia maior ('suur kirik').
Katedraale võidakse nimetada ka toomkirikuteks (saksa keeles Dom, itaalia keeles duomo). Toomkirikuks võidakse nimetada ka suurt või olulist kirikut, mis ei ole katedraal.
Carl Heinrich Niggol

Carl Heinrich Niggol (26. oktoober (vkj 14. oktoober) 1851 Uue-Tänassilma (Uusna) vald, Viljandimaa – 28. veebruar 1927 Tartu) oli Eesti pedagoog.

Elulugu

Carl Heinrich Niggol oli mõisavalitseja-möldri poeg.
1867. aastal lõpetas Niggol Viljandi kreiskooli, 1870 Tartu Elementaarkooliõpetajate Seminar arstiteaduskonna ning 1878 Taani pedagoogi A. Clauson-Kaasi käsitööõpetajate kursuse Tartus.
Niggol oli 1867–1908 Tartu koolides vene keele, matemaatika ja käsitöö õpetaja, 1908–18 pangaametnik ning aastast 1919 elu lõpuni Tartu Õpetajate Seminari ja Tartu Lasteaednikkude Seminari pedagoogika- ja käsitööõpetaja.

Teadustöö

Carl Heinrich Niggol tutvustas esimesena Eestis F. Fröbeli ja M. Montessori pedagoogilisi vaateid. Õppetöös pooldas ta õpilaste isetegevust, eitas mehaanilist drilli ja liialdamist faktiliste teadmiste pakkumisega; propageeris poiste käsitööõpetust ja töökasvatust. Niggol käsitles esimesena eesti keeles koolieelse kasvatuse probleeme teaduslikul tasemel. Avaldas 1875–89 seitse vene keele õpikut, neist levis kõige enam "Vene keele õppimise raamat Eesti rahvakoolidele" (Tartu, 1876, 8. tr 1892).
Osales Eesti Kirjameeste Seltsis, Eesti Aleksandrikooli Peakomitees ja Vanemuise Seltsis, muuhulgas oli nende organisatsioonide kirjatoimetaja.
Sergei Zverev (rahvalaulik)

Sergei Afanasjevitš Zverev, pseudonüüm Kõõl Uola, (vene keeles Сергей Афанасьевич Зверев; Кыыл Уола; 25. juuli (vkj 8. juuli) 1900 Suntari uluss, Jakuudi oblast – 7. märts 1973) oli jakuudi rahvalaulik ja koreograaf, jakuudi lavalise tantsukultuuri rajaja.
Ta oli olonghode esitaja ja uosohhai eeslaulja. Silmapaistvaid olonghode pajatajaid (jakuudi keeles олоҥхоһут) võeti NSV Liidu Kirjanike Liidu liikmeks. Zverev sai liidu liikmeks 1939. aastal.
Jakuudi kirjanduse kullafondi kuuluvad Zverevi loodud olongho "Куллустай Бэргэн" ning poeemid "Оргуhуохтаах кыыс", "Айхал эйиэхэ, аар тайҕа", "Уот Кудулу", "Мин сyрэҕим" ja "Улуу Москва туhунан тойук". Zverevi sõjaeelne looming ei ole talletatud.
1947. aastal oli Zverev jakuudi esimese rahvusliku ooperilavastuse Njurgun Bootur konsultant.
Zverev on jakuudi lavalise tantsukultuuri alusepanija. Ta on loonud enam kui 30 tantsu. Tema koreograafilise loomingu tipuks on tants "Оhуордар". 1959. aastal lavastas ta ooper-balleti "Суоhалдьыйа Толбонноох".

Töökäik

Ta on töötanud kolhoosis, sovhoosis (kütina), kullakaevanduses, soolatööstuses (tislerina) ja näitlejana Njurba kolhoositeatris.

Mälestuse jäädvustamine

Sahha rahvuslik tantsuteater kannab tema nime.

Isiklikku

Sergei Zverev oli fenomenaalse mäluga. Tema vanaisa Anton Djapta ja isa Afanassi Antonov (pseudonüüm Kõõl Ohhonoohhoi) olid tuntud olonhoode esitajad.
Zverevil oli kahest abielust kokku 14 last, neist 10 said kõrg- ja 4 kesk-eri hariduse.
Toivo Zoova

Sport

Hakkas sportima Voldemar Hünersoni ujumistreeninguil, aastast 1960 harrastas Ülo Palgi suunamisel võrkpalli ja alates 1963 Gennadi Kinko juhendamisel sõudmist.

