google/wiki40b huggingface dataset:
Lihula piiskopkond

Ajalugu

Lihula piiskopi ametikoht loodi 1211. aastal, Liivimaa ristisõja ajal. Kuigi Riia piiskop Albertil sel hetkel kontroll Eestimaa üle puudus, oli ta eesmärgiks seadnud eestlaste alistamise ja nimetas selle märgina senise Daugavgrīva kloostri abti Theoderichi Eestimaa piiskopiks. Piiskopkonna täpsem kavandatav ulatus jäi määratlemata, kuid selle keskuseks pidi saama Läänemaal asuv Lihula, mille järgi nimetati seda algselt peamiselt Lihula piiskopkonnaks. Alberti ambitsioonidest häiritud Mõõgavendade ordu taotles paavstilt ordu poolt vallutatavatele aladele eraldi piiskopkonna loomist, kuid see ettepanek lükati 1212. aastal tagasi.
Kuna Theoderichil ei õnnestunud Alberti abiga reaalset piiskopivõimu saavutada, läks ta üle Taani kuninga teenistusse. 1218. aastal, saamaks abi võitluses eestlaste ja venelaste vastu, lubasid Theoderich ja Albert Eestimaa Taani kuninga Valdemar II võimu alla anda. Järgmisel aastal kuulus Theoderich Revalas oma laevastikuga maabunud kuninga kaaskonda, kuid sai järgnenud Lindanise lahingus surma. Talle järglase määramise küsimus tekitas konflikti Valdemari ja Alberti vahel – kumbki tahtis, et ametisse saaks just tema nimetatud kandidaat, vastavalt kas kuninga kaplan Wescelin või piiskopi vend Hermann, kes oli sel ajal abtiks ühes Bremeni-lähedases kloostris. Paavsti otsusel sai Revala piiskopiks Wescelin. Hermanni pühitses Eestimaa piiskopiks oma mõju kasvatada sooviv Magdeburgi peapiiskop. Hermanni jõudmine oma piiskopkonda aga viibis, kuna mereteid kontrolliv Taani kuningas takistas tema Saksamaalt lahkumist.
Valdemar andis nõusoleku Hermanni ametisse astumiseks alles pärast seda, kui ta ise oli 1223. aastal Schwerini krahvi Heinrichi kätte vangi langenud. 1224. aasta aprillis jõudis Hermann Riiga. Juulis sõlmisid piiskopid Mõõgavendade orduga Eestimaa jagamise leppe, mille järgi ordu sai Sakala, Albert Läänemaa koos varem Eestimaa piiskopkonna keskuseks kavandatud Lihulaga ja Hermann Ugandi. Henriku Liivimaa kroonika järgi asuski Hermann kohe Otepääle, kuid kogu maakonda takistas tal endale saamast Tartu ümbruskonda valitsev ja Novgorodile alluv Vjatško. Augustis Tartu linnus vallutati ja Hermann viis piiskopkonna keskuse sinna üle, pannes nii aluse Tartu piiskopkonnale. Tema stifti lisati ka pool Vaigast. Hermanni piiskopkonna diötseesi, piiskopi kirikliku võimu alla, kuulus aga kogu Eestimaa lõunaosa – lisaks mainitud ilmaliku võimu piirkonnale ka ordu valitsetav Sakala koos Kesk-Eesti väikemaakondadega.
Vaatamata asukohale Tartus säilis ametlikes dokumentides Lihula piiskopi nimetus veel mõnda aega. Tartu piiskopi ametinimetuse kasutamise lubas paavsti legaat Modena Wilhelm oma 1235. aasta 8. jaanuari otsusega – pärast seda, kui Lihula läks Saare-Lääne piiskopkonna alla. Paavst kinnitas selle otsuse 6. novembril 1235.
Põllumajandusühistu

