google/wiki40b huggingface dataset:
Peter Clift

Teadustöö

Clift on tuntud kui geoloog, kes kasutab maapinna struktuuriajaloo tundmaõppimiseks geofüüsilisi, geokeemilisi ja traditsioonilisi geoloogilisi meetodeid. Ta on pühendanud suure osa oma elust Aasia mussoontuulte ning Himaalaja mäestiku ja Tiibeti lavamaa omavaheliste mõjutuste avastamisele. Mees on uurinud põhjalikult Induse jõe evolutsiooni ning on hinnanud viimase vanuseks 45 miljonit aastat. Tema arvates koondas Indus umbes 5 miljonit aastat tagasi, kõik neli Punjabi regiooni suurimat jõge voolama enda jõesängi. Varem olevat Chenab, Ravi, Sutlej ja Jellum voolanud ida suunas paikneva Gangese sängi, mitte läänes asuvasse Indusesse. Tänapäeval uurib ta Lõuna-Aasia jõgede vooluteekonna muutusi ning nende võimalikke mõjutusi iidsetele tsivilisatsioonidele. Clift on kontrollimas hüpoteesi, väitmaks, et Sarasvati jõgi voolas varem Chandigarhi regioonist Punjabi, kuid rauges umbes 4000 aastat tagasi nõrgenevate mussoontuulte tõttu.
Vierendeeli sild

Vierendeeli sild on sild, mille peakandjaks on Vierendeeli sõrestik.
Arthur Vierendeeli järgi nime saanud sillatüüpi on ehitatud peamiselt väljaspool Belgiat, sest selliste sildade metallikulu on suur ja nende inseneriarvutused enne arvutite kasutuselevõttu olid tülikad. Sellegipoolest neid ehitati ka Belgias, vahel olid sellise tarinduse valiku põhjuseks esteetilisted kaalutlused.
Esimene sild, mis Vierendeeli projekti järgi ehitati, oli 1902. aastal Avelgemi rajatud 42-meetrise sildeavaga Waterhoeki sild üle Schelde jõe. Sild sai kannatada mõlemas maailmasõjas. 1947. aastal võeti vastu otsus sild taastada kaarsillana.
Hilisemal ajal tema kavandatud sildadest on paljud säilinud ja rekonstrueeritud, sealhulgas tänaseni kasutusel olevad raudteesillad: 1922. aastal Ida-Flandrias ehitatud Grammene ja 1942. aastal Brüsselisse rajatud Laekeni raudteesild.
Hiljem on Vierendeeli sildu projekteerinud ka omal ajal tema käe all Leuveni katoliiklikus ülikoolis õppinud insenerid.

Väljaspool Belgiat

Vierendeeli sildu on ehitatud mitmes välisriigis: Saksamaal, Hispaanias, Suurbritannias, Prantsusmaal, Jaapanis, Kongo DV-s ja USA-s.
Los Angelese eeslinnas Glendale'is rajati 1937. aastal kolm üheavalist 29-meetrise sildega Vierendeeli silda.
1997. aastal avati kahekorruseline 750 meetri pikkune Kap Shui Muni sild Hongkongis. Tarinduselt vantsild, kuid alumise korruse, mis on mõeldud nii auto- kui ka rööbastranspordile, tarinduses kasutati Vierendeeli sõrestiku lahendust.
Läänemeresoome keelte lõunarühm

Läänemeresoome keelte lõunarühm on sarnaste erijoontega läänemeresoome keelte grupp.

Keeled ja murded

Läänemeresoome lõunarühma tuumikusse kuuluvaks on traditsiooniliselt peetud eesti (nii lõunaeesti kui põhjaeesti) ja liivi keelt ning nende eellasi muistsete hõimukeelte näol (põhjaeesti hõimumurre, lõunaeesti hõimumurre, Liivi lahe murre). Tavaliselt arvatakse lõunarühma ka vadja keel. Murrete tasandil on määratlemine ebaselgem. Ühest küljest on sarnasusi lõunarühmale täheldatud ka soome keele edelamurdes (osutavad kontaktidele eesti keelealaga) ja isuri keeles (on peetud vadja mõjuks), teisalt on mitmeid lõuna-läänemeresoome keeltele mitteomaseid tunnuseid eesti kirderanniku murderühmal (seda on seletatud kas ranna- ja kirdemurde põlvnemisega teistest hõimukeeltest, arhailisusega või hiliste soome jm keelekontaktide mõjuga) ja pärisvadja murretest eristuval Kukkuzi murdel.

