google/wiki40b huggingface dataset:
Bruiningk

Bruiningk (varem Brüning) (vene keeles Брюнинг) oli Lübeckist pärit kaupmehe- ja aadlisuguvõsa.

Varasem ajalugu

Arvatavasti oli suguvõsa algselt pärit Vestfaalist Flessenist, kust nad XVI sajandi lõpul või XVII sajandi alguses Lübeckisse ümber asusid. Tollal kasutasid nad nimekuju Brüning. 1613. aastal sai Lübecki kodanikuks Nicolaus Brüning (suri 1639), kelle järeltulijate hulgast võrsus kaks raehärrat: Adolf Brüning (1624−1702) ja Hermann Brüning (1690−1760). Lübecki haru kustuski viimase surmaga.

Balti liin

Lübeckis sündinud Heinrich Brüning (suri 1697) siirdus 1660. aastal ilmselt koos onupoeg Joachimiga Narva, kus ta võeti kaupmehesellina 1673. aastal kodanikuks ja valiti seejärel 1677. aastal raehärraks. Tema poeg Heinrich Bruiningk (1676–1736) õppis Tartu ja mitmetes Saksamaa ülikoolides ning temast sai nimekas vaimulik. 1711−1736 oli ta Liivimaa kindralsuperintendent. Vaimulikukohustuste kõrval tegeles ta ka mitmete mõisate majandamisega. Tema poegadest Axel Heinrichist ja Friedrich Justinist said alguse suguvõsa kaks pealiini: Hellenurme ja Veselauska. Liivimaal kinnistus XVIII sajandi keskpaiku suguvõsa perekonnanimena nimekuju Bruiningk.

Hellenurme liin

Selle liini rajaja riiginõunik Axel Heinrich Bruiningk (1705−1775) omandas 1737. aasta 14. augustil (vkj) Püha Rooma keisrilt aadlipatendi. Ostis Liivimaal rea mõisaid ja pani nii aluse liini maavaldusele; keskseks mõisaks kujunes Hellenurme. Matriklite koostamise ajal võeti ta 1747. aasta 29. juunil (vkj) Liivimaa rüütelkonna matriklisse. 1759−1769 oli ta Liivimaa maanõunik. Püha Rooma keiser annetas talle 10. oktoobril (vkj) 1777 vabahärra tiitli, kuid see sai talle osaks postuumselt. Tema järeltulijate hulgast võrsus mitmeid olulisi ühiskonna- ja rüütelkonnategelasi. Pojapoeg vabahärra Karl Axel Christer von Bruiningk (1782−1848) oli 1833−1847 Liivimaa maanõunik ja täitis 1836. aastal ka Liivimaa maamarssali kohuseid. Ta oli väljapaistev põllumees: ühena esimestest hakkas ta Liivimaal kasvatama meriinolambaid, samuti oli tal suur roll piimaveiste aretamises. Lõi aktiivselt kaasa Liivimaa sotsieteedi tegevuses ja valiti selle presidendiks. Teenete eest võeti ta 1840. aasta 3. mail (vkj) Kuramaa rüütelkonna matriklisse. Tema poeg Tartu-Võru kreisisaadik vabahärra Karl von Bruiningk (1804−1869) oli suurmaavaldaja: lisaks isalt päritud mõisatele suurendas ta päriseksostu või pantimise kaudu veelgi oma maaomandit ja tema käes oli 13 mõisa.

Lübecki-Narva liin

Liini rajaja kaupmees Joachim Brüning (suri pärast 1630) sai 1630. aastal Lübecki kodanikuks. Tema poeg Joachim Brüning (suri 1679) rändas 1660. aasta paiku tõenäoliselt koos onupoeg Heinrichiga Narva, kus ta sai 1667. aastal kodanikuks. Tema liin kustus juba järgmises põlves XVII sajandi lõpul.
Pardipill

Pardipill ehk savipill on keraamiline puhkpill, mis on levinud paljude maade rahvamuusikas, sealhulgas Eestis. Seda kasutab näiteks setu muusikat viljelev Eesti ansambel Kiiora.
Vikenti Veressajev

