google/wiki40b huggingface dataset:
Heino Sisask

Heino Sisask (sündinud 31. detsembril 1928 Sirvaste külas Vastse-Otepää vallas Tartumaal) on Eesti poliitik ja sporditegelane, Tartu rahvasaadikute nõukogu täitevkomitee esimees 1961–1964.
Ta kuulus Kalevisse ja võistles 1950–52 Eesti koondises. Kalevi auliige (1963).
Töötas 1954–57 Tartu SK treenerina, tegutses 1957–64 Tartu kergejõustikusektsiooni esimehena. 1952–57 Tartu linna spordikomitee ja 1964–74 ENSV Spordikomitee esimees. 1964–74 NSV Liidu Olümpiakomitee liige. 1964–74 taastas ja laiendas ta vahepeal katkenud spordisidemed Soome ja teiste Põhjamaadega.
Soome Haridusministeeriumi hõbedane teeneterist (1966). Oli Moskva olümpiamängude Tallinna purjeregati olümpiatule toomise korralduskomitee esimees ning Tōkyō (1964), México (1968) ja Müncheni (1972) olümpiamängudel NSV Liidu spordidelegatsiooni liige.
1984–95 Eesti Iluvõimlemise Föderatsiooni esimees, 1995–2001 Eesti Võimlemisliidu asepresident, aastast 2011 auliige. 
1992–99 EOK liige, aastast 2006 EOK auliige.
Oli 1957–64 Tartu linna täitevkomitee esimehe asetäitja ja esimees ning 1974–90 ENSV Rahvakontrolli Komitee osakonnajuhataja. 1990–93 Lääne-Virumaa Väikeettevõtjate Liidu esimees. A-st 1993 töötanud juristi ja nõunikuna turismi- ja kooliametis, Haridusministeeriumi kutseharidusosakonnas ja Tallinna Meditsiinikoolis.
Thomas Heilmann

Haridus ja töö

1985–1993 aastatel õppis Heilmann õigusteadust Bonni ja Harvard Ülikoolides. 
Ta lõpetas oma õigusalast praktikat Münchenis 1990–1993. 1990. aastal asutas ta reklaamiagentuuri "Delta-Design", mis ühendati "Scholz & Friends" firmaga 1991. aastal. 
Ligi 10 aastat oli ta tegevdirektoriks "Scholz & Friends" Berliini filiaalis. 2001–2008 oli ta kogu Euroopa "Scholz & Friends" grupi kaasesimees.
Ta on ka nelja kontserni aktsionär ja nõukogu liige, mis tegelevad meedia, ettevõtete huvi, Interneti ja kinnisvara valdkondades. Alates 1991. aastast on tal palju firmasid erinevates valdkondades. 
Kuni 2010. aasta lõpuni oli ta Facebooki osanik. Aastal 1998 oli ta külalisprofessor Berliini Kunstiülikoolis.

Poliitiline karjäär

1980. aastal liitus Heilmann Saksamaa Kristlik-Demokraatliku Liiduga.
Aastal 1980 oli ta Bonn Rahu Foorumi (Friedensforum) liige. Alates 2000. aastast oli ta interneti ametnik Saksamaa CDU-s.
2009. aastal valiti ta CDU Berliini aseesimeheks. 2012–2016 oli ta justiits- ja tarbijakaitse senaator Berliini linnavalitsuses.

