google/wiki40b huggingface dataset:
Giovanni Sgambati

Giovanni Sgambati (28. mai 1841 Rooma – 14. detsember 1914 Rooma) oli itaalia helilooja, pianist ja dirigent.

Elulugu

Sgambati pärines itaalia-inglise segaperekonnast. Tema isa oli advokaat, ema oli inglise skulptori Joseph Gotti tütar.
Klaverit asus ta õppima juba varases lapsepõlves ja kuueaastaselt esines ta juba avalikult. Pärast isa surma 1849. aastal jätkas ta muusikaõpinguid Trevi linnas praeguses Umbria maakonnas. 1860 pöördus ta Roomasse tagasi ja hakkas pianistina kontserte andma. Kui Ferenc Liszt 1860. aastate alguses Roomasse kolis, sai Sgambatist tema õpilane. Liszti mõjul hakkas teda paeluma saksa muusika, mis sel ajal oli Itaalias vähetuntud. Sgambati populariseeris Ludwig van Beethoveni ja Liszti sümfoonilist muusikat ja korraldas kontserte, kus ta astus ise üles nii dirigendi kui ka pianistina. 1860. aastate keskele jääb ka tema tegevuse algus heliloojana.
1869. aastal külastas Sgambati koos Lisztiga Saksamaad. Seal kohtus ta Anton Rubinsteiniga ning õppis Münchenis tundma ja hindama Richard Wagneri heliloomingut. 1876. aastal õnnestus tal Roomas ka Wagneriga isiklikult kohtuda. Viimane soovitas tal kirjutada ka sümfoonilisi teoseid ja oopereid. Esimest nõuannet võttis Sgambati kuulda, kuid ooperiheliloojat temast ei saanud.
1870. aastal ilmus Mainzis Schotti kirjastuses tema esimene laulude album.
1880. aastatel reisis Sgambati palju, peamiselt Prantsusmaal, Saksamaal ja Suurbritannias. Reiside vahel pöördus ta alati Roomasse tagasi, tutvustades seal vähetuntud instrumentaalmuusikat. Sel perioodil tutvustas ta roomlastele teiste seas ka Johann Sebastian Bachi, Wolfgang Amadeus Mozarti ja Joseph Haydni loomingut. 1881 kanti Rooma Palazzo del Quirinales ette Sgambati enda esimene sümfoonia. Sümfoonia esmaettekandel Suurbritannias oli helilooja 1882. aastal ka isiklikult kohal.
1891 kutsuti ta õppejõuks Peterburi konservatooriumisse, kuid Sgambati loobus sellest võimalusest, eelistades jätkata tööd oma kodulinnas. 1893. aastal sai temast muusikaühingu Società Filarmonica Romana kunstiline juht. Pärast Sgambati surma anti Rooma filharmoonia kontserdisaalile tema nimi.
1903. aastal lahkus Sgambati kõigist avalikest ametitest, kuid jätkas oma surmani 1914. aastal tegevust muusikaõpetajana. Üks tema nimekamaid õpilasi oli helilooja ja pianist Lucia Contini Anselmi.

Looming

Giovanni Sgambati oli üks silmapaistvamaid itaalia instrumentaalmuusika arendajaid ja tutvustajaid. Itaalias tema eluajal ülipopulaarset ooperimuusikat keeldus ta kirjutamast. See selgitab ka põhjuseid, miks ta pühendas suure osa elust välismaise instrumentaalmuusika, eriti sümfoonilise muusika tutvustamisele oma kodumaal.
Sgambati enda muusika oli tugevalt mõjutatud Beethoveni, Wagneri ja Liszti heliloomingust. 19. sajandi lõpu arengutega muusikas ta kaasa ei läinud. Kokku kuulub Sgambati muusikalisse pärandisse kaks sümfooniat, mitmed kammermuusika- ja klaveripalad, üksikud laulud ja veidi kirikumuusikat. Tema kuulsaimaks teoseks peetakse aastatel 1895–1901 kirjutatud reekviemi.
Eesti Teatri Tehniliste Töötajate Ühendus