Vikenti Veressajev (õige nimega Smidovitš; vene Викентий Викентьевич Вересаев 16. jaanuar 1867 Tula – 3. juuni 1945 Moskva) oli Poola päritolu Vene kirjanik ja arstiteadlane.
Aastal 1888 lõpetas ta Peterburi ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna ning 1894 lõpetas ta Tartu ülikooli arstiteaduskonna.
Ta kirjutas autobiograafia "Arsti märkmed" (1901, eesti keeles 1974) ning biograafiad "Puškini elu" ja "Gogoli elu".
Veressajev tõlkis vene keelde Homerost, Sapphot ja Hesiodost.
Verner von Heidenstam

Carl Gustaf Verner von Heidenstam (6. juuli 1859 – 20. mai 1940) oli rootsi kirjanik. Ta sai 1916. aastal Nobeli kirjandusauhinna.
Eesti keeles on temalt ilmunud sarjas "Nobeli laureaadid" teos "Karl XII sõjakaaslased" ("Karolinerna") Ernst Raudsepa tõlkes 1937, redigeeritud uusväljaanne "Karoliinid" 2005, ning "Rootslased ja nende valitsejad" ("Svenskarna och deras hövdingar") Anu Saluääre tõlkes 2015. 
Nobeli kirjandusauhinna laureaat
1901 Prudhomme • 1902 Mommsen • 1903 Bjørnson • 1904 F. Mistral, Echegaray • 1905 Sienkiewicz • 1906 Carducci • 1907 Kipling • 1908 Eucken • 1909 Lagerlöf • 1910 von Heyse • 1911 Maeterlinck • 1912 Hauptmann • 1913 Tagore • 1915 Rolland • 1916 von Heidenstam • 1917 Gjellerup, Pontoppidan • 1919 Spitteler • 1920 Hamsun • 1921 France • 1922 Benavente • 1923 Yeats • 1924 Reymont • 1925 Shaw • 1926 Deledda • 1927 Bergson • 1928 Undset • 1929 Mann • 1930 Lewis • 1931 Karlfeldt • 1932 Galsworthy • 1933 Bunin • 1934 Pirandello • 1936 O'Neill • 1937 du Gard • 1938 Buck • 1939 Sillanpää • 1944 Jensen • 1945 G. Mistral • 1946 Hesse • 1947 Gide • 1948 Eliot • 1949 Faulkner • 1950 Russell • 1951 Lagerkvist • 1952 Mauriac • 1953 Churchill • 1954 Hemingway • 1955 Laxness • 1956 Jiménez • 1957 Camus • 1958 Pasternak • 1959 Quasimodo • 1960 Perse • 1961 Andrić • 1962 Steinbeck • 1963 Seféris • 1964 Sartre • 1965  Šolohhov • 1966 Agnon, Sachs • 1967 Asturias • 1968 Kawabata • 1969 Beckett • 1970 Solženitsõn • 1971 Neruda • 1972 Böll • 1973 White • 1974 Johnson, Martinson • 1975 Montale • 1976 Bellow • 1977 Aleixandre • 1978 Singer • 1979 Elýtis • 1980 Miłosz • 1981 Canetti • 1982 García Márquez • 1983 Golding • 1984 Seifert • 1985 Simon • 1986 Soyinka • 1987 Brodski • 1988 Mahfuz • 1989 Cela • 1990 Paz • 1991 Gordimer • 1992 Walcott • 1993 Morrison • 1994 Ōe • 1995 Heaney • 1996 Szymborska • 1997 Fo • 1998 Saramago • 1999 Grass • 2000 Gao • 2001 Naipaul • 2002 Kertész • 2003 Coetzee • 2004 Jelinek • 2005 Pinter • 2006 Pamuk • 2007 Lessing • 2008 Le Clézio • 2009 Müller • 2010 Vargas Llosa • 2011 Tranströmer • 2012 Mo • 2013 Munro • 2014 Modiano • 2015 Aliaksijevič • 2016 Dylan • 2017 Ishiguro • 2018 edasi lükatud
Ristna rannik

Ristna rannik on rannik Kõpu poolsaare lääneosas; halduslikult Hiiu maakonnas Kõrgessaare vallas. Rannik on arvele võetud ürglooduse objektina (Ristna-Kalana rannik). Rannikut kaitstakse Kõpu looduskaitseala piires.
Veera Neverdinova

Veera Neverdinova (1950. aastani Veera Zvereva; 30. september 1924 Leningrad – 24. jaanuar 2008) oli vene päritolu Eesti kirjandusteadlane.