Päritolu

Uurijatel pole täielikku üksmeelt selles, milline on lõunarühma keelte sarnasuste päritolu. Need ilmnevad nii häälikusüsteemis, grammatikas kui ka sõnavaras ja on väga vanad. Osa uurijaid on oletanud ühise lõuna-läänemeresoome algmurde olemasolu, mitmed häälikuajaloo uurimused toetavad aga pigem vaadet, et tegemist on varakult eristunud hõimumurrete sekundaarsete kontaktide tulemusel (kuigi neil on ka primaarseid ühisjooni) tekkinud keelerühmaga. Lõunarühm moodustab vana keeleliidu, mille sarnased häälikujooned pole alati ühisuuendused või nende mõjul tekkinud arengud, vaid on võinud levida ka sekundaarselt ühest keelest teise. On peetud võimalikuks, et mitmed ühisjooned tekkisid uuendustena hõimukeelte piirialadel.
Lõunarühma erijoonte kujunemises on tõenäoliseks peetud Balti areaalis kõneldud teistelgi keelte (ennekõike balti, germaani ja slaavi keelte) rolli. Oma mõju võis olla ka hüpoteetilisel tänaseks kadunud soome-ugri keelel, mis seletaks soome-ugri keeltele loomuomaseid, kuid läänemeresoome kontekstis erandlikke jooni – näiteks on läänemeresoome lõunarühmal nii saami kui mordva keeltega rohkem prosoodilisi ühisjooni, kui on läänemeresoome keelte põhjarühmal nende keeltega.
Malle Agabuš

Malle Jamieson-Agabuš (ka Malle Agabus, neiupõlvenimega Malle Valg, 1970–1975 Malle Lorents; 9. september 1948 Tallinn – 14. aprill 2012 Laguna Niguel, California, USA) oli eesti sisearhitekt ja mööblidisainer.

Elulugu

Malle Agabuš lõpetas 1967. aastal Tallinna 2. Keskkooli ja 1973. aastal Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi ruumi- ja mööblikujunduse erialal, kus tema diplomitööks oli tivoli-tüüpi lõbustuspark "Mängumaastikud" (juhendaja Leila Pärtelpoeg). Hiljem osales ta erialases täiendõppes Budapestis (Ungaris) ja Göteborgis (Rootsis).
Aastail 1973–1977 töötas Agabuš mööblitootmiskoondises Standard, 1977–1982 tootmiskoondises Kooperaator ja 1988–1989 projekteerimisettevõtte Tsentrosojuzprojekt Tallinna filiaalis. 1976. aastast tegutses ta üldkompositsiooni õppejõuna Eesti NSV Riiklikus Kunstiinstituudis (hilisemas Tallinna Kunstiülikoolis ja Eesti Kunstiakadeemias), kus oli 1990. aastast dotsent. Õppejõuna lõi ta aastail 1994–1996 sidemed Eesti ja Rootsi üliõpilaste vahel. Samuti tutvustas ta Eesti üliõpilaste töid videote abil. Ta osales Kaljo Põllu ekspeditsioonil Karjalas ning korraldas 1995. aastal puutöötoa Käsmus.
Malle Agabuši kujundatud interjööride seas olid galerii Molen (1991), Mardi matkabüroo, Nissani keskus ja Tipp TV fuajee (1994), Estonia kontserdisaal (1997), Vanemuise kontserdimaja Tartus (1998) ja Tallinna Keskraamatukogu (OÜ Stuudio-R Sisekujundusbüroo, 2000–2002), samuti Deco Galerii, puuetega laste arenduskeskus Mustamäel, Honda autokeskus ja Tammsaare majamuuseum Tallinnas. Ta kujundas ka näitusi ("Aeg ja koht" 1986, "ACTA '87" 1987, Eesti Tarbekunsti- ja Disainimuuseumis "Eesti nahkehistöö" 1989 ja "1960. aastate tarbekunst" 1991, metallikunstinäitus "Tehnika ja traditsioon" 1999), kavandas sarimööblit (diivan "Eva" 1974, mida kunstikriitik Karin Paulus on nimetanud "nõukogude mugavuse sümboliks", tool "Pluss" 1979, laud "Tre", valgusti "Honda", komplekt laudu "Uni", tool "P-Z" jt) ning postmodernistlikku unikaalmööblit. 1973. aastast osales Agabuš näitustel, teiste seas koos Mari Aakre, Urve Küttneri, Ülle Raadiku, Ivi-Els Schneiderija Evi Tihemetsaga.
Agabuši loomingut leidub Eesti Arhitektuurimuuseumi ning Eesti Tarbekunsti- ja Disainimuuseumi kogudes.

