google/wiki40b huggingface dataset:
Vaisild

Vaisild on sild, mille vundament on valmistatud vaiadest.
Vaiad võivad olla valmistatud kas puidust, betoonist või terasest ja mis on sillaalusesse pehmesse pinnasesse rammitud sügavuseni, kus vaia ots ulatub kokku surutud kõva pinnasekihi või kivini. Sellistel puhkudel on vaiad rammitud sügavuseni, mil hõõrdumisest tekkiv jõud ja teivast ümbritsev pinnas hakkavad silda toestama. Tänapäeval on selline sildamismeetod harv nähtus.

Rooma vaisillad

Teivassildu on jõgede ja kuristikkude ületamisel kasutatud juba vähemalt Rooma riigi aegadest saadik. Üks selliseid sildu oli tõenäoliselt Pons Sublicius, mis oli arvatavasti ehitatud umbes 642 e.m.a ja kuigi see oli tehtud puust, on just see ning mitte ükski teine Rooma Impeeriumi sild säilinud.

Ehitus keskajal

Keskaegsel Inglismaal oli sillaehituse kõrgaeg. Vaiad valmistati tavaliselt kas jalakast või tammest. Vaiaramm oli ehitis, mis võimaldas raskel koormusel teiba otsa langeda. Igal teibal oli "vaiaking" ehk rautatud ots. Sedasi maa sisse rammitud vaiade punti nimetati "harkjalgadeks" ja selle tipus ning ümber oli teibaga toetatud platvorm, mida nimetati "kuldnokaks", mis täideti enne kaldaääre ja sillateki ühendamist killustikuga.

Vaisildade eluiga

Üks võib-olla kõige tuntumaid keskaegseid ja Rooma-aegsete teivassildade eeskujul ehitatud vaisildu on varasemad variandid Londoni sillast. Sellegipoolest, isegi kui algupärase versiooni, mis oli kivisild, tööd alustati (Henry II valitsusajal 1176. aastal) kasutati konstruktsiooni osadena ka tammevaiasid, kusjuures mõned neist vaiadest (rammitud maasse aastal 1176) olid veel piisavalt tugevad, et 1921. aastani välja kesta ehk peaaegu 750 aastat veel.
Andmestruktuur

Andmestruktuur on informaatikas andmete talletamise ja organiseerimise viis.
Andmestruktuurid on näiteks massiiv, kuhi, puu, paisktabel ja magasin.
Enamik assemblerkeeli andmestruktuure ei toeta.
Madisoni maakond (Illinois)

Ajalugu

Maakond moodustati 1812. aastal.
Max Laosson

Max Laosson (10. august 1904 Tarvastu vald – 4. september 1992 Tallinn) oli eesti kirjanduskriitik, publitsist ja NLKP funktsionäär.
Eesti Kirjanike Liidu liige.
Max Laosson sündis algkooliõpetaja pojana Viljandimaal, õppis tartus Hugo Treffneri gümnaasiumis ja Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonnas. Aastatel 1940–1941 töötas Tartu kirjastusühingu Loodus direktorina, marksismi-leninismi õppejõuna ja ajalehe Tartu Kommunist vastutava toimetajana.

