google/wiki40b huggingface dataset:
Script for a Jester's Tear

"Script for a Jester's Tear" on briti ansambli Marillion esimene stuudioalbum, mis ilmus 1983. aasta märtsis. Album anti välja kolmes formaadis: LP, picture disc ja kassett, hiljem lisandus neile ka CD. 
1982. aasta oktoobris ilmus ansambli tulevast esikalbumit tutvustavana mõeldud avasingel "Market Square Heroes", kuid lõpuks ei jõudnud singlil olnud kolmest loost albumile mitte ükski. Albumil avaldatud lood salvestati Londonis Marquee Studios ajavahemikus detsembrist 1982 kuni veebruarini 1983. Neist lugudest anti singlitena välja "He Knows You Know" (jaanuaris 1983) ja "Garden Party" (juunis 1983). 
Plaadiümbrise kujundas Fishi näpunäidete järgi Mark Wilkinson, kes tunnistas hiljem, et lihtsalt unustas mõned Fishi soovitud detailid pildile joonistada. Fish rääkis ansambli veebilehel avaldatud meenutustes, et ta püüdis plaadiümbrisel taaselustada seda keskkonda, milles muusika sündis, nii on näiteks pildil kujutatud toa põrandal lisaks Marillioni enda kahele esimesele singlile ja teistele plaatidele ka Pink Floydi album "A Saucerful of Secrets".
See on ainus Marillioni stuudioalbum, millel mängib ansambli toonane trummar Mick Pointer, kellest hiljem sai teise tuntud progressiivse roki ansambli Arena asutaja ja löökpillimängija.
Jumalaema Kaitsmise Kirik Kiievis (Solomjanskõi rajoon)

Kogudus

Kirikuhoones tegutseb Ukraina Õigeusu Kiriku kogudus, mida juhib Oleksandr Trofõmljuk.
1970. aasta põhja suusaalade maailmameistrivõistlused

Põhja suusaalade 1970. aasta maailmameistrivõistlused olid 28. suusaalade maailmameistrivõistlused, mis toimusid 14.–22. veebruarini Tšehhoslovakkias Kõrg-Tatras.
Alkaanid

Keemilised omadused

Metaani homoloogilise rea liikmete keemilised omadused on ühesugused. Üldiselt nad keemilistesse reaktsioonidesse kergesti ei astu ning tavaliseks reaktsioonitüübiks on asendusreaktsioon.

Põlemine

Kõik alkaanid põlevad. Madalamad alkaanid põlevad vähemärgatava, kahvatu leegiga ning põlemissaadusteks on süsinikdioksiid ja veeaur: CH₄ + 2O₂ → CO₂ + 2H₂O – õhuga segatuna moodustavad nad äärmiselt plahvatava segu.

Oksüdeerijate toime

Tavalisel temperatuuril alkaanid oksüdeerijate (nt KMnO₄ ja K₂Cr₂O₇) toimel ei reageeri.

Asendusreaktsioon halogeenidega

Valguse toimel toimub astmeline asendusreaktsioon, mille käigus vesiniku aatomid asenduvad halogeeni aatomitega. Asendusreaktsioon halogeenidega kuulub ahelreaktsioonide hulka. Soojuse või valguse toimel laguneb kloori molekul aatomiteks: Cl₂ → 2CL Seejärel reageerib kloori aatom metaaniga: CH₄ + Cl → CH₃Cl + H

Isomeerimine

Isomerisatsioonireaktsioon toimub kõrgel temperatuuril ja rõhul katalüsaatorite manusel. Alkaanidel esinevad isomeerid alates propaanist.