Perekond

Ta elab koos oma elukaaslasega Berliinis, neil on neli poega.
Conley

Conley on iiri päritolu perekonnanimi.
Nathan Aké

Nathan Benjamin Aké (sündinud 18. veebruaril 1995 Haagis) on Hollandi jalgpallur. Ta mängib Premier League'i klubis AFC Bournemouth ja Hollandi jalgpallikoondises. Tema põhiline mängupositsioon on keskkaitsja, kui ta võib mängida ka vasakkaitsjana.
Ta alustas profikarjääri Chelseas. Debüüdi Inglismaa kõrgliigas tegi ta 17-aastaselt 26. detsembril 2012 Norwich City vastu. Chelseas sai ta mänguaega harva ja oli järgmistel hooaegadel suuremas osas laenul teises klubides. Hooajal 2014–15 oli ta kuu aega laenul esiliiga klubis Reading. Suurema osa hooajast 2015–16 mängis ta Watfordis ning lõi 20. detsembril mängus Liverpooli vastu oma esimese värava Inglismaa kõrgliigas. Hooaja 2016–17 esimesel poolel mängis ta laenul Bournemouthis ning lõi Inglismaa kõrgliigas kolm väravat.
2017. aasta juunis naasis ta Bournemouthi ning sõlmis klubiga püsiva lepingu. Üleminesumma oli 20 miljonit naelsterlingit.
Debüüdi Hollandi jalgpallikoondises tegi Aké 2017. aastal sõprusmängus Maroko vastu. Esimese värava lõi ta koondisesärgis 4. juunil 2018 sõprusmängus Itaalia vastu.
Aké on pärit Elevandiluurannikult.
Jaan Nebokat

Jaan Nebokat (ka Jaan Nebocat; 24. august (ukj 5. september) 1844 Martna, Läänemaa – 2. september (ukj 15. september) 1908, Riia) oli Eesti kooliõpetaja, sõnastike ja õpperaamatute autor ning ajakirjanik.

Elulugu

Jaan Nebokat oli kõrtsmiku poeg.
1864–67 õppis Nebokat Kuuda Õpetajate Seminaris. 1867–70 ja 1878–82 töötas ta samas õpetajana (õpetades eesti keelt uues kirjaviisis), 1871–78 Siberi asundustes rändköster, 1882–91 Riias eestikeelse põllumajandusliku nädalalehe Kündja vastutav toimetaja, ühtlasi (kuni surmani) L. Schnakenburgi kirjastuse ning Liivimaa talurahvaasjade komisjoni tõlk.
Nebokat koostas kooli- ja sõnaraamatuid ning ühe esimestest vene keele õpikutest Eestis, samuti andis ta eesti keele uues kirjaviisis välja "Dr. Martin Lutheruse veikese katekismuse biiblisalmidega" (Tallinn, 1869). Kündjas avaldas ta nõuandeid põllu- ja majapidamisest, kultuuri- ja haridusloolisi kirjutisi jm. Siberi reisikirjas valgustas Nebokat muuhulgas ka sealsete eestlaste haridus- ja majandusolusid. Lisaks teatas ta ajakirjanduses kavatsusest koostada eestikeelne "Üleüldine teaduste sõnaraamat", mis jäi aga teostamata.
Liina Keevallik

Haridus

Liina Keevallik õppis aastatel 1979–1990 Tallinna 7. Keskkoolis, järgnesid õpingud Eesti Kunstiakadeemias stsenograafia erialal omandades 1990–1995 bakalaureusekraadi, 2002 magistrikraadi (cum laude) ja 2012 doktorikraadi Eesti Kunstiakadeemias ja Pariisi 8. Ülikoolis.

Töö

Liina Keevallik on töötanud kunstnikuna Makarov Muusik Managementis, olnud Von Krahli Teatri peakunstnik, rahvusooperi Estonia peakunstnik ja juhendanud Eesti Kunstiakadeemia tudengeid.
Alates 2003 aastast on Liina Keevallik vabakutseline kunstnik ning teinud filme, lava- ja filmikujundusi nii Eestis kui ka teistes Euroopa riikides.
Ta on korraldanud ja kujundanud festivale, osalenud oma teostega näitustel, kirjutanud stsenaariume ja näidenditekste, koostanud artikleid ja tõlkinud.

