google/wiki40b huggingface dataset:
Aalupi järv

Kirjeldus

Aalupi järv on võrdlemisi ümariku kujuga orujärv, mille pindala on 7,2 ha, suurim sügavus 15,8 m (1972). Pikkus 310 m, laius 310 m. Järve keskel on kolmeosaline taimestikuga kaetud madalik, mis varem on endast kujutanud kolme saart.

Läbivool

Alopi järv on vähese läbivooluga, edelanurgast voolab sisse väike oja ja ilmselt esineb allikaid. Välja voolab Alopi oja, mis suubub Kooraste Suurjärve.
Järve veetaset on tõstetud 1 m võrra, selleks on rajatud betoonpais väljavoolu juurde.

Kalastik

Kaladest esineb järves ahvenat, haugi, särge ja roosärge, sisse on toodud karpkala.
Paviljon

Paviljon on mitmesuguse kuju (ennekõike ümmargune ja mitmekandiline) ja otstarbega (ennekõike aia- ja pargimaja, lusthoone, ooteruum või kiosk) kergema konstruktsiooniga ehitis. See võib olla suurema hoone ettepoole ning kõrgusse ulatuv iseseisva katusega kesk- või nurgaosa.
Paviljone kasutatakse ka näitusete väljapanekute ja ka filmivõtete tegemise jaoks. Modernismi järgsed erikujundustega paviljonid on teatud EXPO maailmanäitustelt.

Etümoloogia

Sõna pärineb prantsuskeelsest sõnast pavillon, mis omakorda tuletub ladinakeelsest sõnast papilio.
Kuldtiib-säälik

Levik

Kuldtiib-säälik on pesitsusajal levinud Ameerika Ühendriikides ja Kanadas Apalatšide ja Suure järvistu ümbruses. Levikuala on laienemas põhja poole. Talvitub Mehhiko lõunaosast Colombia, Venezuela ja Ecuadorini. Väga harva eksib ka Euroopasse.

Välimus

Pikkus ca 11 cm. Isaslinnul on must kurgualune ja valgega piiratud must laik kõrvaalal, kollane pealagi ja laik tiival. Emaslind on sarnane, aga tuhmim. Mõlemal sugupoolel on laialt valge saba alakülg, hallikasvalge keha alapool ning pikk ja sale nokk.

Hübriidid

Kuldtiib-säälik ja temaga väga lähedane välusäälik annavad pesitsuslevila kattuvates osades sageli viljakaid hübriide.

Elupaik, pesitsemine ja toit

Pesitsusaegne elupaik on võsastunud söödipõllud ja karjamaad. Asustab võrreldes välusäälikuga kuivemaid elupaiku. Kuldtiib-säälik rajab tassikujulise pesa maapinnale või selle lähedale tihedasse taimistusse, kurnas on neli kuni viis muna. Toiduks on putukad ja ämblikud.
Ahven (perekond)

Ahven (Perca) on kalade perekond ahvenlaste sugukonnast.
Konstantin Lagunov

Konstantin Jakovlevitš Lagunov (vene keeles Константин Яковлевич Лагунов; 16. september 1924 Uljanovski oblast – 19. juuli 2001 Tjumen) on vene ajakirjandusteadlane ja kirjanik.
Ta oli Tjumeni Riikliku Ülikooli ajakirjanduse professor. Ta on avaldanud üle 50 teose, sealhulgas 12 romaani. Tema raamatute ainetel vändati kaks mängufilmi. Ta oli neenetsi kirjaniku Anna Njerkagi esimene juhendaja.

Haridustee ja töökäik

Ta lõpetas 1950. aastal Tjumeni Pedagoogilise Instituudi ja 1956. aastal Lenini-nimelise Tadžiki Riikliku Ülikooli aspirantuuri.  Ta on kaitsnud kandidaadikraadi ajaloos.
Ta oli aastatel 1946–1956 komsomolitööl – töötas Leedu Leninliku Kommunistliku Noorsooühingu (Leedu LKNÜ) Vilniuse rajoonikomitee esimese sekretärina, hiljem Tadžiki LKNÜ keskkomitee teise sekretärina. Aastatel 1961–1983 töötas ta Tjumeni oblasti kirjanike organisatsiooni vastutava sekretärina ja 1991. aastast Tjumeni Riikliku Ülikooli ajakirjanduse kateedri professorina.
Mati Kütt

Looming

Mati Kütt on väsimatu eksperimenteerija. Iga uue filmiga püüab ta teist teed mööda käia ja luua midagi ennenägematut.