Isiklikku

Ta on Peeter Zoova vend ja Katre Zoova onu. 184 cm, 86 kg. 
Abikaasa Malle Z., a-ni 1975 T i r u (14. I 1950), tuli 1972 sõudmises kaheksapaadil Eesti meistriks.
Eugène-François Vidocq

Eugène-François Vidocq (24. juuli 1775 Arras – 11. mai 1857 Pariis) oli prantsuse kurjategija, seikleja ja detektiiv.
Ta rajas Prantsuse kriminaalpolitsei Sûreté Nationale'i ning oli selle esimene direktor. Hiljem avas ta eradetektiivibüroo, mis oli tõenäoliselt maailma esimene. Teda peetakse tänapäevase kriminalistika ning Prantsusmaa politsei isaks ja esimeseks detektiiviks üldse.
Vidocqi elulugu inspireeris mitmeid kirjanikke, sealhulgas Victor Hugod ja Honoré de Balzaci.
Navigatsioonisild

Navigatsioonisild, ka kaptenisild või komandosild on laeval üldjuhul tekiehitises asuv hea väljavaatega ruum või konstruktsioon, millest laeva juhitakse.
Sild on saanud nimetuse algse ja tänini püsinud pardast pardasse ulatuva pika ja kitsa kuju järgi, silla tiivad ulatuvad tekiehitisest väljapoole. Varem oli sild lahtine ja rooliratas võis asuda selle keskosas väikeses kinnises roolimajas. Tänapäeva kaptenisildadel eraldi roolimaju ei ole. Mõnel teenistuslaeval on siiski kaks dubleerivat navigatsioonisilda – avatud sild tekiehitise katusel (kasutatakse peamiselt sadamas ja kitsuses sõidul) ja kinnine sild tekiehitise sees.
Laeva sõidus olles on sillas vahiohvitser ja talle abiks olev vahimadrus. Kriitilisemate manöövrite ajal on sillas kapten, kellele on abiks vahitüürimees. Lootsimispiirkonnas viibib sillas ka loots.
Eesti Semiootika Selts

Eesti Semiootika Selts (inglise keeles Estonian Semiotics Association) on 27. novembril 1998 asutatud eeskätt Eesti semiootikuid ühendav organisatsioon.
Selts on korraldanud igal aastal Eesti semiootika sügiskooli, mitmesuguseid seminare ja arutelusid.
Selts annab välja jätkukogumikku Acta Semiotica Estica.
Selts annab välja ka aastaauhinda "Semiootiline Jälg" möödunud kalendriaastal ilmunud parima semiootikateemalise kirjatöö eest.
2016. aasta seisuga oli Eesti Semiootika Seltsil 70 liiget. Seltsi juhatuse esimees oli kuni 2012. aastani Peeter Torop. 2012-2014 juhatas seltsi Katre Väli. Alates 2012. aastast juhatas seltsi Eva Lepik, aastast 2016 Katre Pärn.
2014. aastal kuulusid seltsi juhatusse äriregistri andmeil Peeter Torop, Maarja Vaikmaa, Rauno Saidla, Daniele Monticelli ja Eva Lepik. Seltsi aadress oli Jakobi 2-318, Tartu.
Refotograafia

Refotograafia ehk ülepildistamine kujutab endast fotode tegemise meetodit, kus üht objekti pildistatakse erinevatel ajahetkedel, luues „enne ja nüüd“ võrdluse. Sealjuures on oluline säilitada piltidel sama võttenurk, täpsuse huvides ka samad ilmastiku- ja valgusolud. Tähtis on võimalikult ligilähedaselt kopeerida algset fotot.

Refotograafia kasutamine

Refotograafia on keskkonna fotograafilise vaatlemise meetod, mille eesmärgiks on ajas toimunud muutuste näitlikustamine, aja mõju nähtavaks tegemine, mis toimub kasutades semiootilisi fenomene nagu sarnasus ja erinevus, äratundmine, kordus. 
Refotograafia sai populaarseks 1970tel aastatel, kui ameerika fotograaf Mark Klett võttis osa projektist Rephotographic Survey, mille käigus pildistati üle rohkem kui 100 vaadet Ühendriikide lääneosas, vanimad algupärased fotod pärinesid 1870test. Tehtud fotodest pandi kokku raamat „Second View, The Rephotographic Survey Project“. Klett külastas samu paiku oma meeskonnaga ka kolmandat korda aastatel 1997-2000 ja andis 2005. aastal välja raamatu „Third Views, Second Sights“. 
Lisaks kasutatakse refotograafiat ka teaduslikel eesmärkidel, kui on vaja välja tuua maastiku pikemaajalist muutust (näiteks erosioon või jõesängi kujunemine) - nähtused, mis muutuvad aeglaselt.

