google/wiki40b huggingface dataset:
Versobank AS

Ajalugu

Ettevõtte asutas Preatoni Panga nime all 1999. aastal Eestis tegutsenud Itaalia ärimees Ernesto Preatoni. 2004. aastal omandasid enamusosaluse firmas Kreeka ja Rootsi investorid, 18. juunil 2004 sai uueks ärinimeks AS SBM Pank. 2006. aastal sai enamusosaluse Marfin Financial Group Holdings S.A, 14. mail 2008 registreeriti uueks ärinimeks Marfin Pank Eesti AS. 2012. aastani kuuluski pank Kreeka ja Küprose kapitalile, olles osa Küprosel registreeritud panganduskontsernist Marfin Popular Bank (2000. aastani ning 2011. aastast taas Cyprus Popular Bank), suuromanike hulgas oli ka Ateenas elav Nikolaos Sarros (2009. aastal ca 32,5% aktsiaist). 
29. märtsil 2012 omandas panga Ukraina põllumajandusettevõte Ukrselhosprom PCF LLC, mis kuulub Ukraina tööstuskonsortsiumi Alef, (Vadym Iermolaiev, Stanislav Vilenskyy) avaldamata summa eest.

Panga tegutsemispõhimõtted ja kliendid

Tänane Versobank on jõuliselt panustamas Eesti-sisesele arengule. Seda tehakse läbi innovatsiooni, uute teadmiste ja kõrgetasemelise meeskonna. Versobank on veendunud, et vastastikune koostöö ja paindlik mõtlemine on viis pakkuda loomingulisi lahendusi meie klientide eesmärkide saavutamiseks. Pank jagab oma investeeringuid meie tänaste ja tulevaste klientidega. 
Versobank, tahab olla esimeseks finantspartneriks kõigile väikese ja keskmise suurusega ettevõtetele ja ettevõtlikele inimestele, kes vajavad individuaalset lähenemist ning paindlikke pangateenuseid – tegutsedes siis kas e-kommerts ettevõtluses, IT-s, fintech'is, jne.

Panga varad

Panga varade maht kasvas 2017. aastal esialgsete ja auditeerimata andmetel 294 miljoni euroni (2016. aasta lõpp oli varade maht 200 miljonit eurot) ja puhaskasum ulatus 300 tuhande euroni. Pank pöörab jätkuvalt suurt tähelepanu Eesti siseste tegevusmahtude kasvatamisele, korporatiivsele kliendile ja platvormpangandusele st erinevat liiki tehnilise platvormi pakkumisele, oma koostööpartneritele.

Panga juhtkond

2017. aasta lõpu seisuga kuulusid Versobanki juhatusse Sofia Kirsimaa (vastutab Eesti äriüksuse arenduse eest), Siiri Heinsaar (finantsdirektor) ja Urmas Somelar (vastutab panga riskijuhtimise eest). Veel on juhatuse liige panga pikaaegne jurist Viktoria Vaisma. 
Panga juhatuse esimees Aivo Adamson juhib panga ning juhatuse tööd alates 1. juulist 2017.
Straupe kihelkond

Ajalugu

Läti Henriku järgi rajas Daniel liivlaste aladele saabudes kiriku Ropa nimelisse paika, mis aga viis aastat hiljem maha põletati.Kihelkonna alguseks on pigem siiski kiriku rajamine Lielstraupe lossi juurde aastal 1263. Patronaadiõigus kuulus Lielstraupe mõisa omanikule, teised kihelkonna rüütlimõisate omanikud olid kaaspatroonid.
Kihelkonda kuulus ka Augstroze kirik, mis rajati Augstroze vasallilinnuse juurde.
Krutõ lahing