"Labürint"

"Labürindi" puhul kraapis ta nõelaga positiivlindile ligikaudu 6000 kaadrit, koloreeris need ja võttis üles ning tulemuseks oli võimas sürrealistlik film.

"Põrandaalune"

"Põrandaaluse" võtted toimusid suures osas väljaspool stuudiote paviljone, vabas looduses ja loomulikus interjööris. Selles filmis pole kasutatud ei nukke ega joonistatud tegelasi. Filmis mängib hoopis Estonia teatri baleriin Eve Andre. Film on valminud piksillatsioonitehnikas ja tegemist on animeeritud koreograafiaga lamades. Lihtsamalt seletades: filmis baleriin tantsib murul või kivisillutisel lamades. Teda filmitakse aga ülevalt. Animafilmiks loetakse teatavasti sellist teost, kus toimuv on üles võetud kaadrihaaval. Seega iga vajaliku kaadri saamiseks muudetakse õige pisut tantsijatari jalgade või käte asendit ning tehakse järjekordne plõks. Kõige tulemusena näeme baleriini filmis tantsivat nagu päris. "Põrandaaluses" toimivad paralleelselt kaks liini: kõigile tuntud väike, st inimeste maailm ja suur maailm. Mis see viimane tegelikult on, püüab Kütt ka ise filmi tehes pisutki selgusele jõuda.

"Une instituut"

"Une instituut" on atmosfääriline teos, nauditav eelkõige visuaalselt, sürrealism ulatab siin käe fotograafilisele realismile, seepiakarvaliseks keeratud taustad on eriti somnambuulsed. Õnnestunult on kokku sobitatud reaalset ja animeeritut, ahhaa-efekte tekitatakse eri suurusega tegelaste ja esemetega mängides.
Prangli vald (Jõelähtme kihelkond)

Prangli vald (Wrangelsholm) oli vald Jõelähtme kihelkonnas.
Vald moodustati 1866. aastal.
1. märtsil 1916 nimetati vald ümber Ostrovi (ka Ostrovnaja) vallaks. 1917 ennistati varasem nimi: Prangli vald. Aastatel 1926–1939 kandis vald nime Pranglisaarte vald.
1939. aasta valdade reformiga loodi samades piirides uus Prangli vald.
Anu Lamp

Isiklikku

Lambil on näitleja Sulev Teppartiga kolm poega. Poegadest kaks, Tõnn Lamp ja Jaak Prints, on samuti näitlejad.
Tiiu Valgemäe

Tiiu Valgemäe (aastani 1971 Tiiu Tomson; sündinud 17. märts 1947 Tallinnas) on Eesti iluuisutaja ja iluuisutamistreener.
Ta lõpetas aastal 1965 Tallinna 7. Keskkooli ja aastal 1970 Minski Kehakultuuri Instituudi.
Ta on mitmekordne (aastatel 1964 ja 1965) Eesti meister üksiksõidus ning ka (aastatel 1966 ja 1967) Valgevene meister üksiksõidus.
Ta töötas aastatel 1970–1991 iluuisutamise peatreenerina Dünamos, aastatel 1990–2009 treenerina Soomes (Heinolas, Helsingis, Turus) ja aastast 2009 omanimelises uisukoolis Eestis.
Tema õpilastest on paljud uisutanud ja uisutavad siiani maailmatasemel. Tuntumaid õpilasi: Olga Vassiljeva (sai 21. koha 1992. aasta Albertville'i olümpiamängudel), Margus Hernits, Gerli Liinamäe (tuli 2010. aastal Eesti meistriks naiste üksiksõidus); Soomes Elina Kettunen, Ari-Pekka Nurmenkari, Sasha Palomäki.
Kariibi mere saarte kunst

Kariibi mere saarte kunst on kunst, mida on ajalooliselt loodud või luuakse tänapäeval Kariibi mere saartel.

