google/wiki40b huggingface dataset:
Słavamir Adamovič

Słavamir Adamovitš (valgevene keeles Славамір Генрыхавіч Адамовіч; sündinud 8. märtsil 1962 Unežma külas Arhangelski oblastis) on valgevene poeet ja ühiskonnategelane.
Ta sündis aastal 1962 Unežma külas Onega rajoonis Arhangelski oblastis. Kui ta oli väike, asusid ta vanemad ümber Budsłaŭsse Miadziełi rajooni Minski oblastisse. Budsłaŭs lõpetas ta aastal 1977 põhikooli, aastal 1979 lõpetas ta Sviris 17. kutsekooli. Seejärel töötas ta Kasahhi NSV-s ja Budsłaŭs. Aastatel 1980–1982 viibis ta ajateenistuses Nõukogude armees. Pärast ajateenistust töötas ta raudteel ja Kirovi-nimelises tööpingitehases Minskis. Aastal 1992 lõpetas ta Valgevene Riikliku Ülikooli filoloogiateaduskonna. Aastatel 1991–1995 töötas ta ajallehes "Настаўніцкая газета" (Õpetajate leht). Ta on aastast 1999 Valgevene Kirjanike Liidu liige.
Ta oli aastal 1993 partei BNF asutajaliige, aastal 1994 lõi ta paremradikaalse grupi "Parempoolne revanš". Samuti kuulus ta Õllesõprade Parteisse.
4. aprillist 1996 kuni 7. veebruarini 1997 oli ta vahi all, kuna novembris 1995 kirjutas ta luuletuse "Убей президента" (Tapa president). Teda süüdistati üleskutsetes riigikukutamiseks, poliitilise süsteemi muutmiseks, ebaseaduslikuks piiriületamiseks ja külmrelva ebaseaduslikuks kandmiseks. Aastal 1997 opositsiooni tänavamiitingute ajal õmbles ta endal suu avalikult kinni.
Aastal 2000 emigreerus ta USA-sse, ta töötas seal ehitajana. Aastal 2003 emigreerus ta Norrasse, kus palus poliitilist varjupaika (ta elas Bodøs). Mais 2009 andis ta dokumendid Rootsi Valgevene saatkonda, et saada dokumente tagasipöördumiseks Valgevenesse. Juulis 2009 oli ta tagasi Valgevenes.
Michael Gruber

Maailma karikavõistlustel

Michael Gruber osales 126 maailma karika etapil ja jõudis poodiumile kahel korral, millest ühe korral oli ta kolmas ja ühe korra teine.
Georg Friedrich Pöschmann

Elulugu

Georg Friedrich Pöschmann oli sakslane.
Lõpetas 1787 Naumburgi linnakooli, 1789 Leipzigi Ülikooli mag. phil. kraadiga. Töötas 1790–98 erinevatel ametikohtadel Saksamaal, tõlkis teaduskirjandust ning avaldas luulekogumiku. 1798–99 viibis Riias ja Moskvas. 1800–12 oli TÜ üldajaloo professor, 1803 ja 1809–10 ka filosoofiateaduskonna dekaan. TÜ taasavamisel 1802 esines ladinakeelse tervituskõnega. TÜ ainukese ajalooprofessorina luges nii üldajaloo kui ka Vene ajaloo üldkursusi ning erikursustena sissejuhatust ajalooteadusse ja riigiteadusse, samuti ajaloolise etnograafia kursust, õpetas ka ladina, saksa ja inglise keelt. Üliõpilaste eeskujuliku kasvatamise eest kinkis keiser Aleksander I talle briljantidega kaunistatud tubakakarbi. Õppetöö kõrval pidas arvukalt muid ameteid: oli TÜ raamatukogu esimese direktori J. K. S. Morgensterni abi-bibliotekaar, kellena etendas olulist osa raamatukogu komplekteerimisel praeguseni ajaloolist väärtust omava stat-alase kirj-ga, kuulus 1803 TÜ koolikomisjoni esimesse koosseisu, oli TÜ Üldise Õpetajate (Pedagoogika) Instituudi direktor ning professor. Paljude ametite tõttu jäi teaduslik produktsioon tagasihoidlikuks, tähtsaim töö (1802) käsitleb Õhtumaa kultuuri mõju Venemaale.
Tartu Ülikooli aumärk

