google/wiki40b huggingface dataset:
Must belladonna

Levik

Must belladonna kasvab varjulistes mägimetsades ja on levinud Kesk- ja Lõuna-Euroopas, Põhja-Ameerikas, Põhja-Aafrikas ja Lääne-Aasias.

Kirjeldus

Taim kasvab kuni 1,5 meetri kõrguseks ning selle ülemine osa on kaetud kleepuvate karvadega. Lehed on munajaselliptilised, õied pruunikasvioletsed, kellukjad. Must belladonna õitseb juunis ja juulis. Taime vili on must läikiv mari.

Mürgisus

Must belladonna kuulub mürktaimede hulka. Taime osad on väga toksilised. Musta belladonna lehed ja viljad sisaldavad surmava toimega mürgiseid alkaloide atropiini, skopolamiini ja hüostsüamiini, mis kutsuvad esile deliiriumi ja hallutsinatsioone. Saksakeelne nimetus Tollkirsche vihjab sellele, et karumustika marju süües võib hulluks minna. 
Täiskasvanu puhul on surmavaks annuseks 10–20 marja ja lastel 3–4 marja. Lehtede ohtlik annus algab 5 grammist ja juurtel 10 grammist droogist. 
Isegi karumustika mahla hõõrumine nahale kutsub esile hallutsinatsioone ja meeltesegadust, mistõttu kasutati seda keskaegsetel nõiaprotsessidel. Süüalusele anti karumustika mahla, et temalt oleks lihtsam süütõendeid välja pressida

Mürgistusnähud ja esmaabi

Mürgistusnähud ilmnevad kiiresti: suukuivus, janu, nahapunetus, oksendamine, peapööritus ja pupillide laienemine. Rasketel juhtudel lisanduvad meeltesegadus, erootilise alatooniga hallutsinatsioonid, joobesarnane seisund lõbususe ja naerupuhangutega, tung tantsida ja liikuda, kõnehäired, märatsemishood ja epilepsiasarnased krambid. Surm saabub hingamise seiskumise tagajärjel. 
Esmaabiks võib anda umbes 0,5 grammi söepulbrit (segatult 1 klaasi leige veega) 1 kilogrammi kehakaalu kohta. Tingimata on vajalik arstiabi.

Ajalugu

See väga mürgine taim on ajaloos tähtsat rolli mänginud. Šoti kuningas Duncan, kes 1048. aastal kuningas Sveni juhitud taani viikingitelt lüüa sai, tõmbus oma sõjaväega Perthi linna, mis sattus taanlaste piiramisrõngasse. Ta alustas läbirääkimisi linna loovutamise üle. Et tõendada head tahet, saatis ta taanlastele suurel hulgal leiba ja veini, mis oli mürgitatud karumustika mahlaga. Paljud taanlased surid, ülejäänud jooksid segastena ringi või magasid nii raskelt, et neid oli kerge surmata. Mõnel, seal hulgas kuningas Svenil, õnnestus vaarudes laevale jõuda ja pääseda.
Jevgen Budnik

Jevgen Vitalijovõtš Budnik (ukraina keeles Євген Віталійович Буднік; sündinud 4. septembril 1990 Lutskis) on Ukraina jalgpallur, kes mängib ründajana Meistriliigasse kuuluvas FCI Levadias.
Ta alustas klubikarjääri Harkivi Arsenalis. Seejärel on ta mänginud Ukraina kõrgliiga klubides Harkivi Metalist, Poltava Vorskla ja Dniprodzeržõnski Stal, Tšehhi kõrgliigas Libereci Slovanis, Valgevene kõrgliigas Minski Dinamos, Austria esiliigas Kapfenbergeris ning Kreeka kõrgliigas Lamías ja Plataniases.
2019. aasta jaanuaris liitus ta Levadiaga.
Eesti Vabariiklik Turismi- ja Ekskursiooninõukogu

