google/wiki40b huggingface dataset:
Anna Hagwall

Anna Hagwall (sündinud 19. jaanuaril 1953 Ungaris) on Ungaris sündinud Rootsi poliitik, kes kuulus 5. detsembrini 2016 erakonda Rootsidemokraadid. Ta on aastast 2013 Riksdagi liige.
Ta sündis aastal 1953 Ungaris. Aastal 1972 asus ta seoses abiellumisega Rootsi. Elukutselt on ta optik.
Ta sai aastal 2013 Riksdagi Erik Almqvisti asendusliikmena. 2014. aasta Rootsi parlamendivalimistel sai ta Riksdagi liikmeks.
5. detsembril 2016 teatati, et Hagwall heideti Rootsidemokraatide ridadest juudivaenulikkuse tõttu välja, ja temast sai sõltumatu Riksdagi saadik.
Eraadvokaat

Eraadvokaat oli Venemaal alates 1874. aastast tegutsenud advokaatide liik.
Kuna 1864. aastal advokaatidele esitatud nõuded olid liiga kõrged, lubati advokaadiametit pidada ilma juriidilise kõrghariduseta isikutel, kes olid sooritanud eksami praktiliste õigusküsimuste ja seaduste tundmise alal ja saanud tõendi, mis lubas tal ajada võõraid asju kohtuasutuses, kes oli selle tõendi väljastanud. Juriidilise kõrgharidusega isikutele anti eraadvokaadi tõend ilma eksami sooritamiseta. 1889. aastal laiendati eraadvokaatide tegevus ka Eestisse. Alates 1924. aastast Eestis uusi eraadvokaate enam vastu ei võetud.

Eraadvokaatide loend (1938)

12. mail 1938 otsustas Vannutatud Advokaatide Nõukogu lugeda järgmised eraadvokaadid kuuluvaiks Advokatuuri juurde (RTL 1938, 44):
Zoran Djordjević

Isiklikku

Ta on abielus ning on poja ja tütre isa.
Ülo Ignats

Ülo Ignats (22. aprill 1951 Stockholm – 11. august 2011 Stockholm) oli eesti ajakirjanik.
Ülo Ignats sündis eesti põgenike peres ja käis Stockholmi Eesti Koolis, hiljem õppis majandust ja ajakirjandust.
Ajakirjanikutööd alustas Ülo Ignats Expressenis, hiljem toimetas muu töö kõrval Ida-Euroopa Solidaarsuskomitee ajakirja Tidskriften Östeuropa. Tööd Stockholmi Eesti Päevalehes alustas ta 1976. aastal esialgu üks päev nädalas, kuid aja jooksul kasvas see täisajatööks. Eesti Päevalehe peatoimetajaks sai Ülo Ignats suvel 1994.
Ülo Ignats on kirjutanud 1980.–1990. aastail mitu raamatut Eesti olukorra selgitamiseks, ent artiklikogumik, mille Ülo Ignatsi kolleegid koostasid ta juubeliteoseks, ilmus sügisel 2011 tema mälestuseks.
Ülo Ignats oli Rootsi Eestlaste Liidu (RELi) esinduskogu liige.
Rakke Valla Hariduse Selts

Rakke valla hariduse selts on aastal 1996 asutatud Eesti mittetulundusühing (selts).
Seltsi eesmärkides on põhikirja järgi "täiskasvanute hulgas täiendõppe organiseerimine, õpiharjumuste kujundamine, silmaringi laiendamine, rahvusliku kultuuripärandi säilitamine, arendamine, viljelemine ja propageerimine, inimeste sotsiaalse aktiivsusetõstmine seltsi tööst osavõtu teel.
Seltsil on oma muuseum (Rakke koduloomuuseum), mis avati 2000. aastal.
Zinaida Valk-Bogdanovskaja

Zinaida Valk-Bogdanovskaja (ka Zinaida Valg-Bogdanovskaja, eesnimi ka kujul Sinaida; 17. detsember 1893 Peterburi – 13. juuli 1935 Elva) oli harfimängija.
Ta õppis Peterburi Konservatooriumis Jekaterina Walter-Kühne klassis, esines seejärel suurel kontserditurneel Venemaal.
Aastast 1921 elas ta Eestis. Ta töötas aastani 1935 teatris Estonia ja õppejõuna Tallinna Konservatooriumis. Ta esines solistina ning oli esimene Eesti harfimängija.