Tartu Ülikooli aumärk on aastast 2003 Tartu Ülikooli välja antav tunnustus kas Tartu Ülikooli töötajatele nende suurepäraste töösaavutuste eest või teistele isikutele, kes on Tartu Ülikoolile osutanud suuri teeneid.
Lagaste raudteepeatus

Lagaste raudteepeatus oli raudteepeatus Ainaži–Valmiera–Smiltene raudteel Salatsi piirkonnas Heinaste vallas. Peatus asus Heinaste raudteejaamast 9,9 kilomeetri kaugusel.
Raudtee rajamisel aastal 1912 rajati sinna peatus, mis kandis algselt nime 10. versta platvorm. Peatus asus Volmari kreisi Salatsi kihelkonnas Vana-Salatsi mõisa maadel. Aastal 1918 sai peatus uueks nimeks Punčuri, juba järgmisel aastal aga Punguri. Lagaste nime hakkas raudteepeatus kandma aastal 1920. Raudteepeatus suleti seoses rongiliikluse lõpetamisega aastal 1977.
Maastikumaal

Maastikumaal ehk peisaaž on maaližanr, mis on keskendunud looduse kujutamisele. Maastikumaali viljeleja on maastikumaalija ehk peisažist.
Maastikumaali viljeldi juba antiigis, keskaja kunstis oli see maaliliik vähetähtis, kuid ärkas uuele elule taas renessansis. 17. sajandil hakati viljelema ideaalmaastike maalimist, mis koondas looduse kaunimaid elemente. Maastikumaal oli eriti armastud žanr romantismis. 19. sajandil pakkus maastikumaal jõulist konkurentsi ajaloomaalile ning impressionismi sünniga muutus aina levinumaks vabaõhumaal.
I Riigikogu valimised

I Riigikogu valimised toimusid 27.–29. novembril 1920. Tegemist oli esimeste põhiseaduslike valimistega (1920. aasta põhiseadus). Valimiste ajal kehtis kogu riigis sõjaseadus ja tasakaalustavaid kutsealaseid omavalitsusi, peale Advokatuuri ei tegutsenud. 18. jaanuaril 1921 tegi Riigikogu liige Johannes Allikso ettepaneku: "Riigikogu tunnistab, et Riigikogu valimised on sündinud sõjaseaduse ja kapitaali surve all, aga mitte vastavalt demokraatia põhimõttele ja otsustab seetõttu valimised tühjaks tunnistada." 
I Riigikogu oli ühekojaline. Parlamendi suuruseks oli 100 kohta. Valimistel oli 10 ringkonda, neis võis esitada erinevaid kandidaatide nimekirju. Nimekirjad võisid deklareerida ühtekuuluvust teiste ringkondade nimekirjadega, millisel juhul riigi tasandil liideti taoliste nimekirjade hääled lõpptulemuse arvestamiseks kokku. Kuna nimekirjade esitamine ringkondades oli vaba, võis üks erakond ühes ja samas ringkonnas esineda ka mitme nimekirjaga. Tulemuste saamiseks jagati kohad esmalt riigi tasemel d'Hondti süsteemi jagajate jada (1, 2, 3 jne.) abil - nii sai selgeks, milline erakond või blokk kokku kui palju mandaate saab. Edasi jagati sama süsteemiga erakonna või bloki saadud kohad tema enda erinevate nimekirjade vahel.