Ühiskondlik tegevus

1980. aastast kuulus Malle Agabuš Eesti Kunstnike Liitu, 1990. aastast Eesti Disainerite Liitu ning 1990. aastal sai temast ka Eesti Sisearhitektide Liidu asutajaliige.
Malle Agabuš oli Isamaaliidu liige, kuuludes 2001. aastal ka selle juhatusse ning kandideerides 1999. aastal riigikogu valimistel Isamaaliidu nimekirjas valimisringkonnas nr 3 (Tallinna Mustamäe ja Nõmme linnaosas) 9.
kohal ja kohalikel valimistel Isamaaliidu nimekirjas valimisringkonnas nr 5 (Mustamäel) 4. kohal. 1999. aastal määras Tallinna linnavolikogu ta Mustamäe linnaosa halduskogu liikmeks.

Isiklikku

2001. aastal USA-d külastades jäigi Malle Jamieson-Agabuš elama California osariiki, kuid külastas seejärel korduvalt ka Eestit. Tema esimene abikaasa oli hilisem raudteeameti peadirektor ja riigikontrolli kontrolör Raivo Agabuš (1950–2006). Nende poeg on arhitekt Mattias Agabus. Teine abielu oli USA-s.
Leif Kalev

Leif Kalev (sündinud 28. juulil 1976) on eesti sotsioloog ja politoloog ning riigiametnik.
1999. aastast alates on tal käsil politoloogiadoktorantuur Helsingi Ülikoolis ja 2002. aastast sotsioloogiadoktorantuur Tartu Ülikoolis.
2007. aastast töötab ta Tallinna Ülikooli Riigiteaduste Instituudis, 2008–2012 oli ta selle direktor.
16. juulil 2012 asus ta tööle siseministeeriumi korrakaitse- ja migratsioonipoliitika asekantslerina. 2012. aasta oktoobrist alates täitis Leif Kalev siseministeeriumi kantsleri ülesandeid ning määrati kantsleriks jaanuaris 2013. Leif Kalev esitas 2015. aasta 9. aprillil avalduse siseministeeriumi kantsleri ametist lahkumiseks.
Väegrupp F

Väegrupp F (saksa keeles Heeresgruppe F) oli Teise maalilmasõja ajal Saksamaa armees teeninud väeüksus.

Ajalugu

Moodustati 12. augustil 1943, et kontrollida Saksa operatiiv- ja okupatsioonivägesid Balkanil. Väegrupp kandis samal ajal ka OberbefehlShaber Südosti nime. Saadeti laiali 25. märtsil 1945.
Pahuvere mõis

Pahuvere mõis (saksa keeles Willust) oli rüütlimõis Paistu kihelkonnas Viljandimaal.
Mõisa omanikud olid Bockid, Siversid.
Sisekadu

Sisekadu ehk sünkoop on keele ajaloos toimunud hääliku kadumine sõna seest.
Näiteks: *laula+ma+hen > ( laulamaan / laulamaie > ) laulma.
Otto Tunder