Isiklikku

Liina Keevallik on Sirje ja Andres Keevalliku tütar. Tema õde on keeleteadlane Leelo Keevallik. Tema isapoolne vanaisa oli põllumajandusteadlane Edgar Keevallik ja emapoolne vanaisa oli füüsik Harald Keres.
Laguahel

Laguahel ehk lagunemisahel ehk detriitahel on ökosüsteemis funktsioneeriv toiduahel, mis baseerub detriidi ehk pudeme olemasolul ja ühtlasi algab sellest. Laguahelatel on eriti tähtis osakaal metsaökosüsteemides.
Laguahela moodustavad organismid (detritovoorid) tarbivad detriiti. Laguahela võiks välja näha selline: mingile, enamasti raskesti lagundatavale orgaanilisele osakesele (näiteks okka tükk) kogunevad esmased selle tarbijad (näiteks bakterid, mikroseened), kes omakorda süüakse ära neist toituva organismi poolt. Viimase baktereist toituva organismi väljaheited on mõnevõrra degradeerunumad kui algne aine ning väljaheidet hakkavad uuesti sööma bakterid jt, kes võivad taas sattuda sama organismi seedekulglasse ehk kes sööb sisuliselt ära siis jälle oma mikroorganismidega kaetud väljaheiteid. Protsess kestab seni, kuni orgaaniline aine on mineraliseerunud anorgaanilisteks ja taaskasutatav primaarprodutsentidele.
Meelis Ludvig

Haridus ja ametialane tegevus

Õppis aastatel 1979–1981 Tallinna Spordiinternaatkooli klassikalise maadluse osakonnas. Lõpetas 1984. aastal Tallinna Arte Gümnaasiumi. Aastal 1992 lõpetas ta Eesti Põllumajandusülikooli metsamajanduse insenerina. 2006. aastal lõpetas ta Sisekaitseakadeemia korrektsiooni erialal. 2009. aastal kaitses ta Akadeemia Nordis õigusteaduses karistusõiguse õppesuunal magistrikraadi.
Ajavahemikul 1992–2002 töötas peamiselt AS G4S Eesti eellastes AS ESS-s ja AS ESS Lõunas erinevatel ametikohtadel. Aastatel 2002–2010 töötas ta põhiliselt Justiitsministeeriumi haldusala asutustes keskastmejuhina. Aastatel 2010–2015 töötas ta  Keskkonnainspektsiooni Tartu büroos keskkonnakaitseinspektorina. 2015. aastal siirdus tööle erasektorisse transpordivaldkonda.

Ühiskondlik tegevus

Ludvig on korporatsioon Fraternitas Liviensise vilistlane ja Eesti Jahimeeste Seltsi liige.
Aastast 2005 on ta Eesti Keskerakonna liige.

Saavutused

Kolmekordne Eesti meister täiskasvanute vanuseklassis Kreeka-Rooma maadluses kehakaaludes 100 kg (1986. aastal) ja raskekaalus (aastatel 1985 ja 1989). Olnud teine Eesti meistrivõistlustel 1982, 1990. a raskekaalus ja 1983. a kehakaalus 100 kg ning kolmas 1988. a raskekaalus, 1983. a absoluutkaalus.
Aastatel 1982–1988 esindas ta 14 korda eri vanuseklassides Eesti NSV-d või võistles Dünamo (spordiselts) üleliidulise koondise koosseisus NSV Liidu esivõistlustel, NSV Liidu meistrivõistlustel, NSV Liidu meeskondlikel karikavõistlustel või NSV Liidu Rahvaste Spartakiaadil.
Elektroodipotentsiaal

Elektroodipotentsiaal (tähis  E või φ ja mõõtühik volt) on IUPAC määratluse kohaselt elektromotoorjõud, mis tekib elektrokeemilise elemendi – galvaanielemendi – mõõdetaval elektroodil standardvesinikelektroodi suhtes. Standardse vesinikelektroodi  enda elektroodipinge loetakse seejuures nulliks.
Niisiis pole võimalik mõõta eraldi mingi elektroodi elektromotoorjõudu, vaid tuleb kasutada võrdlust mingi kindla kokkuleppelise elektroodi potentsiaaliga. Niisuguseks eletroodiks ongi standardne vesinikelektrood. Selleks et teada saada, kui suur on mingi metalli elektroodipotentsiaal, koostatakse galvaanielement, mille üks elektrood on uuritavast metallist ja teiseks elektroodiks on vesinikelektrood ning mõõdetakse voltmeetriga elektroodidevaheline pinge (suure sisetakistusega voltmeetri kasutamisel väljendab see pinge elektroodidevahelist elektromotoorjõudu).