Kariibi mere saarte kunst enne Ameerika avastamist

Peale Ameerika avastamist ning Aafrika orjade sissetoomist suri suurem osa Kariibi mere saarte põlisasukatest nii kiiresti välja, et nende traditsiooniline kunst läks peaaegu täielikult kaduma. Hispaanlaste allikate kohaselt tegid elanikud näiteks nikerdusi, sulgedest esemeid ning tekstiilitööd. Säilinud on vaid paar puidunikerdust, väike hulk merekarbi- ja luunikerdusi ning küllaltki palju kivikujukesi. Inimesi või loomi meenutavad kolme tipuga kujukesed kujutavad vaime (zemi). Nende poolest on eriti tuntud tainod, kes arvatakse olevat kunstilises arengus kõige kaugemale jõudnud. Veel on leitud inim- ja loomapeaga uhmreid ning ovaalseid kive, mis võivad olla seotud Mehhiko ja Guatemala yugodega. Pole teada, millises ulatuses käis suhtlus saartel ning mandril elavate rahvaste vahel ning kummad kumbi enam mõjutasid. Inimpeade lai esinemine näitab, et kultuurid tegelesid surelikkuse teemaga. Antillidelt on palju leitud ka nn komakive, mille funktsioon pole teada. Jälgi väljasurnud rahvaste kunstist võib ilmselt näha ka tänapäevaste mandril elavate aravakkide, kariibide ning teiste rahvaste kangakudumises.
Gustav Bauer

Gustav Adolf Bauer (6. jaanuar 1870 Darkehmen, Ida-Preisimaa (tänapäeval Ozjorsk, Kaliningradi oblast, Venemaa) –16. september 1944 Berliin) oli Saksa sotsiaaldemokraatlik poliitik, Saksamaa riigikantsler (valitsusjuht) 1919. juunist kuni 1920. aasta märtsini.
Gustav Bauer oli pärit kohtutäituri perekonnast. Pärast rahvakooli lõpetamist 1884. aastal töötas ta advokaadibüroos kirjutajana. Raske haiguse tõttu amputeeriti tal 1888. aastal üks jalg. Saksamaa Sotsiaaldemokraatlikkusse Parteisse astus ta 1891. aastal. 1893–1895 oli Gustav Bauer tuntud juristi Fritz Friedmanni büroo juhataja. 1895. aastal asutas Bauer Saksamaa Bürooteenistujate Keskliidu, mille eesotsas oli ta kuni 1908. aastani, mil see ühe teise organisatsiooniga ühines. 1908–1918 oli Gustav Bauer Saksamaa Ametiühingute Keskkomisjoni teine esimees.
Alates 1912. aastast oli ta kuni 1928. aastani Riigipäeva liige. 1918. aasta oktoobris kutsuti Bauer Riigi Tööameti riigisekretäriks Max von Badeni valitsuses.
Alates 13. veebruarist 1919 oli Gustav Bauer Saksamaa tööminister. 21. juunist 1919 kuni 27. märtsini 1920 oli Gustav Bauer Saksamaa riigikantsler. 1921. aasta märtsist kuni 1922. aasta novembrini oli ta riigivarade minister ja asekantsler.
Sollefteå vald

Ajalugu

Valla territooriumilt on leitud Nämforseni kaljujoonistusi, mis on umbes aastast 6000 eKr. Lisaks on vallast leitud kiviaja küla. Uuemat ajalugu esindab 18. sajandist pärit raudteevõrgustik.
Valuoja