Elulugu

Veera Neverdinova on kooliõpetaja tütar.
1945. aastal lõpetas Neverdinova Tallinna 6. Keskkooli ja 1950 Leningradi Ülikooli filoloogiateaduskonna. 1974. aastal kaitses ta TÜ-s filoloogiakandidaadi kraadi väitekirjaga "A. Tšehhovi ühevaatuselised komöödiad".
Neverdinova oli 1950–52 Tallinna Õpetajate Instituudi vanemõpetaja, aastast 1952 Tallinna Pedagoogilise Instituudi vanemõpetaja, aastast 1976 dotsent, 1981–90 vene kirjanduse kateedri juhataja, aastast 1991 TPÜ vene kirjanduse õppetooli dotsent, hiljem tunnitasuline õppejõud.

Teadustöö

Veera Neverdinova on uurinud vene kirjanduse ajalugu 19. sajandil ja Anton Tšehhovi elu ja loomingut. Ta on kirjutanud uurimusi ka rahvuskoolis vene kirjanduse õpetamise metoodika kohta ning koostanud õpikuid jm õppevahendeid. Neverdinova oli TÜ-s avaldatava "Bloki kogumiku" toimetuskolleegiumi, Tšehhovi-nimelise Teadusliku Ühingu ning Eesti haridusministeeriumi juures oleva vene kirjanduse metoodika ainekomisjoni liige. Ta on avaldanud üle 40 teadustrükise.
Urho Kekkoneni rahvuspark

Urho Kekkoneni rahvuspark (soome keeles: Urho Kekkosen kansallispuisto) on Soome rahvuspark, mis asub Savukoski, Sodankylä ja Inari valdades Lapi maakonnas.
Rahvuspark asutati 1982. aastal ning selle pindala on 2550 ruutkilomeetrit. See on Lemmenjoki rahvuspargi järel Soome suuruselt teine rahvuspark. Rahvuspark nimetati Urho Kekkoneni järgi, kes oli Soome peaminister ja president.
Rahvuspargist voolab läbi Suomujoki jõgi. Pargi matkarajad sobivad matkamiseks ka väheste kogemustega matkajatele ning pargi kõnnumaa võimaldab teha ka pikki ja nõudlikke matkasid.    
2018. aastal külastas rahvusparki umbes 340 000 inimest.
Jacksoni maakond (Wisconsin)

Jacksoni maakond (Jackson County) on maakond USA-s Wisconsini osariigis. Geograafilised koordinaadid on 44° 19′ N, 90° 48′ W
Maakonna halduskeskus on Black River Falls.
Maakonna pindala on 2590 km², millest 33 km² moodustab veepindala.
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 20 449. Aastal 2000 oli elanike arv 19 100.

Ajalugu

Jacksoni maakond moodustati 1853. aastal La Crosse'i maakonna osast. Maakond sai nime seitsmenda Ameerika Ühendriikide presidendi Andrew Jacksoni järgi.
Rannu Püha Martini kogudus

EELK Rannu Püha Martini kogudus on luterlik kogudus Neemiskülas.
Kogudus kuulub Valga praostkonda. Kogudus kasutab Rannu Püha Martini kirikut.
Koguduse õpetaja on Timo Svedko, organist Meelis Olev. Juhatuse esimees on Jaan Eensaar
Soone oja

Soone oja (Iisaku soon, ka Kadaka oja) saab alguse Glehni pargi allikatest ja suubub Harku järve. Nimetus Soone oja on huvitav sõnademäng, sest "soon" tähendabki oja. Praeguseks on suurem osa oja sängist paigutatud torusse. Lahtise sängina on oja võimalik nautida ülemjooksul Trummi ja Lossi tänava piirkonnas kuni Mäepealse tänavani.
Iisaku soonest ja ka teistest Tallinna väikeveekogudest on kirjutanud huvitava artikli ajaloolane Robert Nerman
Valgamaa vapp