Mälestuse jäädvustamine

Luuletaja Pavlo Tõtšõna kirjutas samal aastal lahingus hukkunud kooliõpilaste mälestuseks poeemi "Пам'яті тридцяти".
Lahingu asukohas avati 2006. aastal memoriaal, mida kavandati aastaid, aga mille valmimine venis. See asub praeguse Pamjatne küla alal koos temaatilise muuseumiga.
Krutõ kangelaste järgi on nimetatud tänavaid Kiievis, Krementšukis, Ivano-Frankivskis, Sumõs, Kovelis, Hmelnõtskõis, Hersonis, Tšernivtsis, Odessas ja mitmetes väiksemates asulates.
Lahingust räägivad ansambli Sokõra Peruna laul "29 січня", Tin Sontsja "Ніколи не плач" ja Veremi "Сповідь розстріляних душ".
Sergei Dorenko

Sergei Dorenko (vene keeles Сергей Леонидович Доренко; 18. oktoober 1959 Kertš – 9. mai 2019 Moskva) oli vene ajakirjanik, sotsioloog ja produtsent.  
Ta oli raadiojaama Govorit Moskva (Говорит Москва 'Räägib Moskva') peatoimetaja (2014–2019) . 
Ta lõpetas aastal 1982 Patrice Lumumba nimelise Rahvaste Sõpruse Ülikooli, saades kolm kvalifikatsiooni: filoloog, vene keele kui võõrkeele õpetaja, hispaania keele tõlk ja portugali keele tõlk.
Aastatel 1977–1982 töötas ta tõlgina ÜLKNÜ delegatsioonide juures Aafrikas ja Ladina-Ameerikas.
1982–1984 NSV Liidu Kõrgema ja Kesk-erihariduse Ministeeriumi tõlgina Angolas.
Alates 1. aprillist 1985 töötas ta Kesktelevisioonis. 1990–1991 oli ta NSV Liidu Teleraadiokomitee välisuudiste saadete toimetaja, saatejuht-kommentaator ja korrespondent.
Jaanuaris 1991 vallandati ta Kesktelevisioonist seoses Lätis ja Leedus toimunud sündmuste "ebaõige" käsitlemisega. Märtsis 1991 oli ta üks telesaate "Vesti" loojaid ja saatejuht.
1992–1993 juhtis ta uudistesaateid telekanalis Ostankino .
1993 – telejaama CNN Hispaania uudiste korrespondent. 
1993–1994 oli ta Moskva sõltumatu telekanali TV-6 Moskva (ТВ-6 Москва) infotoimetuse juht.
Aastal 1995 töötas Dorenko telekanali ORT saatejuhina. Tema saated kõrvaldati eetrist pärast seda, kui ta oli teinud reportaaži Boriss Jeltsini ja Viktor Tšernomõrdini tervislikust seisundist. 
1996. aastal hakkas ta tegema jutusaateid telekanalis Ren TV. Oktoobris 1996 edutati Dorenko telekanali ORT (ОРТ) uudistesaate "Vremja" peaprodutsendi esimeseks asetäitjaks ning märtsist 1998 jaanuarini 1999 oli ta "Vremja" peaprodutsent ja saatejuht. Vallandati intervjuude seeria eest, milles ta paljastas mõnede KGB juhtide ebaseaduslikku kommertstegevust. 
Septembrist 1999 septembrini 2000 juhtis ta omanimelist autorisaadet telekanalis ORT. 
Dorenko kõrvaldati eetrist pärast seda, kui ta oli kritiseerinud Vladimir Putini tegevust allveelaeva Kursk hukkumise järel.
Septembris 2001 tekkis tal võimalus jätkata oma saate juhtimist kanalis (ЗАО ТРВК «Московия»). 
Aastal 2003 astus Dorenko Venemaa Föderatsiooni Kommunistlikku Parteisse, kuid märtsis 2012 astus parteist välja.
2004–2008 tegi Dorenko koostööd raadiojaamaga Ehho Moskvõ. 2008–2013 oli ta raadiojaama Russkaja Služba Novostei (Русская служба новостей) saatejuht ja peatoimetaja. 
2013–2014 – saatejuht telekanalis TV Tsentr. 
Alates veebruarist 2014 kuni elu lõpuni töötas Dorenko raadiojaama Govorit Moskva (Говорит Москва) peatoimetajana. 
Dorenko hukkus 9. mail 2019 liiklusõnnetuses Moskvas Kurski vaksali lähedal. Juhtides oma mootorratast, hakkas tal halb, ratas sõitis vastassuunda ja põrkas vastu kõnnitee äärekivi. Dorenko viidi üliraskete vigastustega haiglasse, kus suri teadvusele tulemata.
Lehtadru