Ühendid ja nende kasutusalad

Gaasilisi alkaane kasutatakse kütte- ja majapidamisgaasina ning veeldatult, näiteks vedelgaasina. Vedelad alkaanid kuuluvad ka bensiini, nafta ja petrooleumi koostisse. Tahked alkaanid moodustavad parafiini.
Alkaanide halogeenderivaate tarvitatakse õlide, vaikude, rasvade ja plastmasside lahustitena. Triklorometaani (CHCl₃) tuntakse ka kloroformi nime all ja kasutatakse narkoosivahendina. Tetraklorometaani (CCl₄) kasutatakse tulekustutusvedelikuna. Difluorodiklorometaani (CF₂Cl₂) rakendatakse külmutusseadmetes, aerosoolpakendis lakkide, mürkkemikaalide, parfüümide jms juures pihustusainena.
Absoluutväärtus

Absoluutväärtus kui norm

Absoluutväärtus rahuldab normi aksioome ning on seetõttu normiks reaalarvude ruumis ja kompleksarvude ruumis.
Žamysłaŭli mõis

Žamysłaŭli mõis ehk Žamõslavli mõis (Жамыслаўскaя сядзіба) on endine mõis Valgevenes Hrodna oblastis Iŭje rajoonis, Subotniki külanõukogus Žamysłaŭli asulas. Mõisakompleks asub Gauja jõe kaldal.
Esimest korda mainitakse mõisa aastal 1587. Toona kuulus see Zenowiczitele  ja kandis nime Kandraciški mõis, mille ostsid Roskad. Aastaks 1700 olid sealsete valduste omanikeks Žemłyd, kuigi ametlikult need alad iseseisvat territooriumi endast ei kujutanud. Seejärel olid omanikeks Pacid, aastast 1723 Andruszkiewiczid. Andruszkiewiczite valduses sai alast taas iseseisev mõis. Aastal 1806 ostis mõisa Kenewiczitelt krahv Umiastowski. 
Mõisa  vana puidust peahoone oli barokkstiilis. Aastal 1828 lasi toonane omanik selle külgedele ehitada kaks kivist klassitsistlikku kontorihoonet (neist säilinud on üks). Samal ajal rajati ka maneež, kasvuhoone ja jääkelder. Peahoone valmis aastal 1877. Aastal 1883 valmis keskse allee äärde kivist lehtla, kus asus Jumalaema kujutav ikoon. Aastal 1885 valmis ka pruulikoda. Lisaks paraadhoonetele on säilinud ka mõned majandushooned -  tall, veski, ladu ja ait.
Mõisa peahoone arhitektiks oli Leonard Marconi. Loss ise oli Varssavis asuva Łazienkowski lossi väiksem koopia. T-kujuline peahoone on kahekorruseline, seda kroonib vaatepaviljon. Peamise fassaadi keskel asub tõisnurkne lodžaga risaliit. Risaliidi keskel asub nelja sambaga portikus. Fassaadi kaunistavad korintose sambad. Hoone külgedel asuvad madalad juurdeehitised, mille katusel asuvad avatud terrassid.
Hoone keskel asus ruudukujuline suure kahhelahjuga saal, millest viisid igasse suunda anfilaadidena kujundatud koridorid. Tubades oli parkettpõrand; ruumides asusid marmorist kaminad. Tubade seinu katsid ehispaneelid. Hoones asuv mööbel oli kohalike meistrite poolt käsitsi valmistatud.
XIX sajandi lõpus andis toonane omanik mõisa peahoone välibaasina Vilniuse ülikooli käsutusse. Esimese maailmasõja ajal rajasid sakslased hoonesse kuurordi (aastal 1914). Nõukogude ajal asus hoones kohaliku sovhoosi kontor. Tänapäeval seisab hoone tühjalt; selle interjöör on hävinud.
Park rajati aastal 1883. Selle pindala on seitse hektarit ja see jaguneb kaheks osaks. Regulaarse planeeringuga osa asub peahoone juures, vabakujundusega osa aga Gauja jõe kaldal. Pargis kasvavad harilik pärn, Siberi seedermänd, harilik vaher, pensilvaania saar ja dalekarlia kask.
Pärase Moaljakivi