Refotograafia Eestis

1990ndatel pildistas Peeter Tooming kohti, mida oli üles võtnud pool sajandit varem Carl Sarap. Tema fotoraamatute sari „55 aastat hiljem“ on Eesti fotokunsti ajaloo seisukohalt väga oluline.

Refotograafia täna

Flickr keskkonda on 2008. aastal loodud mäluasutuste jaoks eraldi alajaotus „the Commons“, mille eesmärgiks on kaasata inimesi avalike fotokogude kirjeldamisesse. Lisaks on võimalik igaühel lisada sinna uus foto, mis on üles võetud vana foto asukohast, et jäädvustada ajas toimunud muutusi.
Refotograafia on koha leidnud ka rekreatiivses valdkonnas, näiteks korraldatakse huvilistele ülepildistamise retki, nn fotojahte, kus grupil tuleb ette antud aja jooksul üles leida fotol kujutatud paik ja siis seal uus pilt teha.
Kristen Schaal

Kristen Schaal (sündinud 24. jaanuaril 1978 Longmontis Colorados) on Ameerika Ühendriikide näitleja ja koomik.
Ta on hollandi ja saksa päritolu.
Pärast Northwesterni ülikooli lõpetamist läks ta New Yorki, et alustada koomikukarjääri. 2005. aastal sai ta tuntuks, kui ajakiri New York rääkis temast artiklis "The Ten Funniest New Yorkers You've Never Heard Of" ('kümme naljakaimat newyorklast, kellest sa kuulnud ei ole').
Stylianós Giannakópoulos

Rahvuskoondis

Kreeka rahvuskoondises mängis Giannakópoulos aastatel 1997–2008 kokku 77 mängu ja lõi 12 väravat.
Tema debüüt koondises oli 12. märtsil 1997 sõprusmängus Küprose jalgpallikoondise vastu, mis võideti 4:0. Esimese värava koondise kasuks lõi ta 5. veebruaril 1999, kui Belgia jalgpallikoondist võideti sõprusmängus 1:0. Esimest ja seni ainsat korda lõi ta Kreeka kasuks ühes mängus kaks väravat 10. märtsil 1999 sõprusmängus Horvaatia jalgpallikoondise vastu, mille Kreeka võitis 3:2. Veel on ta löönud kaks väravat Kasahstani ja Rumeenia jalgpallikoondise vastu, aga eri mängudes. Kõik kohtumised, milles Giannakopoulos on värava löönud, on lõppenud Kreeka võiduga, välja arvatud 4. septembril 2004 toimunud MM-valikmäng Albaania jalgpallikoondise vastu võõrsil, mille Kreeka 1:2 kaotas.
2004. aasta EM-valikturniiri alustas Kreeka kahe kaotusega, kuid võitis kõik ülejäänud mängud ja ka alagrupi. Sealjuures oli ülioluline Giannakópoulose löödud värav Hispaania jalgpallikoondise vastu Saragossas, mis jäigi mängu ainsaks. Finaalturniiril mängis ta kaasa 4 kohtumist 6-st, sealhulgas finaali. Ainsas kreeklaste kaotatud kohtumises (Venemaa jalgpallikoondise vastu) ta kaasa ei teinud. Kreeka tuli Euroopa meistriks, alistades finaalis 1:0 Portugali jalgpallikoondise.
2006. aasta MM-valikturniiril lõi Giannakópoulos 3 väravat, olles koos Angelos Charisteasega Kreeka resultatiivseim pallur, aga meeskond jäi valikgrupis Ukraina, Türgi ja Taani järel neljandale kohale ega pääsenud finaalturniirile.
2008. aasta EM-valikturniirile ei kvalifitseerunud Kreeka automaatselt, vaid pidi läbima valiktsükli. Kreeka võitis alagrupi kindlalt, saades viigi ja kaotuse kõrvale 10 võitu. Kuid finaalturniiril kaotas Kreeka kõik mängud alagrupis. Giannakópoulos mängis neis kolmes mängus üksnes 10 minutit keskmises ja 4 minutit viimases kohtumises.