Isiklikku

Tema isa oli näitleja Nil Merjanski, õde Maria Merjanskaja oli näitleja, lavastaja ja teatrijuht.
5. Üksik jalaväepataljon

5. Jalaväepolk Vabadussõjas

5. Jalaväepolk formeeriti Eesti Vabadussõja alguses Rakveres, alampolkovnik Nikolai Reegi poolt ning väeosa osales taganemislahingutes 1918. aasta lõpus ning 1919. aasta jaanuaris alanud pealetungilahingutes Viru rindel.

1920–1940

Pärast Vabadussõja lõppu dislotseerusid 5. polgu allüksused Rakveres.

5. Üksik Jalaväepataljon

1928. aastal reorganiseeriti väeosa 5. Üksikuks Jalaväepataljoniks.
Turaida muinaslinnus

Turaida muinaslinnus oli 13. sajandi alguses Kaupole kuulunud linnus Turaidas Koiva jõe paremal kaldal. Tõenäoliselt oli ta keskuseks piirkonnale, millest hiljem moodustati Turaida kirikukihelkond. Muinaslinnuse asukoht on ebaselge, kõige sagedamini paigutatakse seda Turaida piiskopilinnuse kohale, mille ehitamist alustati 1214. aastal. Väljakaevamistel on seal tuvastatud 11. sajandi teise poole – 12. sajandi liivi perioodile omane kultuurikiht koos kaitsekraavi, -valli ja -tara sisaldanud kaitserajatiste süsteemiga. Henriku Liivimaa kroonikas on seda nimetatud kas Kaupo linnuseks (castrum Cauponis), Kaupo suureks linnuseks (castrum magnum Cauponis) või turaidalaste linnuseks (castrum Thoredensium). Välja on käidud mõte, et Kaupo linnus ja Kaupo suur linnus võisid tähistada erinevaid kohti, millest üks võis olla Krimulda muinaslinnus, kuid seda varianti peetakse üldiselt mitteusutavaks.
Liivi ristisõja käigus toimus esimene lahing Turaida muinaslinnuse pärast 1206. aastal, mil Kaupo koos ristisõdijate ja semgalite ühisväega läks tagasi vallutama oma endist, kuid pärast ristiusu vastuvõtmist ja Riia piiskopi poolele üleminekut tema paganliku kaaskonna kätte läinud linnust. Kuna paljud linnuse kaitsjad põgenesid enne ründajate väe kohalejõudmist, siis vallutati see kerge vaevaga ja süüdati põlema.
1211. aastal kogunes linnust piirama saarlaste, läänemaalaste ja revalaste vägi, mis aga Riiast saabunud ristisõdijate abil Turaida lahingus purustati. 1212. aastal süütasid riialased ülestõusu kartes salaja parasjagu mehitamata Turaida linnuse põlema, et ära hoida selle kasutamist kavandatud mässus.
Põšma

Majandus

Alevi põhiline tööstusettevõte on masinatehas. On ka piimatöötlemise ettevõte ja metsamajandusettevõtted.  
4 km kaugusel on Oštšepkovo jaam (rajatud 1885) Jekaterinburgi ja Tjumeni vahelisel raudteelõigul (Siberi raudtee 1996. kilomeetril Sverdlovski raudteeliinil).