ALLIKAS

II Riigikogu valimised : 5.-7. mail 1923 = Élections au Parlement : en mai 1923  
Ilmunud Tallinn : Riigi Statistika Keskbüroo, 1923 (Tallinn : Tallinna Eesti Kirjastus-Ühisus ; Narva : M. Minis)
Asutava Kogu juhatuse teadaanne Riigikogu valimiste tagajärgede üle. RT 1920, 217/218
Peeter Novoseltsev

Peeter Novoseltsev (20. aprill 1960 Tartu – 7. veebruar 2015) oli eesti näitleja.
Lisaks veerand sajandit kestnud näitlemisele Vilde teatris on ta olnud ka kokk, laohoidja, kasvataja, ekspediitor, kooli näiteringi juht ja huvialajuht.
Majandustsükkel

Majandustsükliks nimetatakse majandusteaduses tegeliku kogutoodangu ehk tegeliku tasakaalu perioodilist kõikumist ümber potentsiaalse tootmismahu. Ühe majandustsükli jooksul läbib majandusaktiivsus tõusu- ja langusfaasi ja sama mustri kordumine tähistab uue tsükli algust. Ühte majandustsükli faasi võib nimetada ka konjunktuuriks.
Majandustsüklite uurimisega tehti algust juba 18. sajandi lõpul ja 19. sajandi esimesel poolel, mil majandusteaduse klassikalise koolkonna esindajad pöörasid põhilist tähelepanu kapitalistliku majandussüsteemi võimele iseeneslikult saavutada nõudluse ja pakkumise tasakaal ning seda säilitada. Sellest perioodist on teatakse ka Adam Smithi poolt formuleeritud nähtamatu käe teooria. Hiljem on majandusteadlased uurinud nii tsüklite kordumist ajas, nende kestust, tsüklite põhjusi, seda, milline peaks olema majanduspoliitika tsükli erinevais faasides jne.
Majandustsüklite klassifikatsioonid on aja jooksul muutunud, kuna tsüklite uurimiseks kasutatavaist meetodid ja uurimise eesmärgid muutuvad. Teoreetilises kirjanduses eristatakse majandustsükleid kõige sagedamini nende pikkuse ning neid esilekutsuvate algpõhjuste järgi. Lähtutakse näiteks sellest, kas antud riigi või piirkonna potentsiaalne majanduskasv tsükli jooksul muutub. Sellest lähtuvalt eristatakse lühi- ja pikaajalisi majandustsükleid. Pikaajaline majandustsükkel võib kesta kümneid aastaid ja lühiajalised tsüklid on seotud ajutise ja lühiajalise välis- ja/või sisemaisenõudluse muutumisega antud riigi toodangu järele. Lühiajalise majandustsükli läbimisel ei toimu sellist tootmissisendite ümberpaiknemist, lisandumist või vähenemist, mis põhjustaksid antud riigi või piirkonna potentsiaalse kasvutaseme muutumist.
Benedicamus Domino

Benedicamus Domino (ladina keeles 'õnnistagem Issandat') on lause, mis kõlab roomakatoliku kirikus officium'i lõpul ja mida lauluna kasutati varasematel aegadel missa lõpetusena (dismissio) "Ite, missa est" asemel nendes missades, kus ei laulda Gloria't (advendiajal, paastu jooksul  ja kannatusnädalal ja enamikul votiivmissadel). Lause laulavad vaimulikud ja tava kohaselt vastab kogudus sellele "Deo gratias" (ladina 'tänu olgu Jumalale').

Ajalugu ja liturgiline kasutus

Enne aastat 1000 oli see vormel rooma liturgias tundmatu. Vanim üleskirjutus sellest pärineb aastast 800 vana-gallia liturgiast. Umbes 12. sajandi paiku hakatakse paastu- ja advendiaja missadel "Ite, missa est"-vormelit järjekindlamalt asendama, samal ajal tekib alternatiivina "Requiescat in pace" (vastusega "Aamen") leinamissas. Keskajal ja varauusajal oli "Benedicamus domino" laialt levinud, nagu tunnistab säilinud käsikirjaline materjal.
20. sajandil paavstide Pius XII (1938–1958) ja Johannes XXIII (1958–1963) reformid kärpisid vormeli kasutust oluliselt. Siiski, katoliku kiriku traditsionalistide haru kasutab vormelit missa lõpetusena siiamaani. Samuti kasutavad kõik katoliku kirikud seda endiselt tunnipalvete teenistustel.

