Eduard Bakis

Eduard Bakis (21. mai 1900 Eesti – 4. jaanuar 1970 Ameerika Ühendriigid) oli Eesti rakenduspsühholoog.

Elulugu

Eduard Bakis (ka Bakkis), kes oli rahvuselt lätlane, sündis Pärnus vedurijuhi pojana. Tema vanemad olid Julius-Eduard Bakis ja Elise Kaukit.
Eduard Bakise koolitee algas aastal 1908, mil ta asus õppima Mõisaküla eraalgkoolis ja see jätkus Mõisaküla eraprogümnaasiumis kuni 1913. aastani. 1918. aastal lõpetas Valga reaalkooli. Aastatel 1919–1920 võttis Bakis osa Eesti Vabadussõjast. 1920. aastal astus ta Tartu Ülikooli Matemaatika-loodusteaduskonda, kust ta 1921. aastal läks üle Filosoofia teaduskonda. 1923. aastal asus Bakis tööle vastloodud eksperimentaalpsühholoogia laboratooriumis. Filosoofia teaduskonnas õppis ta vaheaegadega kuni 1934. aastani, mil lõpetas ülikooli cum laude. Magistrikraadi sai ta filosoofia alal, kaitstes lõputöö teemal: "Eksperimentaalne uurimus alkoholitarvitamise läbi hingeelus esile kutsutud jäädavaist muudatusist", mille eest ta võitis ka filosoofia teaduskonna konkursil esimese auhinna. Tema magistritöö retsensentideks olid professor Konstantin Ramul ja eradotsent Walter Freymann ning selle hindeks oli "väga hea". Doktorikraadi sai ta 1943. aastal.
Eduard Bakis oli Tartu Ülikooli õppejõud. 1938., 1939. ja 1940. aasta kevadsemestritel pidas Bakis loenguid majanduspsühholoogiast Tartu Ülikooli Majandusteaduskonnas. Aastatel 1934–1938 pidas ta psühholoogialoenguid Tartu Rahvaülikoolis. 1937. aasta novembris pidas Bakis Eesti Karskusliidu palvel Tartus loenguid teemal "Reklaami- ja propagandapsühholoogia". 1938. ja 1939. aastal pidas ta loenguid Eesti Õpetajate Liidu korraldatud õpetajate täienduskursustel ja esines ettekannetega XV ja XVI Eesti Arstide päevadel. 1939. aastal ja 1940. aasta esimesel poolel võttis Bakis osa Ratsionaliseerimise Komitee tööst kutsenõustamise korraldamise ja koolimööbli standardimise küsimustes. Ratsionaliseerimise Komitee ja Eesti Majandusteadlaste Seltsi kutsel esines ta ettekannetega Tallinnas. 1942. aasta märtsis ja aprillis pidas ta loenguid Eesti Rahvaülikoolis Tartu Õdede Koolis. 1941/42. õppeaastal koostas Bakis Haridusdirektooriumi Rahvusteaduste alaosakonna soovil mõningate uurimistööde projekte. 1938. a tõstatas Haridusministeerium küsimuse Eestisse Psühhotehnilise instituudi asutamise kohta ning sellega seoses lähetati Bakis Ülikooli Valitsuse ülesandel Riiga Psühhotehnilise Instituudi ja Spordipsühholoogia Laboratooriumiga tutvuma.
Lisaks teadustööle ja õppejõuks olemisele osales Eduard Bakis aktiivselt ka ühiskondlikus elus. Ta oli Akadeemilise Filosoofia Seltsi Juhatuse liige alates 1926. aastast ja Tartu Ülikooli Assistentide Koondise juhatuse liige aastatel 1936–1940. Lisaks oli ta Tartu Ülikooli Nõukogu liige assistentide esindajana 1940. aasta I semestril ja Eesti Majandusteadlaste Seltsi liige aastatel 1939–1940.
Nõukogude okupatsiooni ajal aastal 1944 põgenes 47% Tartu Ülikooli õppejõududest ja teadlastest Eesti rannikualadele. Eduard Bakis emigreerus Saksamaale. Aastatel 1946–1948 töötas ta Pinnebergis ja Hamburgis Balti ülikooli psühholoogiaõppejõuna ning uuris samal ajal Saksamaa põgenikelaagrites põgenike olusid ja kohanemist.
Aastal 1949, kui Balti ülikool suleti, siirdus Bakis Ameerika Ühendriikidesse, kus ta töötas aastatel 1950–1970 Sterlingi kolledži õppejõuna, eksperimentaalpsühholoogialabori teadurina ja psühholoogiaosakonna juhatajana. Rakenduspsühholoogina uuris ta postiametnike ning talutööliste töökorraldust ning otsis mooduseid, kuidas seda tootlikumaks muuta. Lisaks uuris ta ka lasteraamatute trükitehnikat ning paguluses olles põgenike hingeelu ja kohanemist. Ameerika Ühendriikides elades avaldas ta pseudonüümi Jaan Pagulane all artikleid ajakirjas Tulimuld.
Eduard Bakis suri Sterlingis (Kansas, USA) aastal 1970 kopsupõletiku tüsistuste tagajärjel.

Tartu Ülikooli Eksperimentaalse Psühholoogia ja Pedagoogika Laboratoorium

1921. aastal asutas Konstantin Ramul Tartu Ülikooli juurde eksperimentaalpsühholoogia ja pedagoogika labori. Ülikooli valitsuse loal nimetati laboratoorium 1938. aastal ümber Psühholoogia Instituudiks ning 1940. aastal Psühholoogia ja Psühhotehnika Instituudiks. Laboratoorium avati 1922. aastal ning selle juhatajaks valiti professor Ramul.
Olles ise alles üliõpilane, kandideeris Eduard Bakis Ramuli kaastööliseks ning 1923. aasta septembris kinnitati ta laboratooriumi ajutiseks abijõuks kuni 1931. aasta septembrini. Tema ülesannete hulka kuulusid tehnilised ettevalmistustööd praktilisteks töödeks ja katseteks. Pärast ajutise abijõu töökohta kandideeris Bakis edukalt nooremassistendi kohale. Sellel tööpostil oli Bakis kuni 10. novembrini 1940. Aastatel 1940–1942 oli Bakis pedagoogika kateedri õpetaja ja 1942. aasta suvest töötas ta edasi vaid vanemassistendina. 1943. aastal kinnitati ta kaheks aastaks Tartu Tööstus- ja Majandusõpilastekooli Meistriteklassi õpetaja kohusetäitjaks. Selleks ajaks oli Bakisest saanud Ramuli üks kõige lähedasemaid ning usaldusväärsemaid kolleege. Ramul määrati Eduard Bakise kompetentsi küsimuse arvamusavaldajaks, kui Eduard Bakis kandideeris Psühholoogia ja Psühhotehnika Instituudi assistendi kohale. Oma hinnangut kajastavas kirjas kirjeldab Ramul Bakist kui oma ala suurepärast esindajat ning kiidab tema teaduslikke ja populaarteaduslikke töid.
Eduard Bakise töö eelnimetatud psühholoogia laboratooriumis on kõige tähtsam osa tema teaduslikust tegevusest.

Perekond

Eduard Bakis abiellus 17. jaanuaril 1933 Linda Luigaga (1902–1992), kes oli elukutselt õpetaja. Eduard ja Linda Bakisel sündis kolm last: Raimo (1933), Marju (1935) ja Urve (1937).