Standardpotentsiaal

Standardvesinikelektroodi ja uuritava metalli (täpsemalt: selle redokspaari)  vahel mõõdetud elektromotoorjõudu (pinget) nimetatakse selle metalli standardpotentsiaaliks  (tähis E⁰, ka φ⁰). Teiste sõnadega, standardpotentsiaal on standardtingimustel mõõdetud elektroodipotentsiaal.
Kui järjestada metallid nende standardpotentsiaalide kasvavas järjestuses, saadakse metallide elektrokeemiline pingerida.
Diminutsioon

Diminutsioon on muusikas kompositsioonitehniline operatsioon, mille käigus toimub helivältuse lühenemine. Diminutsioon on augmentatsiooni vastandmõiste.
Diminutsiooni kasutati juba renessansspolüfoonias, kui meloodiakatket korrati proportsionaalselt lühemates noodivältustes.
Diminutsioonideks ehk koloratuurideks nimetatakse ka virtuoosses vokaalmuusikas kasutatavaid vokaalpartii kõige kiiremates vältustes passaaže.
Bothrophthalmus

Levila

Neid madusid võib kohata Aafrikas.
Paul Ludwig Ewald von Kleist

Teine maailmasõda

Kleist, kes oli pensionile jäänud 1935. aastal, kutsuti tagasi teenistusse augustis 1939. Ta juhtis XX tankikorpust Poola invasioonis. 1940. aastal oli ta Tankigrupp von Kleisti ülem (XIX ja XLI tankikorpus, XIV korpus), mis juhtis Saksamaa läbimurret Ardennide sektoris.
1941. aasta aprillis juhtis Kleist 1. tankigruppi, mis koosnes XIV ja XLVIII tankikorpusest ning XXIX jalaväekorpusest, juhtides ka Jugoslaavia ja Kreeka Balkani kampaaniat. Selle koosseisuga osales ta ka väegrupi Süd raames operatsioonis Barbarossa.
1942. aastal saadeti Kleist Kaukaasiasse vägesid juhtima ülesandega vallutada piirkonna olulisemad naftaväljad. 22. novembril 1942 asus ta juhtima väegruppi A. Ta ülendati kindralfeldmarssaliks 1943. aastal. Ta vabastati ametist 1944. aasta märtsis, kuna oli käskinud 8. armeel taganeda ilma Hitleri heakskiiduta. Kleist võeti vangi Ameerika vägede poolt 1945. aastal ja saadeti Jugoslaavia Sotsialistlikku Liitvabariiki. 1948. aastal anti ta välja Nõukogude Liidule, kus talle määrati 1952. aastal 10 aasta pikkune karistus sõjakuritegude eest. Ta suri 1954. aastal Vladimiri Keskvanglas kõrgeima Saksa ohvitserina, kes on surnud Nõukogude vangistuses.
Varangu sild

Varangu sild on maanteesild Lääne-Viru maakonnas Haljala vallas Varangu küla lähedal Akste–Häätaru teel. Sild ületab Selja jõe. Sild ehitati 1961 ja renoveeriti 2003. Silla pikkus on 21,1 m.
Herta Müller

Herta Müller (sündinud 17. augustil 1953 Rumeenias Timiși maakonnas Niţchidorfis) on Rumeenia päritolu saksa kirjanik, 2009. aasta Nobeli kirjandusauhinna võitja.