Lehtadru inimkasutuses

Läbi aegade on lehtadrut kasutatud väetisena, sest lehtadru sisaldab suurel hulgal mitmesuguseid mikro- ja makroelemente.
Mõnd lehtadruliiki, eriti suhkru-lehtadrut (Laminaria saccharina), tarvitatakse toiduks (merikapsas). Lehtadrus on palju joodi ja see on taimes orgaaniliste ühendite koostises, mis lihtsustab inimestel joodi omandamist. Sellepärast parandab lehtadru söömine kilpnäärme tööd. Vajaliku joodikoguse saamiseks peaks inimene iga päev sööma 30–40 grammi värsket lehtadrut. Kuid joodi suhtes tundlikud inimesed ei tohiks adrut süüa.
Lehtadrus leidub peaaegu kõiki inimorganismile vajalikke mineraalaineid ja vitamiine. Selle söömine mõjub organismi üldtugevdavalt ja leevendab paljusid haigusi.
Teistest liikidest on toodetud manniidi, joodi ja teisi ühendeid.
Peet Kokla

Peet Kokla (11. aprill 1942 Tallinn – 4. aprill 2015 Stockholm) oli eesti ajakirjanik Rootsis.
Lõpetanud Göteborgi ajakirjanduskõrgkooli, töötas ta tehnikaajakirjas Teknikens Värld. Et Peet Kokla oli aga purjetaja, siis edaspidi töötas ta paadiajakirjades. Esmalt oli ta ajakirja Båt för Alla peatoimetaja, seejärel 1980. ja 1990. aastail paadiajakirja Båtnytt peatoimetaja kuni pensionile minekuni.
Peet Kokla oli eesti purjetamisklubi Nautici liige.

Isiklikku

Ka tema abikaasa Mari on purjetaja, tütar Mimmi on aga olnud Rootsi Merepäästeseltsi merepäästja. Peet Kokla isa oli Eesti Päevalehe peatoimetaja Juhan Kokla.
Tallinna Kesklinna Valitsus

Tallinna Kesklinna Valitsus on Tallinna Kesklinna linnaosa juhtimiseks moodustatud ametiasutus.
Tallinna Kesklinna linnaosa loodi 1993. aasta 4. märtsil Tallinna linnavolikogu otsusega, mis jaotas pealinna kaheksaks piiratud omavalitsusega linnaosaks.
Linnaosavalitsus asub vanalinnas aadressil Nunne 18.

Linnaosavalitsuse juhtimine ja ülesanded

Valitsus otsustab ja korraldab oma haldusterritooriumil kas vahetult või teiste isikutega sõlmitud lepingute alusel kõiki kohaliku elu küsimusi, mis on talle pandud riigi või Tallinna õigusaktidega.
Kesklinna valitsust juhib linnaosa vanem. Vanema nimetab ametisse ja vabastab linnavalitsus linnapea ettepanekul, kuulates ära linnaosa halduskogu arvamuse. Linnaosa vanema volituste tähtaeg ei tohi ületada linnavolikogu volituste tähtaega.
Paul Plath

Paul Wilhelm Ernst Plath (9. mai 1865 Pärnu – 8. jaanuar 1935 Tallinn) oli Eesti vaimulik ja koolmeister.
Lõpetas Pärnus gümnaasiumi. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1883–1889. Korporatsioon Neobaltia liige.
Oli prooviaastal Vändra ja Käina koguduses. Ordineeriti õpetajaks 10. juunil 1890.
Oli aastal 1890 Käina Martini koguduse adjunkt ja 1890–1891 Rõuge Maarja koguduse adjunkt. 1891–1921 oli ta Käina Martini koguduse õpetaja, olles aastatel 1902–1920 lisaks Saarte-Lääne praostkonna praost. Oli aastatel 1915–1917 Siberisse asumisele saadetud. 1921–1927 oli ta Tallinna Toomkooli ülemõpetaja.