Pärase Moaljakivi on ohvrikivi Muhu kihelkonna Pärase külas.
Pärase Moaljakivi on esialgsest asukohast mujale viidud ja purustatud. Säilinud on üks suurem tükk laiusega 38 cm, pikkusega 135 cm ja paksusega umbes 20 cm. Tüki suurus on ligikaudu kolmandik varasemast kivi suurusest.
Sophie Scholl

Sophie Scholl (õieti Sophia Magdalena Scholl; 9. mai 1921 – 22. veebruar 1943) oli natsionaalsotsialistliku Saksamaa vastu tegutsenud ühenduse Valge Roos liige. Teda süüdistati kodumaa reetmises ning ta giljotineeriti. Sophie Scholl oli üks väheseid sakslasi, kes osutas Teise maailmasõja päevil aktiivselt vastupanu natsionaalsotsialistlikule režiimile.

Elulugu

Sophie sündis viielapselises peres. Tema isa oli Forchtenbergi linnapea. 7-aastaselt astus ta algkooli. Aastal 1930 kolis perekond Ludwigsburgi, kaks aastat hiljem Ulmi, kus isa töötas majandus- ja maksukonsultandina.
Aastal 1932 alustas Sophie õpinguid tütarlastegümnaasiumis. Hitleri võimuletulekul 1933. aastal astus entusiastlik Sophie Hitlerjugendisse, hiljem ajendas tema arusaam valitsevast korrast ja juutide kiusamisest teda töötama valitseva režiimi vastu.
Aastal 1940 lõpetas Sophie keskkooli ja asus tööle õpetajana.  
1942. aastal astus ta Müncheni ülikooli, kus tutvus Carl Muthi ja Theodor Haeckeriga, kes olid samuti valitseva korra vastu. Sama aasta suvel moodustati vastupanuliikumine Valge Roos, kus Sophie toimetas ja andis välja lendlehti.
8. veebruaril 1943 ta arreteeriti. 21. veebruaril toimus kohus, kus Valge Roosi liikmeid ristküsitleti, päev hiljem mõisteti nad riigireetmises süüdi. Giljotineerimise viis täide Johann Reichart, surmad kinnitas dr. Walter Roemer. Mitmete juttude kohaselt ei palunud Sophie armu ka enne pea maha raiumist. Tema viimased sõnad olid: "Päike ikka veel paistab" (Die Sonne scheint noch).
Valge Roosi liikmete 20. surma-aastapäeval avati Sophie Scholli mälestussammas.

Kujutamine kunstis

Sophie Scholli tegevust on kujutatud filmis "Valge Roos" ("Die weiße Rose") ja filmis "Viis viimast päeva".
Otto Wilhelm Eberhard

Otto Wilhelm Eberhard (25. märts/5. aprill 1728 Kaiavere – 20. september/1. oktoober 1795 Paldiski) oli Eesti vaimulik.
Tema esimeseks õpetajaks oli pastor Peter Friedrich Bornwasser, edasi õppis ta Pärnu gümnaasiumis, käis aastal 1744 Salomo Heinrich Vestringi juures Pärnu Eliisabeti koguduses leeris. Usuteadust õppis ta aastatel 1750–1752 (immatrikuleeriti 2. aprillil 1750) Königsbergi ülikoolis ja aastatel 1753–1754 (immatrikuleeriti 30. aprillil 1753) Jena ülikoolis. Ta töötas aastal 1754 Vaemla mõisas (Käina kihelkonnas) koduõpetajana Heinrich Caspar von Stackelbergi juures. Ordineeriti 3. septembril/14. septembril 1755 õpetajaks.
Ta oli aastatel 1755–1769 (introdutseeriti 12. novembril/23. novembril 1755) Vastseliina Katariina koguduse õpetaja. Aastatel 1769–1792 oli ta Rapla Maarja-Magdaleena koguduse õpetaja. 24. jaanuaril 1771 sai ta Eestimaa konsistooriumi assessoriks. Aastatel 1772–1785 oli ta Paldiski kreisi teise praostkonna abipraost, aastal 1785 sai ta praostiks, aastal 1789 sai ta kogu Paldiski kreisi praostiks.
Aastal 1779 välja antud jutluseraamatus on trükitud ta kolm eestikeelset jutlust.