Põllumajandusühistu on talupidajate majanduslik ühistegevusühing.
Põllumajandusühistu aitab talupidajail soetada loomi ja põllumajandusseadmeid ning töödelda või realiseerida põllumajandussaadusi.
Eesti esimene põllumajandusühistu oli 1897 asutatud Restu-Antsla piimaühistu. Eriti rohkesti asutati põllumajandusühistuid kuni 1920. aastani. 1949. aasta alguses oli Eesti NSV-s 679 põllumajandusühistut, neist 196 masinaühistut, 143 piimaühistut ja 214 mitme tegevusalaga ühistut. Põllumajandusühistute tegevust juhtis ja kooskõlastas 1945–48 Põllumajanduse Ühistegevuse Peavalitsus, 1948–50 Põllumajanduse Ühistute Keskliit.
Kollektiviseerimiseks valmistumise ajal käidi välja idee kujundada põllumajandusühistud ümber kolhoosideks. Seda ei tehtud ja kolhoosid moodustati põllumajandusühistutest sõltumatult, ühistute vara riigistati ja tegevus lõpetati.
1980-ndate lõpul hakati Eestis taas põllumajandusühistuid asutama, näiteks 1989 asutati Eesti Piimaliit.
Petri Reima

Petri Reima (sündinud 9. novembril 1973 Espoos) on Soome endine poksija ja kikkpoksija.
Reima oli poksi poolraskekaalus (kuni 81 kg) Soome meister 2000. aastal ning sai üliraskekaalus (üle 91 kg) 2001. aastal II koha. Ta poksis aprillist 2001 kuni maini 2003 elukutselisena, pidas kokku 6 kohtumist ning võitis kõik need kohtumised (neist 5 nokaudiga).
Reima oli kikkpoksi eri liikides mitmekordne harrastajate Euroopa ja maailmameistrivõistluste medalivõitja ning olnud ühe korra elukutseliste maailmameister.
Melliste Lingutusmägi

Melliste Lingutusmägi on linnamägi küla Tartu maakonnas Kastre vallas, Mellistes.

Kirjeldus

Tegemist on edela-kirde suunalise u 240 m pikliku ning laugjate nõlvadega moreenseljandikuga. Linnamäel puuduvad kindlad märgid vallidest ja kaitserajatistest ning ei ole ka arheoloogilisi kaevamisi tehtud. Ilmselt on tegemist I aastatuhande lõpu- II aastatuhande alguse linnusega,
Maasuslik

Eluviis

Maasuslikud elavad avaratel metsa- ja rohualadel või kivisel maastikul. Nad on päevase eluviisiga ning elavad urgudes. Toituvad taimejuurtest, seemnetest, puu- ja kaunviljadest, teraviljasaadustest, putukatest, väikestest selgroogsetest ja linnumunadest. Nad elavad sarnaselt Põhja-Ameerika rohtlahaukuritele kolooniates ning omavad samalaadseid käitumismustrid. Lemmikloomana jookseb maasuslik kodus vabalt ringi, kuid põllumehed peavad seda looma pigem kahjuriks. Lõuna-Aafrika maasuslikute sigimine on asünkroonne, neil puudub konkreetne sigimisperiood, kuigi juulist oktoobrini on maapinnal näha väga vähe pesakondi. Tiinus kestab 48 päeva ja 52. päevaks pärast sündi on pojad emast võõrutatud. Ühes pesakonnas on korraga üks kuni kolm järglast. Emane saab suguliselt küpseks 10-kuuselt, isane 8-kuuselt. Kuigi emane on võimeline sigima aastaringselt, suudab vähem kui 10% maasuslikutest üle ühe korra aastas paljuneda.
Lõuna-Aafrika maasuslikud ei maga talveund. Nad on väga sotsiaalsed loomad ning elavad rühmades, mis koosnevad tavaliselt 1-3 emasest ja 2-3 isasest. Mõnikord võib isasloomade arv küündida 9-ni. Maasuslikute puhul on huvitav see, et täiskasvanud isastele meeldib koguneda 19-20 isendist koosnevatesse salkadesse.
Oma pesitsemispiirkonda jagavad nad teiste salkadega, mis on tegelikult üsna üllatav, sest üldiselt on isaste imetajate vahel äärmiselt karm konkurents emaslooma saamiseks. Maasuslikute instinkt elada rühmades võimaldab neil röövloomade ees ellu jääda, mis kaalub üles suurest konkurentsist tulenevad kehvad sigimisvõimalused.
Tondi raudteepeatus