Eesti Vabariiklik Turismi- ja Ekskursiooninõukogu (kirjanduses ka Eesti Vabariiklik Turismi ja Ekskursiooni Nõukogu; lühend EVTEN) oli tollasel kujul aastal 1969 tegutsenud nõukogu.
EVTENi eelkäija oli aastal 1946 Üleliidulise Ametiühingute Kesknõukogu asutatud ENSV Turismi-Ekskursiooni Valitsus, mille eesmärk oli paremini rahuldada ametiühingute liikmete reisimis- ja puhkamisvajadusi. Aastal 1962 reorganiseeriti ENSV Turismi-Ekskursiooni Valitsus ENSV Turisminõukoguks, mis ise reorganiseeriti aastal 1969 EVTENiks. Aastal 1982 korraldati EVTEN ümber vabariiklikuks koondiseks "Eesti Turist". Aastal 1992 "Eesti Turisti" tegevus lõppes.
Euroopa nulg

Levik

Euroopa nulg kasvab pärismaisena Lõuna- ja Kesk-Euroopas, eelkõige mägedes. Levila ulatub läänes Püreneedeni, põhjas Normandiani, idas Karpaatideni ning lõunas Põhja-Itaalia ja Põhja-Serbiani. Idaosas kasvab ta läbisegi lähedalt suguluses oleva bulgaaria nuluga.
Puu eelistab niisket kliimat; pehmet talve ja jahedat suve. Ta kasvab peamiselt kõrgusel 500–1700 meetrit merepinnast, võib kasvada juba alates 300 meetrist, kuigi teised puud kipuvad teda nii väikestel kõrgustel kõrvale tõrjuma. Ta kasvab kohtades, kus aastane sademehulk on üle 1000 mm.
Eestis kasvavad euroopa nulud kõige paremini Lääne-Eesti saartel. Hiiumaal Suuremõisa pargis on nulgusid, mille kõrgus ulatub 35 meetrini.

Kirjeldus

Euroopa nulg on sirge tüve ja kitsa võraga. Puu kasvab 40–50, erandina kuni 65 meetri kõrguseks. Tüve läbimõõt võib ulatuda kahe meetrini. Suurim mõõdetud puu oli 68 m kõrge ja tüve läbimõõduga 3,8 m. Tüvi on veidi kooniline. Tüve alaosa laasub suhteliselt noorelt. Noore puu võra on teravatipiline ja koonusjas, vanemal puul lamedam.
Koor on noorel puul sile ja helehall, vanemas eas lõhenenud ja tumedam ning vaigupesadega.
Pungad on punakaspruunid, munaja kujuga, ilma vaiguta . Okkad on nõeljad, kitsad ja lamedad, 20–30 mm pikad, umbes 2 mm laiad ja 0,5 mm paksud . Pealt on okkad läikivad tumerohelised , alt kahe helerohelise õhulõhede triibuga. Tavaliselt on okkad otsast väikese sälguga.
Käbi on silinderjas, 10–20 cm pikkune ja 3–4 cm läbimõõduga. Käbi koosneb 150–200 soomusest. Iga soomuse all on kaks tiibadega seemet. Kui seemned on valminud, käbi laguneb.
Bulgaaria, sitsiilia ja teistest Euroopa-Vahemere piirkonna nulgudest erineb euroopa nulg hõredama võra ja selle poolest, et okkad on võrse mõlemal küljel ja nii on võrsed altpoolt vaadates hästi näha. Mõned botaanikud käsitlevad bulgaaria ja sitsiilia nulgu euroopa nulu alamliigina.
Nulud võivad elada 500 aasta vanuseks.

Puit

Nulu puit on hele, kollakas või kergelt hallikas, ja ning sarnaneb veidi kuusepuiduga. Lülipuit puudub. Aastarõngad on selgelt eristatavad.
Puit on sirgekiuline ja ühtlane, kerge ja pehme. Puit on suhteliselt okslik ega ole seetõttu eriti tugev.
Puidu tihedus on 480 kg/m³. Kuivades võib puu kokku tõmbuda kuni 11,5%.
Puit on kergesti töödeldav ja hästi viimistletav.