Isiklikku

Tema vanaonu Daniel Eberhard oli Tartu Jaani koguduse abiõpetaja ja Academia Gustavo-Carolina (Pärnu ülikooli) rektor. Tema isa Johann Christian Eberhard oli Kaiavere mõisa rentnik, ema Maria Hedwig (sündinud Petersen) suri pärast sünnitust, kasuema Bertha Gertrud Roth oli pastor Martin Johann Rothi tütar, pärast isa surma abiellus Tartu Jaani koguduse ülemõpetaja Tobias Plaschnigiga. Tema poeg Johann Christian Eberhard oli Rapla Maarja-Magdaleena koguduse õpetaja.
Bertrand de Jouvenel

Bertrand de Jouvenel des Ursins [bertr'aa(n) dö žuvn'el dezürs'ä(n)] (31. oktoober 1903 Pariis – 1. märts 1987 Pariis) oli prantsuse liberalistlik mõtleja, ajakirjanik, poliitik ja majandusteadlane. Ta on üks tuntumaid prantsuse futurolooge.
1925. aastal liitus ta radikaalsotsialistliku parteiga (Parti républicain, radical et radical-socialiste). 1928. aastal avaldatud raamatus "L'Économie dirigée" ("Juhitud majandus") kaitseb ta dirigismi liberaalse kapitalismi vastu. Ta oli vasakpoolse meelestatusega patsifist. Ta pooldas Prantsusmaa ja Saksamaa tugevat koostööd.
1934. aastal jõudis ta veendumusele, et traditsioonilised poliitilised parteid ei ole efektiivsed, ning lahkus radikaalsotsialistlikust parteist, eelistades tegutseda "vaba elektronina".
Koos Pierre Andreuga asutas ta nädalalehe La Lutte des jeunes (Noorte võitlus), mis kritiseeris valitseva režiimi korruptiivsust. Samal ajal tegi ta kaastööd ka teistele ajalehtedele. Muu hulgas tegi ta 1936. aasta veebruaris ajalehele Paris-Midi intervjuu Adolf Hitleriga.
1936. aastal liitus ta siiski taas parteiga, seekord Prantsuse rahvaparteiga (Parti populaire français), mille oli asutanud Jacques Doriot. Temast sai selle liikumise väljaande L'Émancipation nationale (Rahvuslik emantsipatsioon) peatoimetaja. Külastades 1938. aasta septembris Saksamaad, avaldas talle suurt mõju Saksamaa võimsus ja natsifanatism, mille sarnast polevat nähtud "alates Muhamedist". Ta lahkus siiski parteist 1938. aastal pärast seda, kui Doriot kiitis heaks Müncheni kokkuleppe.
Saksa okupatsiooni ajal tegutses Bertrand de Jouvenel taas "vaba elektronina", luues suhteid nii kollaboratsionistide kui vastupanuliikumisega. Vangistushirmus suundus ta 1943. aasta septembris Šveitsi. Ta otsustas loobuda poliitilisest tegevusest, et pühenduda majandusele, sotsioloogiale ja keskkonnaküsimustele. Pärast okupatsiooni lõppu Prantsusmaale naasnuna pääses ta süüdistustest natsimeelsuses, ent ta enda sõnul koheldi teda kui katkutõbist.
De Jouveneli on mitmel korral kritiseeritud tema väidetava natsimeelsuse tõttu. Ajaloolane Zeev Sternhell pidas teda üheks enim fašismi soosivaist prantsuse intellektuaalidest. Nende väidete tõttu kaebas Bertrand de Jouvenel autori kohtusse, kus too mõisteti süüdi laimamises.
Bertrand de Jouvenel avaldas 37 raamatut, mille hulgast tuntuim on "Du pouvoir" ("Võimust", 1945).
1947. aastal asutas ta koos Friedrich Hayeki, Jacques Rueffi, Milton Friedmani ja teistega Mont Pelerin Society.