Elulugu

Müller sündis Lääne-Rumeenias Banaadis i külas, mis kuni 1980-ndateni oli saksakeelne küla. Rumeenia keelt õppis ta alles algkoolis. Ta õppis Timişoara ülikoolis germanistikat ja rumeenia kirjandust.
Müller alustas tööd tehases tõlgina, aga vallandati 1979, kui ta keeldus Securitatega koostööd tegemast. Seejärel töötas ta lasteaias ja andis saksa keele eratunde.
1985 lükati tagasi tema palve asuda elama Lääne-Saksamaale. Siiski sai ta kaks aastat hiljem selle loa. Ta asus koos oma abikaasaga elama Lääne-Berliini, kus nad elavad tänapäevani. Pärast emigreerumist töötas ta nii Saksamaa kui välismaa ülikoolides lektorina.
1995 valiti ta Saksa Keele ja Luule Akadeemiasse ja sellele järgnesid teised auametid. 1997 loobus ta kohast PEN-klubis protestiks Ida- ja Lääne-Saksamaa PEN-klubide ühendamise vastu.

Looming

Herta Mülleri esimene romaan "Niederungen" ilmus tsenseerituna 1982. aastal Rumeenias saksa keeles. See käsitles elu saksa kultuuri mõju all olevas Banaadis lapse pilgu läbi. Tema ülejäänud teosed on mõeldud täiskasvanutele. Peaaegu kõik tema teosed käsitlevad sakslaste elu Rumeenias, neile osaks saavaid alandusi ja nende katseid emigreeruda. Müller on olnud viljakas kirjanik, keskmiselt igal aastal ilmub temalt uus teos. Aastal 1986 ilmus "Der Mensch ist ein großer Fasan auf der Welt", 1993 "Der Wächter nimmt seinen Kamm", 1996 "Herztier" ja 2003. aastal "Der König verneigt sich und tötet".
Inna Zlidnis

Inna Zlidnis (sündinud 18. aprillil 1990) on Eesti jalgpallur.

Koondis

Ta mängib Eesti naiste jalgpallikoondises.
Novruz Məmmədov

Isiklikku

Ta on abielus ja kolme lapse isa.
Neeruti mäed

Neeruti mäed (nimetatud ka Neeruti oosid) on kõrgendikud Lääne-Viru maakonnas Kadrina vallas. Mäed on arvele võetud ürglooduse objektina.
Kõrgendikud koosnevad radiaalsetest oosidest ja oosilohkudest; ooside vahel on mitmed järved. Absoluutsed kõrgused ulatuvad oosi lagedel 126 m-ni, suhtelised kõrgused jäävad vahemikku 25–30 m.
Mitmetel tähelepanuväärsematel oosidel on oma nimed: Riistamägi, Tammemägi, Valgeristi mägi, Sadulamägi, Linnamägi, Tornimägi, Kuresöödi mägi ja Mustakatku mägi.
Lavašš

Lavašš (armeenia լավաշ) on Armeenia päritolu lame leib.Armeenia köögi põhitoiduaine. Lavašitaolist nisujahust leiba tuntakse ka Vahemere idapoolsetes regioonides, Iraanis ja teisteski Kaukaasia riikides.

Vormid

Lavašid võivad olla õhukesed ja pehmed ning õhukesed ja krõbedad. Mõnikord on müügil ka õhukese pätsi kujuline, samuti lavaši nime kandev leib, kuid kõik alljärgnev käib just õhukese lavaši kohta.
Eestis müüakse paljudes suuremates toidupoodides ka leivatööstustes valmistatud lavašši, riidetüki kombel kokkulapatuna, kilepakendis.

Koostisosad

Lavašitainas valmistatakse kergitusainest, nisujahust ja veest ning soovi korral lisatakse soola ja maitsetaimi.

Valmistamisest

Lavašitaina valmistamist alustatakse traditsiooniliselt leivajuuretise valmistamisest. Tänapäeval kasutatakse üha enam ka poest ostetud pärmi. Taina jaoks segatakse kas juuretis (ehk pärm), jahu ja kuum vesi ning sool ühtlaseks tainaks ning asetatakse sooja kohta kerkima. Kerkinud tainas tükeldatakse ja vormitakse 300–400-grammisteks kukliteks. Edasi rullitakse ning töödeldakse iga kukkel ükshaaval õhukeseks leivaks. Töötlemise järgselt asetatakse leivad maa sisse ehitatud ahju küpsema, mida traditsiooniliselt köeti kuivanud lehmasõnnikuga.