Isiklikku

Tema poeg Gerhard Alexander Robert Plath oli Peetrimõisa koguduse õpetaja, teine poeg Werner Arthur Wolfgang Plath oli arst, pojapoeg (Gerhard Alexander Roberti poeg) Volker Plath on pastor Saksamaal.
Łosk

Ajalugu

Arheoloogiliste leidude põhjal saab väitam et Łosk asutati XI sajandil. Esimest korda on asulat kirjalikult mainitud siiski alles XIV sajandi lõpus. Łoskis asus XIV–XVIII sajandil puidust linnus. Alates XV sajandist kuulus see Kaributaitistele, sajandi lõpus läks see Mangirdaitiste valdusse.
XVI sajandi alguses läks Łosk Kiszkade valdusse, kes rajasid sinna kalvinistliku koguduse. Aastal 1574 asutas Jan Kiszka sinna trükikoja. Trükikoda kasutasid Szymon Budny juhitud ariaanlikud usureformaatorid oma trükiste välja andmisteks. Szymon Budnyst sai küla pastor ja Łoskist ariaanliku liikumise keskus. Lisaks anti trükikojas välja veel Andrzej Frycz Modrzewski ja Cyprian Bazyliku teoseid.
XVI sajandi lõpus sai Łoskist alev. 1630. aastatel müüs Stanisław Kiszka asula Vilniuse kapiitlile, selle valdusse jäi asula XIX sajandi lõpuni.
Poola jagamisel läks Łosk aastal 1793 Venemaa Keisririigi koosseisu. Alev hakkas kuuluma Vilno kubermangu. Kuni 1917. aastani oli Łosk Venemaa koosseisus, 1919–1939 kuulus Poolale, 1939–1991 kuulus Nőukogude Liidu koosseisu. Aastal 1940 muudeti alev külaks.
Ken Berry

Kenneth Ronald "Ken" Berry (3. november 1933 Moline, Illinois – 1. detsember 2018 Burbank, California) oli Ameerika Ühendriikide näitleja.
Powelli maakond

Ajalugu

Powelli maakond moodustati 7. jaanuaril 1852. aastal Clarki, Estilli ja Montgomery maakonna osadest. Maakond sai nime Kentucky kuberneri Lazarus W. Powelli järgi.
Simo Frangén

Simo Juhani Frangén (sündinud 6. septembril 1963 Ulvilas) on soome koomik ja telesaatejuht.
Simo Frangén õppis Tampere ülikoolis sotsioloogiat. Õpingute ajal asutas ta koos kaaslastega bändi Alivaltiosihteeri, millest hiljem sai huumorirühm, kes esitab sketše raadio- ja telesaadetes. Sketšidest on ilmunud ka 15 raamatut.
Laiemalt tuntuks sai Simo Frangén aastal 2000 telemängu "Maailman ympäri" saatejuhina.
Leukippose tütarde röövimine

