Järvamaa

Nimi

Järvamaa nime algupära nähakse sõnas "järv". Nime varased üleskirjutused Henriku Liivimaa kroonikas esinevad kujul Gerwa, Gerwen, Gerwia, kuna alamsaksa ortograafia tingib eesvokaali ees oleva j-i asendamise g-ga ja tähestikus puuduva ä märkimise e-na. Järvamaa nime näilist sobimatust maakonna järvede-vähesusega seletab Enn Tarvel kunagiste teistsuguste loodusolude ja sõna "järv" algkuju erineva tähendusega. Tuhandeid aastaid tagasi oli Järvamaal rohkesti soid, lodusid ja padusid. Tarveli hinnangul on "järv" laen liigniiskeid alasid tähistavast balti sõnast jaura (jaura→jarva→järva), samal ajal kui järvi võidi kunagi märkida hoopis sõnaga "vesi". Nime tekkeajaks pakub ta lingvistilistel ja maastikulistel põhjustel välja venekirveste kultuuri (ja baltlaste) Baltikumi levimise aja umbes 3000–4000 aastat tagasi.

Ajalugu

Arheoloogiliste leidude põhjal oli muinasaja lõpu Järvamaa ala lähedane Ranniku-Eesti kultuurialale. Maakonnas oli 13. sajandi alguses palju põlispõlde ja suhteliselt tihe asustus, mida näitab Taani hindamisraamatu teade seal olnud 2000 adramaa kohta. Järvamaa piirnes kirdes Virumaaga, läänes Harjumaaga, edelas Alempoisiga, lõunas Nurmekunna ja Mõhuga ning kagus Vaigaga.
Järvamaal oli 13. sajandi alguses Taani hindamisraamatu andmetel kolm muinaskihelkonda. On arvatud, et üks neist paiknes maakonna lääneosas hilisemate Peetri, Anna ja osalt Paide kirikukihelkonna alal, keskusega Henriku Liivimaa kroonikas korduvalt mainitud külas nimega Carethen ehk Kareda (tõenäoliselt Suur-Kareda). Kroonikast nähtub, et sinna jooksid kokku teed kogu maakonnast ja tegu oli kandva kihelkonnaga kogu maakonna ulatuses. Teist kihelkonda on arvatud paiknevat hilisemate Järva-Jaani ja Koeru kirikukihelkondade alal maakonna idaosas, kolmandat Järvamaa põhjaosas hilisemate Ambla ja Järva-Madise kirikukihelkondade territooriumil. Henriku kroonika kohaselt kutsuti üht Virumaaga külgnevat kihelkonda Loppegunde. Paul Johanseni arvates, kes tõlgendas nime "Lõpekonnana", viitas see Järvamaa idaosas (Järva-Jaani ja Koeru alal) olnud kihelkonnale.
Alternatiivse kihelkondadeks jagunemise on esitanud Enn Tarvel. Lähtudes seisukohast, et kihelkonnad said tavaliselt nime mõne küla järgi, seostab ta Loppegunde muinaskihelkonna Amblas asunud külaga Leppes (tänapäeval Läpi) ja mõisaga Leppede (hiljem Lehtse) ning arvab, et Loppegunde hõlmas Ambla ja Koeru kirikukihelkondade territooriumi. Johanseni tõlgendust Loppegunde="Lõpekonna" nimetab ta seejuures "kvaasietümoloogiliseks nimeseletuseks", millel teaduslikkusele pretendeerivates kirjutistes ei tohiks kohta olla. Ülejäänud kahe muinaskihelkonna tuumikala ühtis Tarveli hinnangul vastavalt hilisemate Peetri ja Koeru kirikukihelkondadega.
Kristjan Oad on oletanud, et Kareda ülikute võimu alla kuulus lisaks oma kihelkonnale ka põhjapoolne kihelkond (Loppegunde), kuna pärast Karedal ristiusu vastuvõtmisega nõustumist enam Loppegunde ristimiseks uut lepingut ei sõlmitud. Järvamaa läänepoolse kihelkonna paigutab ta aga Harjumaa Loone ülikute võimualasse, lähtudes sellest, et osa järvalasi käis Taani vastu võitlemas ja nende lähim Taani suhtes vaenulikkust üles näidanud keskus oli Loonel.
Muinasaja lõpu Järvamaalt on teada suhteliselt vähe linnuseid. Ainus kindlamalt nooremasse rauaaega dateeritud linnus asus maakonna põhjaosas Jänedal. Rahvatraditsioonis on linnamägedeks peetud veel teisigi kohti, kuid märke linnuste olemasolust neilt leitud ei ole. Samas on neid ka vähe arheoloogiliselt uuritud.
Järvamaa alistus 1218 Riia piiskopile, langes 1220 taanlaste kätte, allus 1227 Mõõgavendade ordule ja läks 1228 Stensby lepingu alusel Liivi ordu kätte. 1265 ehitati Järvamaa ja muistse Alempoisi piirialale Paide ordulinnus. Mõisamajandus arenes aeglaselt, feodaalrent oli suhteliselt väike ja talupoegade arv suurem kui mujal Eestis. 
1561 alistus Järvamaa Rootsile. Liivi sõjas sai maakond rängalt kannatada. Rootsi valitsemisajal, aastast 1584, kui moodustati Eestimaa kubermang, sai Järvamaast selle üks maakond. Maakonnalinn oli Paide. 1805 ja 1858 toimusid siin talurahvarahutused, 1860. aastail levis ümberasumisliikumine. Talude hulgaline päriseksostmine algas 1880. aastatel, seega varem kui mujal Põhja-Eestis. 
Pärast Veebruarirevolutsiooni Venemaal, määrati Järva maakonna komissariks Aleksander Veiler ning valiti ka Järvamaa Maakonnanõukogu, mille liikmeiks said Johannes Kreideberg, Alfred Kleitzmann, Elsa Tamberg, Jaan Kuudeviita, Tõnis Käsebier, Johannes Pahlberg, Jüri Söödor, Kustas Kotsar, Mihkel Kask, Jakob Sõnajalg ja Richard Janson.
28. veebruaril 1918 toimus Saksa vägede ja punakaartlaste vahel Orina lahing.