Ajalugu

Põšma asutati 1646 slobodaana (Põšminskaja Sloboda).  
Aastal 1655 ehitati kindlusvangla, kus 1826 ja 1827 peatusid Siberisse sunnitööle saadetavad dekabristid.      
Aastal 1949 sai Põšma alevi õigused.

Kultuur

Põšmas asub põlluharimise ja talurahva elu-olu muuseum.
Limbaži raudteejaam

Limbaži raudteejaam oli raudteejaam Tallinna–Pärnu–Riia raudteel Limbažis. Jaam asus Riia raudteejaamast 82,3 km kaugusel.
Jaam rajati aastal 1934. Juba enne seda rajati perroonid ja jaamahoone, mida ehtis Limbaži linna vapp. Aastal 1936 valmis uus kahekorruseline jaamahoone, mis hävis Teises maailmasõjas. Praegune jaamahoone valmis aastal 1954.
Viimane rong peatus seal 19. juulil 1999. Aastal 2001 hakkas jaamas tegutsema kaubarongide tollipunkt. Järgmisel aastal peatati jaamas ka kaubarongide liiklus. Aastatel 2005–2006 võeti Läti poolelt metallivaraste rüüstatud raudtee kuni Skulteni üles. Peatuse likvideerimisel kuulusid sealsete ehitiste hulka jaamahoone, pagasihoidla, laoplats, käimla ja kaks kaevu. Raudteejaamas oli 16 pööret ja 22 foori. Jaamateede kogupikkus oli 4748 meetrit, peatee pikkus jaama territooriumil oli 1255 meetrit. Jaama inventar anti üle Läti Raudteeajaloo Muuseumile.
Jaamahoones asub tänapäeval Limbaži autobussijaam.
Solna vald

Haldusajalugu

Solna vallas moodustati kasvava eeslinnarahvastiku paremaks organiseerimiseks mitu  munitsipaalkogukonda: Hagalund (1899), Nya Huvudsta (1903), Lilla Alby (1907) ja  Råsunda (1911). 
20. sajandi alguses arutati ka Solna valla võimalikku üleminekut Stockholmi valla koosseisu  Bromma ja Brännkyrka eeskujul. Seda siiski ei toimunud. 
Aastal 1943 moodustati Solna valla asemel Hagalundi, Nya Huvudsta ja Råsunda munitsipaalkogukonnast Solna linn (munitsipaalkogukonnad kaotati); Lilla Alby munitsipaalkogukond läks Sundbybergi valla koosseisu.  
1971. aasta Rootsi haldusreformi ettevalmistamise käigus moodustati 1960ndate keskel Solna-Sundbybergi vallablokk. Solna linna ja Sundbybergi valda siiski ei liidetud ning Solna linnast sai 1971 Solna vald. Solna vald nimetab end Solna linnaks.

Ajalugu

Kohanime on teadaolevalt esmakordselt mainitud  1305 Solnø nime all; jutt oli saarest Sollentuna lähedal. Solna kihelkond on Stockholmi praostkonnas vanim. 
Solna kihelkond ulatus keskajal praeguse Stockholmi vanalinnani Gamla stan ning hõlmas osalt isegi praegust Nacka valda ja Lidingö valda. Kihelkonna lõunaosad läksid hiljem Stockholmi alla. 
Rootsi suurvõimu ajal ehitati Karlbergi loss ja Ulriksdali loss, Gustav III ajal Haga park.
19. sajandi lõpu poole kasvas Solnast välja mitu eeslinnakogukonda, sealhulgas Hagalund, Huvudsta, Råsunda ja Lilla Alby, millest said munitsipaalkogukonnad. Aastal 1943 moodustati Solna linn, kus oli tollal 30 000 elanikku. Järgnenud hoogne laienemine on viinud kokkukasvamiseni Stockholmiga.
Solna vald piirneb Stockholmi vallaga Norrtulli juures. Stockholmist põhja poole viivad raudteed võimaldasid töölislinnaosade teket. Aastatel  1908-1959 oli Råsundal raudteeühendus Stockholmi kesklinnaga. Suured elu- ja töörajoonid ehitati Solnasse 1950ndatel ja 1960ndatel. 
Solnas on elanud eesti kirjanik Karl Ristikivi.
1990ndate lõpust sai alguse uus linnaosa Frösunda. Selle ehitamine kestab umbes 2010. aastani. Selleks ajaks saab valmis ligi 2500 korterit. 
Alates 2006. aastast arendatakse 4500 korteriga uut Järvastadeni linnaosa, mida jagatakse Sundbybergi vallaga.
Seloodid