Isiklikku

Stylianós Giannakópoulos on 172 cm pikk.
EURO 2004 – Kreeka rahvuskoondis
1 Nikopolídis • 2 Seitarídis • 3 Venetídis • 4 Dabízas • 5 Déllas • 6 Basinás • 7 Zagorákis • 8 Giannakópoulos • 9 Charistéas • 10 Tsiártas • 11 Nikolaḯdis • 12 Chalkiás • 13 Katergiannákis • 14 Fýssas • 15 Vrýzas • 16 Kafés • 17 Georgiádis • 18 Goúmas • 19 Kapsís • 20 Karagkoúnis • 21 Katsouránis • 22 Papadópoulos • 23 Lákis • treener Rehhagel
Heinrich Johann von Wrangell

Vabahärra Heinrich Johann von Wrangell (vene Гейнрих Иоган (Андрей Иванович) Врангель; 9. detsember 1736 – 23. mai 1813 Sompa) oli baltisaksa päritolu Venemaa sõjaväelane ja riigitegelane, Andja vabahärra. 
Ta oli kindralleitnant (1791), riiginõunik, Tallinna asehaldurkonna asekuberner 13. oktoobrist 1783 kuni 23. septembrini 1786, Tallinna asehaldur 23. oktoobrist 1786 kuni 28. novembrini 1796.
Talle kuulusid Virumaal Sõmeru, Sompa, Tärivere ja Uhe, ning Tartumaal Sangaste kihelkonna Väike-Puka mõis.
VSDTP II kongress

VSDTP II kongress oli Venemaa Sotsiaaldemokraatliku Töölispartei kongress, mis toimus 1903. aasta juulis ja augustis Brüsselis ja Londonis. Kongressil said revolutsioonilised marksistid, keda juhtis Vladimir Lenin, partei keskorgani valmisel häälteenamuse.
Weinböhla vald

Vallaosad

Weinböhla ja Neuer Anbau.
Roperbeķi mõis

Roperbeķi mõis (saksa keeles Roperbeck, varem Salsenhof, läti keeles Roperbeķu muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Volmari kreisis Umurga kihelkonnas. Mõisakompleks jääb tänapäeval Limbaži piirkonda ja Umurga valda Roperbeķi küla maadele.

Ajalugu

Aastal 1469 müüs Friedrich Krüdener 4500 marga eest George Uexküllilt Johann Salseni rajatud Salsenhofi nime kandva mõisa George Uexküllile. Aastal 1480 ostis Johann Uexküll Tillemann von Herzenradelt Kalnamuiža mõisa. Aastal 1496 jagasid Johanni pojad omandatud valdused kaheks, Kalnamuiža ja Roperbeķi mõisaks. Herzeradede valdusesse jäi veel üks tükk Umurga mõisast piiratud maad, mille päris aastal 1509 Nicolaus Uexküll. Aastal 1589 päris mõisa George Mengden. End ise pärijaks pidanud Heinrich Uexküll vaidlustas selle, kuid nõustus aastal 1619 3000 kuldna eest Mengdeneid mõisa õigusjärgseteks omanikeks pidama.  Aastal 1738 vahetas Carl Gustav von Mengden Katvari, Roperbeķi ja Kalnamuiža mõisad Boyedega Meeri mõisa vastu. Aastal 1750 vahetas vabahärra von Campenhausen selle kompleksi Liepa mõisa vastu. Aastaks 1775 omandas piirkonnas suured maavaldused, mille pärijaks oli tema kasupoeg Friedrich Reinhhold von Berg. Too müüs mõisa aastal 1779 21 000 taalri eest George Ludwig von Vegesackile, kes selle omakorda aastal 1803 25 000 taalri eest Adam Heinrich von Belowile müüs.
Aastal 1834 ostis mõisa 25 000 rubla eest Nicolai von Hartmann. See pani mõisa aastal 1852 37 000 rubla eest panti, ostis selle siis taas vabaks ja müüs aastal 1857 60 000 rubla eest maakohtunik Balthasar von Bergile. See müüs mõisa aastal 1860 100 000 rubla eest Theodor von Czarnockile. Too sattus aastaks 1864 rahalistesse raskustesse ja müüs mõisa 75 000 rubla eest paruness Pahlenile, kes siis mõisa 90 000 rubla eest selle rentnikule Georg Jannaule pantis. See loovutas oma lepingu Woldemar Kiparskyle, kellelt paruness siis mõisa pandilepingu lõppemisel välja ostis ja pärast talle 45 000 rubla eest tagasi müüs.

Mõisa suurus

Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 6 ja 3/4 adramaad, sellele allus  102 mees- ning 153 naishinge. Aastal 1641 oli Roperbeķi ja Kalnamuiža mõisade suurus 2 ja 1/2 adramaad. Aastal 1688 oli mõisade suurus 3 ja 1/2 adramaad, aastal 1734 oli adramaid 1 ja 1/4, aastal 1757 aga 6 ja 3/4. Aastal 1823 oli mõisade suurus 4 ja 1/3 adramaad. Aastal 1832 oli mõisadel adramaid 4 ja 1/5, aastal 1881 aga 3 ja 11/80, lisaks 5 ja 14/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses.

Karjamõisad

Mõisale kuulus aastal 1816 üks karjamõis: Maikendorf.