Eesti Teatri Tehniliste Töötajate Ühendus (lühend: ETTTÜ) on aastal 1996 asutatud Eesti mittetulundusühing, mis ühendab Eesti teatrite tehnilisi töötajaid.
ETTTÜd juhib Sirli Bergström.
Ingrid Margus

Ingrid Margus (sündinud 5. jaanuaril 1994 Tartus) on eesti näitleja.
Ta lõpetas aastal 2013 Hugo Treffneri Gümnaasiumi humanitaarklassi. Seejärel õppis ta ühe aasta Tallinna Ülikoolis filosoofiat. 2018. aastal lõpetas ta Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikooli. 2019. aastal täiendas oma õpinguid New Yorgis Lee Strasberg Theater and Film Institute'is.

Isiklik

Tema elukaaslane on kunstnik Martin Saar.
Donald Ramotar

Donald Ramotar (sündinud 22. oktoobril 1950) on Guyana poliitik, kes oli 3. detsembrist 2011 16. maini 2015 Guyana president.
Ta õppis Guyana ülikoolis majandusteadust.
Donald Ramotar on alates 1997. aastast Progressiivse Rahvapartei peasekretär. Alates 1992. aastast on ta parlamendi liige.
Metoksürühm

Terminit metoksürühm kasutatakse orgaanilises keemias tähistamaks rühma CH₃–O–  kas funktsionaalrühma või molekuli osa tähenduses.
Metoksürühmas on metüülrühm üksiksideme kaudu seotud hapniku aatomiga ja evib elektronidoonori omadusi.
Metoksürühm esineb näiteks metüüleetrites CH₃OR, metüülvinüüleetris CH₃OCH=CH₂,  metoksüklorometaanis CH₃OCH₂Cl, metüülestrites CH₃OC(=O)R, atsetaalides (CH₃O)(RO)CHR’, anisoolis CH₃OC₆H₅ jt. ühendites.
Noor pensionär

Sisu

Meesballetiartist Pukspuu jääb pensionile ning hakkab endale uut töökohta otsima. Pärast mitmete ametite proovimist satub ta "emalenduri" tütre viiuliõpetajaks. Kuid tüdruk on huvitatud kõigest muust kui kaunitest kunstidest ja viiulimängust.

Huvitavat

Kuulsas pulmasõidus, kus hobust juhib Ervin Abel, pidi esialgse plaani kohaselt kasutatama õppinud kutsarit. Paraku jõi too end purupurju. Et kallis võttepäev raisku ei läheks, haaras Ervin lõpuks ise ohjad ja Nõmmik vaatas sõitu lubivalge näoga pealt, sest keegi ei osanud ennustada, kuidas võiks hobune keset Endla tänava tihedat liiklust käituda.
Valdur Napp

Valdur Napp (9. august 1942 – 24. august 2015) oli eesti arhitekt.
Pärast põhihariduse omandamist asus ta aastal 1957 õppima Tallinna Ehitus- ja Mehaanikatehnikumi, mille lõpetas aastal 1961 hoonete sanitaartehnika erialal. Seejärel oli ta ajateenistuses Nõukogude Armees; pärast armeeteenistust asus ta aastal 1964 õppima ERKI arhitektuuriteaduskonda, mille lõpetas aastal 1969 arhitekti diplomiga.
Õpingute ajal töötas ta alguses Üleliidulise Tarbijate Kooperatiivide Keskliidu projekteerimisbüroo Tallinna filiaalis alguses vanemtehnikuna, hiljem arhitektina. Pärast arhitekti diplomi omandamist suunati ta tööle Kohtla-Järve linna ehituse ja arhitektuuri osakonda arhitekti ametikohale; aastal 1971 edutati ta aastal 1971 linna peaarhitektiks. Aastal 1977 viidi ta üle Pärnu linna peaarhitekti ametikohale. Aastatel 1982–1983 töötas ta Ehituskomitee tsiviilehituse osakonna peaarhitektina, hiljem Pärnu rajooni ehituse ja arhitektuuri osakonnas arhitektina. Aastatel 1992–1997 oli ta uuesti Kohtla-Järve linna peaarhitekt. Seejärel töötas ta Aseri vallavalitsuse abivallavanema ja majandusnõunikuna. Aastast 2000 oli ta vabakutseline arhitekt ja aastal 2005 jäi ta pensionile.
Ta on teinud peamiselt administratiivtööd, aga tegelenud ka planeeringute koostamisega. Näiteks osales ta Jõhvi-Ahtme generaalplaani (1977) ja Pärnu linna keskosa detailplaneerimise (1980) väljatöötamisel. Aastast 1970 on ta projekteerinud eramuid Ida-Viru maakonnas ja Pärnu maakonnas, kuid tuntuim tema projekteeritud eramu asub Tartus Rukki tänav 37. Lisaks projekteerimisele on ta paljude arhitektuuri- ja linnaehitusteemaliste artiklite autor ning kujundanud ka Kohtla-Järve lipu (koos Tõnu Kukega). Ta oli aastast 1982 Eesti Arhitektide Liidu liige.
Peeter (Pähkel)