Valgamaa vapp on Eestis asuva Valga maakonna vapp.
Peale Eesti riigivapi kinnitamist (1925) moodustati 17. detsembril 1925 maakondade vappide loomiseks vastav komisjon. 17. juunil 1926 kiideti heaks esialgsed kavandid ajaloolase Paul Johanseni poolt. Esialgsel Valgamaa vapil oli kilbi ülaosa hõbedane, alumine must ja sellel rahvalauludest ja muinasjuttudest tuttav punane-kuldne-sinine vikerkaar, mis oli mõeldud sümboliseerima kahte rahvast ühendavat silda.
Valga maavolikogu ei olnud aga Johanseni kavandiga rahul ning peale mitmete kavandite läbivaatamist kinnitas maavolikogu kohaliku inseneri Saare vapikavandi 1931. aastal. Vapil olev kilp oli jaotatud neljaks väljaks. Ülal-paremal valge väli, millel kuldne V-täht; ülal-vasakul siniselt taustal neli kuldtähte, mis sümboliseerisid nelja maakonda, mille territooriumi osadest 6. septembril 1920. a. Valga maakond moodustati; all-paremal sinisel taustal heinakuhi ja all-vasakult valgel Vabadusristi kujutis. Vappi raamis tammeokstest pärg ja selle kohal ristatud mõõgad. Peale Siseministeeriumi nõudmisel Vabadusristi kujutise eemaldamist kinnitas 15. septembril 1931 maavolikogu vapi lõplikult.
1936. aastal valmistas kunstnik Gustav Reindorff välja uued ja lihtsustatud vapikavandid, mis kinnitati 5. veebruaril 1937 Riigivanem Konstantin Pätsi otsusega.

Vapi kirjeldus

Valga maakonna vapil on kilp lõigatud diagonaalselt kaheks. Ülemisel sinisel poolel on neli viieharulist hõbedast tähte (maakonna moodustanud nelja maakonna arv) ja alumine hõbedane väli on tühi. Vapi sinine toon on rahvusvahelise PANTONE värvitabeli järgi 285 ˚C.

Põhjendus

Sinisel taustal neli hõbedast tähte sümboliseerivad kihelkondi, millest Valgamaa moodustati.

Eelmine vapp

Aastail 1931–1937 kasutas Valga maakond eelmist vappi, mille Vabariigi Valitsus oli kinnitanud 7. oktoobril 1931.
Mart Velsker

Mart Velsker (sündinud 12. mail 1966) on eesti kirjandusteadlane.
Ta lõpetas 1984. aastal Tartu 1. Keskkooli ja 1991. aastal Tartu Ülikooli eesti keele ja kirjanduse erialal.
Mart Velsker on aastast 1994 Tartu Ülikooli õppejõud. Aastatel 2000–2004 oli ta Helsingi Ülikooli eesti keele ja kirjanduse lektor. Ta on uurinud eeskätt uuemat eesti luulet ning viimase poole sajandi kirjanduskriitikat. Ta on "Eesti kirjanduse ajaloo" (2001) ja gümnaasiumiõpiku "Uuem eesti kirjandus" (2006) üks autoritest.
Harilik kukehari

Rahvapärased nimetused

Rahvasuus kutsutud kukemari, maoajaja, kiigemääre, lambamarjad, müüripipar.

Kirjeldus

Väike sukulent – taimed on 3–15 cm kõrged. Peenest juurest kasvab välja palju harunevaid varsi, mis on kaetud ruljate tipust ahenevate lihakate lehtedega. Kollased õied on peaaegu raota, moodustades tiheda õisiku. Tupplehti ja kroonlehti on kumbagi 5. Õietupe läbimõõt on 2–5 mm, õie läbimõõt 6–8 mm. Tolmukaid on 10. Õitseb kevadest suve keskpaigani. Seemned pisikesed. Taim levib suurepäraselt ka vegetatiivselt: lehtedega, pungadega või varre osadega, mis kiiresti juurduvad.