Kirjeldus

Rubensi maal kujutab Kreeka legendidest tuntud kaksikuid, surelikku Kastorit ja surematut Polydeukest röövimas oma onu, Messeenia kuninga Leukippose tütreid Phoibet ja Hilaeirat. Hobusetaltsutaja Kastor on äratuntav turvise järgi, poksija Polydeukes on palja ülakehaga. Samuti võib neid eristada hobuste järgi: Kastori hobune käitub taltsalt ja seda suudab puto talitseda, Polydeukese hobune on aga tõusnud tagajalgadele. Puto must tiib sümboliseerib kaksikute saatust. Phoibe ja Hilaeira puhul ei ole selge, kumb on kumb.
Soojades värvides maal paistab silma figuuride jõulise dünaamika ja värvipindade kontrasti poolest, staatiline taust – hele taevas madala horisondi kohal – tõstab aga esile esiplaani dünaamilisust. Kunstniku arengus langeb teos varasesse perioodi, üleminekusse renessansilt barokile. Kompositsioon on hoolikalt kavandatud nagu oli hiljem omane klassitsismile, ent tõusev diagonaalne liikumine on tüüpiline barokkdünamismile. Maali koloriidis (kuldne, oranž, tumeroheline jts) on nähtud Veneetsia koolkonna (Giorgione, Tiziani, Tintoretto jt) mõju.
Eri tõlgendustes on "Leukippose tütarde röövimist" peetud allegooriaks abielu teemal või arvatud seda kujutavat isegi hinge ülenemist teel taeva poole neoplatonismi vaimus. Margaret D. Carroll seevastu rõhutab motiivi vägivaldsust, kompositsiooni põhinemist Rubensi varasemal visandil Leonardo da Vinci "Anghiari lahingu" ainetel ning tõlgendab maali poliitilise allegooriana absolutistliku monarhia kohta, mille ideoloogias 17. sajandil tõusis esile suverääni valdav jõukasutus ja alamate nõusoleku tarbetus.

Ajalugu

Maali ostis Antwerpenis 1716. aastal Pfalzi kuurvürst Johann Wilhelm II. Algselt saadeti teos Mannheimi, kuid 1805.-06. aastaks jõudis see Münchenisse.
Teose teema tuvastas 1777. aastal luuletaja Wilhelm Heinse pärast Theokritose "Idüllide" lugemist.
Turkana järv

Nimi

Varem kandis Turkana nime Rudolfi järv Austria kroonprintsi Rudolfi auks. Nime andsid 6. märtsil 1888 ungarlane krahv Sámuel Teleki de Szék ja tema alluv austerlane leitnant Ludwig Ritter Von Höhnel. Nad olid teadaolevalt esimesed eurooplased, kes järve ääres on käinud. Sinna jõudsid nad pärast pikka safarit Ida-Aafrikas. Kohalike hõimude seast elavad Turkana järve ümbruses turkanad, rendilled, gabbrad, daasanachid, Hamar Koke, Karo, Nyagatomi, Mursi, Surma ja El Molo rahvad.
J. W. Gregory kirjutas ajakirjas The Geographical Journal 1894. aastal, et järve nimetati varem Basso Narok, mis tähendab samburu keeles 'must järv'. Samburu hõimud domineerisid järve ümbruskonnas ekspeditsiooni ajal. Eurooplaste antud nime kasutati kogu koloniaalperioodi vältel, mil järv asus Briti Ida-Aafrikas. Pärast Keenia iseseisvuse väljakuulutamist nimetas president Jomo Kenyatta järve ümber piirkonna ühe arvukama rahva turkanade järgi.
Granti maakond (Oregon)

Granti maakond (Grant County) on maakond USA-s Oregoni osariigis. Geograafilised koordinaadid on 44° 30′ N, 119° 10′ W
Maakonna halduskeskus on Canyon City.
Maakonna pindala on 11 730 km², millest 3 km² moodustab veepindala.
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 7445. Aastal 2000 oli elanike arv 7935.