Tsitaate

Bertrand de Jouvenelile omistatakse ütlus "lammaste ühiskond sünnitab aja möödudes huntide valitsuse".
Pontus Heinrich Johannes Paucker

Pontus Heinrich Johannes Paucker (11. august/23. august 1823 Simuna – 31. märts/12. aprill 1855 Kullamaa) oli Eesti vaimulik.
Paucker õppis aastast 1837 Tallinna gümnaasiumis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1842–1847. Töötas seejärel koduõpetajana. Ordineeriti õpetajaks 1. mail/13. mail 1849.
Oli aastatel 1849–1855 Kullamaa Püha Johannese koguduse õpetaja. Oli aastast 1849 Kullamaa piibliseltsi juhataja.

Isiklikku

Tema isa Heinrich Wilhelm Christoph Paucker oli Simuna Siimona ja Juuda koguduse õpetaja, vanaisa Heinrich Johann Paucker oli Nissi- ja Simuna Siimona ja Juuda koguduse õpetaja, emapoolne vanaisa Jakob Pontus Haller oli Käina Martini koguduse õpetaja, onu Eduard Pontus Haller oli Rapla Maarja-Magdaleena koguduse õpetaja.
Asta Vihandi

Asta Vihandi (neiupõlvenimega Kronberg, 1947–1958 Vihandi, 1958–1970 Ostmein, 1970–1980 Panksepp; 21. juuli 1929 Tartu – 5. märts 1993 Tallinn) oli Eesti ooperilaulja ja näitleja. 
1945–1947 õppis ta Tartu 5. Õhtukeskkoolis ja 1946 Vanemuise balletistuudios. Peale selle õppis ta laulmist ka Pärnus (Klaudia Taevi juhendamisel) ja Tallinnas (Linda Sauli ja Elsa Maasiku juhendamisel).
1947–1948 oli ta Vanemuise koorilaulja. 1948–1950 oli ta Endlas nii näitleja kui ka koorilaulja ja tantsija. 1950–1985 oli ta Estonia ooperilaulja. Aastast 1985 töötas ta Eesti NSV Riikliku Filharmoonia administraatorina.
Ta osales ka mitmes filmis (näiteks "Pöördel" (1957) ja "Perekond Männard" (1960)).
Ta suri 5. märtsil 1993 Tallinnas ja on maetud Tallinna Metsakalmistule.

Isiklikku

1947–1958 oli ta abielus laulja, näitleja ja fotograafi Oskar Vihandiga.
Kaldama mõis

Kaldama mõis (saksa keeles Kaldama) oli Kaunispe mõisa kõrvalmõis Jämaja kihelkonnas Saaremaal.
Sepamaa laht

Sepamaa laht on laht Saaremaa lõunaosas Saaremaa vallas, paikneb Muratsi ja Roomassaare poolsaare vahel.
Lahe pindala on 6 km², pikkus umbes 4 km ja laius umbes 2 km.
Laht on madal, mesohaliinse sesoonselt kihistunud veega.
Lahes asuvad Anerahu, Heinlaid, Hülgelai, Kibuvitsalaid, Künnisemaa, Nonnirahu, Roolaid, Sepamaa laid, Suurlaid, Tiirerahu.
Andrei Kurajev