Seloodid olid võitlusliku kallakuga, puristlik ja Rooma-vastane judaismi sekt, mis ootas messia (kuninga) saabumist, kelle valitsusaeg pidi kestma tuhat aastat.
Seloodid alustasid tegevust pärast Herodes Suure surma 4 eKr.
Messia kuningriigi pealinnaks pidi saama Jeruusalemm.
Aastal 66 sooritas üle 900 seloodi enesetapu, et mitte langeda Rooma võimude kätte.
Ka Juudas kuulus selootide parteisse.
Sten Karling

Doktorid

Armin Tuulse (1907–1977), 25.04.1942. Doktoritöö: "Die Burgen in Estland und Lettland". Ilmunud ÕESi Toimetustes 1942. Magistrikraadi sai 23.05.1935. Magistritöö: "Eesti lossid. Kronoloogia ja plaanitüübid".

Magistrid

Jaan Tarmu, lõpetas peaainega kunstiajaloos 1941. Magistrikraadi sai 19.11.1941. Magistritöö: "Tartu Jaani kiriku ehitusajalugu".
Kara Vilberg (Rikken), lõpetas peaainega kunstiajaloos 1941. Magistrikraadi sai 16.07.1942. Magistritöö: "Eesti talupoeg kunstis".
Helmi Üprus (1911–1978), lõpetas peaainega kunstiajaloos 1936. Magistrikraadi sai 16.07.1942. Magistritöö: "Tartu klassitsistlik arhitektuur"
Olga Paris (Berendsen), lõpetas peaainega kunstiajaloos 1941. Magistrikraadi sai 19.03.1943. Magistritöö: " Johann Wilhelm Krause"

Diplomandid

August Kruus (1902–1985), lõpetas peaainega kunstiajaloos 1936.
Stanislava Kelpsch, lõpetas peaainega kunstiajaloos 1938.
Ella Vende, lõpetas peaainega kunstiajaloos 1938.
Moritz Wrangell, lõpetas peaainega kunstiajaloos 1938.
Arvo Mägi (1913–2004), lõpetas peaainega kunstiajaloos 1939.
Wilhelm Raam (1910–1996), lõpetas peaainega kunstiajaloos 1940.
Juhan Andre (1916–2001), lõpetas peaainega kunstiajaloos 1940.
Kunstiajalugu õppisid keskastmes (1932–1947 lõpetanud): Alide Kursmann (Graf), Bertha Treufeldt, Hilda Mühlberg, Leonhard Mark, Rosina-Amanda Kalmus, Magda Puusepp, Virve Milk (Hinnov), Heini Paas (s. 1918), Niina Raid (1917–2001), Frieda Teder, Elfriede Tool (Marran) ja Amanda Tõnisson.
Alamastmes õppisid kunstiajalugu (1932–1941 lõpetanud): Inna Sorkin, Kurt-Karl Holtzmeyer, Helene Kolts, Gerda Elfriede Raadi, Linda Antje, Aime-Sigrid Kangro, Selma Lipp (Mitt), Salme Liiv, Hildegard Lellep, Theala-Else Lõo-Tammist, Lydia Haas, Edith Pihlemann, Ellen Serm, Kristina-Johanna Kadak, Ervin Roos, Harriet-Ellen Toom, Elisabeth Daniel, Benita-Ingrid Haugas, Irene-Vita Bulmerincq, Nikolai Rechn, Lydia Pintmann, Ingeborg Rinne, Aleksander Aspel, Tamaara Lasberg, Harda Koiva, Rüdiger Nocks, Lydia Ester, Veronika-Eleonore Sikk, Ursula Freymann, Dietrich Abels, Rita Hoffmann, Doris-Maria Thomassov, Astrit Ewer, Lydia Hellat, Elena Zernant, Wilhelmine Tiks, Irina Jartsu, Richard Toona.
Heini Paasi andmetel õppisid Karlingi juures kunstiajalugu veel Lilli Kaelas, Armas Kuldsepp, Meta Puudersell, Iina Mägi, Valve Teetlaus, Henno Tigane, Tuui Koort, Mary Markus ja Virge Tork.