Tondi raudteepeatus on raudteepeatus Tallinnas Kristiine linnaosas Tondi asumis.
Peatus asub laiarööpmelise Tallinna–Keila raudtee ääres 3,7 km kaugusel Balti jaamast Lilleküla ja Järve raudteepeatuse vahel.
Peatuses peatuvad kõik Elroni Tallinnast Keilasse, Paldiskisse, Riisiperre ja Kloogaranda või Pääskülla sõitvad elektrirongid. Piletihinnalt kuulub peatus I tsooni, mille piires liiklemine on tallinlasele tasuta.
Ümberistumisvõimalus on Tondi tänaval Tondi bussipeatuses bussiliinidele 23 (Kadaka–Juhkentali) ja 28 (Väike-Õismäe–Veerenni). Tondile sõidavad trammiliinid number 3 (Kadriorg–Tondi) ja 4 (Ülemiste–Tondi).
Kaheteelise raudtee ääres on kaks 167 meetri pikkust perrooni.

Jaamahoone ja trammipeatus

Tondi raudteepeatus avati liikluseks 1933. aastal. Samas pikendati Pärnu maantee trammiliin raudteehooneni ja 1936. aastal rajati sinna ka trammide lõppjaama depoo.
Piletimüük jaamahoones lõpetati 1998. aasta kevadel. Nüüdseks on hoone mitu korda põlenud ja avariiline. Ametivõimud soovisid selle lammutada, kuid 2006. aasta detsembris võeti hoone arhitektuurimälestisena kaitse alla. Edaspidi plaanitakse see renoveerida ning leida talle mõni mõistlik rakendus. Pärast korduvaid põlenguid lammutati 2012. aastal kaitsealuse jaamahoone puidust ülaosa. Kavas oli rajada varikatus.
Tondi trammide lõpp-peatuses peatuvad trammiliinid 3 Tondi-Kadriorg ja 4 Tondi-Ülemiste. Tondi on üks kahest kohast Tallinnas (teine on Balti jaam), kus trammi- ja elektrirongipeatus on ühendatud ühtseks transpordisõlmeks, võimaldades mugavat ümberistumist.

Ülesõit ja kavandatav viadukt

Tondi raudteepeatus juures Tondi tänaval asub raudteeülesõit. Tipptundide koormuse vähendamiseks on plaanis tulevikus rajada sinna raudteeviadukt. Kui praegu sõidavad autod üle kolme meetri kõrguse küüru, siis edaspidi jääb raudteeviadukti alla kolme meetri sügavune lohk. Sügavamale maa sisse viiakse ka lähedal asuv Kotka tänava ristmik, et kalded jääksid normaalseks ja autod saaksid ka libedaga ristmikul manööverdada.

Tondi raudteepeatus muusikas

Laulus "Elektrirongiga Tallinnast Pääskülla" kirjeldatakse peatust sõnadega "Valjuhääldi hoiatas mind: "Järgmine peatus Tondi! Kodanikud, ärge hüpake libedale platvormile!"".
Lemuvere mõis

Lemuvere mõis (saksa keeles Lemmofer) oli Kivijärve mõisa karjamõis Laiuse kihelkonnas Tartumaal.
GOD TV

GOD TV (algselt Christian Channel Europe) on rahvusvaheline telekanal, mis edastab kristliku sisuga saateid.
Kanal loodi 1995. aastal Inglismaal.
Ilze Indrāne