Muusika

Keskaegsed ühehäälsed Benedicamus Domino-viisid võib jagada kolme rühma: officium'i meloodiad, Ite, missa est-adaptatsioonid missal laulmiseks ja spetsiaalselt missa jaoks komponeeritud uued meloodiad. Analüüsides teksti ja muusika omavahelist suhet meloodiates, paistavad tunnipalvuste teenistuste viisid kõige rohkem ladina keele iseärasusi arvestavad ja kõige pealiskaudsemad on Ite-missa est-viiside adapatatsioonid. Tehniliselt kuulub dismissio missa muutumatusse osasse (ordinarium missae) ja sel on oma viis, kuigi lühike ja lihtne.
"Benedicamus Domino" kuulub missa nende lauluosade hulka, mida muusikaajaloos juba varakult sageli tropeeriti lisades uut teksti kahe sõna vahele, või kasutati polüfoonia arenedes selle meloodiat cantus firmus'ena organumis. St Martiali koolkonna ja Notre-Dame'i koolkonna muusikas oli Benedicamus tenorina tavaline, 12.–13. sajandi vahetusest pärit kogumik "Magnus Liber Organi" sisaldab tosinkond Benedicamus'e seadet. Codex Calixtinuses leiduv varaseim kolmehäälne kompositsioon "Congaudeant catholici" on samuti Benedicamus-troop.
Tänapäeval katoliku kirikus kasutatavad lauluraamatud annavad missa lõpetusvormeli jaoks enamikul juhtudel ette Kyrie-meloodia.
Mente & Manu (ajakiri)

Mente & Manu on Tallinna Tehnikaülikooli (TTÜ) ajakiri.
TTÜ oma väljaanne ilmub aastast 1949. Aastani 1989 kandis see nime Tallinna Polütehnik. 1989-2000 kandis nime Tehnikaülikool. Aastast 2000 kannab nime Mente & Manu.
Avo-Himm Looveer

Avo-Himm Looveer (16. august 1941 Järvamaa, Kodasema – 1. mai 2002 Tallinn) oli eesti arhitekt.

Elukäik

Avo-Himm Looveer sündis talunike Otto ja Salme Looveere peres, kus oli veel kolm venda: Vello, Ain ja Neeme.
1948. aastast alustas Looveer õpinguid Esna algkoolis, millele järgnes Päite algkool, Vaivara 7-klassiline Kool, Narva 2. Keskkool ja 1960. aastal lõpetas Tallinna Kaugõppe Keskkooli Kohtla-Järvel. 1960–1962 õppis teoreetilist füüsikat Tartu Riiklikus Ülikoolis, mille järel töötas Siberi suurehitusel. 1963. aastal asutus Looveer Eesti Riiklikku Kunstiinstituuti arhitektuuri erialale, kuid samal aastal asus teenima sundaega Nõukogude armees endisel Preisimaal. Looveer lõpetas ERKI 1971. aastal arhitektidiplomiga.

Tallinna kool

Tallinna kooli või Tallinna kümne nime all tuntakse arhitektide rühmitust, mis tegutses 1970.–1980. aastatel ja mille liikmeks oli ka Looveer. Rühmituse alguseks loetakse 1972. aastat kui avalikustati manifest "Uue arhitektuuri näituse programm", mille koostasid Tiit Kaljundi, Vilen Künnapu, Leonhard Lapin, Avo-Himm Looveer ja Ülevi Eljand. Lisaks arhitektuuri ümbermõtestamisele tegeles rühmitus filmide, joonistuste ja slaidiprogrammidega, kasutades kaasaegset kunsti keskkonna organiseerimise vahendina ning rakendas seda arhitektuuriinstitutsiooni kriitikas. Tallinna kool tegeles küsimustega nagu kes on arhitekt, mis on arhitektuur ja milline on selle sotsiaalne roll.
Tallinna koolile oli omane kunstiharrastus, mis viis nii mõnedki arhitektid kunstnikuteele. Looveerilt on Tallinna kooli aegadest palju akvarellmaale. Näiteks "Teerada Pariisist Tallinna" (1982) ja "Augustitorm arhitektuuris" (1982).