Otto Tunder (aprill 1650 Tallinn – 30. aprill/11. mai 1708 Käina) oli Eesti vaimulik.
Tunder ordineeriti 28. jaanuaril 1674 õpetajaks. Aastatel 1674–1677 oli ta Haapsalu Püha Johannese koguduse abiõpetaja ning samaaegselt Haapsalu kooli rektor ja saksa koguduse kantor. Aastatel 1677–1682 oli ta (kutsuti 24. augustil 1677, introdutseeriti 11. novembril 1677) Pühalepa Laurentsiuse koguduse õpetaja. Aastatel 1683–1708 oli ta (kutsuti 16. septembril 1682) Käina Martini koguduse õpetaja. Aastatel 1683–1708 oli ta veel (sai praostiks 16. veebruaril 1683) Saarte-Lääne praostkonna praost. 26. jaanuaril/6. veebruaril 1703 sai Senior ministerii'ks. Ta pidas jutlusi eesti keeles.
Tunder võttis osa Uue Testamendi tõlkimisest.

Isiklikku

Ka tema poeg Johann Samuel Tunder ja pojapoeg Wilhelm Friedrich Tunder olid Käina Martini koguduse õpetajad.
Madame de Staël

Anne Louise Germaine de Staël (tuntud kui Madame de Staël; neiupõlvenimi Necker; 22. aprill 1766 Pariis – 14. juuli 1817) oli prantsuse keelt rääkiv Šveitsi kirjanik, kes tegutses peamiselt Pariisis.

Elukäik

Germaine sündis pankurist isa Jacques Neckeri ja kirjanikust ema Suzanne Curchod' perekonnas.
Aastal 1786 abiellus ta Rootsi saadiku parun Erik Magnus Staël von Holsteiniga.
Germaine'i ajendas avaldama oma esimest teost Jean-Jacques Rousseau. 1788. aastal ilmus de Staëli esikteos "Rousseau karakterist ja kirjutistest" ("Lettres sur les écrits et le caratére de Jean-Jacques Rousseau").
Prantsuse revolutsiooni puhkedes toetas de Staël mässu, kuid selle terroriks muutumisel sai temast selle vastane.
Hiljem asutas ta Pariisis Napoleoni-vastase salongi. Napoleoni alalise kiusamise tõttu oli de Staël sunnitud Pariisist põgenema. Ta rajas salongi Coppet' lossi. Siit said alguse ka tema pikad reisid, kus ta kohtus tollaste intellektuaalidega, teiste seas Goethe, Schilleri ja Schlegeliga. Ta külastas ka Rootsit, Suurbritanniat, Venemaad ja teisi Euroopa riike.
Kreutzwaldi sajand

Kreutzwaldi sajand (ka Kreutzwaldi sajand. Eesti kultuurilooline veeb) on veebisait, mis käsitleb Eesti kultuuriajalugu 19. sajandi algusest kuni Eesti Vabariigi loomiseni 1918. aastal. Veebi haldab Eesti Kirjandusmuuseum.
Kultuuriajalooliste ja isikuülevaadete, ajatelgede ja fotoarhiivi kõrval sisaldab interaktiivne teabekeskkond ka 19. sajandi Eesti kirjanduse ja luule täistekste.
Veebileht sai nime kirjanik Friedrich Reinhold Kreutzwaldi järgi.
Minu onu Benjamin

"Minu onu Benjamin" (Mon oncle Benjamin) on prantsuse film 1969. aastast.
Režissöör oli Édouard Molinaro.
Peaosi mängisid Jacques Brel (Benjamin) ja Claude Jade (Manette).
Filmi keskne tegelane on neljakümnendates aastates vallaline maa-arst Benjamin. Filmi tegevustik toimub ligi kaks ja poolsada aastat tagasi. Peategelast ootab truult õrn ja kaunis neiu, kes filmi lõpus tema omaks saab.
Küüditamise ohvrite mälestusmärk

Küüditamise ohvrite mälestusmärk on Pärnus Riia maantee äärses Leinapargis asuv mälestusmärk küüditamise ohvritele. Mälestusmärk kujutab enesest kivist tekstitahvliga kivirahnu. 
Leinapargis asub ka põlvele laskunud inimest kujutav kivist taies.
Edwardsi maakond (Illinois)