Ilze Indrāne (tegelik nimi Undīna Jātniece; sündinud 23. aprillil 1927) on läti kirjanik ja õpetaja.
1946. aastal lõpetas Ilze Indrāne Madona gümnaasiumi. 1948–1951 õppis ta Riia Pedagoogilises Instituudis läti kirjanduse osakonnas. 1948. aastal asus ta tööle Kusa põhikooli direktorina, poliitilistel põhjustel vabastati oma ametikohalt 1956. aastal. 1956–1967 töötas ta õpetajana Prauliena põhikoolis ja juhatas ka kooli näiteringi. Kirjanike Liitu võeti Indrāne vastu 1967. aastal.
Ilze Indrāne esikromaan "Lazdu laipa" ("Sarapiku purre") ilmus 1963. aastal. Romaani eestikeelne tõlge ilmus 1965. aastal. Romaanis "Cepure ar kastaņiem " ('Müts kastanitega') (1966) käsitletakse sõjajärgset maaelu. Romaan "Ūdensnesējs" (1971, eesti keeles "Veekandja" (1983)) kujutatakse muusiku ja õpetaja Klinta elu, mida on tõlgendatud ka rahva saatuse sümbolina. Jutukogu "Anemone" ('Anemoon' 1974) on autobiograafiliste motiividega, peategelane on sulase tütar. Kirjaromaanis "Aisma" (1980) väljendub terav protest pealiskaudsete inimsuhete vastu. 1984. aastal ilmunud romaan "Zemesvēzi dzirdēt" ("Kuulata kaerasori") peategelane on vana kolhoosnik Donāts Dravnieks, kes tuletab meelde möödunut. Romaan "Putnu stunda" ("Linnutund") ilmus 1996. aastal. Ilze Indrāne on kirjutanud ka näidendeid.
Eesti keeles on 1981. aastal avaldatud ka Ilze Indrāne lasteraamat "Tipsi, Topsi ja Tedi."
Dakota Fanning

Auhinnad

Esimese tähtsa rolli filmis tegi Dakota 7-aastaselt, mängides kõrvalosas filmis "I Am Sam". Selle rolli eest nimetati ta 2002 noore näitleja auhinna kandidaadiks kuni 10-aastase tüdruku filmirolli kategoorias. Selle auhinna ta võitis.
2002 mängis ta telefilmis "Taken". Selle rolli eest nimetati ta noore näitleja auhinna kandidaadiks tüdruku telerolli peaosa kategoorias ja parima ulmefilmi auhinna "Saturn" kandidaadiks teleseriaali naiskõrvalosatäitja kategoorias. Ta ei võitnud kumbagi.
2003 mängis ta filmis "Kübaraga kass". Selle rolli eest nimetati ta 2004 noore näitleja auhinna kandidaadiks filmirolli naispeaosatäitja kategoorias. Ta ei võitnud seda auhinda.
2004 mängis ta filmis "Tules". Selle rolli eest nimetati ta 2005 noore näitleja auhinna kandidaadiks filmirolli naispeaosatäitja kategoorias. Ta ei võitnud seda auhinda.
2005 mängis ta filmis "Nine lives". Selle rolli eest valiti ta samal aastal Locarno filmifestivali parimaks naisnäitlejaks.
Samal aastal mängis ta filmis "Peitusemäng". Selle rolli eest pälvis ta MTV filmiauhinna parima hirmunud rolli eest.
Samal aastal mängis ta filmis "Maailmade sõda". Selle rolli eest nimetati ta 2006 "Saturni" kandidaadiks parima noore näitleja kategoorias ja MTV filmiauhinna kandidaadiks parima hirmunud rolli eest. Neist esimese ta võitis, teist mitte.
2005 mängis ta veel filmis "Unistaja – tõestisündinud lugu". Selle rolli eest nimetati ta 2006 noore näitleja auhinna kandidaadiks filmi naispeaosatäitja kategoorias ja Nickelodeoni laste valiku auhinna kandidaadiks parima naisnäitleja kategoorias. Neist esimese ta võitis, teist mitte.
2006 mängis ta filmis "Charlotte koob võrku" Fern Arablet. Selle rolli eest nimetati ta 2007 noore näitleja auhinna kandidaadiks filmi naispeaosatäitja kategoorias ja Nickelodeoni laste valiku auhinna kandidaadiks parima naisnäitleja kategoorias. Ta võitis neist teise, aga mitte esimest.
2008 mängis ta filmis "Secret Life of Bees". Selle rolli eest nimetati ta 2009 noore näitleja auhinna kandidaadiks filmi naispeaosatäitja kandidaadiks ja selle rolli ta võitis.
2009 tegi ta filmis "Coraline ja salajane uks" nimiosalise häälrolli. Selle rolli eest nimetati ta 2010 noore näitleja auhinna kandidaadiks häälrolli kategoorias. Ta ei võitnud seda auhinda.
2010 mängis ta filmis "The Runaways". Selle rolli eest nimetati ta MTV filmiauhinna kandidaadiks parima suudluse kategoorias. Ta ei võitnud seda auhinda.