Looming

Lisaks järgnevas loetelus leitavatele töödele kuulub Looveere tööde nimekirja hulk planeerimisprojekte ajavahemikust 1971–2002. Nende hulgas näiteks Põlva keskasula (1972), Tallinna Kopli ja Tööstuse tänava kvartali planeering ja hoonestuseskiis (1981) jt.

Isiklikku

Looveere abikaasa on arhitekt Kristin-Mari Looveer. Nende lapsed on arhitekt Triinu-Liis Looveer ja arhitekt Jaak Adam Looveer.
Kromatofoor

Kromatofooride tüübid

Sõltuvalt pigmendist, mida kromatofoor kannab valges valguses, eristatakse ksantofoore (kollane pigment), melanofoore (must pigment), erütrofoore (punane pigment), leukofoore (valge pigment), tsüanofoore (sinine pigment) jne.
Eesti Sõjamees

Eesti Sõjamees (alapealkirjaga Eesti Sõjaväeosade Häälekandja) oli Tallinnas 1917. aasta maist kuni 1918. aasta jaanuarini ilmunud ajaleht.
Ajalehe väljaandjateks olid: Tallinna Eesti sõjaväelaste büroo 1917 nr. 1-3; Eesti sõjaväelaste keskbüroo 1917 nr. 4-6, Eesti sõjaväelaste ülemkomitee 1917 nr. 7 - 1918.
Vastutavad toimetajad olid: J. Juhtund 1917 nr. 1-12; Karl Kider 1917 nr. 14-50, H. Maasik 1917 nr. 51 - 1918.
Ajakiri ilmus kaks korda nädalas.
Eleegia

Antiikkirjandus

Eleegia on üks antiiklüürika kolmest põhivormist.
Eleegia eripäraks on värsiehitus, heksameetri korrapärane vaheldumine pentameetriga, mille tulemusena kujuneb kahest värsist salm: eleegiline distihhon (eleegiline kaksikvärss).
Kreekas tunti ainult kaebe- ja leinaeleegiat, mida viljelesid näiteks Tyrtaios, Archilochos ja Solon. Rooma kirjanikest kirjutas kaebeeleegiaid üksnes Ovidius ("Kurvad laulud", "Kirjad Musta mere äärest").

Armueleegiad

Aastail 40-0 eKr viljeldi Roomas uut, lühiajaliseks kujunenud luuležanri: armueleegiaid, mida Kreekas ei tuntud.
Armueleegiate autoritest on tuntud Cornelius Gallus, Propertius, Tibullus ja Ovidius. Tähelepanuväärne on ka anonüümne tekstikogu Corpus Tibullianium, kus leidub ka Sulpicia, 6 luuletusega ainus teadaolev Rooma naisautor.
Erinevalt epigrammist ei ole armueleegia kunagi obstsöönne, vaid pigem erootiline.
Armastust käsitletakse eleegilises luules püsiseisundina (foedus aeternum), mis sarnaneb orjusele (servitium amoris) ja mis eluviisina on eleegiku igapäevategevus (militia amoris, armuvõitlus). Reaalsuses erines eleegikute elu sellest kardinaalselt.
Rooma armueleegia sotsiaalsete tekkepõhjustena on toodud naiste juriidilist emantsipatsiooni 1. sajandis eKr, hetääri kui uue naisetüübi jõudmist Rooma, kus ülikutel kujunesid nendega abielulaadsed püsisuhted, ning suure hulga noormeeste tagasitõmbumist poliitilisest elust protestina keisririigi tõttu. Armueleegia kui žanri kadu langes kokku Augustuse abieluseaduste kehtestamisega.