Peeter (kodanikunimega Peeter Pähkel; 31. detsember 1875 Käina vald – 20. august 1948 Arljuki vangilaager, Jurga rajoon, Kemerovo oblast) oli eesti õigeusu vaimulik (Tartu ja Petseri piiskop), märterpiiskop.
Piiskop Peeter on piiskop Platoni järel teine pühakuks kuulutatud eesti rahvusest õigeusu piiskop.
Peeter Pähkel lõpetas 1897. aastal Riia Vaimuliku Seminari, pärast õppis Doni-äärsesse Rostovisse evakueeritud Varssavi ülikoolis. 4. märtsil/17. märtsil 1901 pühitses Riia ja Miitavi piiskop Agafangel ta diakoniks ja seejärel preestriks.
Aastatel 1897–1901 oli ta tütarlastekooli vene keele ja matemaatika õpetaja Kuramaal, aastatel 1901–1903 oli ta Karula Jumalaema Kaitsmise koguduse preester, aastatel 1903–1908 Nõo Püha Kolmainu koguduse preester, aastatel 1908–1909 Reomäe Apostel Andrease koguduse preester, aastatel 1909–1911 Mustjala Prohvet Eelia koguduse preester; kõrvuti preestriametiga pidas ta algkooli juhataja ametit. Aastatel 1914–1916 oli ta lauaülem Riia konsistooriumis ja usuõpetaja Lerchi eragümnaasiumis, 1916–1923 usuõpetaja Taganrogis, hiljem ülempreester ja praost Azovis. Aastatel 1924–1933 ladina keele ja usuõpetaja Valga gümnaasiumides; samuti oli ta aastatel 1924–1927 Helme-Tõrva koguduse preester ja Suislepa koguduse asetäitja preester. Alates 1. augustist 1933 oli ta Petseri vaimuliku seminari ja Petseri 1. algkooli õpetaja. Aastatel 1941–1943 oli ta Petseri Varvara koguduse preester.
25. juulil 1943 pühitses metropoliit Aleksander ta Tartu ja Petseri piiskopiks. Moskva patriarhaat ei tunnistanud seda pühitsust ja piiskop Peeter teenis aastatel 1944–1945 Petseri Varvara koguduse preestrina. 
Arreteeriti 26. juunil 1945 ja mõisteti Pihkva oblasti Siseasjade rahvakomissariaadi (NKVD) vägede sõjatribunali otsusega 14. septembril 1945 §58 alusel 10 aastaks vangi. Suri 20. augustil 1948 Arljuki vangilaagris Kemerovo oblastis Jurga rajoonis.