Poliitiline tegevus

Max Laosson oli II Riigivolikogu (hilisema nimega Eesti NSV Ülemnõukogu I koosseis) liige (valimised 14. ja 15. juulil 1940, liikmete nimekiri avaldati Valimiste peakomitee otsusega 17. juulil 1940. Vastvalitud Riigivolikogu võttis 21. juulil 1940 vastu deklaratsiooni riigivõimust Eestis, millega Eesti kuulutati Nõukogude Sotsialistlikuks Vabariigiks (RT 1940, 74, 733).
1941. aastal Suvesõjas oli Laosson Mustvee hävituspataljoni komissar. Teise maailmasõja ajal töötas M. Laosson NSV Liidus rindeväeosade ja tagala ajalehtede (Punaväelane jt) vastutava sekretäri ja toimetajana ning Leningradi Eesti raadio peatoimetjana. 1944. aasta aprillist oli M. Laosson EK(b)P Tartumaa Komitee sekretär. 1944. aasta riikliku plaani eduka täitmise est autasustati M. Laossoni Isamaasõja I järgu ordeniga ning 1945. aastal Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidium autasustas teda aukirjaga.
Max Laosson sai tuntuks oma kõnega EK(b)P Keskkomitee VIII pleenumil (1950), kus süüdistas mitmeid tuntud kultuuritegelasi (Nigol Andresen, Johannes Semper, Adamson-Eric, Hans Kruus jt) kodanlikus natsionalismis, antimarksismis jne. Selle pleenumi otsuste tagajärjel sattusid süüdistatud tagakiusamise alla ja neid represseeriti. Laialdase tuntuse ja tolleaegse tunnustuse nii ENSV (Laossonile anti 1950 Nõukogude Eesti preemia) kui liidu tasandil pälvis Laossoni artikkel "Mõningaist eesti kirjandusteaduse ja kirjanduskriitika küsimustest" (1949 ajakirjades Eesti Bolševik ja Looming), milles hindas ümber 20. sajandi eesti kirjanikke stalinliku kultuurigenotsiidi printsiipidest lähtudes. Artiklist sai mõneks ajaks normatiivne eeskuju teistele kriitikutele. 1950-53 oli ta Eesti NSV Rahvakomissaride Nõukogu juures asuva Kunstide Valitsuse juhataja.
Luksemburgi lipp

Luksemburgi lipp on Luksemburgi lipp.
Trikoloor koosneb kolmest võrdse laiusega triibust (punasest, valgest ja sinisest), lipu külgede suhe võib olla nii 1:2 kui ka 3:5.
Luksemburgi lipp sarnaneb väga Hollandi lipuga, kuid on teistsuguste mõõtmetega (Hollandi lipu külgede suhe on 2:3) ja sinine triip on heledam.
Luksemburgi lipu värvid tulevad Luksemburgi suurhertsogi vapilt, mis pärineb 13. sajandist.
Esimest korda kasutati Luksemburgi lipu värve rahvusvärvidena Belgia revolutsiooni ajal 1830. Praegust lippu kasutati esimest korda 12. juunil 1845.
Ametlikult kinnitati see Luksemburgi lipuks 23. juunil 1972. Seadus sätestas ka sinise värvi tooni, mis on märksa heledam kui Hollandi lipul. Sama seadus fikseeris ka Luksemburgis registreeritud laevade ja lennuettevõtete lennukite embleemi, milleks on sinise-valge-triibulisel taustal seisev punane lõvi (värvid on samad mis lipul). See lõvi triibulisel taustal esineb ka Luksemburgi vapil.
5. oktoobril 2006 esitati Luksemburgi parlamendis lipu muutmise ettepanek, sest lipp sarnanevat liiga palju Hollandi lipuga. Ettepaneku järgi võinuks uus lipp välja näha umbes nii nagu vapp ja embleem: punase lõviga sinivalgel taustal. 23. juulil 2007 otsustas valitsus, et lippu ei muudeta.
Ale (õlu)

Ale [eil] on õlleliik, mida pruulitakse pinnakääritamisel odralinnastest. Enamik ale'idest sisaldab teatud maitsetaime, tavaliselt humalat, mis annab õllele mõru maitse, tasakaalustades linnase magusust.
Ale on levinud Suurbritannias, Saksamaal, Kanada idaprovintsides, Iirimaal, USA-s ja Belgias.
Seda kääritatakse temperatuuridel 15–24 °C.