Kuulsus

Dakota on meie aja Shirley Temple, kellega ta samuti kohtunud on. Ta teenib rohkem kõigist omavanustest ja paljudest vanematestki näitlejatest ning on juba mänginud koos paljude tippnäitlejatega nagu Sean Penn ("I am Sam"), Julia Roberts ("Charlotte koob võrku"), Tom Cruise ("Maailmade sõda"), Kurt Russell ("Unistaja – tõestisündinud lugu"), Robert De Niro ("Peitusemäng"), Brittany Murphy ("Uptown Girls") ja paljud teised. Dakota käis Tom Cruise'i ja Katie Holmesi pulmas ja on hoidnud nende tütar Surit. Ta on ka Steven Spielbergiga lõunatamas käinud.

Isiklikku

Dakota kuulub organisatsiooni Starlight Starbright Children's Foundation.
Nefertari

Nefertari oli Vana-Egiptuse kuninga Ramses II (1300–1250 eKr) esimene ning lemmikabikaasa. 
Ta on üks tuntumaid Vana-Egiptuse kuningannasid Kleopatra, Nofretete ja Hatšepsuti kõrval. Tema rikkalikult kaunistatud haud asub Medinet Habu templi lähedal Kuningannade orus (QV66).
Tüümuse koor

Tüümuse kooreks (cortex thymi) nimetatakse paljudel selgroogsetel loomadel tüümuse sagarates eristatavat osa, mille tüümuse epiteeli retikulaarrakkude võrgustikus on võimalik hulgaliselt arenevaid tümotsüüte tuvastada ja mida eraldab tüümuse säsist veresoonte rohke tüümuse kortikomedullaarne tsoon. 
Tüümuse koore areng, anatoomia, morfoloogia, histoloogia ja patoloogia võivad erineda nii liigiti, indiviiditi kui ka arenguastmeti.
Tüümuse koor on kaetud tüümuse kihnuga ja on osa tüümuse parenhüümist. Tüümuse koore mikrokeskkonda on vähe uuritud. 
Tüümuse koor koosneb tümotsüütidest (lümfotsüüdid), sh T-tüvirakud, T-eelrakud, T-naiivsed rakud, makrofaagid, tüümuse dendriitrakud, tüümuse müoepiteelrakud (rakkudel oluline roll haigusliku seisundi müasteenia väljakujunemisel).
Tüümuse koore epiteelirakud (cTECs) edastavad diferentseerumissignaale, reguleerivad T-lümfotsüütide migratsiooni ja populatsiooni kasvu ning sooritavad CD4+CD8+ tümotsüütide positiivse selektsiooni jpm.
Väiksemal hulgal sisaldab tüümuse koor ka kattekoerakke ja algtugikoerakke. Kuigi arvuliselt vähemuses, moodustavad kattekoerakud koos algtugikoerakkudega tüümuse T-rakkude eluvõrgustiku.
Tüümuse koore rakud sisaldavad ja komplekteerivad koos ülejäänud organismi mikrokeskkonnaga määramatul hulgal mobiilseid osakesi, mis sisaldavad tsütokeratiini ja komplekteerivad desmosoomi võrgustiku, millesse on T-rakud tihedalt pakitud, eritavad: tümotaksiini tõmbamaks luuüdist T-tüvirakke tüümusesse ja tümosiini, seerumi tüümuse faktorit ja tümopoietiini, kõik need komplekteeritakse naiivsetest T-rakkudest valmis T-rakkudeks. 
Tüümuse koort eraldab tüümuse säsist veresoonte rohke tüümuse kortikomedullaarne tsoon - tsooni ühenduskohtadel ühinevad tüümuse koore kapillaarid veenidega ning moodustavad koores vere-tüümuse barjääri (säsis tõke puudub).
Tümotsüütide migratsiooni tsoonist tüümuse koorde reguleerivad kemokiinid.
Ülo Keedus