Kasutamine

Puitu kasutatakse muu hulgas ehituskonstruktsioonides, tisleritöös ja paberi toorainena. Sellest tehakse ka vineeri.
Euroopa nulg oli esimene jõulupuu. Tänapäeval kasutatakse jõulupuuna pigem kaukaasia nulgu (Abies nordmanniana), mis on tihedama ja atraktiivsema võraga, ning harilikku kuuske, mida on odavam kasvatada.
Puidust valmistatakse nuluõli, mida kasutatakse meditsiinis.
Aastal 2004 valiti euroopa nulg Saksamaa aasta puuks.
Silikaattellis

Silikaattellis on tellis, mis on valmistatud lubja ja liiva segu kokkupressimisel ja sellele järgneval kuumutamisel autoklaavis veeaurus, nii et moodustub hüdrosilikaatidest sideainel põhinev tehiskivi. Protsess võtab aega 6–12 tundi. Silikaattellised on populaarsed Euroopas, Aafrikas, Indias ning Austraalias.
Tehnoloogia pärineb 1880. aastatest, Eestis valmistati silikaattelliseid 1910. aastast Tallinna silikaat-telliskivi vabrikus. Silikaattellised sisaldavad 88–92% liiva ja 8–12% lupja. Puhas vesi on vajalik osa silikaattelliste tootmisel.
Silikaattellise tavamõõtmed Eestis on 65 × 120 × 250 mm, moodulkivi mõõtmed on 88 × 120 × 250 mm. Silikaattellised on väga täpsete mõõtmete ning ühtlase värviga.
Silikaattellise standardne survetugevus on 25N/mm2 ning tulepüsivus REI120, mis tagab tulepüsivusklassi mittepõlev (klass A1).
Silikaattelliste kasutamine võib vähendada ehitusmaksumust, kuna nende tootmine on odav ning nendest ladumine nõuab vähe mörti.
Raivo Palmaru

Raivo Palmaru (sündinud 27. novembril 1951 Pärnus) on eesti ajakirjanik ja endine kultuuriminister.
Ta lõpetas aastal 1970 Pärnu 2. Keskkooli. Veel on ta õppinud sõjakoolis ja ta lõpetas Tartu Riikliku Ülikooli ajalooteaduskonna (cum laude) 1978. aastal.
Aastatel 1990–1993 töötas ta Eesti Televisiooni ühiskonnaelusaadete direktorina, 1993. aastal ajalehe Rahva Hääl osakonnajuhatajana; 1994. aastal ajalehe Eesti Sõnumid erikorrespondendina; aastatel 1995–1997 Sõnumilehe erikorrespondendina.
Aastatel 1997–1999 oli Palmaru Eesti Vabariigi peaministri nõunik ja peaministri büroo juhatajana.
1999. aastal oli Palmaru ajakirja Luup toimetaja.
Aastatel 2000–2001 tegutses Akadeemia Nord lektorina, politoloogia õppetooli hoidjana; 2001–2003 Akadeemia Nord erakorralise professorina, meedia ja reklaami õppetooli juhatajana; 2003–2005 Akadeemia Nord korraline professor, juhtimis- ja kommunikatsiooniteaduskonna dekaan, meedia- ja kommunikatsioonijuhtimise õppetooli juhataja.
Aastatel 2005–2007 oli Palmaru keskerakondlasena Eesti kultuuriminister Andrus Ansipi esimeses valitsuses.
Toila mõis

Toila mõis (saksa keeles Toila) oli rüütlimõis Jõhvi kihelkonnas Virumaal.
Mõis rajati 17. sajandil.
Mõis koos selle juures asuva Toila paljandiga on andnud nime Toila kihistule.
Suured maadeavastused

Suured maadeavastused olid geograafilised avastused, mille tegid eurooplased väljaspool Euroopat 15. sajandi algusest 17. sajandi alguseni.
Selle perioodi kuulsaimad maadeavastajad olid Bartolomeu Dias, Christoph Kolumbus, Vasco da Gama, Pedro Álvares Cabral, Giovanni Caboto, Abel Tasman, Willem Barents, Juan Ponce de León ja Fernão de Magalhães.

Tehnilised eeldused

Suured maadeavastused said võimalikuks tänu renessansiajastu uuele tehnikale ja uutele ideedele, sealhulgas kartograafia, navigatsiooni ja laevaehituse arengule. Laevaehituses etendas kõige tähtsamat osa karaki ja seejärel karavelli leiutamine. Need laevad ühendasid traditsioonilisi euroopa ja araabia konstruktsioonielemente ning olid esimesed laevad, millega sai Atlandi ookeanil suhteliselt turvaliselt seilata.