Pühakuks kanoniseerimine

9. jaanuaril 2019 tunnistas Konstantinoopoli Õigeusu Kiriku Püha Sinod oma otsusega nr 21 pühakuks kaheksa Eesti inimest, kes surmati või hukkusid Nõukogude Liidu vangilaagrites aastatel 1944–1955, teiste seas piiskop Peetri. Märtrite ühiseks mälestuspäevaks seati 20. august, piiskopmärter Peetri taevane sünnipäev, mis on samas ka Eesti taasiseseisvumispäev.
Malborki linnus

Malborki linnus (saksa keeles Ordensburg Marienburg; poola keeles Zamek w Malborku) on endine Saksa ordu linnus Poola põhjaosas Pomorze vojevoodkonnas Malborki linnas Nogati jõe ääres. Linn on tekkinud Malborki linnuse ümber.
Selle rajamine algas 1274. Hiigelehitise rajamiseks kasutati üle miljoni tellise ning ehitustööd kestsid umbes 230 aastat. Linnus koosneb kolmest linnusest, neist ülemist, keskmist ja alumist eraldavad tornid ja kuivad vallikraavid. 
Malborki linnusest sai 14. sajandil Saksa ordu keskus. Jõgi ja madal kallas lubasid linnuse juurde sõita isegi merelaevadel. Linnust kaitses omal ajal kolm tuhat relvavenda.
Teise maailmasõja ajal tehti Malbork sisuliselt maatasa.
Pärast sõda hakati seda taastama. Malborki Maarja kirik, mis oli täielikult taastatud just enne sõda ja sõjas uuesti purustati, jäeti osaliselt varemeisse. Praegu on Malborki linnus suurim telliskivist ehitatud linnus ja ühtlasi suurim gooti stiilis linnus maailmas. Alumise linnuse müürid piiravad 21 hektari suuruse ala.
1997 kanti Malborki linnus UNESCO maailmapärandi nimistusse.
Paul Doumer

Paul Doumer (22. märts 1857 – 7. mai 1932) oli Prantsusmaa president ja Andorra kaasvürst 13. juunist 1931 kuni surmani.
Ta sündis Prantsusmaal Cantali departemangus Aurillacis. 
Ta alustas karjääri õppejõu ja publitsistina. Kuulus radikaalsesse parteisse.  
Ta oli 1897–1902 Prantsuse Indohiina kindralkuberner. Ta oli Trans-Indohiina raudtee ehitamise tuline kaitsja. Hanois on temanimeline metallsild. 
Ta oli aastatel 1895–1896, 1921–1922 ja 1925–1926 rahandusminister ning 1905–1906 saadikutekoja esimees. Aastal 1927 valiti ta senati esimeheks.  
13. mail 1931 võitis ta Aristide Briandi ees presidendivalimised.

Atentaat

Paul Doumer külastas 6. mail 1932 Esimesest maailmasõjast osa võtnud kirjanike näitust. Vene emigrant Pavel Gorgulov tulistas taskust võetud püstolist mitu lasku presidendi pihta. President ei olnud jõudnud veel ühtegi stendi vaadata. Kuulid tabasid teda rinda ja pähe. Ta viidi haiglasse, kus ta mõne tunni pärast, 7. mail kell 4.37 suri. 
Pärimuse järgi olevat ta enne surma teadvusele tulnud ja küsinud: "Mille eest? Ma ei ole ju midagi teinud!"

Isiklikku

Doumer'l oli viis poega, kellest neli hukkusid Esimese maailmasõja rindel.
Leiu Heapost

Leiu Heapost (sündinud 13. märtsil 1936) on eesti antropoloog.
1958–1963 õppis ta Tartu Riikliku Ülikooli matemaatika-loodus- ja bioloogia-geograafiateaduskonnas bioloogia osakonnas antropoloogia erialal. 1976. aastal kaitses ta Eesti NSV Teaduste Akadeemia Ajaloo Instituudis kandidaaditöö teemal "Tallinna kooliõpilaste füüsiline areng" (juhendaja Juhan Aul).
Ta töötab vanemteadurina Tallinna Ülikooli ajalooinstituudis.