Ajalugu

Enne humala kasutuselevõttu Inglismaal 15. sajandil kasutati nimetust ale humalavabade kääritatud jookide kohta. 
Ale oli tähtis jook keskaegse maailma põhitoidus, kuhu kuulus ka leib. Kuna mõlemad käärituvad, peeti neid üleloomulikeks.
Sõna ale tuleneb vanainglise sõnast ealu, mis tuleneb germaani algkeele sõnast *aluth-, mis omakorda tuleneb indoeuroopa algkeele sõnast *alu-t, sõnatüvi *alu-, mis tähendab "nõidust, võimusesse võtmist, joobumist". Sama päritolu on taani, norra, rootsi, islandi ja vanaskandinaavia öl/øl, vanabulgaaria olu, sloveeni ol, vanapreisi alu, leedu alus, läti alus ning soome olut ja eesti õlu.
Matteuse passioon

"Matteuse passioon" (saksa keeles Matthäus-Passion) on Johann Sebastian Bachi 1727. aastal valminud vaimulik oratoorium soolohäältele, topeltkoosseisus koorile ja orkestrile, oopusenumbriga BWV 244. Teose libreto kirjutas Picander (Christian Friedrich Henrici). Teose pealkiri "Matteuse passioon" tähendab, et selle sisuks on Jeesus Kristuse kannatuslugu (passioon) nii, nagu seda on esitatud Uues Testamendis Matteuse evangeeliumis.
Teose teksti aluseks võttis Bach kui luterlane Matteuse evangeeliumi peatükid 26 ja 27 Martin Lutheri saksakeelses piiblitõlkes. "Matteuse passiooni" peetakse laialdaselt üheks kogu maailma vaimuliku muusika suurimatest meistriteostest. Teose algne ladinakeelne pealkiri "Passio Domini nostri J.C. secundum Evangelistam Matthæum" on tõlkes "Meie Issanda J[eesuse] K[ristuse] kannatuslugu evangelist Matteuse järgi".
Ehkki üldiselt arvatakse, et Bach kirjutas kokku viis passiooni, on "Matteuse passioon" üks vaid kahest säilinust. Esimest neist, "Johannese passiooni", esitati esmakordselt 1724. aastal. "Matteuse passiooni" esmaesitus toimus arvatavasti 11. aprillil 1727. Leipzigi Tooma kirikus. Järgnevalt esitati seda ka 15. aprillil 1729, 30. märtsil 1736 ja 23. märtsil 1742. Seejärel muutis Bach teost millalgi 1743. ja 1746. aasta vahel.
Pärast Bachi surma vajus teos unustusse ning väljaspool Leipzigit ei esitatud seda enne teose 100. aastapäeva möödumist, kui selle taasesituse Berliinis 11. märtsil 1829. aastal korraldas 20-aastane Felix Mendelssohn. Teose esmaesitus Briti publikule toimus Londonis 6. aprillil 1854. Viimasel paaril sajandil on "Matteuse passioonist" tehtud nii kontsertesitusi kui ka lavastusi paljudes riikides, sealhulgas korduvalt ka Eestis (nt 2008. aastal esmakordselt barokkpillidel).
Je t'aime... moi non plus

"Je t'aime... moi non plus" on Serge Gainsbourgi 1967. aastal kirjutatud duett.
Laulu kirjutas ta Brigitte Bardot'le ning koos Bardot'ga ta selle ka salvestas. See versioon jõudis aga avalikkuseni alles 1986. aastal, kuna Bardot' abikaasa, saksa ärimees Gunter Sachs, nõudis selle kõrvaldamist. Nii salvestas Gainsbourg 1969. aastal loo uuesti koos oma tollase kallima Jane Birkiniga. See singel jõudis mitmel pool edetabelite tippu, muu hulgas Suurbritannias esimese võõrkeelse lauluna esikohale.
Laul keelati mitmel pool seksuaalse sisu tõttu ära, muu hulgas keelas laulu ära ka BBC. See oli esimene Briti singliedetabeli tipus olnud laul, mis on saanud esitamiskeelu.
West Bromwich

West Bromwich on linn Inglismaal West Midlandsi linnkrahvkonnas Sandwellis.
Linn asub 8 km Birminghamist loodes. 2001. aastal elas West Bromwichis 136 940 inimest.