Elulugu

Andrei elas lapsena mõne aasta Prahas, kus tema vanemad töötasid. Perekond oli täiesti ateistlik. Vanema klassi õpilasena andis Andrei välja ajalehte Ateist.
16-aastaselt astus ta Moskva Riikliku Ülikooli filosoofiateaduskonda.
Sügisel 1982 ta ristiti.
Aastal 1984 lõpetas ta ülikooli teadusliku ateismi ajaloo ja teooria kateedri juures. Ta astus NSVL TA Filosoofia Instituudi aspirantuuri, kuid see jäi pooleli. Aastal 1985 sai ta Moskva Vaimuliku Akadeemia sekretäriks. Seejärel astus ta ammuse soovi kohaselt Moskva vaimulikku seminari. Pärast 1986. aasta suurt tulekahju seminaris pidi ta töötama ehitusel. Seejärel võttis akadeemia rektor ta tööle.
Aastal 1988 lõpetas ta Moskva Vaimuliku Seminari. Samal aastal kutsuti ta dispuudile Kolomna Riiklikku Pedagoogilisse Seminari. Diskussiooni käigus tekkis Kurajevil konflikt saali kogunenud teadusliku ateismi õppejõududega ja üliõpilastega.
Kurajev õppis kaks aastat Bukaresti Teoloogiainstituudis. Sel ajal pühitseti ta diakoniks. Aastatel 1990–1993 töötas ta patriarh Aleksius II referendina.
Aastal 1992 lõpetas ta Moskva Vaimuliku Akadeemia. Aastal 1994 kaitses ta Filosoofia Instituudis filosoofiakandidaadi kraadi ning 1995 Moskva Vaimulikus Akadeemias teoloogiakandidaadi kraadi.
Aastatel 1993–1996 oli ta Püha Johannes Jumalasõnaõpetaja Venemaa Õigeusu Ülikooli filosoofia-teoloogiateaduskonna dekaan. Alates 1997. aastast on ta Püha Tihhoni Õigeusu Teoloogiainstituudi professor (professori kutse andis talle 1996 instituudi õpetatud nõukogu esildisel patriarh Aleksius II). Alates 2004. aasta sügissemestrist on tema põhitöökoht Moskva Vaimulik Akadeemia ja Seminar, kuid ta jätkab loengute pidamist ka praeguses Püha Tihhoni Humanitaarülikoolis, kus ta juhatab põhiteoloogia ja apologeetika kateedrit. Samuti on ta Moskva Riikliku Ülikooli religioonifilosoofia ja religiooniteaduse kateedri vanemteadur.
Ta on Venemaa Föderatsiooni Riigiduuma ühiskondlike organisatsioonide ja religioossete ühenduste komitee südametunnistusevabaduse probleemide ekspert-konsultatsiooninõukogu liige.
Sinodi otsusega 12. märtsist 2002 arvati ta kogumiku "Bogoslovskije Trudõ" toimetuse kolleegiumi. Sinodi otsusega 24. detsembrist 2004 arvati ta Sinodaalsesse Teoloogilisse Komisjoni.
2007. aasta lõpu seisuga on ta Troparjovo Peaingel Miikaeli kiriku diakon.
5. aprillil 2009 ülendas Moskva patriarh Kirill ta ülemdiakoniks.
Andrei Kurajev jutlustab noortele rokkmuusika kontsertidel. Ta tegi seda patriarh Aleksius II õnnistusel (patriarhi eluajal).

Tunnustused

15. veebruaril 2003 autasustas patriarh Aleksius teda vaga Radoneži Sergi 3. järgu ordeniga.
Ta on saanud Aleksius II tänukirja misjonäritegevuse eest.

Mitmesugust

31. mail 2009 esines Andrei Kurajev Tallinnas Vene Kultuurikeskuses avaliku loenguga "Usutunnistus" ("Символ веры").
Rahvusvaheline geofüüsika aasta