Kirjeldus

Valuoja lähtub Kuuni järvest ning voolab umbes 1,3 km pärast Tallinna–Viljandi raudteeliini alt läbi. 1,1 km pärast voolab oja Imavere – Viljandi – Karksi-Nuia maantee alt läbi. 1,2 km pärast voolab oja Jämejala tee alt läbi. 1,1 km pärast jõuab oja Viljandi linna ja voolab mööda Paalalinna ja Jämejala vahelist sood Paala järve. Järvest väljudes voolab oja jäbi truubi Carl Robert Jakobsoni tänava alt läbi ja kuni Vaksali tänava truubini voolab mööda puhkealaks kujundatud Valuoja orgu. Pärast Vaksali tänava truubist läbivoolamist läbib Valuoja nn Ugala tiigid ja jõuab pärast Reinu tee alt läbivoolamist Viljandi maastikukaitsealale. Sealt alates jõuab oja Huntaugu mägede ja Lossimägede vahele, langus muutub oluliselt järsemaks ja kaldad kõrgemaks ning kohati väga püstiseks. Selles lõigus läbib oja Hariduse tänava truubi ja voolab oru Viljandi lossimägede poolses servas kuni Ranna puiesteeni. Pärast Ranna puiestee alt läbivoolamist jõuab oja Viljandi järve ääres olevale luhale, kus langus pole enam järsk. Valuoja suubub Viljandi järve Huntaugul, kus oja suudmesse on rajatud supelrand.
Valuoja lähe asub Pärsti külas, oja voolab läbi Aindu ja Jämejala külade ning läbi Viljandi linna.
Valuoja voolusängi ümbritsevat orgu nimetatakse Viljandi linnas Valuoja oruks. Orus asuvad Paala järv, terviserada, park, Ugala teatrihoone, Viljandi Gümnaasium ja Viljandi lennukitehas.

Ajalugu

Valuoja nimi pärineb Rootsi ajast, kui oru kaldal toimusid hukkamised.
Valuoja voolab oma praeguses pikkuses alates 1930. aastate lõpust, mil Kuuni järvest väljuv vesi suunati Valuojasse. Enne seda oli oja lühem ja sai alguse Aindu külast.
1897. aastal ehitati üle Valuoja sild Viljandi linna ja raudteejaama vahelise kaubaveo parandamiseks.
20. sajandi alguses rajati Valuoja oru keskosasse linna puukool ning hiljem kujundati ala ümber pargiks.
1960. aastatel ehitati Viljandi linnas oja sängi Valuoja paisjärv, mis kannab tänapäeval nime Paala järv.
Gisenyi

Ajalugu

Aastal 1976 asutasid Burundi, Kongo DV ja Rwanda esindajad Gisenyis Suurjärvistu Maade Majandusühenduse.
Rwanda genotsiidi ajal tegutses Gisenyis Rwanda ajutine valitsus.
Linnas hoitakse vangistuses 2009. aastal kinni peetud Kongo DV sõjaväelast Laurent Nkundat.
Małaryta

Ajalugu

Małarytat mainitakse esimest korda aastal 1546. Algselt kandis küla nime Małaja Ryta (Малая Рыта). Administratiivse reformi järel kuulus küla Bresti vojevoodkonda ja Bresti maakonda.
XVIII sajandil rajati külasse metallurgiatööstus, kus toodeti vaske ja rauda (aastal 1780 oli tehases 180 töölist ja tehas andis 180 puuda rauda). Aastal 1795 läks asula kolmandal Poola jagamisel Vene impeeriumi koosseisu. Małaryta hakkas kuuluma algul Słonimi, seejärel Leedu ja viimaks Hrodna kubermangu. Aastast 1975 anti seni riigile allunud küla Nikolai Lanskile.
Aastal 1886 rajati külast poole kilomeetri kaugusele raudteejaam (tänapäeval asub linna piirides), mille juurde tekkis samuti Małaryta nime kandev asula. Toona oli külas tellisetehas, seal asusid kaks saekaatrit ja tuulik, lisaks asus seal 20 töölisega liiprivabrik.
Aastast 1921 oli asula Poola koosseisus. 1939. aastal liideti linn Valgevene NSV-ga, aastast 1940 oli Małaryta rajoonikeskus. Małarytast sai linn aastal 1970.
Kõrg-Atlas

Kõrg-Atlas on mäestik Põhja-Aafrikas Marokos.
Mäestiku kõrgeim tipp on Jbel Toubkal (4167 m).
Kõrg-Atlas ulatub Atlandi ookeani rannikust kuni Maroko ja Alžeeria piirini.
Kundl

Geograafia

Kundl paikneb 7,70 km Wörglist läänes ja 18,30 km Kufsteinist edelas, Innist lõunas ja koosneb 4 osast, nimeliselt Kundl, Liesfeld (põhjas), Saulueg (lõunas) ja St. Leonhard (läänes).