Eellugu

Suurte maadeavastuste eellooks oli rida eurooplaste ekspeditsioone, mis hiliskeskajal läbisid Euraasia mandri maad mööda. Mongolid olid loonud suurt osa Euraasiast Lähis-Idast Hiinani ühendava kauba- ja ühendusteede võrgu. Mitmed eurooplased kasutasid seda idaalade uurimiseks. Peaaegu kõik nad olid itaallased, sest Euroopa ja Lähis-Ida vaheline kaubandus oli peaaegu täielikult Itaalia linnriikide kontrolli all. Nende lähedased sidemed Levandiga äratasid suurt uudishimu ja ärilist huvi idapoolsemate alade vastu. Ka paavstid saatsid välja ekspeditsioone, lootes edukale misjonile ning preesterkuningas Johannese maa leidmisele.
Esimene neist ränduritest oli Giovanni de Plano Carpini, kes 1244–1247 reisis Mongooliasse ja tagasi. Kõige kuulsam rändur oli aga Marco Polo, kes 1271–1295 väidetavalt rändas läbi idamaade. Tema reisi kirjeldust loeti kogu Euroopas. Tänapäeval on tema reisiraamatu ehtsus kahtluse alla seatud.
Nendest reisidest suurt otsest kasu aga polnud, sest mongolite impeerium varises varsti kokku ning tee itta muutus keerukamaks ja ohtlikumaks. Ka 14. sajandi must surm takistas reise ja kaubandust. Maatee idamaadele oli liiga pikk ja keeruline, et see oleks end kaupmeestele ära tasunud, ning seda kontrollisid islamiriigid, kellega Euroopa oli sõjajalal. Agressiivse ja ekspansionistliku Osmanite riigi teke piiras eurooplaste võimalusi veelgi.
Gregorius VIII

1187. aasta esimesed valimised

Gregorius VIII valiti paavstiks 21. oktoobril 1187 Ferraras ja pühitseti ametisse 25. oktoobril kardinal Giacinto Bobo (hilisem paavst Coelestinus III) poolt.
Valimistel osales Salvador Miranda andmetel 23 kardinali, kes esmalt soovisid paavstiks valida kardinal Henri de Marsiac'i, kuid too loobus.

Suhted Saksamaaga

Gregorius VIII võttis ametisse asudes vastu Saksa-Rooma keisri Friedrich I Barbarossa saatkonna. Ta saatis keisrile ja tema pojale Heinrichile südamliku kirja ning noomis Urbanus III poolt Trieri peapiiskopiks pühitsetud Folmar von Kardeni oma vastase toetajate karmi kohtlemise pärast.
Keiser andis Rooma konsulile Leone de Monumentole korralduse pakkuda paavstile vajaduse korral relvastatud eskorti.

Suhted Itaalia riikidega

Gregorius VIII proovis vahendada rahu sõlmimist Pisa ja Genova vahel.

Sisepoliitika

Gregorius VIII elas oma valitsemisaja algul Ferraras, kust ta lahkus novembri keskel, et suunduda Rooma poole. Ta siirdus esmalt Modenasse, sealt Parmasse, siis Luccasse ja jõudis 10. detsembril Pisasse.
Luccas lasi paavst avada vastupaavst Victor IV hauakambri ja heita tema säilmed sealt välja.

Reformid

Gregorius VIII nõudis, et vaimulikud pühenduksid palvetamisele ja almuste andmisele. Ta keelas vaimulikel sõjarelvade kasutamise, uhkete riiete kandmise ja mängimise.
Ta sätestas, et piiskopid ja ülemdiakonid võivad lahendada vähemolulisi apellatsioone.

Munklus

Gregorius VIII saatis 29. oktoobril või 2. novembril 1187 Loccumi tsistertslaste kloostri abtile Bertholdile bulla, milles ta võttis kloostri oma kaitse alla ja kinnitas kloostri valdused .
Ta tunnustas 4. novembril 1187 Calatrava rüütliordut.

Surm

Gregorius VIII suri 17. detsembril 1187 ja maeti Pisa katedraalis. Ta valitses 57 päeva, see oli lühim valitsemisaeg pärast Damasus II-st.
Kõljala mõis

Kõljala mõis (saksa keeles Köljall) oli mõis Saaremaal Püha kihelkonnas, mis jääb nüüdisajal Saaremaa valla territooriumile.