Levila ja kasvukohad

Harilik kukehari kasvab Euroopas. Ta on naturaliseerunud Põhja-Ameerikas. Soomes kasvab ta kuni Salpausselkäni, hajusalt ka pisut põhja poole. Eestis on harilik kukehari sage.
Eelistab kasvada kuivadel hõreda taimestikuga päikeselistel, liivastel või kivistel kohtadel, kus vahel üldse muu taimestik puudub. Ta on võimeline kasvama väga kehvadel pinnastel ja kasvõi müüripragudes, kuid ta ei talu varju ja veepuudust.

Kasutamine ja mürgisus

Lihakatesse lehtedesse kogub taim palju toitaineid. Seal on kuni 3% alkaloide, suhkrut, vaha, parkaineid, õunhapet, piimhapet ja C-vitamiini, seetõttu on kasutatud ravimtaimena. 
Taime kasvatatakse sageli ka ilutaimena miniaedades, samuti surnuaedadel. Taim juurdub kergesti, kui tal seda lubatakse, kuid sama kerge on teda välja kitkkuda, sest tema juured on madalal.  
Harilik kukehari on ka hea meetaim. Ühelt hektarilt võib saada kuni 35 kg mett. Mesi on kuldkollane ja meeldiva lõhnaga.
Taime mahl sisaldab mürgist alkaloidi semadiini ja glükolsiide, mis võivad olla nahale satudes ärritava toimega.
Kertu Moppel

Kertu Moppel (sündinud 4. oktoobril 1985) on eesti lavastaja ja näitleja.
2004. aastal lõpetas ta Hugo Treffneri Gümnaasiumi. Seejärel õppis Tartu Ülikoolis maalikunsti ja osales 2004–2007 Tartu Üliõpilasteatri tegevuses. Kertu Moppel lõpetas 2010. aastal Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikooli (24. lend). 2010–2012 töötas ta näitleja ja lavastajana Rakvere Teatris. Seejärel on ta olnud vabakutseline näitleja ja lavastaja.
Teleseriaalis "Padjaklubi" mängib ta Kristina rolli.
Estcoy-10

Estcoy-10 oli Eesti jalaväekompanii, mis osales NATO juhitud sõjalisel operatsioonil Afganistanis alates 2010. aasta mai keskpaigast. kuni novembri keskpaigani. 
Jalaväekompanii tegutses Nad-e-Ali ümbruses ja Helmandi provintsis. Estcoy-10 mehitas Helmandi provintsi keskosas asuvat patrullbaasi Wahid ja seda ümbritsevaid kontrollpunkte. Kompanii alustas teenistust Gurkhade lahingugrupi alluvuses, jätkas Lancasteri rügemendi 2. Pataljoni koosseisus ja enne missiooni lõppu teenis Langevarjurügemendi 3. pataljoni alluvuses. Major Meelis Jõemaa juhitud jalaväekompanii Estcoy-10 teenis konfliktipiirkonnas pea 200 päeva, mille kestel osales neljal lahingugrupi ja kuuel iseseisval kompaniioperatsioonil. Kompanii leidis ja tegi kahjutuks 14 isevalmistatud lõhkekeha ning avastas kaks suuremat peidikut, mis sisaldasid isevalmistatud lõhkeseadeldiste komponente, relvi ja narkootilist ainet. Kokku oli kompanii vastasega lahingulises kontaktis 75 päeval.
Kompanii kaotas ühe võitleja: 30. augustil 2010 hukkus Talibani isevalmistatud lõhkekeha läbi nooremseersant Herdis Sikka.
Patrullbaasis Wahid jätkab teenistust major Ranno Raudsiku juhitud Estcoy-11, mida toetab Camp Bastionist rahvuslik logistiline toetuselement NSE-10 kapten Tarmo Tameri juhtimisel. 
Eesti Kaitseväe väeosad osalevad NATO juhitud sõjalisel operatsioonil Afganistani Rahvusvaheliste julgeolekutagamisjõudude (ISAF) koosseisus alates 2003. aastast.
Tsüklilised ühendid