Naabervallad

Breitenbach am Inn, Radfeld, Wörgl, Wildschönau

Ajalugu

Kundlist idas on leitud mõned põletusmatused koos muude jäänustega, mis pärinevad La Tène kultuurist, ja on nüüd avalikult eksponeeritud Landesmuseum Ferdinandeumis Innsbruckis.
Kundlit on esmakordselt maininud kataloogis piiskop Arn Salzburgist 788. aastal nimega ad Quantalas, mis tähendab 'valge jõe ääres'. See peaks olema ka linna praeguse nime algupära. 1213. aastal asus Kundli kindluses aadliliin Kummersbrucker, kindlusest on vaid varemed järgi. 15. ja 16. sajandil omandas kaevandamine tähtsust ja mõned praegused tänavanimed (näiteks Hüttstraße, Schieferrollstraße) tõendavad seda veel.
1658. aastal asutas Bartlmä Plank pruulikoja, mis tootis Kundler Bier. See pruulikoda muudeti 1946. aastal farmaatsiaettevõtteks Biochemie Kundl, tänapäeval Sandoz.

Tänapäev

Mitmete firmade ümberasumise tõttu 1950. aastatel muutus küla pendeldajate kogukonnaks. Kundli tuntumad ettevõtted on arvatavasti farmaatsiaettevõte Sandoz (endine: Biochemie), traktoritehas Lindner ja puidutehas Pfeifer.
Suviti külastab Kundlit palju turiste, kes jalutavad läbi maalilise Kundli kuristiku (saksa keeles Kundler Klamm), mis ühendab Kundlit Wildschönau oruga.
Kõinastu mõis

Kõinastu mõis (saksa keeles Keinast) oli riigimõis Jaani kihelkonnas Saaremaal.
Mõis rajati ajavahemikul 1758–1767 Maasi mõisast eraldatud alast.
Triloogia

Triloogia (kreeka keeles tri- "kolm, kolmik" ja logos "mõiste, käsitlus") on kolmest iseseisvast teosest koosnev tervik.
Gerrit Grijns

Eraelulist

Grijns oli abielus. Viimastel eluaastatel kannatas Grijns Parkinsoni tõve käes.
Wikivoyage

Wikivoyage on vaba ja tasuta veebipõhine reisijuht, kus sihtkohtadest ja reisiteemadest kirjutavad vabatahtlikud kaastöölised. Portaali nimi koosneb ingliskeelsest sõnast wiki (eesti keeles viki, internetipõhine koostöötarkvara) ning prantsuse sõnast voyage ('reis').
Projekt sai alguse, kui portaali Wikitravel saksa ja itaalia versioonide toimetajad otsustasid 2006. aasta septembris luua haruprojekti, kuhu viidi ka senine kaastöö. Uus portaal avati nime Wikivoyage all 10. detsembril 2006, selle omanik ja haldaja on sel otstarbel Saksamaal loodud organisatsioon Wikivoyage e.V. Sisu avaldati vabakasutuslitsentsi Creative Commons Attribution-ShareAlike all.
Pärast pikaajalist rahulolematust portaali senise majutajaga otsustasid portaali ingliskeelse versiooni kaastöölised 2012. aastal luua uue haruprojekti. Ingliskeelse Wikitraveli kogukond liitus taas Wikivoyage'iga ning Wikivoyage'i kõigi keeleversioonide töö viidi üle Wikimedia Foundationi (WMF) alla, mis on mitmeid maailma suurimaid vikiprojekte (sh Vikipeediat) haldav USA mittetulundusühing. Eri kogukondade ja Wikimedia Foundationi kokkuleppel koliti veebisait 2012. aasta detsembris WMF-i serveritesse ja kogu Wikivoyage sai uue alguse Wikimedia vikiperekonna projektina 15. jaanuaril 2013, Wikipedia 12. sünnipäeval.