Ülo Keedus  (17. mai 1929 Tartu – 4. september 1991 Tallinn) oli eesti purilendur, lendur, langevarjuinstruktor ja harrastus-filmioperaator.

Haridus

Ta lõpetas 1948 Tallinna Elektromehaanika Tehnikumi ja 1951 Sassovo tsiviillennukooli.

Lennundus

Ülo Keedus hakkas langevarjuhüppeid tegema 1946. aastal. Järgmisel aastal astus esimestele sõjajärgsetele mootorlendurite kursustele, mille lõpetas 1948. aastal.
Ta tuli aastatel 1957 ja 1960 purilennus Eesti meistriks. Kokku sooritas ta 921 langevarjuhüpet ja lendas üle 4000 tunni.
Ta töötas 1949–1975 OSOAVIAHIMi Tallinna Aviotehnilise Klubi, hiljem ALMAVÜ Tallinna Aeroklubi lendurina ja langevarjuinstruktorina.
Ülo Keedus oli üks purilennuki HLK-1 (esmalend 1958. aastal) kolmest konstruktorist, lisaks Endel Helme, Illar Link.
Keedus on õpikute "Purilend" (Eesti Riiklik Kirjastus, 1962) ja "Kukkumisest maandumiseni" (Valgus, 1981) autor.
Alates aastast 1975 töötas Keedus Tallinna Puhkeparkide Direktsiooni filmiamatööride klubis metoodikuna.

Isiklikku

Tema poeg Sulev Keedus on eesti filmirežissöör.
Kusemine

Kusemine ehk urineerimine, põietühjendus, ka miktsioon (ladina mictio 'kusemine'), on paljudel imetajatel kuseloomeelunditest iseregulatsiooni teel kusejuhade kaudu kusepõide kogunenud uriini väljutamine kusemisrefleksi kaasabil. Uriin väljutatakse kuseteede ja kusiti (urethra feminina (naise kusiti), u.masculina (mehe kusiti)) kaudu. Glomerulaarfiltratsiooni (ka primaar- ehk esmasuriini) moodustumine põhineb vererõhul.
National Medal of Science

National Medal of Science on teadusauhind, mida annab välja Ameerika Ühendriikide president USA kodanikele või residentidele, kes on andnud olulise panuse sotsiaalteaduste, käitumisteaduste, bioloogia, keemia, inseneriteaduste, matemaatika ja füüsika arengusse.
Auhind asutati 1959. aastal ja selle väljaandmist administreerib Rahvuslik Teadusfond (NFS). Laureaatide valiku eest vastutab 12-liikmeline National Medal of Science'i komitee.
National Medal of Science'i auhind anti esimest korda välja 18. veebruaril 1963. Selle au pälvis Theodore von Kármán.
Auhind jäi välja andmata aastatel 1971, 1972, 1977, 1978, 1980, 1984 ja 1985.
Adjektiivne võrdlustarind