Teadustegevus

2015. aastal ilmus Heaposti eestvedamisel pikaajalistele ja laiaulatuslikele andmetele tuginev teos "Soome-ugri rahvaste füüsiline antropoloogia".
Eesti juhtiva antropoloogina on Leiu Heapost oma eriala tänapäeva kohta kirjutanud: "Tänapäeva ruttamise ja teadusprogressi ajastul on ehk mõneti kõrvale jäänud inimene ise kui rahva peamine väärtus. Inimeses – tema välistunnustes, geenides, kromosoomides, pärilikes tunnustes on talletunud tema ja kogu rahva kujunemise ajalugu".

Tunnustus

2016 Valgetähe IV klassi teenetemärk
Rutger von Schwansbell

Rutger von Schwansbell (ka Schwanzbell) oli Liivi ordu liige ja Maasilinna foogt aastatel 1527–1538.
Rutgeri vanemad olid Heinrich von Schwansbell ja Helene Torck. Ta sündis Marki krahvkonnas Schwansbellis Lüneni linna lähedal. Tema suguvõsa pärines ilmselt Münsteri piiskopi ministeriaalide hulgast, kuid 15. sajandiks olid nad üks lugupeetumaid Marki aadlisuguvõsasid.
Schwansbell astus Liivi ordusse tõenäoliselt 15. sajandi lõpukümnendil ning oli 1498. aastal Kuldīgas majandusametnik (Schenk). 1507. aastal sai ta Viljandi kumpaniks, 1515 aga Narva foogtiks ning 1517 Sēlpilsi foogtiks. 1527. aastal sai ta Maasilinna foogtiks ja oli sellel kohal 11 aastat. Seejärel teated temast lõppevad.
Rutgeri arvatav vend Dietrich oli orduvasall Liivimaal ja suri 1521. aastal. Tema teine sugulane Wilhelm oli 1522. aastal Maasilinna foogti teener.
Eve Viilup

Eve Viilup (15. aprill 1953 – 12. oktoober 2014) oli eesti teleajakirjanik.
Ta lõpetas aastal 1976 Tartu Riikliku Ülikooli filoloogiateaduskonna. Kauaaegse Eesti Televisiooni lastesaadete peatoimetajana on tema käe all eetrisse jõudnud saatesarjad nagu "Nõiakivi", "Hunt Kriimsilm", "Kikerikii", "Tammetõru seiklused", "Hei, pöialpoisid!", "Pätu", "Pintselsabad", võistlussaated "Kooli TV", "Marumüramiks", "Memoriin" jpt.
Eve Viilup on kirjutanud laulusõnu ja muusikalavastuste stsenaariume. Ta on mitme laulusaate – "Viisiubin", "Laulumaias" ja "7 vaprakest" – ellukutsuja. Temalt on nõu on saanud saatesarjade "Kaks takti ette", "Tähed muusikas" ja "Perepidu" tegijad.
Sarjadest silmapaistvaim on 1992. aastal koos Aarne Saluveeriga loodud "Laulukarussell". 
Eve Viilup oli 1990. aastast Lasteekraani muusikastuudio juht. Stuudio koorid ja solistid on saavutanud kõrgeid tulemusi võistlustel ja festivalidel nii Eestis kui ka välismaal.
Eve Viilup on UNICEFi hõbedase tänumärgi laureaat.
Leif Welding-Olsen

Surm

1940. aasta 8. aprillil kell 23.15 öösel kohtas Pol III kolme väiksemat Saksa alust, torpeedopaat Albatross juhtimas ja signaliseeris neile, et nad peatuksid ja identifitseeriksid ennast. Torpeedopaat Albatross lõikas kohe seepeale Norra laeval tee ära ja nõudis, et see ei kasutaks raadiot ja alistuks. Laeva komandör taipas, et sakslased ei soovi taganeda vaid plaanivad Norrat rünnata ja keeldus alistumast. Pol III pardalt lasti kiiresti mitu valgustusraketti, et hoiatada ohust rannakaitsekahurite meeskondi ja laeva meeskond mehitas relvad.
Sakslased mõistsid, et laev plaanib võidelda, kui nägid, et relvad on mehitatud. Pol III rammis Albatrossi ja viimane avas peale seda väikese Norra sõjalaeva pihta tule. Laeva pihta avatud tuli haavas Welding-Olsenit ja põhjustas mitu tulekahju. Meeskond jättis laeva maha, aga Welding-Olsen, kes oli verekaotusest nõrk, ei suutnud päästepaati minna ja uppus.
Bob & Marcia