Ajalugu

Granti maakond moodustati 14. oktoobril 1864 Wasco ja Umatilla maakonna osadest. Maakond sai nime 18. Ameerika Ühendriikide presidendi Ulysses S. Granti järgi.
Hoo tänav

Hoo tänav on tänav Tallinnas Nõmme linnaosas Vana-Mustamäe asumis.
Tallinna maantee (Pärnu)

Tallinna maantee on tänav Pärnus. Tänav algab Pärnu jõe vasakkaldalt Kesklinna sillaga suundudes põhja.
Tänav sai praeguse nime 8. märtsil 1935. Enne seda kandis tänav nime Jänesselja tänav (saksa keeles Jennes(s)elsche Straße).
Aadressil Tallinna maantee 40 A asub Pärnu Ülejõe Gümnaasium.
Aardla järve kaitseala

Aardla järve kaitseala (ka Aardla järve botaanilis-ornitoloogiline kaitseala) on endine kaitseala, mis asus Kastre ja Kambja vallas ja haaras Aardla järve ja selle ümbrust. 
Kaitseala suurus oli 132,5 hektarit, sellest maismaad 99,5 ha ja veekogusid 33 ha.
See moodustati 1991. aastal, kaitsmaks omapärast järvekooslust ja järve lähipiirkonda, kus elab mitu kaitsealust linnuliiki.
Järve idakalda lähedale on ehitatud linnuvaatlustorn.
2014. aastal moodustati piirkonna kaitseks Ropka-Ihaste looduskaitseala.
Geenitehnoloogia

Geenitehnoloogia ehk tehnogeneetika ehk insenergeneetika ehk  geenimanipulatsioon on geneetika haru, kus kasutatakse organismide genoomi muutmiseks biotehnoloogia vahendeid.
Geenitehnoloogia seisneb konkreetsete DNA-lõikude eraldamises ning in vitro töötlemises. Sellele järgneb töödeldud lõikude siirdamine kas sama või ka muu liigi esindaja kromosoomi, plasmiidi või viirusse. Nii saab ühelt liigilt teisele üle kanda terveid genoomiosi. Geneetilise muundamise teel saadud organisme nimetatakse geenmuundatud organismideks.
Geenitehnoloogia tekkimise oluliseks aluseks oli rekombinantse DNA metoodika loomine, mis omakorda sai alguse tänu restriktsiooniensüümide ehk restriktaaside avastamisele bakterites 1970. aastal. Restriktaasid lõhuvad DNA molekuli kaksikahelad komplementaarseteks üheahelalisteks fragmentideks, millel on nn kleepuvad otsad. Lahuses kokku viidud paarduvate otstega fragmendid ühinevad ja ensüümi ligaas abil luuakse ka kovalentsed sidemed.
Geenitehnoloogia meetodeid arendatakse pidevalt edasi. Üheks olulisemaks arenguks on olnud CRISPR-Cas9 süsteemi avastamine ja kasutuselvõtt, mis võimaldab väga kiirelt, täpselt ja odavalt DNA-d muuta.

Rakendused

Geenitehnoloogiat kasutatakse põhiliselt teadustöös, põllumajanduses, tööstuslikus biotehnoloogias ja meditsiinis.

Meditsiin

Meditsiinis kasutatakse geenitehnoloogiat insuliini, inimese kasvuhormoonide, follitismi, inimese albumiini, monoklonaalsete antibiootikumide, antihemofiilsete faktorite, vaktsiinide ja paljude teiste ravimite tootmiseks.
Geenitehnoloogiat on kasutatud ka inimeste haiguste loommudelite loomiseks. Transgeensed hiired on kõige levinumad geneetiliselt muudetud loommudelid. Neid on kasutatud, et uurida vähki, ülekaalulisust, südamehaiguseid, diabeeti, narkomaaniat, liigesepõletikke, ärevushäireid, vananemist ja Parkinsoni tõbe.
Geeniteraapiat kasutatakse inimese puhul defektsete geeni osade asendamiseks normaalselt talitleva geeniga. Seda saab teha somaatiliste kudedega. Somaatiliste kudede ravimiseks siirdatakse tüvirakke. Tüvirakud saadakse mõne päeva vanusest embrüost ning neid kasvatatakse ja paljundatakse laboris otse haigesse koesse. Seal nad muunduvad vastava koe rakkudeks ja asendavad kahjustatud rakke. Kui inimese geen on sisestatud sugurakkudesse, siis võib see edasi päranduda ka selle inimese järeltulijatele.