Ajalugu

Mõisa alad olid läänistatud keskajal von Buxhoevedenitele juba 13. sajandil, hiljem maadel loodud mõis (saksa keeles Köljall) oli von Buxhoevedenitele omanduses kuni 16. sajandi alguseni.
Alates 1677. aastast kuulus mõis von Osten-Sackenitele.
1840. aastal omandas mõisa taas von Buxhoevedenite perekond, mõis võõrandati Konstantin von Buxhoevedenilt 1919. aasta maareformiga.
Mõisahoonetes tegutses kuni 1955. aastani Kõljala kodumajandus- ja põllutöökool.
Prizreni ülikool

Prizreni ülikool (albaania keeles Universiteti i Prizrenit) on ülikool Kosovos Prizrenis.
Ülikool asutati 1962.
Ülikoolis õpib üle 10 000 üliõpilase.
Douglas Preston

Douglas Preston (sündinud 1956 Cambridge'is Massachusettsis) on Ameerika Ühendriikide publitsist ja kirjanik.

Elulugu

Kirjutamist alustas ta töötades 1978–1985 Ameerika loodusloo muuseumis New Yorgis. Ta kirjutas ja toimetas kirjutisi muuseumi kohta. 1985. aastal ilmus tema töö “Dinosaurs In The Attic: An Excursion into the American Museum of Natural History”, mis kajastas muuseumi tehtud avastusi ja ekspeditsioone.
Koostöös Lincoln Childiga on ta avaldanud mitu romaani, samuti põhiliselt USA edelaosa ajalooga seotud populaarteaduslikke artikleid. Ta on teinud kaastööd ajakirjadele Smithonian, The Atlantic Monthly ja The New Yorker.
Douglas Preston on avaldanud kolmteist romaani ja viis populaarteaduslikku teost. Neist enamus on menukid ja neid on tõlgitud paljudesse keeltesse. Oma sagedase kaasautori Lincoln Childiga tutvus ta töötades koos Ameerika loodusloo muuseumis. Koos on nad avaldanud palju menukeid: “The Cabinet of Curiosities”, "The Ice Limit", "Thunderhead”, “Riptide”, “Brimstone” ja “Relic”. 1986. aastal kolis Preston New Mexicosse ja hakkas uurima esimesi kontakte eurooplaste ja Ameerika indiaanlaste vahel. Ta pühendus Francisco Vasquez de Coronado vägivaldsele ja tulemusteta retkele seitsme kullalinna otsingutel. Preston läbis tuhandeid kilomeetreid USA edelaosas ja avaldas lõpuks raamatu “Cities of Gold: A Journey Across the American Southwest”. Ta on osalenud veel paljudes ekspeditsioonides maailma eri paigus. Praegu elab Preston koos abikaasa Christine'i ja kolme lapsega Maine'is.
Dewey maakond (Oklahoma)

Dewey maakond (Dewey County) on maakond USA-s Oklahoma osariigis. Geograafilised koordinaadid on 35°99' N, 99°00' W.
Maakonna halduskeskus on Taloga.
Maakonna pindala on 2611 km², millest 21 km² moodustab veepindala.
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 4810. Aastal 2000 oli elanike arv 4743.
Linosa

Linosa on saar Vahemeres, üks Pelagie saartest. Saar kuulub Itaaliale. Saarel elab 450 inimest.

Saarest

Saare pindala on 5,45 km². Saare kõige kõrgem tipp on Monte Vulcano, mis on 195 meetrit üle merepinna. Lähim saar on Lampedusa, mis asub 43 kilomeetrit kaugusel lõunas. Linosast 119 kilomeetri kaugusel läänes asub Malta.

Ajalugu

Sellel saarel on asunud kreeklaste, roomlaste ja araablaste kolooniad. Teise maailmasõja ajal oli saarel Itaallaste garnison kuni 1943. aastani, mil liitlasväed sinna sisse tungisid.