Küpsetamine

Lavašši küpsetatakse maa sisse ehitatud saviahjus, mille nimeks on tannur. Niihästi nimetus, küpsetusahju ehitus, kui ka leiva tarbimine sarnanevad Põhja-India tandoori ja selles küpsetatavate leibadega.
Korraga küpsetatakse suur kogus lavašši. Värsked lavašid on pehmed, kuid kuivavad õhu käes kiiresti krõbedaks. Krõbedad lavašid on pika säilivusajaga, tarvitamiseks ripsitakse neid veega ning kuumutatakse, nii muutuvad leivad jälle pehmeks.

Kasutamine

Lavašši süüakse nagu leiba, kuid lavašs võib täita ka söögiriista rolli, kui sellega ammutatakse sööginõust hautisi. Sageli keeratakse lavašš ümber vürtsikate toiduainete nende mugavamaks suhu toimetamiseks.
Lavašši kasutavad Armeenia Apostliku Kiriku kirikutegelased usulise sisuga seotud toimingutel, traditsiooniselt ka abielu sõlmisel.
Malle Salupere

Elulugu

Malle Salupere on metsniku tütar. Õppis Tartu Õpetajate Instituudis. Oli 1949–1957 küüditatuna Siberis Krasnojarski krais. Töötas 1957–1958 Tartu Autoremonditehases abitöölise ja automaalrina. Lõpetas 1958 Tartus õhtukeskkooli, 1962 Tartu Riikliku Ülikooli vene filoloogina (1962–1964 TRÜ aspirantuuris, arvati poliitilistel põhjustel enne lõpetamist aspirantuurist välja), 1974 psühholoog-sotsioloogina. Töötas Tartu keskraamatukogus ja lühikest aega õpetajana, 1967–1974 TRÜ rektoraadi teadussektoris, seejärel oli viis aastat Tartu Kliinilise Haigla ametiühingukomitee esimees, 1980–1983 Eesti NSV Riikliku Ajaloo Keskarhiivi töötaja. Koondati poliitilistel põhjustel, oli seejärel Ajaloo Instituudi teadur (0,5 kohaga). Ühtlasi luges venekeelset Eesti ajaloo kursust Tartus, Tallinnas, Kohtla-Järvel ja Narvas. Aastast 1991 pensionil. 1990. aastate keskel esines Eesti Raadio saates "Silmaring" kolmeaastase vestluste sarjaga eestlaste mentaliteedist läbi aegade.
Ta oli alates 1962. aastast abielus Maks Saluperega kuni viimase surmani 2018. aastal. Neil on kolm tütart, nende seas semiootik Silvi Salupere  ja ajaloolane Lea Leppik.

Ühiskondlik ja poliitiline tegevus

Ta on olnud Maarjamõisa haigla ametiühingukomitee esimees. Ta kuulub Eestimaa Ühendatud Vasakparteisse, oli selle eelkäija Eesti Vasakpartei aseesimees 2005. aastast ja 2007. aastast esimehe kohusetäitja. Ta kandideeris 1995., 1999., 2003. ja 2007. aasta Riigikogu valimistel, kuid ei osutunud valituks. Samuti kandideeris ta 1996., 1999., 2002., 2005. ja 2009. aasta kohalike volikogude valimistel, kuid valituks ei osutunud. 2009. aastal kandideeris ta Eestimaa Ühendatud Vasakpartei nimekirjas Euroopa Parlamendi valimistel.
Piirissaare maastikukaitseala

Loodus

Piirissaare maastikukaitseala on liigirikas. Saarel on palju haruldasi kahepaikseid ja linde.
Enamikku saarest katab soo ja roostik. Varem, kui tegeleti veel loomakasvatusega, olid saarel ulatuslikud luhaniidud, mis on nüüd roostunud ja võsastunud. Viimasel ajal on hakatud looduslikke luhaniite taastama.
Piirissaart taheti liita koos Emajõe-Suursoo maastikukaitsealaga ühtseks rahvuspargiks, kuid see jäi ära, sest kohalikud kartsid uusi piiranguid.