Kirjeldus

Wikivoyage'i arendavad vikimudeli põhjal koostöös vabatahtlikud kogu maailmast. Artiklid käsitlevad geograafilisi piirkondi eri tasemetel, maailmajagudest linnaosadeni. Neid seob loogiline hierarhia, kus iga artikli teema on teise, suurema piirkonna artikli "sees". Portaalis on artiklid ka muude reisiteemade kohta, reisisõnastikud ja soovituslikud marsruudid.
Wikivoyage on mitmekeelne projekt, selle iga keeleversioon areneb teistest sõltumatult. Kõige rohkem on artikleid ingliskeelses Wikivoyage'is, 2012. aasta detsembris oli neid üle 26 500. Laias laastus jagunevad artiklid sihtkohtadeks, marsruutideks, sõnastikeks ja reisiteemadeks.

Keeleversioonid

WMF-i alla kolimise ajaks tegutses Wikivoyage saksa, itaalia, inglise, prantsuse, hollandi, vene ja rootsi keeles. Venekeelse versiooni nimi on Викигид ('Vikigiid'), hispaaniakeelsel Wikiviajes. 3. jaanuaril 2012 loodi ka portugali ja hispaania versioon.
Marju Mikiver

Marju Mikiver (sündinud Marju Mägiste; 15. detsember 1928 – 22. veebruar 2013) oli eesti raamatukogutegelane ja Lõuna-Rootsi Eesti Maja juhatuse esimees.
Ta oli Julius Mägiste tütar. Ta saabus koos vanematega Saksamaa kaudu Rootsi ja jätkas seal haridust Stockholmi Eesti Gümnaasiumis, mille lõpetas Rootsi üliõpilaseksamiga 1948. aastal. Seejärel õppis raamatukoguhoidjaks Lundis, kus ta vanemad elasid.
1954. aastal abiellus ta kunstnik Olev Mikiveriga ja asus elama Malmösse ning tööle sealses raamatukogus, kus ta oli kuni pensionile jäämiseni muusikaosakonna juhataja.
Marju Mikiver oli aktiivne organisaator Lõuna-Rootsi eesti organisatsioonides, sealhulgas Eesti Pensionäride Ühingu juhataja. Aastail 2002–2011 oli ta AB Lõuna-Rootsi Eesti Maja juhatuse esimees.
Kikkajärv

Kikkajärv (ka Kika järv, Suur-Kikkajärv) on Võru maakonnas Rõuge vallas Paganamaa külas asuv järv. Selle pindala on 20,2 ha.
BlackBerry Bold

Rakendused

Kõik BlackBerryle omased rakendused on olemas ka Boldi seerias – Documents To Go ja Breakout clone. Lisaks pakutakse uuendusi sellistele rakendustele nagu BlackBerry messenger, WHERE GPS ja Mobi4Biz.

Vastuvõtt

Kriitikut on positiivselt hinnanud  Blackberry Bold. 2008 aastal see sai hindeks "suurepärane" Bonnie Cha eest (CNET toimetaja). Siiski, talle ei meeldinud telefoni kohmakus. Samuti ta märkas, et sellel on vaevane veebibrauseri navigatsioon. Probleemide hulgas, koos veebi navigatsiooniga, oli halb YouTube'i töötamine, sest telefoni video formaate toetus oli piiratud; rohmakas liides funktsioonide jaoks(nt. järjehoidja); mitte intuitiivne brauser üldiselt.

Rakendused

Kõik varasemate BlackBerryde rakendused on saadaval ka BlackBerry Bold 9700-s, sealhulgas WordToGo, PowerPointToGo, BrickBreaker ja WordMole. BlackBerry Bold 9700-s on ka BlackBerry Messenger 4.7, mis on BlackBerry App Worldis uuendatud 5.0-ni.