Bob & Marcia oli Jamaica vokaalduett, mille moodustasid Bob Andy ja Marcia Griffiths. 
Nende singel "Young Gifted & Black" jõudis Briti singliedetabelis 1970. aastal viiendale kohale ning järgmine singel "Pied Piper" 1971. aastal üheteistkümnendaks. Duett läks laiali 1970. aastate keskel, põhjuseks vähene finantsedu.
Pilistvere Risti abikirik

Pilistvere Risti abikirik oli kirik Viljandimaal Pilistvere kihelkonnas Käsukonnas. See oli Pilistvere kiriku abikirik.
Kirik ehitati 1872-1874. Kiriku võis ehitada G. Beermann. Kirik pühitseti 27. oktoobril 1874.
Kirikus oli 200 istekohta.
Kirik hävis suvel 1941.
Enn Kose

Enn Kose (sündinud 26. juulil 1939 Tartus) on eesti näitleja.
Ars Fennica

Ars Fennica (soome keeles Ars Fennica -palkinto) on Soome kunstiauhind, mida antakse välja aastast 1991. Auhinna suurus on kuni 40 000 eurot. Auhinda on antud Põhjamaade, Baltimaade ja Venemaa Peterburi piirkonna kunstnikele.
Auhinda rahastab 1990 asutatud Henna ja Pertti Niemistö kujutava kunsti sihtasutus Ars Fennica. Sihtasutuse eesmärk on igakülgselt toetada kujutava kunstiga tegelejaid.
Isidora Sekulić

Isidora Sekulić (16. veebruar 1877, Mošorin – 5. aprill 1958, Belgrad) oli serbia kirjanik, tõlkija ja kirjanduskriitik.
Sekulić sündis Austria-Ungari Bács-Bodrogi komitaadis Mošorini külas, mis tänapäeval jääb Vojvodinasse. Tema ema, isa ja vend surid tuberkuloosi. Ta õppis Novi Sadis ja Somboris ning lõpetas 1897 Budapestis pedagoogikakooli, kus õppis martemaatikat ja loodusteadusi. 1922 kaitses Berliinis doktorikraadi. Kuni pensionile minekuni 1931. aastal töötas ta gümnaasiumiõpetajana.
1939. aastal nimetati ta Serbia Kuningliku Akadeemia kirjavahetajaliikmeks. 1950. aastal valiti Sekulić esimese naisena Serbia Teaduste ja Kunstide Akadeemia liikmeks.
Oma novellikogus "Kronika palanačkog groblja" kujutab ta tugevaid naiskaraktereid ja kritiseerib patriarhaalset ühiskonda.
Sekulić tõlkis saksa, inglise, prantsuse, vene, norra ja rootsi keelest.
Ta oli Jugoslaavia PEN-klubi asutaja ja sekretär.
Sol Invictus

Sol Invictus (ladina keeles 'võitmatu päike') oli Rooma impeeriumi ametlik päikesejumal ja sõdurite kaitsja.

Ajalugu

Vastas Vana-Kreeka Heliosele. Keisririigi ajal samastati Mithraga. Keiser Elagabalus lasi 218. aastal tuua Sol Invictust kujutava kuju kodukohast Emesast Rooma. Keiser Aurelianus kehtestas 274. aastal Roomas Deus Sol Invictus'e kultuse, mille rajamise aastapäeva tähistati 25. detsembril. Kultusel oli hilises Rooma keisririigis suur tähtsus, sest Soli peeti teistest jumalatest tähtsamaks. Selle kultuse pooldajaks on peetud keiser Constantius I Chlorust.
Montenegro Eurovisiooni lauluvõistlusel