Kahepaiksed

Piirissaarel on seitset liiki kahepaikseid: rohe-kärnkonn, mudakonn, rabakonn, rohukonn, tiigikonn, veekonn ja tähnikvesilik.
Mudakonnade kudetiike rajatakse ja korrastatakse Piirissaarel aastani 2014 Euroopa Liidu programmist Life rahastatava projektiga Dragonlife.

Linnud

Piirissaar on oluline peatuspaik nii läbirändavatele kui ka pesitsevatele lindudele. Tuntumad nendest on kormoran, merikotkas, kalakotkas, väike-konnakotkas, roo-loorkull, kühmnokk-luik, mustviires, jõgitiir, naerukajakas, väikekajakas, kalakajakas, hõbekajakas, suitsupääsuke, kaldapääsuke, rootsiitsitaja, hõbehaigur, hallhaigur, musträstas ja tuttpütt.
Peamiseks pesitsuspaigaks on saare keskel asuv soo ja roostikud.

Imetajad

Piirissaarel elab suhteliselt vähe imetajaid. Kuid viimastel aastatel on saarel kasvanud metssigade ja kährikute asurkond. Veel elavad saarel põder, kobras, rebane, mitmesugused närilised, kellest haruldasim ondatra.

Selgrootud

Piirissaarel domineerivad veega tihedalt seotud selgrootud, näiteks kiilid ja ujurid. Viimastel aastatel on saarel kohatud kaerasorisid, kes hävitavad kultuurtaimi.

Kohalik kultuur

Piirissaarel elavad peamiselt arhailised vene vanausulised. Majad on enamasti puidust ühekorruselised kalurimajad. Kohalikud inimesed tegelevad peamiselt sibulakasvatuse ja kalapüügiga.
Eesti looduskaitsemärk

Eesti looduskaitsemärk on Keskkonnaministeeriumi poolt välja antav teenetemärk, millega tunnustatakse teeneid looduse uurimisel, loodusteadmiste levitamisel, looduskaitse edendamisel, arendamisel ja tutvustamisel nii üleriigilisel kui ka rahvusvahelisel tasandil.
Märk on hõbedane ja kujutab looduskaitse sümboli tammelehe kontuuri. Märgi kavandi autor on kunstnik Julia Maria Künnap.
Märgi annab üle keskkonnaminister tavapäraselt looduskaitsekuu alguses.
Ilmar Raudma

Ilmar Raudma (kuni 1935 Ilmar Pommer; 23. juuni 1912 Tartu – 19. aprill 1951 Sydney) oli eesti riigiametnik.
Ta lõpetas 1930. aastal Hugo Treffneri Gümnaasiumi. Ta õppis aastatel 1930–1935 Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas, mille lõpetas ning pärast seda veel õigusteaduskonna majandusosakonnas. 
Ta töötas aastatel 1931–1935 TÜ majandusosakonna ametnikuna, hiljem oli TÜ majandussekretär. Peale ülikooli lõpetamist 1935. aastal teenis välisministeeriumis, hiljem Riikliku Propaganda Talituses informatsiooniosakonna ametnikuna, aastatel 1937–1940 osakonna juhatajana.
Põgenes 1944 Saksamaale, töötas pärast sõda kohtuprokurörina USA sõjaväevalitsuses. Läks 1948. aastal Austraaliasse. Ta töötas seal hotellinduse alal ning oli Sydneys ajaleht "Meie Kodu" asutaja, vastutav ja tegevtoimetaja.
Ilmar Raudma suri pärast lühikest ja rasket haiguskulgu 19. aprillil Sydneys leukeemiasse.

Isiklikku

Tema isa oli Jaan Raudma ja tütar on haridus- ja teadusministeeriumi nõunik Tiia Raudma ja teise tütre tütar on Eesti president Kersti Kaljulaid.
Joseph Louis Proust

Elulugu

Sündis Prantsusmaal Angers's. 
Õppis 1777.a. Pariisi ülikoolis. 
Töötas õppejõuna nii Pariisis kui ka Hispaania ülikoolides. Oli Hispaanias kuningliku labori direktor. Labori hävimisel järel naasis kodumaale (1808).