Tsüklilised ühendid ehk tsükkelühendid on enamasti orgaanilised ühendid, mille molekulis mingi hulk aatomeid on ühendatud suletud ringina ehk tsüklina.
Tsükliteta ühendeid nimetatakse atsüklilisteks.
Tsükliliste ühendite stabiilsus sõltub suurel määral tsüklis olevate aatomite arvust. Kõige stabiilsemad on 5- ja 6-lülilised tsüklid, milles on steerilised pinged kõige väiksemad. Tsükliliste ühendite molekulid saavad esineda erinevates tasakaalulistes konformatsioonides, millest üks võib olla energeetiliselt eelistatum. Kui tsükliga on seotud kaks või enam asendusrühma, siis on võimalik cis- ja trans-isomeeride esinemine.
Leo Kokle

Leo Kokle (3. märts 1924 Alūksne – 7. detsember 1964 Riia) oli Läti maalikunstnik.
Alustas kunstiõpinguid 1942. aastal professor Tillbergi stuudios, 1944–1947 õppis Läti Kunstiakadeemias, kuid oli sunnitud õpingud katkestama nõrga tervise (luutuberkuloos) tõttu. Maalis peamiselt tundlikke portreid, hilisemal loomeperioodil ka värvijulgeid maastikke. Tema tööd eristusid oma aja pealesunnitud sotsialistliku realismi kaanonist. Oli 1956 üks noorte kunstnike näituse traditsiooni algataja.
Abiellus 1956 Terēze Vilcānega. Koklel oli Läti kunsti- ja kultuuriinimeste seas lai suhtlusringkond, vaatamata oma väiksele kasvule ja küürule elas ta Riias kaunis tormilist seltsielu. Oli küllalt tugev maletaja.
Raimonds Pauls on Läti Rahvusteatri jaoks kirjutanud Kokle elust muusikali "Leo. Viimane boheem".
Leo Kokle on maetud Riia metsakalmistule.
Il Volo

Il Volo on 2010. aastal loodud Itaalia poptrio, kuhu kuuluvad tenorid Piero Barone ja Ignazio Boschetto ning bariton Gianluca Ginoble. .
Il Volo on välja andnud viis albumit. Esimene album "Il Volo" avaldati 2010. aastal. Viimane album "L'amore si muove" tuli välja 2015. aastal.
Trio võitis 2015. aasta Sanremo muusikafestivali, millega saadi Itaalia esindajaks sama aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Viinis Austrias. Ansambli võistluslauluks oli "Grande Amore". Lauluvõistluse rahvahääletusel saavutati 1. koht, kuid võistlusel 3. koht 292 punktiga.
Betooni tänav (Tartu)

Betooni tänav (varem Marie Christine Wulfi tänav) on tänav Tartus, Veeriku ja Tähtvere linnaosas.
Ta algab raudtee ülesõidu juurest Vaksali tänava ja F. Tuglase tänava ristmiku lähistelt ning lõpeb Ilmatsalu tänaval.
Tänava pikkus on 850 meetrit.
Halsua vald

Külad

Halsua, Hietalahti, Kalliokoski, Kanala, Karhukorpi,  Lepistö, Liedes, Majasaari, Marjusaari, Meriläinen, Niemi, Tofferi, Ylikylä
Émilie du Châtelet

Gabrielle Émilie Le Tonnelier de Breteuil, markiis du Châtelet, laiemalt tuntud kui Émilie du Châtelet (17. detsember 1706 Pariis – 10. september 1749 Lunéville, Lorraine, Prantsusmaa) oli prantsuse loodusfilosoof, matemaatik ja füüsik.
Voltaire'i õhutusel tõlkis Châtelet ladina keelest prantsuse keelde 1687. aastal ilmunud Isaac Newtoni peateose "Philosophiæ Naturalis Principia Mathematica". Tõlkimine algas 1745. aastal ja kestis kuni surmani 1749. aastal. Trükivalgust nägi see tõlketeos koos kommentaaridega alles kümme aastat pärast Châtelet' surma 1759. aastal Alexis Clairaut' eestvedamisel. Eessõna kirjutas Voltaire.
Châtelet' enda filosoofiline peateos 1740. aastal Pariisis avaldatud "Institutions de Physique" leidis elavat vastukaja, tõlgiti kahe aasta jooksul mitmesse keelde ja anti välja mitu kordustrükki. 
1746. aastal valiti Châtelet Bologna teaduste akadeemia liikmeks (tollal Prantsuse Teaduste Akadeemiasse naisi ei valitud).
Émilie du Châtelet suri sünnitusel 1749. aastal 42 aasta vanuselt.
Isaac Gustav Gerth