Ajalugu

West Bromwichi on esmamainitud "Viimsepäevaraamatus" 1086. aastal. 12. sajandist oli seal benediktlaste klooster. 
19. sajandil avastati kivisöe leiukohad ning linn kasvas tänu tööstusele kiirelt. 1950. ja 1960. aastatel asus linna märkimisväärne hulk immigrante Indiast ning Kariibi saartelt. 1970.–1980. aastate majanduslangus sundis sulgema mitmeid kohalikke tehaseid. 20. sajandi lõpuaastatest on piirkonnas loodud uusi ettevõtteid, mis on veidi leevendanud tööpuudust, kuid see on siiski kogu linnkrahvkonna suurim ning on 2008. aastast uue majanduslanguse tõttu jälle kasvanud.
Seyhan Kurt

Seyhan Kurt (sündinud 16. detsember 1971) on Türgi päritolu prantsuse luuletaja, kunstnik ja mõtleja.
Seyhan Kurt on sündinud Grenoble'is Lõuna-Prantsusmaal.
Ta õppis La Verpillere's, École Les Marronnieris (Grenoble), École Jean Jaures (Lyon), Dumlupinari keskkoolis (Mersin), omandanud magistrikraadi sotsioloogias ja prantsuse kultuuriloos Seldžuki ülikoolis Konyas.
Kuulub Rahvusvahelisse Kirjanike Liitu (Rootsi) ja Antalya Loomeliitu (Türgi).
Tema loomingut on avaldatud rahvusliku kirjanduselu häälekandjais Varlik, Journal, Turkish Language, Le Poéte Travaille, Tohum, Cali ja Turk Dili.
Kivimurru tänav (Tallinn)

Kivimurru tänav on tänav Tallinnas Lasnamäe linnaosas Sikupilli asumis. Tänav algab Lasnamäe tänavalt, ristub Pallasti, Paekivi, Sikupilli ja Tuulemäe tänavaga ning lõpeb Peterburi teel. Kivimurru tänav on paralleelne Katusepapi tänavaga ja ligikaudu 750 meetri pikkune.
Kivimurru t 9 asus Tallinna Sikupilli Keskkool.
Tänav on saanud nime 1902. aastal. Saksakeelne nimi oli Steinbruchstrasse ja venekeelne Каменноломенная улица. Tänav on rajatud keskajast pärit paemurru (kivimurru) alale.
Hirō Onoda

Hirō Onoda (jaapani keeles 小野田 寛郎 Onoda Hirō; 19. märts 1922 Kainan, Jaapani keisririik – 16. jaanuar 2014 Tokyo, Jaapan) oli Jaapani keiserliku armee sõjaväeluuraja, kes osales Teises maailmasõjas ning ei andnud 1945. aastal alla.
Ta peitis end 29 aastat Filipiinidel, arvates, et sõjategevus pole läbi. Aastal 1974 tuli tema endine ülemus talle sõja lõpust isiklikult teatama. Tal oli Jaapani armees nooremleitnandi auaste.
Rita Ora

Lapsepõlv

Rita Ora sündis Prištinas albaania peres. Tema ema Vera on psühhiaater ning isa Besnik Sahatçiu majandusteadlane ja pubi omanik. Oral on vanem õde Elena ja noorem vend Don.  
Ta perekond lahkus Kosovost poliitilistel põhjustel. Nad kolisid Londonisse 1991. aastal, kui Rita oli alles üheaastane. Ta kasvas üles Lääne-Londonis Notting Hillis.