Töö

Elanikud tegelevad peamiselt kalastamise, põllumajanduse ja turismiga.
Anrijs Matīss

Anrijs Matīss (sündinud 13. septembril 1973 Riias) on Läti poliitik. Ta oli 1. märtsist 2013 5. novembrini 2015 Läti transpordiminister.
Ta lõpetas aastal 1991 Riia 1. Gümnaasiumi ja aastal 1996 Riia Tehnikaülikooli.
Aastatel 1993–2009 töötas ta erinevatel ametikohtadel Läti majandusministeeriumis. Ta oli Rēzekne erimajandustsooni juhatuse liige, Läti Investeeringute ja Arengu Agentuuri direktor. Aastatel 2008–2009 oli ta Läti majandusministeeriumis  riigisekretäri asetäitja siseturu, tööstuse ja ettevõtluse küsimustes; aastatel 2009–2013 oli ta Läti transpordiministeeriumi riigisekretär.
1. märtsist 2013 oli ta Läti transpordiminister. 5. märtsil 2015 vabastas peaminister Matīssi ametist usalduse kaotamise tõttu.
Ta kuulub veebruarist 2014 erakonda Ühtsus.

Isiklikku

Ta on abielu ning kahe poja ja ühe tütre isa.
Kaljulaid (perekonnanimi)

Kaljulaid on eesti perekonnanimi.
Nimede eestistamise ajal, aastatel 1935–1940 võttis ligi 58 perekonda või üksikisikut (kokku umbes 174 inimest) endale perekonnanimeks Kaljulaid. Nimi on olemas 1935. aastal Akadeemilise Emakeele Seltsi välja antud raamatus "Eesti nimi. Valik uusi perekonnanimesid".
Nimede eestistamisel määrati Kaljulaid uueks perekonnanimeks isikutele, kelle perekonnanimi oli Bärg, Berendsen, Berjoskin, Bieroza, Blundt, Bränningk, Edemann, Glandorf, Glasberg, Goldschidt, Grünberg, Gulba, Jürgenson, Kaiklem, Kambek, Karlevits, Kaufeldt, Kaupmann, Kips, Kirkmann, Klandorf, Kleemann, Klement, Klink, Klook, Komsar, Kons, Konts, Korotky, Korotshenko, Kösler, Krautman, Kribi, Kulbok, Kuljusin, Kurg, Lipmann, Lottberg, Mäll, Oina, Peenman, Peterson, Prügi, Semmel, Tank, Tomann, Tõnsau, Veiss ja Vinter.
Eestis elas Rahvastikuregistri andmetel 20. detsembri 2016 seisuga 144 inimest perekonnanimega Kaljulaid.
2017. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Kaljulaid 74 mehel ja 70 naisel. Perekonnanimede levikult on Kaljulaid meeste puhul 1239. ja naiste puhul 1531. kohal. Nimi on levinuim Saare maakonnas, kus neid on maakonna 10 000 elaniku kohta 5,87.
August Topman

August Topman (10. juuli 1882 Lõpemetsa – 8. september 1968 Tallinn) oli eesti helilooja, organist, koorijuht ja muusikapedagoog.
August Topman sündis Lõpemetsa külas Kabala vallas Rapla kihelkonnas kooliõpetaja Jüri Topmanni peres. 1904. aastal lõpetas Topman Peterburi Konservatooriumi Louis Homiliuse oreliklassi ning 1911. aastal kompositsiooni eriala Anatoli Ljadovi ja Jāzeps Vītolsi juures.
1904–1937 oli organist Tallinna Jaani kirikus ning ka Tallinna Peeter Suure merekindluse kapellmeister. 1937. aastal lahkus ta organisti kohalt ja Tallinna Jaani kogudusest ning läks üle piiskoplikku Toomkogudusse. 
Lisaks oli ta vahemikus 1907–1931 muusikaõpetaja erinevates Tallinna koolides. Aastal 1919 oli ta Tallinna Kõrgema Muusikakooli asutajaliige. Samast aastast töötas Topman seal oreli ja muusikateooria õppejõuna. 1925. aastal sai professoriks. August Topman oli alates 1. veebruarist 1940 Kaitseliidu muusikapealik (Kaitseliidu ülema käskkiri 23. jaanuarist 1940)
1950. aastatel oli ta Tallinna Riikliku Konservatooriumi professor.
Tema õpilaste hulka kuuluvad teiste seas Juhan Jürme, Johannes Hiob, Edgar Arro, Villem Kapp, Hugo Lepnurm ja ka Veljo Tormis.
Audi 100

Audi 100 oli Audi automudel, mida toodeti aastatel 1968–1994.
Välgita vald

Välgita vald (saksa keeles Welketa) oli vald Viljandimaal Viljandi kihelkonnas. Vald eksisteeris 1887–1893 ja siis liideti see vald Karula vallaga.
Lõuna-Madalmaad