Ajalugu

Maakond moodustati 1814. aastal.
Skins

"Skins" on Suurbritannia telesari, mille peamiseks sihtrühmaks on teismelised. See räägib rühma Bristoli teismeliste elust keskkooli viimasel kahel aastal. Sarja teemade valikut ja teemakäsitlusi on peetud vastuoluliseks, seal on juttu düsfunktsionaalsetest perekondadest, vaimsetest häiretest, teismeliste seksuaalsusest, narkootikumide kuritarvitamisest, surmast ja koolikiusamisest.
Sarja lõid firma Company Pictures jaoks stsenaristidest isa ja poeg Bryan Elsley ja Jamie Brittain. Sarja näitas telekanal E4 – kokku tehti seda seitse hooaega, mis olid eetris aastatel 2007–2013. Kuna iga hooaeg näitas ühte aastat tegelaste elust, vahetus suurem osa peaosalistest iga kahe hooaja järel.
Tänaseks rahvusvahelise tuntuseni jõudnud näitlejatest on sarjas mänginud Harry Enfield, Jack O'Connell, Dev Patel, Kaya Scodelario, jpt.
2011. aastal hakkas Ameerika Ühendriikide telekanal MTV näitama sarja ameerika versiooni, kuid see ei osutunud edukaks ja selle tootmine lõpetati pärast esimest hooaega.
Haapsalu maantee (Pärnu)

Haapsalu maantee (varem ka Kuressaare maantee) on Pärnus asuv tänav, Vana-Pärnu linnaosa peatänav, mis algab Siimu silla juurest Sauga jõe paremkaldal ja lõpeb Papsaare külas.
Maantee alguses jääb paremale üle Siimu silla J. V. Jannseni tänav, mis suundub üle Siimu silla Ülejõele ja paikneb põhiosas seal. Maantee vasakule poole jääb Emajõe tänav, Kevade tänav, Väike-Toome tänav, Suur-Toome tänav, Ranna tänav ning edasi läbivat maanteed Jüri tänav, Jakobi tänav, Peetri tänav, Mõrra tänav ja linnapiiri lähistel algab paremal pool maanteed Nurme tee.
Haapsalu maantee ääres asub Vana-Pärnu kalmistu.
Mátra

Mátra ehk Mátra mäed ehk Mátra massiiv on mäestik Kesk-Euroopas, Ungaris, osa Karpaatidest. Kulgeb ida-lääne suunas, põhjanõlvad on järsud, lõunanõlvad lauged. Kõrgus kuni 1015 meetrit (Kékes).
Harald Nielsen (jalgpallur)

Harald Ingemann Nielsen (26. oktoober 1941 Frederikshavn – 11. august 2015) oli taani jalgpallur.
Nielsen mängis rahvuskoondises 14 mängus ja lõi 15 väravat. Ta kuulus hõbemedali võitnud Taani jalgpallikoondisesse 1960. aasta suveolümpiamängudel Roomas.
Meedla vald

Meedla vald (saksa keeles Medel) oli vald Saaremaal Kaarma kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1891 ja siis liideti see vald Loona vallaga.
Jasperi maakond (Missouri)

Jasperi maakond (Jasper County) on maakond USA-s Missouri osariigi edelaosas. Geograafilised koordinaadid on 37°20' N, 94°34' W.
Maakonna halduskeskus on Carthage ja suurim linn Joplin.
Maakonna pindala on 1661 km², millest 4 km² moodustab veepindala.
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 117 404. Aastal 2000 oli elanike arv 104 686.