Tänapäeval

Eleegia on tänapäeval lüürikažanr, mis tähendab nukrat ja leinameeleolulist luuletust.
Maailmakirjandusest üks kuulsamaid Rainer Maria Rilke "Duino eleegia".
Eesti kirjanduses on parimad eleegiad Anna Haava "Ööbiku surm", Karl Eduard Söödi "Metsateel" ja Gustav Suitsu "Ühele lapsele".

Teistes kunstiliikides

Eleegia sõna laiemas tähenduses on kasutusel ka muusikateoste (eesti näited: Eduard Tubin – "Eleegia", Vennaskond – "Eleegia") ja kujutava kunsti teoste (Oskar Kallis – "Eleegia" (1915, pastell, Tartu Kunstimuuseum)) kohta.
Silmitsen taevast ja mõtteid mõlgutan

"Silmitsen taevast ja mõtteid mõlgutan" (ukraina keeles "Дивлюся на небо та й думку гадаю") on ukraina luuletaja Mõhhailo Petrenko luuletus 1841. aastast. Valdavalt on see tuntud lauluna, mille viisi kirjutas Ljudmõla Aleksandrova.
Petrenko tekstist on liikvel erinevad versioonid 1841. ja 1848. aastast. 1876. aastal avaldas Lvivi ajaleht Pravda luuletuse kolmanda versiooni ekslikult Tarass Ševtšenko nime all. Tekstist on ilmunud tõlked enam kui 20 keeles.
Lauluna salvestati "Silmitsen taevast ja mõtteid mõlgutan" esmakordselt 1903. aastal. Teiste seas on seda esitanud Anatoli Solovjanenko, Ivan Kozlovski, Borõss Gmõrja ja Muslim Magomajev.
Ukraina kosmoseinseneri Sergei Koroljovi ühe lemmiklauluna oli "Silmitsen taevast..." ka üks kahest esimesest kosmoses lauldud laulust, mida laulsid 12. augustil 1962 Nõukogude kosmoselaeval Vostok-4 ukraina kosmonaut Pavlo Popovõtš ja tšuvaši kosmonaut Adrian Nikolajev. 2017. aastast tähistatakse seepärast just 12. augustil ukraina laulu päeva.
Eestis on laulu esitanud näiteks 2014. aasta Saaremaa ooperipäevade raames 26. juulil Kuressaare Laurentiuse kirikus Estonia ooperiteatri ukraina päritolu laulja Pavlo Balakin
Zahhar Prilepin