Lõuna-Madalmaad (hollandi keeles Zuidelijke Nederlanden, hispaania keeles Países Bajos del Sur, prantsuse keeles Pays-Bas méridionaux) oli ajalooline piirkond Madalmaades, mis hõlmas suurema osa tänapäeva Belgiast (välja arvatud kolm Alam-Reini ala: Liège'i piiskopkond, keiserlik Stavelot-Malmedy klooster ja Bouilloni maakond) ja Luksemburgist (kaasa arvatud tänapäeval samanimeline Belgia provints), samuti mõned Madalmaade osad (Limburgi hertsogkond, tänapäeval Hollandi Liège'i provints ja Belgia Limburgi provints) ning 1678. aastani enamik tänapäeval Prantsusmaale kuuluvast Nord-Pas-de-Calais'st.
Heiki

Heiki on eestipärane mehenimi. Selle variandid on Heik, Eik, Heiko ja Heikko.
Nime soomepärane variant on Heikki.
1. jaanuari 2017 seisuga oli Eestis eesnimi Heiki 1529 mehel. Heiki on Eestis populaarsuselt 118. mehenimi.
Heiki oli keskmiselt 49 aasta vanune (mediaanvanus oli 49).
Kõige populaarsem oli eesnimi Heiki vanuserühmas 45–49, kus neid on 10 000 elaniku kohta 23,96 ning Põlva maakonnas, kus neid on 10 000 elaniku kohta 20.
Lelle vald (Vändra kihelkond)

Lelle vald oli vald Vändra kihelkonnas.
Vald moodustati 1866. aastal.
1893. aastal ühendati Lelle vald Käru vallaga, 1907. aastal Lelle vald taastati.
1939. aasta valdade reformiga läks valla maa-ala uue Lelle valla koosseisu, välja arvatud Kirnasoo ja Kuusiku talude ning talu nr. A-56 lahustüki ja Käru metskonna Pulga metsandiku kvartaali nr. 1 maa-alad.
Edgar-Adolf Rajandi

Edgar-Adolf Rajandi (aastani 1935 Rosenstrauch, 25. juuli 1902 Aegviidu – 17. juuli 1978 Tallinn) oli Eesti filoloog ja nimeuurija.

Elulugu

Edgar-Adolf Rajandi oli raudteelaste poeg ja Henno Rajandi isa.
Õppis Tallinna Raudtee Tehnikakoolis ja Tallinna Tehnikumis. Aastast 1922 oli triangulaator astronoomilis-geodeetilises ekspeditsioonis, aastast 1925 Tallinna linnavalitsuse teenistuses, oli statistik Statistikabüroos ja 1926–43 perekonnaseisuametnik; tal on teeneid perekonnanimede korraldamise seaduse elluviimisel ning 1944 arhiivimaterjalide päästmisel. Aastail 1945–50 oli Vabariikliku Perekonnaseisu Keskarhiivi juhataja, 1951–63 mitmes asutuses rakenduskunstnikuna. Perekonnaseisuametnikuna hakkas koguma nimematerjali. Tema kogud sisaldasid u 10 000 ees- ja 50 000 eri kirjakujuga perekonnanime. Tegeles isikunimede uurimisega, esines sageli Emakeele Seltsi koosolekutel ja keelepäevadel. Kirjutanud üle 20 vastava artikli ja 1 monograafia, mis tõi talle rahvusvahelise tunnustuse. Ameerika Nimeühingu liige (1972).
Edgar Rajandi oli evangeeliumi kristlane.
Staraja Ladoga

Ajalugu

Staraja Ladoga (vana nimega Ladoga) oli kuni 10. sajandini tugipunkt kaubateel varjaagide juurest kreeklaste juurde. Ta on vanimaid vene linnu ja teda loetakse Vana-Vene riigi esimeseks pealinnaks. 11.–15. sajandil kuulus ta Novgorodi vabariigi, aastast 1478 Moskva suurvürstiriigi koosseisu.
Linna tähtsust vähendas Arhangelski tõus Moskva riigi mereväravaiks. Sõjalist tähtsust omas Ladoga Põhjasõjani. Peeter I rajas 1703 või 1704 Ladoga asemele Volhovi jõe suudmesse uue linna – Novaja Ladoga).