BlackBerry Bold 9900/9930

BlackBerry Bold 9900/9930 on seni kõige õhemad nutitelefonid Boldi seeriast ja esimesed, mis kasutavad operatsioonisüsteemi BlackBerry OS 7. Ühtlasi on tegu esimeste Boldi seeria puutetundliku ekraaniga mobiiltelefonidega.

Tulevik

Lähitulevikus peaks müügile ilmuma ka BlackBerry Bold 9790. Täpset väljalaskekuupäeva ei ole veel teada, kuid uues Boldis kasutatakse BlackBerry OS 7-t, sellel on QWERTY-klaviatuur ja optiline juhtkuul, 5-megapiksline videokaamera HD-salvestuskvaliteediga, 1 GHz protsessor, 8 GB mälu ja 768 MB muutmälu koos lisamälukaardi võimalusega (kuni 32 GB). Uuel nutitelefonil on 2,45-tolline puutetundlik ekraan, mobiili mõõtmed on 10 × 2,36 × 11,4 mm ja see kaalub 107 grammi.
Eetriüksus

OÜ Eetriüksus on 2000 asutatud Eesti filmitootmisettevõte. Ettevõte on teinud dokumentaalfilme.
Kuigatsi linnamägi

Kuigatsi linnamägi ehk Puka linnamägi on neemiklinnus Valga maakond, Otepää vald, Kibena küla, Vana-Liinamäe talu maadel.

Kirjeldus

Linnamägi asetseb loode-kagu suunas pikliku umbes 4-6m kõrgusel järsunõlvalise seljandiku kõrgemal kagupoolsel otsal. Ovaalse kujuga õueala on loode-kagu suunas 45 m pikk ja kuni 18 m lai. Mägi on pealt kumer ja selletõttu on nõlva piir kohati ebamäärane. 6-7 m kõrgust nõlva on kunstlikult järsemaks kaevatud. Muinaslinnus on dateeritud I aastatuhandesss prk ja 11-12 saj.
Vaarika tänav (Rakvere)

Vaarika on tänav Rakveres.
Tänava pikkus on 134 meetrit olles Tammiku  ja Taaravainu linnaosade piiritänavaks. Tänav asub Rakvere Vallimäe läänekülje lõunaosas, piirkonnas, millest idas paikneb Rakvere tammik. Tänav saab alguse Vainu tänavalt ning ristub lääne pool Vahtra puiesteega. 
Rakvere Tammiku ja Taaravainu linnaosad on kujunenud välja 20. sajandi teises pooles, linnaosas paiknevad põhiliselt ühepereelamud. Tänavad kannavad piirkonnale iseloomulikke taimenimetusi.
Kernu tee

Kernu tee (registrinumbriga 11361) on 0,5 km pikkune kõrvalmaantee Saue vallas Kernu külas. Tee saab alguse Riisipere–Kernu tee üheteistkümnendal kilomeetril ja lõpeb Tallinn–Pärnu–Ikla maantee neljakümne esimesel kilomeetril.
Tee on mustkattega. Tee on klassita. Liiklussagedus teel on kuni 200 autot ööpäevas. Kiiruspiirangute ja teevalgustuse kohta andmed puuduvad.
Unipiha mõis

Unipiha mõis (saksa keeles Unnipicht) oli rüütlimõis (fideikomiss) Nõo kihelkonnas Tartumaal.

Ajalugu

Mõis rajati 17. sajandil. 
Mõisa viimane omanik enne 1919. aasta mõisate võõrandamist oli Edgar Otto von Rücker.
Mõisa omanike seas on olnud ka vene luuletaja Vassili Žukovski.
Glasgow' metroo

Glasgow' metroo (inglise keeles Glasgow Subway) on Glasgow's töötav metroosüsteem, mis avati 14. detsembril 1896. Ta on vanuselt kolmas metroo maailmas pärast Londoni ja Budapesti metrood.
Glasgow' metrool on üks liin ja 15 jaama. Selle kogupikkus on 10,4 km.
Pahksääsklased