Komparatiivtarind

Komparatiivtarind väljendab tavaliselt ühe objekti mingi omaduse suuremat või väiksemat määra võrreldes teise objekti vastava omadusega, nt Mari on töökam kui Tiina.
Erijuhul võrreldakse üht ja sama objekti eri situatsioonides, nt Mari oli eile töökam kui täna.
Adjektiiv on keskvõrdes ning seostub võrdlusalust väljendava fraasiga sidesõna kui abil; kui see fraas on nimisõnafraas, võib see fraas olla seestütlevas käändes. Keskvõrre moodustatub komparatiivimorfeemi -m liitmisel adjektiivi tüvele.
Komparatiiv võib esineda ka ilma võrdlusalust märkiva fraasita, sel juhul ei teki võrdlustarindit, nt Ta on juba vanem inimene.

Superlatiivtarind

Superlatiivtarind väljendab objekti omaduse maksimaalset määra võrrelduna samasse klassi kuuluvate objektidega, nt Suur Munamägi on Eesti kõrgeim mägi.
Maksimaalsel märral võib mingit omadust olla ka mitmel objektil korraga, nt Luise ja Laura on meie klassi kõige pikemad tüdrukud.
Eesti keeles on peamine analüütiline superlatiiv, mis moodustab partiklist kõige ja adjektiivi komparatiivivormist, nt lühem (kõige lühem).

Ekvatiivtarind

Ekvatiivtarind väljendab võrreldavate objektide omaduste määra samasust, nt Mari on sama töökas kui Tiina.
Tarind võib moodustuda ka ilma adverbita, võrdlusaluseks on siis mingi etalonobjekti ning tarind väljendab suurt intensiivsusastet, nt  must kui öö.
Tartu juudi kalmistu

Tartu juudi kalmistu (ka Vana-Juudi kalmistu) on kalmistu Tartus.
Kalmistu asub Roosi tänava ja Jänese tänava ääres, Vanausuliste kalmistu kõrval.
Kalmistu on rajatud aastal 1859 ja laiendatud aastal 1870. 
Vana-Juudi kalmistuks on nimetatud ka üht Raadi kalmistu osa, mis praeguseks on kadunud.
Kalmistule on maetud Tartu juudi kogukonna esimesed esimehed ja rabi.
Sahha (Jakuutia) Vabariigi pea

Sahha (Jakuutia) Vabariigi pea (kuni 2014 Sahha (Jakuutia) Vabariigi president; jakuudi keeles Саха Өрөспγγбγлγкэтин Ил Дархана, Ил Дархан; vene keeles Глава Республики Саха (Якутия)), on Sahha (Jakuutia) Vabariigi kõrgeim riigiametnik, vabariigi täidesaatva võimu juht.
Sahha (Jakuutia) Vabariigi pea staatus on määratud Sahha (Jakuutia) Vabariigi Põhiseaduse viienda peatükiga, mille kohaselt Sahha (Jakuutia) Vabariigi pea on rahvuslik-riikliku staatuse, Sahha (Jakuutia) Vabariigi territoriaalse terviklikkuse ja Põhiseadusest kinnipidamise garant.
Sahha (Jakuutia) Vabariigi pea valitakse iga viie aasta tagant Sahha (Jakuutia) Vabariigi kodanike poolt üleüldise võrdse ja otsese valimisõiguse alusel salajasel hääletamisel viieks aastaks. Üks ja sama isik ei või olla Sahha (Jakuutia) Vabariigi pea ametikohal üle kahe ametiaja järjest.
Sahha (Jakuutia) Vabariigi Põhiseaduse viienda peatüki alusel nimetab Sahha (Jakuutia) Vabariigi pea Sahha (Jakuutia) Vabariigi Riigikogu (Il Tümene) nõusolekul Sahha (Jakuutia) Vabariigi Valitsuse esimehe, tema asetäitjad ja ministrid.
Venemaa Föderatsiooni president omab õigust usalduse kaotusel Sahha (Jakuutia) Vabariigi pea volitused ennetähtaegselt lõpetada. Sellisel juhul määrab ta Sahha (Jakuutia) Vabariigi pea ajutise kohusetäitja.