Tunnustused

Sten Ingvar Karling valiti 1969. aastal Rootsi Kuningliku Teaduste Akadeemia liikmeks. Tema auks on korraldatud mitu teaduskonverentsi, 1999. aastal ilmus tema teadustööde mõjul artiklikogumik "Sten Karling and Baltic Art History". Ta oli Korp! Sakala vilistlane.
Mari Uusküla

Mari Uusküla (sündinud Bogatkin 23. jaanuaril 1980) on eesti keeleteadlane.
Nii tema magistri- kui ka doktoritööd juhendas Tartu Ülikoolis Urmas Sutrop. Doktoritöö kaitses ta 2008. aastal üldkeeleteaduse osakonnas.

Isiklikku

Tema isa on Georg Bogatkin ja abikaasa Lenno Uusküla.
Pascal Lainé

Pascal Lainé [pask'al len'ee] (sündinud 10. mail 1942 Anet's Prantsusmaal) on prantsuse kirjanik. 
Ta on õppinud Saint-Cloudi ülikoolis (École normale supérieure de Saint-Cloud) filosoofiat ning töötanud õpetaja ja õppejõuna. 
Tema umbes paarikümnest romaanist tuntuim on "Irrevolutsioon" (1971), mille eest pälvis maineka kirjandusauhinna Prix Médicis. 
Romaani "Pitsitegija" (1974) eest sai Lainé Goncourti auhinna. Teose põhimotiiviks on nn ebavõrdne armastus – noore intellektuaali ja lihtsast perest pärit juuksurineiu armulugu, mis päädib neiu sattumisega vaimuhaiglasse, kui noormees on ta hüljanud.
Reaktsioonivõime

Reaktsioonivõime ehk reageerimisvõime ehk keemiline reaktiivsus on keemias tihti kasutatav üldmõiste, mis iseloomustab keemilise aine võimet osaleda keemilistes reaktsioonides: kas aine reageerib või mitte ja kui kiiresti reageerib.
Mingi aine reaktsioonivõime ei ole alati üheselt määratletav erinevate tingimuste ja erinevate protsesside jaoks, kuna see sõltub mitmesugustest teguritest. Rääkides reaktsioonivõimest peetakse reeglina silmas mingit kindlat tüüpi protsesse ja tingimusi või räägitakse erinevate ainete suhtelisest reaktsioonivõimest või selle muutusest tingimuste muutumisel.
Aine reaktsioonivõime on seotud nii protsessi kineetiliste kui ka termodünaamiliste parameetritega: kvantitatiivseks näitajaks on reaktsiooni kiiruskonstandi väärtus ja pöörduvate reaktsioonide korral on selleks tasakaalukonstandi väärtus.
Keemiliste ainete reaktsioonivõime tähenduses on kasutatud ka mõistet „aktiivsus”, ehkki see termin tähendab lahustatud aine efektiivset kontsentratsiooni.
Tänapäeval võimaldavad arvutid leida kvantitatiivseid struktuur-aktiivsus/omadus sõltuvusi (QSAR või QSPR mudelid), mis seovad aine omaduse ja keemilise struktuuri.
San Antonio Spurs