Pahksääsklased (Cecidomyiidae) on sugukond kahetiivalisi putukaid.
Enamiku pahksääsklaste vastsed elavad taimekudedes, tingides seejuures pahkade moodustumist. Valmikud enamasti ei toitu ja elavad väga lühikest aega (tavaliselt ühe päeva).
Sugukonnas on umbes 6000 liiki kokku ligi 800 perekonnas. Eestis üle 500 liigi.
Projektikava

Projektikava, mida tuntakse ka kui projektijuhtimise kava, on dokument, mis sisaldab kogu projekti ulatust ja eesmärki. Kõige sagedamini esitatakse projektikava Gantti graafiku kujul.
Projektikava, teisisõnu ka projekti plaani, nimetatakse ametlikuks heakskiidetud dokumendiks, mida kasutatakse nii projekti elluviimise kui ka projekti käigu kontrollimiseks. Projektikava peamiseks ülesandeks on dokumenteerida kogu planeerimise protsess, hõlbustada projekti sidusrühmade vahelist suhtlemist ning dokumenteerida kogu projekti ulatus, kulu ja ajakava. Projektikava võib olla nii kokkuvõtlik kui ka üksikasjalikult lahti kirjutatud. See on üks olulisemaid samme projekti koostamiseks ja edu saavutamiseks. Projekti planeerimise väljundiks on projektijuhtimise kava. 
Kuidas kirjutada projektikava?
Nalja Madis

Nalja Madis oli huumori- ja satiiriajakiri, mis ilmus 1903. aastal ebaregulaarselt Keilas. Seda andis välja Jakob Jaason. 
Kuna tsaarivalitsus takistas ajakirja Meie Mats trükkimist ja levitamist, aga see ajakiri oli rahva seas väga populaarne, oli Nalja Madis peamiselt Meie Matsi asemel augutäiteks. 
Ajakirja trükiti Tallinnas A. Kullapi trükikojas. 1903. aasta juunis keelas Tartu uus tsensor Nalja Madise väljaandmise, kuigi eelmine tsensor oli avaldamisloa andnud. Vahepeal oli jõudnud A. Kullapi trükikoda suurema osa ajakirjadest juba ära trükkida ja kirjastajalegi üle andnud, kes oli need ka juba maha müünud. Ajakiri jätkas ilmumist Nalja Liisa nime all.
Neeme tänav

Neeme tänav on tänav Tallinnas Põhja-Tallinna linnaosas Kopli asumis. Neeme tänav algab Maleva tänavalt, ristub Neeme põiguga ning lõpeb merest 60 meetri kaugusel umbtänavana. Neeme tänav on enam-vähem lõuna-põhjasuunaline ning ligikaudu 590 meetri pikkune.
Neeme tänav on hoonestatud kahekorruseliste eramutega.
Neeme tänav sai nime 27. augustil 1930. Tänav on saanud nime selle järgi, et suundub väikesele neemele.
Pulmatoit

Pulmatoit oli  eesti talupojapulmas pulmalistele pakutud toit. 
Varasematel aegadel oli toit kesine - aganaleib, silgud, jahurokk jne. Alates 19. sajandist muutus pulmalaud rikkalikumaks seoses
kartulikasvatuse levikuga. 
Iga perekond võttis pulma kaasa pulmakoti, vallalised toitu kaasa ei võtnud. Noormeestel olid kaasas viinad või õlleankur. Pulmade peatoit oli pulmaleib. Kogu pulmapeo ajal pidi üks terve leivapäts puutumatult seisma. See tagas uskumuste kohaselt perekonnale õnne ja peletas eemale toidumured. Pulmalaual ei puudunud ka liha (sealiha ja lambaliha). Kagu-Eestis oli tavapärane pulmatoit seapea, kas keedetult või kerisel küpsetatult. Seasink oli pulmatoit peaaegu kogu mandriosas.
Pulmatoitudeks olid veel ka kala, kartul, tanguvorst ja sai. Joogiks pakuti odralinnastest õlut (või kalja) ja viina. Supp oli tavaliselt lõputoiduks. Kohalikke erinevusi toidu pakkumisel oli rohkesti.