Zahhar Prilepin (õieti Jevgeni Nikolajevitš Prilepin; vene keeles Захар Николаевич Прилепин; sündinud 7. juulil 1975 Rjazani oblastis Skopini rajoonis) on vene kirjanik, publitsist ja poliitik, Natsionaalbolševistliku Partei liige.
Prilepin sündis õpetaja ja meditsiiniõe peres. Ta lõpetas Nižni Novgorodi Riikliku Ülikooli ja avaliku poliitika kooli. Töötas juhutöölise ja turvamehena, seejärel osales 1996 ja 1999 OMONi üksuse komandörina Tšetšeenia sõjas ja Dagestanis.
Esimesed teosed avaldas ta 2003 ajalehes Den Literaturõ. Seejärel avaldas ta artikleid ja muid teoseid umbes 13 varjunime all paljudes väljaannetes, sealhulgas  ajalehtedes Literaturnaja Gazeta, Limonka, Na Kraju, Generalnaja Linija ning ajakirjad Sever, Družba Narodov, Roman-gazeta, Novõi Mir, Snob, Russki Pioner" ja "Russkaja Žizn". Ta oli Nižni Novgorodi natsionaalbolševike ajalehe Narodnõi Nabljudatel peatoimetaja.
Prilepin toetas koalitsiooni "Teine Venemaa" ja osales 24. märtsil 2007 Nižni Novgorodis toimunud mittenõustujate marsi organiseerimises.
Samal aastal sai Prilepinist rahvuslik-demokraatliku liikumise Rahvas kaasasutaja. 23. ja 24. juunil 2007 toimus Moskvas selle asutamiskonverents. Liikumise kaasesimeesteks valiti Sergei Guljajev, Aleksei Navalnõi ja Prilepin. Edaspidi kerkis päevakorda "Rahva" ja "Teise Venemaa" ühinemine, mis aga ei teostunud.
10. märtsil 2010 hakati koguma allkirju üleskutsele "Putin peab lahkuma", millele on alla kirjutanud kümned tuhanded inimesed. Prilepin kirjutas sellele alla juba esimesel päeval, üldjärjekorras 17.-na. Selle kohta avaldati juba 16. märtsil intervjuu, milles ta rääkis: "Putin on süsteem ja muuta on tarvis kogu süsteemi. Vajalik on avatud poliitiline ruum. Eelkõige on tarvis maa välja tuua poliitilise hangumise olukorrast. Selleks on vajalikud vaba parlamenti ja arutelu ning sõltumatu ajakirjandus."
2014. aasta Krimmi kriisi järel mõtestas Prilepin oma suhtumise Venemaa võimudesse ümber, kuulutades oktoobrikuus antud intervjuus, et on sõlminud võimuga vaherahu, sest ühel või teisel moel toimub Venemaal nii ehk naa just see, millest ta on üheksakümnendatest saadik kirjutanud. Ühtlasi on ta toetanud aktiivselt Ida-Ukraina separatiste, organiseerides vahendite kogumist humanitaarabi saatmiseks tsiviilelanikele, ent ka võitlejate varustamiseks sõjamoonaga. 2015. aasta detsembrist on ta Donetski Rahvavabariigi juhi Oleksandr Zahhartšenko nõunik.
2016. aasta sügisel oli Prilepin kutsutud esinema Krakówis toimuvale Conradi kirjandusfestivalile, mille üheks teemaks oli natsionalism kui kollektiivset kujutlusvõimet mõjutav tegur, kuid korraldajad tühistasid kutse pärast ukraina kirjanike avaldust, milles Prilepini osalemist võrreldi esinemiskutse saatmisega Anders Breivikile.
Prilepin on abielus. Tal on 4 last.
Logo

Logo on graafiline element, mis üheselt üritab aidata samasta mingi ettevõtte, toote, teenuse, asutuse, organisatsiooni või ürituse, et avalikkuse ees eristada logo omanikku teistest.
Sirje Tamul

Organisatsiooniline tegevus

Sirje Tamul on Teadusfilosoofia ja Teadusajaloo Eesti Ühenduse liige, juhatuse liige ja Tartu osakonna teadussekretär.
Maalasti

Ajalugu

Inimasustusest on piirkonnas kindlaid andmeid nooremast kiviajast (IV-II aastatuhat eKr). Tol ajal elasid praegusest palju suurema Võrtsjärve põhjarannikul muistsed kalastajad ja kütid. Kalapüük etendas majanduses peamist osa, jõeorud ja järvekaldad olid põhiliseks söödamaaks ka kütitavatele loomadele (põder, tarvas, metssiga, kobras). Arheoloogilistest leidudest on piirkonnas välja tulnud kivikirveid, kivitalbu, luust õngekonkse ja ahinguotsi, kui ka muistseist uskumustest ja maagilistest kunstiharrastustest pajatavaid esemeid. Küla põldudelt on leitud kindlaid jälgi neoliitlikumi aegsest tegevusest( tulekivist nukleused, kõõvitsad), samuti haruldasi juhuleide pronksiajast( pronkskirves ja tutulus), mida saab näha Viljandi muuseumi püsiekspositsioonis. Pronksiajal muutus peamiseks elatusalaks karjakasvatus, samal ajal arenes algeline põlluharimine. Asustus kandus ümber kõrgematele kohtadele. Veest välja ulatusid üksikud kuivemad saared ja künkad. Tänapäevalgi esineb piirkonnas muistseid kohanimesid nagu Lauasaare, Ojasaare, Karusaare, Suursaare, Tohossaare, Kaosaare, Rehessaare jt.  Teise aastatuhande algul pKr algas koondumine maakondadeks, juhituna vanemast. Henriku kroonika andmetel asus Maalasti küla muinaskihelkonna Nurmekunna (saksa keeles Nurmegunde) haldusalal. Ka rauaajast on külast leitud mitmeid arheoloogilisi leide, samuti on tõendeid rauasulatusega tegelemisest. On tõonäoline, et mööda Navesti jõge olid tihedad kontaktid toonase Sakala muinasmaakonna keskuse Lõhaverega. 
Vahetult enne Põhjasõda asustati Liivimaa kuninga hertsog Magnuse käsul sõdadest ja haigustest inimtühjaks jäänud piirkonna küladesse uusi elanikke, peamiselt Venemaalt ja Soomest. Aastal 1670 läks küla Kõo mõisa (saksa keeles Wolmarshof) valdusesse. Tollal kuulus mõis Wolmar von Wrangellile, kellelt pärineb ka mõisa saksakeelne nimi. Pärast Põhjasõda oli Kõo riigimõis.  
Lätis riiklikus arhiivis asuva 16saj Vana-Liivimaa adramaade revisionis mainitakse küla 1630 aasta vakuste loetelus.  Elanike kohta  leiab esmaseid kirjalikke andmeid  Saaga Pilistvere 1685. aasta sünnimeetrikast.
Maalasti küla on märgitud Pärnu kreisi lääni valduste loetelus 1681. aastal.