Ajalugu

Jasperi maakond moodustati 2. jaanuaril 1841. aastal Missouri territooriumi osadest. Maakond sai nime Ameerika iseseisvussõja kangelase William Jasperi järgi.
Leili Soima

Leili Soima (aastani 1977 Leili Olmet; 19. august 1943 Tartu – 15. juuni 2009 Tartu) oli eesti sõudja.
Lõpetas 1962 Tartu 5. Keskkooli ja 1974 Eesti Põllumajandusakadeemia veterinaariateaduskonna.
Töötas 1962–1963 Kalevi sõudetreenerina, 1963–1964 õmblusvabriku Sangar spordimetoodikuna, hiljem loomaarstina. Oli Spordiklubi Mäksa revident.
Nõo Põhikool

Nõo Põhikool on Tartu maakonnas Nõo vallas tegutsev põhikool.
Arvi Tammesalu

Arvi Tammesalu (aastast 2007 Hendrik Tomson; sündinud 30. november 1964 Tallinn) on endine eesti jalgrattur.
Ta lõpetas 1983. aastal Tallinna 4. Keskkooli. 
1974. aastal alustas ta jalgrattasõidutreeninguid, tema treenerid olid Helvi ja Rein Roosi, hiljem Oleg Ljadov.

Harrastajana

Aastatel 1983–1987 tuli ta maanteesõidus 6 korda (sh 4 korda üksikalal) Eesti NSV meistriks.

Elukutselisena

Ta võistles 1989. aasta hooajal elukutselisena.
Parool (informaatika)

Paroolihaldur

Paroolihaldur on andmebaas, milles on hoiul krüpteeritud kujul kontode kasutajanimed ja paroolid. Kui on vaja sisse logida veebikontole, kuid parool on meelest läinud, tuleb paroolihaldurisse võtmeparool sisestada ning vajalikud andmed hoidlast välja otsida.
Karja lugemis-teabetuba

Karja lugemis-teabetuba (mitteametliku nimega Karja raamatukogu) on raamatukogu Saare maakonnas Saaremaa vallas Karja külas. Raamatukogu juhataja on Lii Mägi.
Litany

"Litany" on eesti helilooja Arvo Pärdi 1994. aastal loodud teos. Muusikateose pikkus on 25-30 minutit. Teose kandis esimest korda ette Hilliard Ensemble, Oregoni Bachi Festivali koor ja orkester (dirigent Helmuth Rilling) 24. juunil 1994 USA-s Oregonis.
Montatheris

Levila

Nad elavad valdavalt Keenias.
Pürenee kaljukits

Kirjeldus

Need pruuni kuni hallika karvkattega kaljukitsed elavad loodusliku levila piires (Portugal, Hispaania) mägedes. Turjakõrgus ulatub 65 kuni 75 cm ja kehakaal emastel 40 kg ja sokkudel 80 kg.
Kaeluspapagoi

Levila

Elutseb Aafrikas (levila kulgeb ühtse sirge joonena Roheneemesaartest kuni Põhja-Etioopiani) ja Aasia lõunaosas (India). Introdutseeritud Euroopasse ja USA-sse. Liigi arvukus kasvab, kaeluspapagoid on küllaltki populaarsed lemmiklindudena.

Kirjeldus

Kaeluspapagoi on paigalind, kes on tuntud oma roheka sulestiku ja valju hääle poolest. Kaeluspapagoid on üldjoontes rohekad, ent pea muutub kukla suunas sinakaks, kurgualune on must, samuti kui nokast silma poole kulgev kitsas riba,  Tiiva pikkus on 16 cm, üldpikkus 42 cm.

Toitumine

Kaeluspapagoi toitub suuremalt jaolt puuviljadest ja pähklitest; lendab ka põldudele, kus sööb kultuurtaimede seemneid.

Lemmikloomana

Kaeluspapagoid on olnud populaarsed lemmikloomad juba sajandeid. Vanas-Kreekas ja Roomas peeti neid kodustatutena.
Ivar Abner

Saavutused

Üheksakordne Eesti meister Kreeka-Rooma maadluses (1984, 1985, 1991, 1992, 1993, 1995, 1997, 1998, 1999).
1986. aasta Eesti meistrivõistlused – 2. koht;
1987. aasta Eesti NSV Suvespartakiaad – 2. koht
1989. aasta Eesti meistrivõistlused – 3. koht;
2000. aasta Eesti meistrivõistlused – 2. koht

Euroopa meistrivõistlused Kreeka-Rooma maadluses

1992 Kopenhaagen  – 11. koht (57 kg)

Sõjaväelaste maailmameistrivõistlused

2002. aasta Tallinn  – 11. koht (58 kg);