Tööstus

Bioreaktorite abil toodetakse farmaatsiatööstuses ravimeid ja teisi toimeaineid (antikehad, antibiootikumid, hormoonid jm). Toiduainetetööstuses muudetakse kääritusprotsesse ning toodetakse mõningaid toitained (nt trüptofaani ja eri vitamiine). Biokütuste tootmiseks kasvatatakse vetikamassi, millest saab valmistada biodiislikütust, või toodetakse biogaasi. Samuti püütakse mikroorganisme kasutada metallide eraldamiseks (biokaevandamine) ja ohtlike jääkmete kontsentratsiooni vähendamiseks (biotervendus).
Sadul (muusika)

Ülemine sadul

Ülemine sadul on koht, kus kael läheb üle peaks. Alumine sadul hoiab pilli keeled üksteisest õigel kaugusel ja sõrmlaua suhtes õigel kõrgusel.

Alumine sadul

Alumine sadul on koht, kus kõlakast läheb üle sõrmlauaks. Alumine sadul asub roobil ja hoiab keeli sõrmlaua suhtes vajalikul kõrgusel.
Piasco

Vaatamisväärsused

Piascos asub maailma esimene ja ainus harfimuuseum. Victor Salvi Harfimuuseumi (itaalia keeles: Il Museo dell’Arpa Victor Salvi) kogudes on üle saja erinevaid kunstistiile (gooti kuni art déco) kajastava keelpilli.
Lafayette'i maakond (Mississippi)

Ajalugu

Maakond moodustati 1836. aastal.
Nahkgalanteriikombinaat Linda

Nahkgalanteriikombinaat Linda oli Nõukogude okupatsiooniperioodil tegutsenud Eesti ettevõte.

Ajalugu

Pärast Vabadussõja lõppu 1920. aastal rajas parkal Juhan Susi Tallinnas nahatööstuse “Linda”, mis asus aadressil Suur-Pärnu mnt 87. Kõnealune hoone on säilinud tänapäevani, uueks aadressiks on tal Pärnu mnt 132, majale on tehtud suur juurdeehitus ja seal asub praegu trükikoda Aldus.
Pärast sõda alustasid endiste omanike rajatud ettevõtete baasil tegevust riiklikud käsitööliste artellid: tekstiili- ja nahatööndusartellid “Sangar” Tartus, “Kiir” Pärnus, “Viru Ühendus” Rakveres, “Kalev” Raplas; nahatööndusartellid “Soliid”, “Priima”, “Võit” ja “Toodang” Tallinnas. Kindaid toodeti nahkkindatööstuse artellis “Energia” ja kudumistööliste artellis “Vill”; karusnahast tooted valmisid Tallinna Õmblusvabrikus, milline oli V. Klementi nimelise õmblustootmiskoondise (hilisem AS PTA) eelkäija.
1962/63. aastal koondas punavõim osa seni eraldi tegutsenud artelle ja muid tootmisüksusi üheks suureks ettevõtteks, mille nimeks sai Nahkgalanteriikombinaat Linda. Nõukogude võimu lagunemise ja Eesti taasiseseisvumise käigus lõppesid ka plaanimajanduslikud tellimused ja 1990ndate alguses riiklik aktsiaselts Linda osaliselt erastati, osaliselt likvideeriti. Kunagistest suurettevõtte osakondadest toimib lisaks Lindantele tänaseni AS Galvi-Linda Viljandis.
Willi Apel

Willi Apel (10. oktoober 1893 Konitz – 14. märts 1988 Bloomington) oli saksa päritolu ameerika musikoloog, eelkõige varajase muusika uurija.