Rahvusvaheline geofüüsika aasta (inglise keeles International Geophysical Year, lühend IGY) oli geofüüsika-alastele uuringutele pühendatud periood, mis kestis 1. juulist 1957 kuni 31. detsembrini 1958. Samal ajal tähistati ka kolmandat rahvusvahelist polaaraastat.
Geofüüsika aasta pidamise idee algatasid 1950. aastal kümmekond tippteadlast, nende seas James Van Allen, Lloyd Berkner, Fred Singer ja Ernest Harry Vestine. Projekti teostamiseks valiti aeg, mil Päikese aktiivsus oli võimalikult suur. 
Ühisprojektide peamised uurimisvaldkonnad olid virmalised, kosmiline kiirgus, Maa magnetväli, glatsioloogia, gravitatsioon, ionosfäär, pikkus- ja laiuskraadide täpne määramine, meteoroloogia, okeanograafia, raketiteadus, seismoloogia ja Päikese aktiivsus. 
Projektides osales 67 riiki. Suurematest riikidest oli Hiina ainuke, kes osa ei võtnud.
Geofüüsika aastal saadeti maailmaruumi esimesed Maa tehiskaaslased. 4. oktoobril 1957 lähetas Nõukogude Liit kosmosse esimese tehiskaaslase Sputnik 1, hiljem ka Sputnik 2 ja Sputnik 3. Ameerika Ühendriigid saatsid oma esimese satelliidi Explorer 1 teele 31. jaanuaril 1958. Hiljem järgnesid sellele Vanguard 1, Explorer 3 ja Explorer 4. 
Explorer 1 sooritatud mõõtmiste tulemusel avastati Van Alleni kiirgusvööd.
Geofüüsika aastal avastati ka ookeani keskahelik, mille olemasolu kinnitas laamtektoonika teooriat, mis tollal veel üldist heakskiitu polnud leidnud.
29. juulil 1958 loodi NASA.
Ulatuslikumalt uuriti ka polaarpiirkondi nii Arktikas kui ka Antarktikas. Antarktika jää paksuse mõõtmised andsid senisest oluliselt täpsema pildi Maal leiduva vee koguhulgast.
Teravmägede saarestikus Kirdemaal rajati Murchisoni fjordi rannikule geofüüsika aasta raames Rootsi, Soome ja Šveitsi ühine uurimisjaam (Kinnvika jaam).
İsmet Yılmaz

Isiklikku

Ta on abielus ja kolme lapse isa.
Jacques-Yves Cousteau

Jacques-Yves Cousteau [žak iv kusto] (11. juuni 1910 – 25. juuni 1997) oli prantsuse mereväeohvitser, maadeuurija, ökoloog, filmiprodutsent, teadlane, fotograaf ja kirjanik, kelle huviala oli maailmameri ja kõik vee-eluvormid. Ta oli akvalangi arendaja ja Prantsuse Akadeemia liige. Teda tunti ka kapten Cousteau'na (Commandant Cousteau).
Elco van der Geest

Elco van der Geest (sündinud 4. mail 1979 Haarlemis Põhja-Hollandis) on Hollandis sündinud Belgia judoka.
Ta on esindanud nii Hollandit kui Belgiat ja mõlemale riigile toonud Euroopa meistrivõistlustelt kuldmedali, vastavalt siis 2002. ja 2010. aastal. 2002. aastal alistas ta seejuures esikohamatšis Martin Padari.
Belgia koondisega liitus ta ja sai Belgia kodakondsuse 2009. aastal.
Ta on kahel korral osalenud olümpiamängudel: 2004 (5. koht) ja 2012.

Isiklikku

Tema isa on treener Cor van der Geest ja vanem vend judoka Dennis van der Geest.
François-Adrien Boieldieu

François-Adrien Boieldieu [franssu'aa-adrj'ään buaeldj'öö] (16. detsember 1775 Rouen – 8. oktoober 1834 Varennes-Jarcy, Essonne) oli prantsuse helilooja, alates 1817 Prantsuse Instituudi liige.
Ta õppis kirikus organist Charles Broche'i juures, oli alates 15. eluaastast organist Roueni koguduses. Loomingut avaldas alates 1791. aastast, sealhulgas 1793 esimese ooperi. Elas alates 1776 Pariisis, alates 1798. aastast oli sealsamas konservatooriumi klaveripedagoog. Aastail 1804–1811 oli Peterburis prantsuse ooperitrupi juht ning Peterburi muusikaharrastuse inspireerija, teiste hulgas üks ta õpilasi oli vürstinna Z. A. Volkonskaja. Alates 1820 oli ta Pariisi konservatooriumi kompositsiooniprofessor. Ta õpilaste hulgas olid Adolphe Adam ja François-Joseph Fétis. Tema loomingus peetakse peamiseks koomilist ooperit.
Kollane vesikupp