Rahvusvahelised turniirid

Põhjamaade meistrivõistlused
1994. aasta  – 3. koht;
Kristjan Palusalu mälestusvõistlused 
1991. aasta – 4. koht;
1996. aasta – 3. koht;
1998. aasta – 4. koht
Georg Lurichi mälestusvõistlused 
1991. aasta – 4. koht;
Ivan Poddubnõi mälestusvõistlus 
1987. aasta – 6. koht
Farmakokineetika

Farmakokineetika (kreekakeelsetest sõnadest pharmakonon 'ravim' ja kinetikos 'liikumine, liikuma panemine') on farmakoloogia haru, mis uurib ravimite imendumise, jaotumise, biotransformatsiooni ja eritumisega seotud protsesse.
Valge Niilus

Valge Niilus (araabia الابيض، البحر ('Bahr el-Abiadh')) on jõgi Ida-Aafrikas. Selle nime all tuntakse Niilust pärast Suddist läbivoolamist. Suddi läbivad lahtised voolusängid on kõik kunstlikud kanalid. Suurem osa vett voolab läbi soo sängi moodustamata.
Soodest ja suurtest järvedest toitumise tõttu on Valge Niilus aasta ringi veerikas. Ta voolab aeglaselt läbi Sudaani tasandike põhja. Tasandikult ära uhutud savi teeb Valge Niiluse vee valgeks, sellest ka nimi.
Valge Niilus ühineb Hartumis Sinise Niilusega, moodustades Niiluse.
Kõrgveega takistab Sinine Niilus vee äravoolu Valgest Niilusest ja see koguneb Valge Niiluse sängi, vabanedes sealt alles vee alanedes.
Florimond Hervé

Hervé (õieti Louis Auguste Joseph Florimond Ronger; 30. juuni 1825 Houdain, Pas-de-Calais' departemang – 3. november 1892 Pariis) oli prantsuse helilooja, libretist, organist, laulja, dirigent, lavakujundaja ja teatrijuht.
Teda on nimetatud prantsuse operetikoolkonna isaks või prantsuse operetiloomingu uuele ajastusele alusepanijaks. Komponeeris 110 operetti, mimodraamat, pantomiimi, burleski, vodevilli, opéra bouffe’i, paroodiat, divertismenti ning muusika 7 balletile ja 7 revüüprogrammile.

Õpingud ja karjäär

Noorukina laulis (tenor) Pariisi Saint-Rochi kiriku kooris. Õppis Pariisis Antoine Elwarti ja Daniel Auberi juures. Töötas juba 15-aastaselt organistina nii Bicêtre Hospitalis kui ka mainekas Pariisi St. Eustache’i kirikus. Esines näitleja ja lauljana, esitades Odéoni ja Palais-Royali teatris tenoripartiisid. Oli hiljem nendes teatrites orkestrijuht (chef d´orchestre).
1848. aastal võttis ta varjunimeks Hervé ning hakkas selle all komponeerima kergeid lavalugusid Montmartre'i teatrile. Esines ise seal oma groteskis "Don Quichotte et Sancho Pança" ("Don Quijote ja Sancho Panza") don Quichotte’i rollis. Esimest korda pälvis üldise pariislaste tähelepanu burleskiga "Les folies dramatiques".
Asutas 1854. aastal oma väikese teatri Folies-Concertantes, mis hiljem sai nimeks Folies-Nouvelles. Komponeeris sellele teatrile 31 lühikest lavalugu, mida nimetas bouffonerie-opérette’iks või folie-opérette’iks. Selles teatris esitati ka Léo Delibes'i ja Jacques Offenbachi varasemaid töid.