Eluloolist

Sündinud Konitzis Lääne-Preisimaal (nüüd Chojnice Poolas), õppis ta matemaatikat 1912–1914, ja pärast Esimest maailmasõda 1918–1922, Weimari vabariigi ajal, mitmes Saksamaa ülikoolis. Muusikahuvi elavnes temas matemaatikaõpingute ajal ja ta hakkas võtma klaveritunde. Hiljem tegutses ta täiskohaga muusikuna ning hakkas iseennast täiendama musikoloogia vallas. Kaitses 1936. aastal Berliinis doktorikraadi dissertatsiooniga 15. ja 16. sajandi tonaalsuse teemal ("Accidentien und Tonalität in den Musikdenkmälern des 15. und 16. Jahrhunderts") ja emigreerus samal aastal Ameerika Ühendriikidesse. 1936–1943 õpetas õppeasutuses "Longy School of Music" Cambridge'is (Massachusetts), samal ajal olles professor Harvardi ülikoolis (1938–1942) ning alates 1950. aastast õpetas muusikateadusi Indiana Ülikoolis. 1972. sai ta ülikooli audoktori tiitli.
1940. aastatel töötas Willi Apel mitmesuguste üldteoste kallal, näiteks Harvard Dictionary of Music (1944) toimetajana ja Historical Anthology of Music koostajana (1949, kaasautor Archibald Thompson Davison). Tema lähenemise aluseks oli soov anda muusikateatmeteostes keskaja, renessanss- ja maailmamuusikale sama palju tähelepanu, kui oli antud varem näiteks Mozartile või Beethovenile. Tema vaatenurk mõjutas oluliselt Ameerika Ühendriikides antavat kõrgemat muusikaharidust ja tema teos varajase polüfoonia notatsioonist (ilmus 1942) on siiamaani selle valdkonna üks põhilisi teoseid.
1950. aastatel viis Apeli huvi varajase polüfoonia üleskirjutuste vastu publikatsioonini 14. sajandi lõpu Prantsusmaa ilmalikust muusikast. 1958. aastal avaldas ta teose gregooriuse laulu kohta, mis andis olulist teavet selle repertuaari ja allikate kohta. 1960ndate alguses asutas ta sarja "Corpus of Early Keyboard Music (CEKM)", milles ilmusid uurimused varajase klahvpillimuusika kohta, tutvustades vähem tuntud 16. ja 17. sajandi heliloojaid ja vähetuntud muusikakäsikirju sellest perioodist; Apel ise oli pikalt sarja peatoimetaja.
1967 ilmus temalt "Geschichte der Orgel- und Klaviermusik". Willi Apeli viimane raamat oli kogumik esseesid aastaist 1973–1981, kõik käsitesid 17. sajandi Itaalia viiulimuusikat.
Willi Apel suri 94 aasta vanusena Bloomingtonis Indianas.
August I (Oldenburg)

Paul Friedrich August (vene Август Павел Фридрих Гольштейн-Ольденбургский; 13. juuli 1783 Rastede – 27. veebruar 1853 Oldenburg) oli saksa päritolu Venemaa sõjaväelane (kindral), Eestimaa kindralkuberner ja Tallinna sõjakuberner aastatel 1811–1816 ning esimene Oldenburgi suurhertsog 1829–1853.
Napoleoni sõdade ajal Oldenburgi hertsogkonna okupeerimise ajal Napoleoni vägede poolt emigreerus koos isaga Venemaa keisririiki ja oli aastatel 1811–1816 Eestimaa kindralkuberner ja Tallinna sõjakuberner. Aastatel 1810–1814 oli Oldenburg okupeeritud Napoleoni Prantsusmaa poolt. Selle annekteerimine Prantsuse keisririiki aastal 1810 oli üks põhjusi diplomaatiliseks lõheks endiste liitlaste Prantsusmaa ja Venemaa vahel, vaidlus, mis viis 1812. aasta sõtta ja lõpuks Napoleoni langemiseni.
Paul Friedrich August osales aastatel 1812–1814 sõjategevuses 1812. aasta Isamaasõjas ja Kuuendas koalitsiooni sõjas ning naasis pärast sõdu Oldenburgi, kus oli esimene Oldenburgi suurhertsog 1829–1853.