San Antonio Spurs on USA korvpalliklubi, mis baseerub San Antonios ja mängib korvpalliliigas NBA.
San Antonio Spurs asutati 1967. aastal, NBAs mängib klubi aga 1976. aastast pärast ABA-NBA liitumist. Spurs on tulnud 5 korda NBA meistriks.
Täiskohaga naine

"Täiskohaga naine" on Janika Sillamaa esimene autoriplaat, mis sisaldab Janika enda kirjutatud ja arranžeeritud lugusid (v.a "Rahutu", mille sõnad kirjutas Kaari Sillamaa). Album ilmus 2013. aasta detsembris.
See on Janika teine album. Esimene plaat "Lootus" ilmus 1993. aastal.

Kaastegevad muusikud

Virgo Sillamaa (kitarr), Lauri Lehtsaar (klaver), Ahto Abner (trummid), Janno Trump (basskitarr), Mingo Rajandi (kontrabass), Anna-Maria Rannamägi (viiul), Merike Heidelberg (altviiul), Kristian Plink (tšello).
Kvantteleportatsioon

Kvantteleportatsioon on kvantfüüsikale tuginev infoedastusviis, milles kvantinformatsiooni edastamine ei toimu füüsilise meediumi kaudu, vaid põimumiseks nimetatava kvantefekti abil. Põimunud kvantsüsteemide antud juhul oluliseks omadusesks on asjaolu, et mõõtes üht süsteemidest, saadakse automaatselt teada, millises olekus on teised süsteemid.
On levinud väärarusaam, et kvantteleportatsioon võimaldab informatsiooni edastada hetkeliselt ning läheb seega vastuollu relatiivsusteooriaga, mille järgi valguse kiirus suurim võimalik infoedastuskiirus on. Nii see pole, sest kvantteleportatsiooni teostamiseks on siiski tarvilik klassikalise signaali edastamine.
Erinevalt teadusulmest tuntud teleportatsioonist ei edastata kvantteleportatsiooni teel mitte energiat ega mateeriat, vaid informatsiooni.
August Kitzbergi nimeline Gümnaasium

August Kitzbergi nimeline Gümnaasium on üldhariduskool Viljandi maakonnas Karksi-Nuias.
Kooli aadress on Kooli 1, Karksi-Nuia.
1994 sai kooli nimeks Karksi-Nuia Keskkool. 1995 sai kooli nimeks Karksi-Nuia Gümnaasium. Aastast 2008 kannab kool nime August Kitzbergi nimeline Gümnaasium.
Philipp Ilus

Philipp Ilus (22. juuli 1478 – 25. september 1506) oli Saksa-Rooma keisri Maximilian I (1459–1519) ja Burgundia pärijanna Marie (1460–1481) poeg. Oma ema ootamatu surma järel sai ta Burgundia hertsogiks ja 1504 oma naise Juanaga kõrval Felipe I nime all Kastiilia valitsejaks. Ta oli Saksa-Rooma keiser Karl V isa.
Philipp oli seega vaid kolmeaastane, kui ta Prantsusmaast vallutamata jäänud Burgundia alade (Madalmaade ja Franche-Comté ehk Burgundia vabakrahvkonna) isandaks sai. Tema eest valitsesid esialgu Madalamaade ülikud, kes tema isa Maximiliani regentlusest midagi kuulda ei tahtnud. Hiljem sai Maximilian siiski teatud võimu Burgundia üle tagasi. 1498. aastal abiellus Philipp Kastiilia printsessi Juanaga.
Philipp Ilusa tõusu Kastiilia troonile põhjustasid riigi troonipärijate ootamatud surmad, mis tegid pärijannaks tema naise, Kastiilia Isabeli ja Aragóni Fernando tütre. Kastiilia trooni nõudis aga ka Juana isa Fernando, kes tahtis kogu hilisema Hispaania valitsejaks saada. Lõpuks jõuti kompromissile ning Philipp sai Felipe I-na Kastiilia kuningaks, seda peamiselt põhjusel, et Kastiilia ülikutele ei meeldinud Fernando ambitsioonid. 
Kuid vaid kaks aastat hiljem suri Philipp ootamatult, kahtlustatud on ka mürgitamist, ning et tema naine Juana kuulutati hullumeelseks ja poeg Karl oli vaid kuueaastane, sai seejärel Kastiilia tegelikuks valitsejaks Aragóni Fernando ja Madalmaade (Burgundia) regendiks määrati ta õde Margarethe.
Terminoloogia