Operetimaailmas

Kehva tervise tõttu loobus 1857 teatrijuhi, stsenaristi, helilooja ja laulja rollist ning läks välismaale tervist parandama. Pöördunud aasta pärast tagasi Pariisi, võttis endale muusikajuhi ülesanded teatrites Eldorado ja Délassements-Comiques. Alles 1866. aastal hakkas Offenbachi eeskujul komponeerima pikemaid operette (opéra bouffe). Sellest ajast algas tema ja Offenbachi vahel ka karm konkureerimine Pariisi muusikateatrites. Tema L’oeil crevé, Chilpéric (Täppissilm Chilpéric), Le petit Faust (Väike Faust) ja Les turcs (Türklased) olid väga populaarsed. Mängis ise jätkuvalt nendes kandvaid osi.
1870. aastate alguses käis Londonis abistamas inglasi operettide lavastamisel. Komponeeris Gaiety teatrile extravaganza "Aladdin the Second" (Alladin II) ja Covent Gardeni teatrile "Babil and Bijou". Oli mõnda aega Gaiety teatri muusikajuht. 1883. aastal valmis vodevill-operett "Mam’zelle Nitouche", mis on kogu tema operetiloomingust rahvusvaheliselt tuntuim teos ning olnud Offenbachi oopuste kõrval üks väheseid prantsuse operette, mida tänaseni aeg-ajalt esitatakse ka väljaspool Prantsusmaad.
Lavateostest on "Mam'zelle Nitouche'i" kõrval olnud enam esitatud "Chilpéric", "Alladin the Second", "Le petit Faust", "Lili" ja "La cosaque" ("Kasakas").
Elu lõpuaastatel kannatas hingelise tasakaalutuse all. Surres Pariisis, oli ta elanud oma karmist konkurendist Offenbachist 12 aastat kauem.
Eestis on esitatud "Mam'zelle Nitouche'i" Estonias 1907, 1915, 1966, Vanemuises 1957 ja Endlas 1926.
Djenné

Ajalugu

Linna asutatasid umbes 300 aastat eKr bozod. Tollal asus linn küll 1,5 kilomeetrit põhja pool ja seda kutsuti Djenné-Jenoks. Linn nihkus oma praegusesse asukohta kas 1043 või 13. sajandil, kui seal võeti vastu islamiusk. Temast kujunes tähtis kaubanduskeskus ja baas Sahara kõrbe läbivatele karavanidele. Ta oli Timbuktu rivaal.
Mali impeeriumi ajal oli Djenné iseseisev linnriik. Legendi kohaselt püüdis Mali impeerium linna vallutada 99 korda, enne kui loobus ja leppis linna sõltumatusega. Djennéd kaitses võimas linnamüür.
Linn oli iseseisev kuni aastani 1473, mill ta vallutati Songai impeeriumi valitseja Sonni Ali poolt. Djenné pommitamine olevat kestnud 7 kuud ja 7 päeva ning see lõppes linna kuninga surma ja linna alistumisega. Aastal 1591, pärast Songai impeeriumi hävitamist Maroko poolt, läks Djenné viimase alluvusse. 17. sajandil kujunes linnast tähtis kaubanduse ja hariduse keskus.
1670–1818 oli linn Ségou valduses.
1818–1861 oli Djenne Massina impeeriumi osa. Teda valitses fulbe rahvusest Amadou Lobbo.
1861–1893 oli linn Toucouleuri impeeriumi osa. Seal valitses Umar Tall.
Aastal 1893 vallutasid linna prantslased ja edaspidi kuni Mali iseseisvumiseni oli see Prantsuse koloniaalimpeeriumi osa.

Majandus

Tänapäeval on linn tähtis kala, kohvi ja muude põllumajandustoodetega kauplemise keskus. Tuntud on ka sealne suur esmaspäevane turg.
Linnas on ka palju vaatamisväärsusi.

Elanikud

Linna elanikud räägivad valdavalt songai keelt, vähem on seal bozo ja fulbe keelt kõnelevaid inimesi.
Väike õlikala

Väikse õlikala (Comephorus dybowskii, Korotneff 1904) on õlikala perekonda kuuluv kalaliik.
Ta emased on 15,8 cm ja isased 13–14 cm pikad. Väikese õlikala emased koevad veebruaris-aprillis 800–1700 marjatera. Võrreldes suure õlikalaga hukkub emaseid tunduvalt väiksemal hulgal. Kala rasvaprotsent on 1,6–1,9. Ta on ka baikali viigri põhitoiduks.