Isiklikku

Rita Ora alustas 2013. aasta mais suhet DJ Calvin Harrisega. Nad läksid lahku 2014. aasta juunis.
Heinkel He 60

Arendus ja tootmine

He 60 loodi salajase Saksa sõjamerelaevastiku (saksa keeles Reichsmarine) laiendusprogrammi raames. 1930. aastal sai Ernst Heinkel tellimuse konstrueerida katapuldistardiks sobiv ühemootoriline biplaan-luurelennuk. 1931. aasta augustis valmis esimene prototüüp HD 60 (tehase nr 380, tsiviilregistri tähis D-2157), kolm kuud hiljem valmis teine prototüüp HD 60a (tehase nr 381, D-2176). Pärast esimesi lennukatsetusi Heinkeli tehases anti mõlemad lennukid üle riiklikeks katseteks merelennukite katsekeskusesse Travemündes. Teine prototüüp purunes 16. detsembril 1931 lennuõnnetuses, esimene sai samuti katsetuste käigus vigastusi ning katselennud sellel lõpetati. 
Kolmas prototüüp He 60B (tehase nr 418, D-2325, hiljem D-IKAV) sooritas esmalennu 1932. aasta augustis ning jõudis juba järgmisel kuul Travemündesse katsetustele. Peale selle katsetusi otsustas mereväe juhtkond tellida esimese sarja kümnest He 60 lennukist. Lennukid said tähistuse He 60C ning Heinkeli tehasenumbrid 431–440. Neist esimene lennuk – tehase nr 431, D-2486 – oli samal ajal kogu seeria prototüübiks, milles tehti mereväe nõutud muudatused. Ka see lennuk saadeti Warnemündesse katsetamiseks. Seekordsetele katsetustele järgnes uus tellimus 17 He 60D nimeks saanud lennuki ehitamiseks (tehase numbrid 485-501), mille prototüübiks oli sarja esimene lennuk – tehase nr 485, D-3214, hiljem D-IGOQ – ning mis saadeti jälle Warnemündesse. 
Alanud Saksamaa taasrelvastumise käigus tellis lennundusministeerium mitmel korral uuesti He 60 lennukeid ning kuna Heinkeli tehas ei suutnud nõutud tähtajaks tellimust täita, kaasati tellimuste kiiremaks täitmiseks ka Arado tehas (alates 1935. aasta veebruarist, ehitati kokku 238 lennukit) ja Weser Flugzeugbau GmbH Einswardenis (alates 1936. aasta maist, kokku 76 lennukit). Koos Heinkeli 47 lennukiga sai Saksamaa lennuvägi kuni 1938. aasta märtsini kätte 361 sarilennukit. Merelennukeist ehitati Saksamaal rohkem vaid Arado Ar 196 luurelennukeid.

Kasutus

Kuigi Heinkel He 60 telliti eelkõige katapultiga varustatud sõjalaevadele luurelennukeiks, ei leidnud need lennukid selles rollis kasutust. BMW VI mootori võimsusest ei piisanud 3400 kg stardimassiga lennukile vajaliku võimekuse tagamiseks. Siiski oli sel lennukil oluline osa Saksa merelendurite väljaõppel, mis leidis kasutust ka rannikuluure üksustes. Järk-järgult vahetasid Arado Ar 196 luurelennukid nad ka selles rollis välja. 1944. aasta suvel loobuti viimaste Heinkel He 60 kasutamisest ka merelennukoolis.
1942. aasta suvel sai kümme Heinkel He 60 lennukit ka Tallinnas Ülemiste lennuväljal baseerunud ja eestlastega mehitatud Sonderstaffel Buschmann. Lennukeid kasutati peamiselt allveelaevade avastamiseks Soome lahel ja sidelendudeks Soome lahe saartele. Juba järgmisel aastal vahetati lennukid võimsamate Arado Ar 95 vastu välja.
Surija Tatevjan