Ajalugu

Alates 21. maist 2006, kui Montenegrost sai iseseisev riik, on Montenegro võistelnud lauluvõistlusel üksi. Riik tegi debüüdi 2007. aastal Helsingis.
2004. ja 2005. aastal osales Montenegro lauluvõistlusel Serbia ja Montenegro liitriigina. 2006. aastal Serbia ja Montenegro eemaldus võistlusest, sest kaks vabariiki ei suutnud teha kindlaks, milline kandidaat peaks Serbiat ja Montenegrot esindama.
Hoftenberga mõis

Hoftenberga mõis (Hoftenbergas muiža) on endine mõis Lätis Daugavpilsi piirkonnas Naujene vallas Kraujas. Poola keeles Klarpfiszke, saksa keeles Hoftenberg, vanasti ka Hof zum Berg.
Hoftenberga mõis sai alguse Liivi sõja ajal aastal 1577, mil sõjas hävinud ordulinnuse asemele ehitati uus linnus praeguse Daugavpilsi linna alal. Vana kindluse juurde tekkinud mõis sai nime linnamäe järgi (Hof zum Berg tähendab tõlkes "mõis mäe juures"). Sellest nimest on aja jooksul tekkinud ka Hoftenberga nimi.
17. sajandil olid mõisa omanikud Szadurskid, kes jagasid mõisa kaheks, eraldades sellest Juzefova mõisa. Kuna Juzefova mõis oli uuem ja mõisatel oli sama omanik, siis kasutati elamiseks sealset häärberit, lastes vanal laguneda. 19. sajandil läks mõis Šahnode kätte ja aastal 1910 ehitas Marion Šahno Hoftenberga mõisale uue peahoone. Mõis oli väike, võõrandamise eel kuulus sellele vaid 87 hektarit maad, agraarreformi järel jõi mõisa süda koos 44 hektari maaga edasi Šahnode kätte.
Mõisa peahoone valmis aastal 1910, jäädes omanike kätte ka pärast mõisate võõrandamist. Pärast Teist maailmasõda asus seal mõnda aega (aastani 1967) kohalik haigla, seejärel jäi hoone tühjaks. Aastal 2002 varises kasutuseta seisnud mõisahoone kokku.
Mõisast on tänapäeval säilinud vaid metsistunud park ja peahoone varemed. Pargis asub vana Daugavpilsi ordulinnuse asukoht, kuhu on püstitatud selle makett.
Henn Saari

Henn Saari (aastani 1935 Henn Speek; 15. veebruar 1924 Narva – 8. september 1999) oli eesti keeleteadlane.

Elulugu

Henn Saari oli juristist pedagoogi poeg.
Õppis 1935–1941 mitmes Narva ja Tallinna koolis, lõpetas 1942 Tallinna 7. Keskkooli, mida hiljem ei tunnistatud. Lõpetas uuesti 1956 Eesti NSV Vabariikliku Kaugõppekeskkooli, õppis 1945–1950 Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonnas, eksmatrikuleeriti enne lõpetamist poliitilistel põhjustel, lõpetas 1963 Tartu ülikooli (kaugõppes) eesti keele erialal, filoloogiakandidaat (1982, TÜ), väitekiri "Анализ принципов эстонской терминологии", filoloogiadoktor (1998, TÜ), väitekiri "Ein Weg zur Wortgrammatik am Beispiel des Estnischen".
Oli 1959–1975 ajakirja Keel ja Kirjandus keeleteaduse osakonna juhataja-toimetaja, aastast 1975 KKI vanemteadur, ühtlasi aastast 1993 EHI õppejõud ja TPÜ dotsent. Lugenud tänapäeva eesti keele vormiõpetuse, nüüdisleksikoloogia ja eesti keele ehituse kursusi.

