Kasvu piirid

"Kasvu piirid" (originaalpealkiri "The Limits to Growth") on Rooma Klubi raportina ilmunud raamat aastast 1972. Selle autorid on Donella H. Meadows, Dennis L. Meadows, Jørgen Randers ja William W. Behrens III.
Massachusettsi Tehnoloogiainstituudi juures moodustatud uurimisgrupp professor Dennis Meadowsi juhtimisel uuris Jay Forresteri globaalse arengu mudeli Word3 abil, kuidas viis peamist tegurit – rahvastik, põllumajandustoodang, loodusressursid, tööstustoodang ja saastamine – kujundavad ja piiravad inimkonna käekäiku. Analüüsiti globaalset arengut minevikus. Kõik need viis – rahvastik, toidu tootmine, industrialiseerimine, keskkonna saastamine ja taastumatute loodusressursside kasutamine – on kogu inimkonna ajaloo kestel kasvanud eksponentsiaalselt.
Raamatus on viis peatükki: 

I. Eksponentsiaalse kasvu olemus. 

II. Eksponentsiaalse kasvu piirid. 

III. Globaalne kasv. 
 
IV. Tehnoloogia ja kasvu piirid. 

V. Globaalne tasakaal.
Esimeses peatükis näidatakse, kuidas igal hetkel proportsionaalne kasv on loomult positiivne tagasiside, mille tulemuseks on eksponentsiaalne kasvamine. Eksponentsiaalset kasvu saab pidurdada ainult negatiivne tagasiside – kasvu pidurdavate tegurite tugevnemine protsessi või nähtuse kasvades.
Teises peatükis selgitatakse, et lõplike ressursside korral ei saa eksponentsiaalne kasv kesta igavesti. Lõpliku suurusega planeedil Maa ei saa lõputult kasvada inimeste arv, haritava maa pindala, kaevandatavate maavarade hulk. Paljude oluliste maavarade tuntud varusid jätkub senise tarbimise kasvu tempo juures mõnekümneks kuni sadakonnaks aastaks. Elutegevusega kaasnev saastamine kasvab niisamuti kui tootmine ja vähendab järjest kasvavas ulatuses keskkonna eluks kõlbulikkust.
Kolmandas peatükis analüüsitakse nimetatud viie protsessi/nähtuse vastastikuseid seoseid, süsteemis olevaid tagasisideahelaid ja nende iseärasusi. Globaalseid protsesse kujundavaks oluliseks asjaoluks on viivitus negatiivse tagasiside ahelates. See teeb võimalikuks, et üks või teine protsess võib ületada jätkusuutliku taseme, aga sellele järgneb vältimatult taandareng. (Mastaapne näide on kalapüük Araali merest. Juurdekasvu ületav püük oli mõnda aega võimalik, aga nii püüti meri kaladest tühjaks.) Globaalse arengu mudeliga arvutati kaheksa parameetri ajaline kulg kuni 2100. aastani eeldusel, et inimühiskond toimib 21. sajandil samal viisil kui 20. sajandil, mida iseloomustas juhitamatu eksponentsiaalne kasv. Need kaheksa suurust olid rahvaarv, tööstustoodang elaniku kohta, toidu toodang elaniku kohta, saastamise tase võrrelduna 1970. aasta tasemega, sündide arv 1000 elaniku kohta, surmade arv 1000 elaniku kohta, teenuste hulk elaniku kohta aastas. Ressursside lõppemise ja saastamise kasvu tõttu asendub senine areng peagi taandarenguga. Kõik vaadeldavad kaheksa parameetrit saavutavad mõni varem, mõni hiljem juba 21. sajandi esimesel poolel oma maksimaalse väärtuse ja hakkavad siis kahanema. Seda arengustsenaariumit nimetasid autorid standardmudeliks.
Neljandas peatükis analüüsitakse, kuidas tehnoloogia areng saaks ühiskonna globaalset arengut mõjutada. Erinevatest oletustest tulevikutehnoloogiate kohta järeldusid küll erinevad globaalse arengu stsenaariumid, kuid reeglina suutsid need stsenaariumid arengu kriitilisi hetki edasi lükata, aga mitte vältida.
Viiendas peatükis analüüsitakse globaalse tasakaalu võimalusi. Inimkonna stabiilne edasikestmine on võimalik, aga selleks peab inimkond otsustavalt muutma oma senist elukorraldust.
Raamat kirjeldab, kuidas uurimisgrupp modelleeris inimkonna ressursikasutust ja pakkus välja ajakava, millal ökoloogilised globaalprobleemid 21. sajandil pinnale tõusevad. Seejuures on erilist tähelepanu pööratud probleemidele põllumajanduses, veekasutuses ja energeetikas.
Raamatul on olnud väga suur mõju säästva arengu ja majanduse nullkasvu mõistete levikule.
Raamatu jätkuväljaanne "Üle piiride" (originaalpealkiri "Beyond the Limits") ilmus 1992. aastal. Selles raamatus näitasid autorid, et "Kasvu piiride" ilmumisest möödunud kahekümne aastaga on inimkond ületanud mitmed jätkusuutliku edasikestmise piirid.
Samad autorid avaldasid 2004. aastal raamatu "Kasvu piirid – 30 aastat hiljem" (originaalpealkiri "Limits to Growth – the 30 year update"). Selles raamatus leiavad autorid, et kolmekümne aasta kestel pärast "Kasvu piiride" avaldamist on inimkonna areng oluliselt järginud "Kasvu piiride" standardstsenaariumit – juhitamatu kasv, mida pidurdab ainult ressursside piiratusest tingitud negatiivne tagasiside.
"Kasvu piiride" ilmumise 40. aastapäevaks esitas Jørgen Randers Rooma Klubile aruande "2052. Globaalse arengu prognoos järgnevaks neljakümneks aastaks". Selles raamatus esitab Randers ühiskonna funktsioneerimise olulised näitajad "Kasvu piiride" avaldamisest möödunud neljakümne aasta vältel ning prognoosib inimkonna käitumist järgneva neljakümne aasta kestel. Raamat sisaldab ka paljude teiste autorite selle teemaga seotud kirjutisi. Suureks erinevuseks kasvu piiride temaatika eelmistest kolmest raamatust on inimtegevusest põhjustatud kliimamuutuste ja sellega kaasnevate probleemide oluliseks pidamine. Möödunud sajandi teisel poolel ületas inimkond jätkusuutliku keskkonnakasutuse piiri ning praeguseks on ökoloogiline jalajälg umbes 1,4–1,5. Inimkonna viimine tasakaalulisele elukorraldusele (kliimamuutuste vältimine, ületarbimise peatamine) nõuab demokraatlikele ühiskonnakorraldustele omase umbes viieaastase perspektiivi asemel kaugemate eesmärkide seadmist.