Surija Tatevjan (vene keeles Сурия Керимовна Татевян; 22. jaanuar 1937 – 16. juuli 2015) oli Nõukogude Liidu astrogeodeet, tehnikadoktor.
Ta lõpetas aastal 1960 Moskva Geodeesia-Aerofotograafia- ja Kartograafiainseneride Instituudi.
Aastast 1962 töötas ta NSVL Teaduste Akadeemia Astronoominõukogus (mis peagi organiseeriti ümber Teaduste Akadeemia Astronoomia Instituudiks), kus tõusis nooremteadurist osakonnajuhatajaks. Ta oli Venemaa Teaduste Akadeemia Astronoomia Instituudi juhtivteadur.
Ta oli astrogeodeesia sünni juures, pärast Maa tehiskaaslase väljalennutamist oli seotud kosmilise geodeesia meetodite väljatöötamisega. Ta oli kaasautoriks esimestele monograafiatele, kus lahendati geodeesiaalaseid ülesandeid, kasutades Maa tehiskaaslasi. Ta võttis osa Rahvusvahelise Geodeetide Assotsiatsiooni ning Rahvusvahelise Geodeetide ja Geofüüsikute Liidu tööst.

Isiklikku

Tema isa Kerim Kerimov oli aserbaidžaani päritolu Nõukogude insener ja raketiteadlane, suurtükiväe kindralleitnant, Nõukogude kosmonautika rajajaid.
Hermann von Salza (ordumeister)

Hermann von Salza (umbes 1162 Salza – 20. märts 1239 Salerno) oli Saksa ordu neljas kõrgmeister aastatel 1209–1239.
Tema ajal laienes Saksa ordu Ida-Euroopasse; muuhulgas loodi 1237. aastal Saksa ordu Liivimaa haru ehk Liivi ordu, mille võimu alla läks ka osa tänase Eesti aladest.

Päritolu ja teenistus Pühal Maal

Hermann von Salza sündis Tüüringis ministeriaal Burchardus von Salza (vanem nimekuju Salcza) kolmanda pojana. Sünniaasta ei ole täpselt teada, kõige sagedamini on võimaliku sünniajana mainitud 1162. ja 1165. aastat. Kõige hilisema sünniajana esineb 1174. aasta, aga see ei lähe kokku muude kaudsete andmetega tema hilisemast elukäigust.
Tõenäoliselt osales ta aastatel 1189–1191 koos Tüüringi maakrahvi Ludwig III Vagaga kolmandas ristisõjas Akko piiramisel. Selle piiramise ajal asutati ristisõdijate laagris Saksa ordu, mis esialgu tegutses hospidalivennaskonnana ja millega tulevane kõrgmeister sel ajal veel seotud ei olnud. Oletatakse, et Hermann lahkus Pühalt Maalt Euroopasse koos Austria hertsogi Leopold V 1191. aasta sügisel. Ilmselt osales ta aastatel 1997–1198 koos uue Tüüringi maakrahvi Hermann I keiser Heinrich VI uues ristisõjas, mille käigus vallutati Siidon ja Beirut, kuid ei suudetud muslimite võimu alt vabastada ristisõja peamiseks eesmärgiks olnud Jeruusalemma. Arvatakse ka, et Hermann osales jaanuaris 1198 Akkos aset leidnud Amaury II kroonimisel Jeruusalemma kuningaks.
Hermann von Salza liitumise kohta Saksa orduga ei ole samuti kindlaid andmeid. Arvatakse, et ta võis liituda orduga Pühal Maal viibides 1198. aastal, mil senine hospidalivennaskond reorganiseeriti vaimulikuks rüütliorduks. Teise tõenäolise liitumisajana on mainitud 1204. aastat. Suurema osa ajast viibis Hermann 13. sajandi esimesel kümnendil Pühal Maal, pöördudes tõenäoliselt Tüüringisse tagasi vaid lühikeseks perioodiks aastatel 1206–1207. Enne 1208. aastat oli ta kindlasti Saksamaalt uuesti lahkunud.
Kurt Gödel

Kurt Friedrich Gödel (28. aprill 1906 Brno – 14. jaanuar 1978 Princeton) oli Austria-Ameerika loogik, matemaatik ja filosoof.