Terminit terminoloogia on tarvitatud nelja mõiste tähistajana. Otstarbekaim on ühetähenduslik termin, st üht kindlat mõistet tähistav keelend. Võõrsõna terminoloogia (< keskladina terminus < ladina 'piir, raja' + kreeka logos 'sõna, kõne, õpetus') täpseim tähendus on ’õpetus, teadus oskussõnadest ehk termineist’, eesti vasteina sobivad terminiteadus või oskussõnaõpetus.
Mintonophis

Levila

Neid madusid võib kohata ujumas Pakistani vetes ja Induse jões.
Ebafolklorism

Taust

Albumi materjali esitati juba mõnda aega enne plaadi ilmumist. Pärast eelmist kontserdikava ning samanimelise albumi "Haua plaadi lood 1991–1999" ilmumist esines ansambel uue kavaga "Oi Blaat", mille žanrimääratluseks oli ansambli juhi Sven Kuntu sõnade järgi ebafolklorism – termin, mis saigi selle albumi nimeks. Kava oli Kuntu sõnul inspireeritud Vene folkloorist ning tema kinnitusel olid uude kontsertkavasse jäänud vaid vähesed varasemad lood. Näiteks esineti kavaga 5. mail 2001 Viljandis, tollase kolledži mustas saalis. Sama kava tuli ettekandmisele ka 6. juunil 2002 Tallinna Vanalinna päevadel – "ebafolkloristlik kontsertetendus" toimus Rahvusraamatukogu teatrisaalis.

Esitlemine

Plaati esitleti 25. aprillil 2003. Pärnus esitleti albumit 3. mail 2003 Uue Kunsti Muuseumis. Kontserdil tegid kaasa ka Riikliku Akadeemilise Meeskoori lauljad.
2003. aastal plaadi esitlemise aegu antud intervjuus selgitas ansambli juht Sven Kuntu plaadi nime tausta järgmiselt: "Esimesed plaadid olid pungilikumad, nüüd oleme küpsemad. Uus materjal mängib selle ümber, mis oleks võinud olla, kui poleks nii, nagu on praegu – siit ka nimi "Ebafolkloor"".
Muuhulgas esitles Eriti Kurva Muusika Ansambel oma albumit veel hiljemgi – ka 2004. aasta festivalil Baltoscandal Rakvers. 19. juunil anti kontsert Rakvere Teatri väikeses saalis koos Riikliku Akadeemilise Meeskooriga. Enne festivali ajales Postimees ilmunud lühiintervjuus ütles ansambli juht Sven Kuntu, et "Ebafolklorism" räägib "jääauku tõugatud hobusest, Lasnamäel elanud ingeri poluvernikust ja Mustast Käest, mis on juba sinu trepikojas" ning et albumi valmimisele tõukas teada "kroonika kirjutamise vajadus ehk käima tõugatud Kord, Uus Superriik ja Must Käsi, mis on juba sinu ukse taga".