Teadustöö

Uuris aastatel 1797–1809 paljude metallioksiidide, kloriidide ja sulfiidide koostist.
Aastal 1799 sõnastas aine koostise püsivuse seaduse: igal puhtal ainel on püsiv koostis sõltumata tema saamisviisist või leiukohast. Ühest küljest andis see seaduspära olulise kinnituse John Daltoni aatomiteooriale, teisalt kauakestva tüli Prousti ja prantsuse keemiku Claude Louis Berthollet' vahel, kes sellega ei nõustund. Sisuliselt lõppes vaidlus alles 100 aastat hiljem mõlema seisukoha tunnustamise ning kahe uue mõiste toomisega keemiasse. Nendeks olid: daltoniidid (püsiva koostisega ained), bertolliidid (ühendid, mis ei allu koostise püsivuse seadusele).
Uuris ka orgaanilisi aineid (suhkur, tärklis jt.). 1802.a. eraldas viinamarjamahlast glükoosi.
Svante Pääbo

Svante Pääbo (sündinud 20. aprillil 1955 Stockholmis) on eesti juurtega rootsi geneetik.
Svante Pääbo õppis Uppsala Ülikoolis egüptoloogiat, vene keelt, majandust ja meditsiini. 1986. aastal kaitses ta samas doktorikraadi molekulaarimmunoloogia alase töö eest. Seejärel täiendas ta end aastatel 1987–1990 California ülikoolis.
Pääbo on üks paleogeneetika rajajatest. 1985. aastal õnnestus tal saada DNA-d 2400 aasta vanusest Egiptuse muumiast. Ta on esimene, kel õnnestus saada aastatuhandete eest elanud inimese DNA-d. Sellekohane artikkel ilmus 16. aprillil 1985 New York Timesis.
1996. aastal avastas Pääbo uurimisrühma liige Müncheni ülikooli zooloogiainstituudi laboris töötav Matthias Krings DNA-sekvenaatoritesse söödetud DNA-juppidest, mis olid saadud Bonni Rheinisches Landesmuseumis hoitavast väikesest neandertallase käeluutükist, neandertallase mtDNA.
1997. aastast alates on ta Leipzigis asuva Max Plancki Evolutsioonilise Antropoloogia Instituudi evolutsioonigeneetika osakonna juhataja.
Hiljem on ta uurinud neandertallase genoomi. Veebruaris 2009 teatati Ameerika Teadusassotsiatsiooni aastakoosolekul, et tema juhitav antropoloogiainstituut on valmis saanud neandertallase genoomi esialgse versiooni. Selleks tuli järjestada üle kolme miljardi aluspaari.
Augustis 2002 teatas ta, et on avastanud "kõnelemise geeni" – geeni FOXP2, mis kõnehäiretega inimestel puudub või on kahjustunud.
2007. aastal valis ajakiri Time ta maailma aasta saja mõjukama inimese hulka.
Tema vanemad on biokeemik ja Nobeli meditsiiniauhinna laureaat Sune Bergström ja eestlanna Karin Pääbo.
Shelby maakond (Indiana)

Ajalugu

Maakond moodustati 31. detsembril 1821.
HD 209458 b

HD 209458 b on eksoplaneet, mis tiirleb ümber Päikesesarnase tähe HD 209458 Pegasuse tähtkujus umbes 150 valgusaasta kaugusel Maast.
See oli esimene avastatud Päikesesüsteemi väline planeet (1999), esimene Päikesesüsteemi väline planeet, millel tehti kindlaks atmosfääri olemasolu (2001), esimene Päikesesüsteemi väline planeet, mille atmosfääris avastati vesinikku, hapnikku, süsinikku (2004) ja veeauru(2007).
2010. aastal teatati, et sellel planeedil esineb torme, mille tuulte kiirus võib ulatuda kuni 7000 kilomeetrini tunnis.
Planeedi HD 209458 b kohta kasutatakse mitteametlikku nime Osiris.