Elukäik

Sünnilt oli Gödel tolleaegse Austria-Ungari impeeriumi kodanik, 12-aastaselt sai temast Tšehhoslovakkia kodanik. 18-aastaselt asus Gödel Viini Ülikooli füüsikat õppima, kus ta kolmandal õppeaastal matemaatika erialale üle läks. 23-aastaselt võttis endale Austria kodakondsuse, kus peale riigi annekteerimist 1938. aastal Adolf Hitleri poolt sai temast paratamatult Saksa Reichi kodanik. Gödel tembeldati "tugevalt juudistunud matemaatikuks" ning oli sunnitud põgenema Ameerika Ühendriikidesse, mida Euroopas alanud sõja tõttu oli võimalik teha vaid läbi tollase Nõukogude Liidu ja Jaapani. USAs sai ta töökoha kuulsas Princetoni perspektiivsete uuringute instituudis.
1930. aastatel ilmnesid Gödelil vaimsed kõrvalekalded, mis vahelduva intensiivsusega häirisid teda elu lõpuni. See ei seganud aga tema teaduslikku loovust.

Teaduslikust pärandist

Gödel oli loogik ja teadusfilosoof ning tema põhilised tööd puudutasid loogikavaldkonda .
Laiemat huvi tekitasid tema 1931. aastal avaldatud mittetäielikkuse teoreemid . Ühes neist väidetakse, et igas formaalses süsteemis leidub alati vähemalt üks niisugune väide, mida ei saa antud süsteemi raames ei tõestada ega ümber lükata. See on oluliselt mõjutanud nii kaasaegse matemaatilise loogika arengut kui ka tekitanud hulga spekulatiivseid üldistusi (näiteks: kas lahkhelid algoritmide ajalise keerukuse vallas on tingitud sellest?).
Peale selle on ta töötanud diferentsiaalgeomeetria ja teoreetilise füüsika vallas. Muuhulgas kirjutas ta ka ühe üldrelatiivsusteooria alase töö, mida mõned füüsikud paraku "liiga matemaatiliseks" peavad.
Sherburne'i maakond

Ajalugu

Maakond moodustati 1856. aastal.
Wojciech Kilar

Wojciech Kilar [voitsehh] (17. juuli 1932 Lviv – 29. detsember 2013 Katowice) oli poola pianist ja helilooja, üks silmapaistvaimaid filmimuusika loojaid.

Muu

Filmimuusika kõrvalt tegeles ta ka muu komponeerimisega, olles poola uue muusika liikumise üheks peafiguuriks (näiteks teosed "Krzeszany" või "Kościelec", mis olid palju julgemad helitööd kui aastaid hiljem Henryk Górecki kõiki šokeerinud samas vaimus teosed).
Kilari töid mängitakse paljudes suurtes rahvusvahelistes orkestrites ja filharmooniates (kaasaarvatud Philadelphia Orchestra ja New Yorgi Filharmoonia).
Suur Arktiline looduskaitseala

Suur Arktiline looduskaitseala (vene keeles Большой Арктический государственный природный заповедник) on looduskaitseala Krasnojarski krais, Venemaal.
Kaitseala pindala on 41 692 ruutkilomeetrit, see on Euraasia suurim kaitseala.

Ajalugu

Vene Föderatsiooni valitsus asutas selle looduskaitseala 11. mail 1993 resolutsiooniga nr 431.

Ökoloogia

Looduskaitseala põhimõte on lasta loomastikul ja taimestikul kasvada ilma inimese sekkumiseta. Teiste seas elaval Suurel Arktilisel looduskaitsealal ka näiteks jääkarud, polaarrebased, lumekakud, põhjapõdrad ja valgevaalad.
Change of Habit

Süžee

Kolm nunna, õde Michelle Gallagher, õde Irene Hawkins ja õde Barbara Bennett, lähevad geto linnaosasse missioonile, kus nad kohtavad kohalikku arsti dr John Carpenteri. Dr John armub õde Michelle'i teadmata, kellega tegelikult tegu on.
Loo on kirjutanud John Joseph ja Richard Morris.
Artur Terras