Küla nime päritolu

Kreutzwaldi Kalevipoja-muistendeil põhinev regilaul pajatab: 
Nurjatumad vanad sortsid 
Kurja sunnil kolmekesi 
Kalevi peale pakitavad
Vanast võetud vaenuviisil.
Vana tüli mässamisel
Hüüdnud Kalev kangeid mehi Mallast. 
Tulid abiks vaenulla ja võitlusella
Vaenumehi vemmeldades,
Sortsi poegasid sugedes
Kered neil kuumaks küdeje.
Palju on kõneainet pakkunud küla nime "Maalasti", algupäraselt "Mallast", ka "Mallas", "Mallt" päritolu. Ühe oletuse järgi kasvas külas hulgaliselt humalat (ladina keeles Humulus lupulus), mille järgi algupärane Maalasti küla arvatavalt soome juurtega kogukonnalt oma nime on saanud. Sõna mallas tähendab soome keeles humalat.
Daniel Meijel

Daniel Meijel (sündinud 26. detsembril 1974) on Eesti jalgpallitreener.
Aastatel 2011–2014 oli ta klubi JK Tallinna Kalev abitreener. Ühtlasi on ta aastast 2011 klubi JK Tallinna Kalev II peatreener.
Notropis telescopus

Levila

Nad elavad peamiselt magedas vees Põhja-Ameerikas: Virginia, Põhja-Carolina, Kentucky, Tennessee, Georgia ja Alabama, aga ka Missouri ja Arkansase veekogudes (Ameerika Ühendriigid).
Kossuthi maakond

Ajalugu

Maakond moodustati 15. jaanuaril 1851. See sai nime ungari vabadusvõitleja Lajos Kossuthi järgi.
Ökoloogiline seljakott

Ökoloogiline seljakott (inglise ecological rucksack, environmental rucksack) on kujundlik termin, mille all mõistetakse "nähtamatut" materjalikulu, mis kulub mingi toote tegemiseks või teenuse osutamiseks. Ökoloogiline seljakott saadakse, kui lahutatakse kogu olelusringi kestel tarbitud materjalist toote tegelik mass.
Eri materjalide tootmise ökoloogiline seljakott on erinev. Näiteks ühe tonni vase tootmise ökoloogiline seljakott on 140 tonni, mis tuleneb peamiselt vasemaagi väikesest vase sisaldusest (0,7%). Toodetud raual on vastav näitaja aga palju väiksem, sest rauamaagi sisaldus on keskmiselt 50–60%. Ökoloogiline seljakott sõltub ka teistest teguritest, näiteks kasutatavast vee hulgast.