Levila ja kasvukoht

Levinud Lääne- ja Ida-Euroopas, Kaukaasias, Siberis, Kesk- ja Väike-Aasias. Eestis tavaline.
Kasvab järvedes ja tiikides, aeglase vooluga ojades ja jõgedes. Taime juured on kinnitunud põhja ja lehed ujuvad veepinnal.

Kirjeldus

Lehed suured, ovaalsed, sügavalt lõhestunud südaja alusega. Leht pealt kollakasroheline, alt veidi heledam. Lehe laius on 8–22 cm. Lehed ujuvad pika rootsu otsas veepinnal. Leheroots on ülaosas kolmekandiline või lapik, kandid ümarad. Harva esinevad ka veesisesed lehed, need on ujulehtedest õhemad, kortsulised, heledamad, lühikeste rootsudega.
Õied on mõlemasoolised kaheli õiekattega, putuktolmleja. Taim õitseb juunist septembrini. 
Veekogu põhjamudas on taimel lihakas, jäme ja tugev risoom, millele kinnituvad arvukad lisajuured. Risoomi pind on tihedalt kaetud äralangenud lehtede armidega.

Kasutamine

Kollast vesikuppu on pikka aega kasutatud meditsiinis: taime juuri (pandud ka nahale) ja seemneid on söödud erinevate haiguste puhul. Taime seemneid süüakse tavaliselt jahuga kaetult, juured on samuti söödavad, kuid mõnel taimel võivad need olla väga mõrkjad.
Kakaopuu (perekond)

Nimetus

Teaduslikult kirjeldas kakaod esimest korda 1753 Linnaeus, kes andis talle ladinakeelse nimetuse Theo broma, mis kreeka keeles tähendab jumalate toitu.
Ilme Nõmmisto

Ilme Nõmmisto (aastani 1961 Ilme Lepik; sündinud 19. veebruaril 1938 Tallinnas) on Eesti loomakasvatusteadlane.

Elulugu

Ilme Nõmmisto on kooliõpetaja tütar.
1955. aastal lõpetas Nõmmisto Tartu 3. Keskkooli, 1960 Eesti Põllumajanduse Akadeemia zootehnikateaduskonna; 1966–69 EPA aspirant, põllumajanduskandidaat (1970, EPA), väitekiri "Kanamunade keemilisest koostisest ja teistest omadustest Eesti NSV tingimustes".
Nõmmisto oli 1961–66 EPA põllumajandusloomade aretuse kateedri vanemlaborant, 1969–70 ja 1979–82 assistent, 1970–79 vanemteadur, 1982–87 vanemõpetaja, 1987–94 dotsent, 1994–2004 EPMÜ loomakasvatusinstituudi aretusosakonna dotsent. Õpetanud põllumajandusloomade aretust, veisekasvatust, mesindust ja zooloogiat; koostanud õppevahendeid.

Teadustöö

Ilme Nõmmisto on uurinud kanamunade kvaliteeti, hanekasvatust, veisekasvatust ja mesindust. Tartu Aianduse ja Mesinduse Seltsi esimees (1999–). Üle 110 teadustrükise, sh õpikud.
Sør-Trøndelagi vapp

Sør-Trøndelagi vapp on Norra maakonna Sør-Trøndelagi vapp.
Vapp kinnitati 9. detsembril 1983, kuid selle juured asuvad keskajas. Samasugust vappi kasutas Nidarosi peapiiskop  Gaute Ivarsson (1475–1510) oma pitseril.
Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Sør-Trøndelag seisuga 19.04.2009.