Isaac Gustav Gerth (25. november/6. detsember 1730 Tallinn – 30. jaanuar/10. veebruar 1780 Järva-Madise) oli Eesti vaimulik.
Ta õppis Tallinna gümnaasiumis ja aastatel 1750–1754 Halle ülikoolis. Ordineeriti 8. septembril/19. septembril 1764 õpetajaks.
Ta oli aastatel 1764–1780 (kutsuti 1. juulil/12. juulil 1764) Järva-Madise Püha Matteuse koguduse õpetaja. Lisaks sai ta 17. septembril/28. septembril Järva praostkonna praostiks ning 13. jaanuaril/24. jaanuaril 1778 Eestimaa konsistooriumi assessoriks ja oli 7. aprillist/18. aprillist 1778 12. juunini/23. juunini 1779 ülem-apellatsioonikohtu liige.
Tema eestikeelne jutlus on trükitud 1779. aasta jutluseraamatus.

Isiklikku

Tema isa Johann Heinrich Gerth oli Kuusalu Laurentsiuse koguduse õpetaja, vanaisa Johann Heinrich Gerth (?–1698) oli Suure-Jaani Johannese koguduse õpetaja, teine vanaisa Isaac Aulinus oli Tallinna gümnaasiumi kreeka keele professor. Tema abikaasa Maria Elisabethi isa Christoph Mertzig oli Järva-Madise koguduse õpetaja.
Vassili Zaitsev

Vassili Grigorjevitš Zaitsev (Василий Григорьевич Зайцев) (23. märts 1915 – 15. detsember 1991) oli Nõukogude Liidu snaiper Teise maailmasõja ajal. Ta oli auastmelt kapten.
Vassili Zaitsevi iseloomustas erakordne laskmisoskus. 10. novembrist kuni 17. detsembrini 1942 Stalingradi lahingute käigus tappis ta 225 Wehrmachti sõdurit ja ohvitseri, sealhulgas 11 vaenlase snaiprit.
Aa männik

Aa männik on looduskaitsealune põline männik ida-Viru maakonnas Lüganuse vallas Aa külas Aa pargist kirde pool.
Männiku pindala on 8 hektarit.
Aa männik võeti looduskaitse alla 24. novembril 1965. Ta moodustab piiranguvööndi.
Männikut valitseb vastavalt keskkonnaministri 2004. aasta 19. mai määrusele nr 52 Ida-Virumaa keskkonnateenistus.
Varem oli Aa männikus Männiku küla.
Indrek Niitla

Indrek Niitla (sündinud 5. jaanuaril 1965 Tallinnas) on Eesti arhitekt.
Ta õppis aastatel 1972–1983 Tallinna 43. Keskkoolis. Arhitektuurialase kõrghariduse omandas ta aastatel 1983–1990 Tallinna Kunstiülikooli arhitektuuriteaduskonnas.
1990–1992 töötas ta projekteerimisinstituudi Tsentrosojuzprojekt Tallinna filiaalis ja 1992–1997 ETK Projektis arhitektina. Alates 1997 töötab ta projekteerimisbüroos OÜ Eeteprojektis arhitektina.
Aastatel 1999–2000 õppis ta Eesti Kunstiakadeemia Restaureerimiskooli kursusel.