Nominatsioonid

Aastal 2004 oli ansambel albumiga "Ebafolklorism" üks Eesti Muusikaauhinnad 2004 nominentidest kategoorias "aasta folk-/etnoartist". Lisaks olid samas kategoorias nomineeritud Maian Kärmas albumiga "Tuigutuled" ja Siiri Sisask albumiga "Ürg ja jõud". Auhinda Eriti Kurva Muusika Ansambel siiski ei pälvinud ning see läks Maian Kärmasele. Hiljem olid ansambli liikmed sellest nördinud ning viitasid oma ütlemistes antud kategoorias kandideerinute (sh iseenda) folgikaugusele ning sellele, et teist aastat järjest sai auhinna projekt, mille taga oli üks ja sama meeskond.
Albert Üksip

Albert Üksip (8. detsember 1886 Narva – 10. august 1966 Tallinn) oli eesti näitleja, botaanik ja tõlkija.

Elukäik

Albert Üksip lõpetas Narva linnakooli ning aastail 1902–1923 oli ta kontoriametnik Narva vabrikutes. Oma hariduse omandas ta peamiselt iseõppimise teel. Ta oskas ka maalida ning mängis viiulit.
Aastal 1905 hakkas ta tegelema näitlemisega, olles hiljem ka näitejuht Narva eesti ja vene amatöörtruppides.
Aastatel 1923–1949 oli Üksip Estonia teatri näitleja. Aastatel 1945–1951 oli ta õppejõud Eesti NSV Riiklikus Teatriinstituudis.
Aastail 1931–1932 asutas ta Estonia teatri arhiivimuuseumi. Ta kirjutas palju teatriga seonduvaid artikleid.
Aastatel 1927–1931 korrastas ta Tallinna Provintsiaalmuuseumis herbaariumikogu (14 500 ühikut), millest sai hiljem Eesti Loodusmuuseumi kogu.
Ta oli suurepärane taimetundja, hunditubakate spetsialist. Tema kirjutatud on hunditubakate köited "Eesti NSV flooras" ja "NSV Liidu flooras".

Isiklikku

1929. aastast oli abielus näitleja Albina Kausiga.
Issaku järv

Issaku järv (ka Issaku paisjärv) on järv Tartu maakonnas Kastre vallas Hammaste külas. Veekogu pindala on 0,8 ha. Veekogu kaldajoone pikkus on 507 m.
Rapla tänav

Rapla tänav on tänav Tallinnas Kesklinna linnaosas Kitseküla asumis. Rapla tänav algab Pärnu maanteelt ja lõpeb Kauba tänaval. Rapla tänav on lääneloode-idakagusuunaline ja ligikaudu 150 meetri pikkune.

Tänava nimed

Tänava endine nimi Siiversi tänav (saksa keeles Sieversstrasse, vene keeles Сиверская улица) on esmakordselt fikseeritud 1913. aastal.
Endine nimi oli pandud sealse köösneri Friedrich Sieversi perekonnanime järgi, kes selle maa-ala hiljem tükeldas. Praeguse nime sai Rapla tänav 25. mail 1939.
Andrus Loog

Mitmesugust

Andrus Loog on teist korda abielus, kahest abielust kokku on tal neli last.
Ta elab Keilas ja tegeleb vabal ajal aiandusega.
7. detsembril 2006 rünnati Loogi, kes oli sel ajal ühtlasi Keila linnavolikogu esimees, Magdaleena haigla hoovis raudkangiga ja tekitati talle raskeid kehavigastusi. Loogil õnnestus siiski rünnakust taastuda, kuigi ta pidi veetma ligi kaks kuud haiguslehel.
Verne Troyer

Vernon Jay "Verne" Troyer (1. jaanuar 1969 – 21. aprill 2018) oli USA filmi- ja telenäitleja. 
Ta on tuntuks saanud "Austin Powersi" filmisarjas Mini-Me rolliga.
Tour Ariane

Tour Ariane on 152 meetri kõrgune büroopindadega pilvelõhkuja, mis asub Pariisi kõrghoonestatud ärikeskuses La Défense'is.