Teadustöö

Uurinud kirjakeele teooriat, eesti keele ja üldist grammatikat ning onomastikat, osalenud sõnaraamatute koostamises, koostanud keeleõpikuid, tegelenud keelekorralduse ja keeleõigusega. Aastast 1962 Emakeele Seltsi liige, aastast 1999 auliige, 17 aastat juhatuse liige, juhatuse abiesimees (1972–1973) ja esimees (1990–1992), ajakirjade Советское финно-угроведение (1965–1974) ning Keel ja Kirjandus (1968–1974) toimetuskolleegiumi liige, 1979–1997 vabariikliku õigekeelsuskomisjoni (VÕK) 1. aseesimees, kohanimenõukogu liige jm. Kuulus Eesti NSV keeleseaduse eelnõu töörühma (peatüki "Nimed" autor), hiljem osales isikunimede seaduse eelnõu koostamisel. 1969–1994 Eesti Raadio saatesarja "Keeleminutid" (kokku 273 saadet) autor. Üle 110 teadustrükise.
Kõrveküla–Tartu maantee

Kõrveküla–Tartu maantee (registrinumbriga 95) on üks Eesti tugimaanteedest. 
See saab alguse Tila külas Jõhvi–Tartu–Valga maantee 127. kilomeetril. Tee pikkus on 1,9 km. Tee lõpeb Tartu linna piiril Raadi mõisa lähistel. Samas lõpeb Tartu kesklinnast lähtuv Narva maantee.

Asulad Kõrveküla–Tartu maanteel

Tila küla, Vahi alevik.
Tartu Lasteteater

Tartu Lasteteater oli Tartus aastatel 1989–2000 tegutsenud Tartu linnale kuuluv kutseline teater. Aastal 2000 reorganiseeriti see Tartu Teatrilaboriks.
Tartu Lasteteater kasvas väljas Jaan Toominga stuudiost, mis aastatel 1985–1989 tegutses Tartu Vanemuise teatri juures. 
Lasteteatri algusaegadel said tuntuks selle folkloorilavastused. Nt tehti lavastusi väikerahvaste, sh lapi, udmurdi, juudi, tšuktši, iiri, indiaani ja paljude teiste folkloorist. Nendes lavastustes kasutati ka sageli nende rahvaste muusikat.
Eesti NSV Ministrite Nõukogu

Eesti NSV Ministrite Nõukogu koosseis

Eesti NSV Ülemnõukogu kinnitas Eesti NSV Ministrite Nõukogu koosseisu 1947, 1951, 1955, 1959, 1963, 1967, 1971, 1975, 1980 ja 1985. aastal.

Eesti NSV Ministrite Nõukogu

25. märtsil 1946 otsustas Eesti NSV Rahvakomissaride Nõukogu vastavalt NSV Liidu Ülemnõukogu 15. märtsi 1946. aasta seadusele "NSV Liidu Rahvakomissaride Nõukogu ümberkujundamise kohta NSV Liidu Ministrite Nõukogust ning liidu- ja autonoomsete vabariikide rahvakomissaride nõukogude ümberkujundamise kohta liidu ja autonoomsete vabariikide ministrite nõukogudeks" kujundada Eesti NSV Rahvakomissaride Nõukogu ümber Eesti NSV Ministrite Nõukoguks ja Eesti NSV rahvakomissariaadid Eesti NSV ministeeriumiteks.
Vastavalt NSV Liidu Ülemnõukogu seadlusele nimetati ka Eesti NSV Rahvakomissaride Nõukogu esimees Eesti NSV Ministrite Nõukogu esimeheks ja Eesti NSV rahvakomissare hakati kutsuma Eesti NSV ministriteks.
Ladekond

Ladekond (inglise erathem) on lademist väiksem kronostratigraafiline üksus.
Ladekonna moodustavad ladestud.
Ladekond on kivimkompleks, mis on tekkinud aegkonna jooksul. Näiteks Mesosoikumi aegkonna vältel tekkinud kivimid moodustavad Mesosoikumi ladekonna.
Rahu tänav (Tartu)

Rahu tänav  on tänav Tartus Ropka linnaosas.
Tänav algab Aardla tänavalt (Vasara tänava kohal) ja lõpeb Võru tänaval, olles seejuures 320 meetri pikkune.
Patrick Weihrauch

Patrick Weihrauch (sündinud 3. märtsil 1994) on Saksamaa jalgpallur, kes mängib Müncheni Bayern'i eest ründajana Bundesliga's.