Elulugu

Pärast juuniküüditamist 1941 tegutses metsavennana Vihasoo metsades. Suvel 1941 oli ta Põhja-Eesti Omakaitse ülem. 
Artur Terras oli Tallinna linnapea (24.–29. august 1941), ülemlinnapea (29. august – 6. detsember 1941) ja 1. linnapea (6. detsember 1941 – september 1944). 
Septembris 1944 põgenes A. Terras Rootsi. Hiljem kuulus ta Otto Tiefi valitsuse koosseisu.

Isiklikku

Tema vend oli riigisekretär Karl Terras.
Luikede järv

"Luikede järv" (vene keeles Лебединое озеро, Lebedinoje ozero) on Pjotr Tšaikovski neljavaatuseline ballett. See on Tšaikovski esimene ballett, millele ta muusika on loonud. See on üks kõigi aegade tuntumaid ja hinnatumaid ballette. Kõige sagedamini kasutatakse selle balleti lavastamiseks Marius Petipa ja Lev Ivanovi loodud koreograafiat aastast 1895.
Algupärane "Luikede järv" esietendus 22. veebruaril 1877 Moskva Suures Teatris. Koreograafia autor oli Julius Reisinger, kuid ballett ei osutunud edukaks ja pälvis kriitikat.
Pärast Tšaikovski surma parandas algset versiooni itaalia helilooja Riccardo Drigo ning Petipa ja Ivanov lõid uue koreograafia. "Luikede järve" uus, parandatud versioon esietendus 15. jaanuari 1895 Peterburi Maria teatris.
Pärimisõiguse transmissioon

Pärimisõiguse transmissioon on pärimisõiguse üleminek pärima õigustatud isiku pärijatele, mis on sätestatud pärimisseaduse  (PärS) §-s 120. Transmissioon on pärandi vastuvõtmise-loobumise erijuht nii seadus- kui ka testamendijärgsel pärimisel.
Kui pärima õigustatud isik sureb, jõudmata pärandit vastu võtta või sellest loobuda, on tema pärijatel õigus pärandist loobuda sama tähtaja jooksul, mille jooksul neil on õigus pärima õigustatud isiku pärandist loobuda (PärS § 120).
Gustav Albert Haller

Gustav Albert Haller (22. aprill 1871 Peterburi – 4. november 1947 Trebel) oli Eesti vaimulik.
Õppis Püha Anna koolis Peterburis. Aastatel 1890–1895 õppis ta Tartu Ülikoolis usuteadust ja ajalugu. Oli prooviaastal Koeru, Hageri ja Narva Aleksandri koguduses. Ordineeriti 30. märtsil 1897 õpetajaks.
Oli aastatel 1897–1898 Martna Püha Martini koguduse adjunktõpetaja ja aastatel 1898–1937 sama koguduse õpetaja, olles samaaegselt aastatel 1914–1921 Ranna-Lääne praostkonna praost ja aastatel 1921–1935 Lääne praostkonna praost. Lisaks oli ta Kiriku Keskkassa korraldaja ja esimees. Jäi aastal 1937 emerituuri.
Lahkus aastal 1939 Saksamaale. Suri aastal 1947 Trebelis Lüchowi lähedal (Lüchow-Dannenbergi kreisis Alam-Saksi liidumaal).

Isiklikku

Tema äi Johann Franz Nerling oli Järva-Madise Püha Matteuse koguduse õpetaja, tema väimees Herbert Konstantin Johannes Lieberg oli Pöide, Nissi ja Kaarma Peeter-Pauli koguduse õpetaja.
Coffee maakond (Alabama)

Ajalugu

Maakond moodustati 1841. aastal.

Rahvastik

Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 49 948.
Rannaküla vald

Rannaküla vald (saksa keeles Rannaküll) oli vald Saaremaal Jaani kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1891 ja siis liideti see vald Maasi vallaga.