Liikmesus

Ta on Eesti Arhitektide Liidu liige.
Iridoviridae

Patogenees

Mitmed sugukonda Iridoviridae liigitatud viirused võivad erinevatel organismidel, näiteks madudel mitmeid haiguslikke seisundeid põhjustada.
Meriroosilised

Välisehitus ja eluviis

Välisehituselt võivad nad meenutada mõnda okasnahksete rühma (näiteks meriliiliaid). 
Meriroosilised on väga värvikirev loomarühm.
Meriroosiliste läbimõõt on kuni 1,5 meetrit. Nende suuava ümbritsevad rohked kombitsad. Merepõhjas meenutavad nad ohutuid veealuseid taimi, kuid tegu on siiski röövloomadega. Kombitsad on kaetud kõrverakkudega, millega halvatakse saakloom. Pärast saagi paralüseerimist sulguvad kombitsad selle ümber ja rebivad selle alla, meriroosi suu suunas. Suuvastase (aboraalse) küljega kinnituvad nad substraadile, suutes aeglaselt ka põhjas edasi liikuda.
Kehaõõnde vett tõmmates ja välja surudes muutuvad nende mõõtmed märkimisväärselt. 
Toiduks filtreerivad planktonit või püüavad kombitsatega suuremaid loomi. Mõned elavad sümbioosis vähkidega või kaladega. Enamasti elavad meriroosilised üksikult, harvem kolooniates.
Suurimaks meriroosiliseks peetakse hiidmeriroosi (Stoichactis kenti).
Laavatunnel

Laavatunnel on laava kiire voolamise tagajärjel laavavoolu sisse tekkinud tunnel.

Moodustumine

Laavatunnel tekib vulkaanipurske käigus, kui purske avausest väljuva laavavoolu pind jahtudes tardub, aga seespool voolab laava vedelas olekus edasi. Tunnelite moodustumine on omane madala viskoossusega laavadele, eelkõige basaldile. Laavavoolu pinnale tekib järjest paksenev kõva koorik, mis isoleerib ja kaitseb jahtumise eest seespool liikuvat kuuma voolu. Kooriku all on laaval võimalik püsida kaua mobiilsena ning voolata pikki vahemaid. Vulkaani purske lõppedes või laavavoolu suuna muutudes võib tunnel laavast osaliselt tühjaks joosta ja alles jääb maa-alune piklik torukujuline tühimik.

Iseloomustus

Laavatunnelite diameeter võib varieeruda vähem kui meetrist mitmete meetriteni. Laavatunnelid võivad olla kilomeetreid pikad ning hargneda laiaulatuslikeks põimuvate ja mitmekorruseliste tunnelite süsteemideks.

Moodustised laavatunnelites

Sarnaselt karstikoobastega, võib laavatunnelisse moodustuda speleoteeme. Lakke võivad tekkida tilkuvast laavast stalaktiidid ning nende alla põrandale langenud laavatilkadest kuhjuda stalagmiidid. Stalagmiidid on haruldasemad, kuna laes asuvast stalaktiidist tilgub materjal tihti veel sulas olekus laavavoolu, mis kas kandub või sulab ära. Mõlemad moodustised kujunevad lühikese aja jooksul, tundidest nädalateni ja vaid sel juhul, kui laava veel vedelas olekus voolab. Niipea kui voolamine lõppeb ja laava tardub, peatub ka stalagmiitide ja stalaktiitide teke.

Tuntud laavatunneleid

Laavatunneleid leidub mitmel pool maailma vulkaanilistes piirkondades ja neid teatakse rohkem kui 200. Hawaii saare Kīlauea vulkaani nõlval asuv Kazumura Cave on teadaolevalt maailma kõige pikem ja sügavam laavatunnel. Ta moodustab voolukanalite süsteemi, mille pikkus on 65,5 km, ulatudes 1102 m sügavuseni. Väljaspool Hawaii saart on kõige pikem laavatunnelite süsteem Kanaari saarestikus Tenerifel asuv rohkem kui 17 km pikk Cueva del Viento. Islandi kõige pikem ja tuntum laavatunnel on 1970 m pikkusega Surtshellir, mille kõige avarama osa kõrgus on kuni 10 m ning mille laius ulatub kuni 15 m-ni.

Maavälised laavatunnelid

Ka Kuu pealt on täheldatud laavatunneleid. On uuritud nende sobivust inimkõlbulikuks elamiseks, kuna need pakuksid looduslikku kaitset kosmilise kiirguse eest. Päikesesüsteemi teadaolevalt kõige ulatuslikumad laavatunnelid asuvad Veenusel. Laavatunnelid Marsil on seostatavad arvukate laavavoolude ja laavakanalitega vulkaani Olympus Mons nõlvadel.