Sahha (Jakuutia) Vabariigi president

1991. aasta juunis seati sisse Vene NFSV presidendi ametikoht. Enne aasta lõppu viidi presidendivalimised läbi veel 7 vabariigis, sealhulgas 20. detsembril Jakuudi-Sahha NSV-s. Esitatud oli kaks kandidaati. Valimised võitis Jakuudi-Sahha NSV Ülemnõukogu esimees Mihhail Nikolajev, kes kogus 76,7% valijate häältest, teine kandidaat sai vaid 7,3% valijate häältest. Valimistel osales 74,9% hääleõiguslikust elanikkonnast. Nikolajevi valimise vastu hääletas poliitiline liikumine Demokraatlik Jakuutia. Asepresidendiks valiti Vjatšeslav Štõrov.
27. detsembril 1991 võttis Jakuudi-Sahha NSV Ülemnõukogu vastu määruse vabariigi ümbernimetamiseks Sahha (Jakuutia) Vabariigiks. 4. aprillil 1992 võeti vastu Sahha (Jakuutia) Vabariigi Põhiseadus.
25. aprillil 2014 andis Venemaa Föderatsiooni president Vladimir Putin välja seadluse Jegor Borissovi presidendivolituste ennetähtaegsest lõppemisest ning tema määramisest Sahha (Jakuutia) Vabariigi pea ajutiseks kohusetäitjaks. 2014. aasta septembris toimunud Sahha (Jakuutia) Vabariigi pea vabariiklikel valimistel võitis Jegor Borissov, kes töötas sellel ametikohal kuni 28. maini 2018.
Jan Długosz

Jan Długosz (ka Joannes, Ioannes või Johannes, Longinus või Dlugossius; 1. detsember 1415 Stara Brzeźnica – 19. mai 1480 Kraków) oli poola vaimulik, kroonik ja diplomaat.
Ta õppis Krakowi ülikoolis ning töötas Krakowis kanoonikuna. 1434–1452 oli ta kanoonik Kłobuckis.
Poola kuningas Kazimierz IV saatis Długoszi diplomaatiliste ülesannetega paavsti ja Rooma keisri juurde. Samuti osales ta Kolmekümneaastase sõjaga seotud läbirääkimistes. Pärast üht õnnestunud diplomaatilist käiku 1466. aastal usaldati talle kuninga poja õpetamine.
Jan Długoszit tuntakse ennekõike tänu tema teosele "Annales seu cronici incliti regni Poloniae", mis jutustab Euroopa ajaloosündmustest aastatel 965–1480. Endast kirjutas ta teoses kolmandas isikus.
Bismarcki meri

Bismarcki meri on Vaikse ookeani osa Paapua Uus-Guineas. 
Edelas piirneb meri Uus-Guinea rannikuga, kagus ja kirdes Bismarcki saarestikuga ning põhjas Admiraliteedi saartega. Kagusse jääb Saalomoni meri, põhja Vaikse ookeani ala, mida eraldi mereks ei arvata.

Piirid

Bismarcki mere läänepunkt on Uus-Guinea rannikul olev Baudissini neem (142° O). Sealt kulgeb piir Wuvulu, Aua ja Manu saarele (viimane asub mere kirdepunktis), sealt läbi Peleluni saarte Hermiti saarele ja edasi Admiraliteedi saarte suurima saare Manuse saare läänetippu. Manusi idatipust kulgeb piir Lavongai ehk Uus-Hannoveri saareni ja sealt Uus-Iirimaa kirdetippu.
Kagus piirneb Bismarcki meri Saalomoni merega. Nende piir algab Uus-Guineal olevalt Teliata neemelt (147° 24' O), kulgeb üle Vitjazi väina Umboi saare põhjatippu, sealt Uus-Britannia saare läänetippu, selle põhjarannikut mööda kuni kirderannikul oleva Kokopo linnani ja sealt mööda 4°50' lõunalaiust itta Uus-Iirimaa lõunatippu, mis on Bismarcki mere idapunkt.