google/wiki40b huggingface dataset:
Mihkel Leppik

Treeneri töö

Mihkel Leppik on praegu kõige vanem sõudetreener Eestis, teda edestab vaid Tartus tegutsev 80-aastane Jüri Kurul.
Juba 1951. aastal alustas ta iseseisvat treeneritööd, seda küll põhitöö kõrvalt, artelli Kiir palgalehel olles. Ja kolme aasta pärast said Leppiku õpilased Spartaki üleliidulistel meistrivõistlustel kõrgeid kohti. 
Juulis 1955 asus Mihkel Leppik täiskohaga tööle spordiühingu Spartak Eesti Vabariikliku Nõukogu Pärnu velo-, suusa- ja sõudejaama vanemtreenerina. 
Pärast Spartaki likvideerimist on Leppik treeneriametis olnud veel Pärnu Kalevi Territoriaalnõukogu veespordijaamas 1959–1960, vanemtreenerina Pärnu Dünamos 1960–1991 ja alates 1991. aastast Sõudeklubis Pärnu – kokku 49 aastat palgalise sõudetreenerina. 
Mihkel Leppiku kasvandike nimekiri on väga pikk. Viiekümne aasta jooksul on tema juures treeninud üle 3000 noore. Sellesse nimekirja mahuvad maailma, Euroopa, NSV Liidu meistrid ja medaliomanikud, rääkimata juba Eesti meistritest ja võistkondlikest võitudest vabariigi meistri- ja karikavõistlustel. NSV Liidu meistrivõistlustel ja rahvaste spartakiaadidel on Mihkel Leppiku õpilased võitnud 12 kuld-, 13 hõbe- ja 21 pronksmedalit, samuti on arvukalt toodud medaleid NSV Liidu juunioride ja noorte meistrivõistlustelt.
Mihkel Leppiku kasvandikest on silmapaistvamad Jüri Jaanson, Aino Pajusalu, Tiit Helmja, Tõnu Endrekson, Evi Lepik, Märt Lelle, Roman Lutoškin, Merle Morrisson, Rita Morrison, Marika Mölder, Juhan Paalo, Pille Paavel, Ahto Pilisner, Jüri Reimann, Toomas Rapp, Peeter Sonntak, Rein Sonntak, Silver Sonntak, Arvo Strikholm, Priit Tasane, Kai Turban, Ulvi Valmet, Mati Villsaar, Tarmo Virkus ja veel paljud teised. 
Mihkel Leppik on ehitanud Pärnusse kaks uut sõudebaasi, mõlemad Rääma tänavale, Õuna ja Kuu tänava vahelisele jõeäärsele maa-alale. Neist esimese rajamist alustas ta 1952. aastal, kui senini vabariiklikus alluvuses olnud jahtklubi anti üle Pärnu Kalevile ning Spartaki sõudjad jäid ilma klubiruumidest ja paadihoidmise võimalustest, teist korda 1961. a pärast spordiühingu Spartak likvideerimist ja seltsile kuulunud sõudebaasi üleandmist Kalevile. Pärast järjekordse klubihoone valmimist jätkas Mihkel Leppik oma õpilastega Dünamo värvides. Mihkel Leppiku osalusel rajati 1981. aastal Mäe tänavale sisesõudebassein.
Põhja-Makedoonia president

Põhja-Makedoonia president on Põhja-Makedoonia Vabariigi riigipea. 
Vabariigi President esindab Põhja-Makedoonia Vabariiki kodumaal ja välismaal. Ta on Põhja-Makedoonia Vabariigi relvajõudude ülemjuhataja ja Julgeolekunõukogu esimees.
President valitakse otsestel üldvalimistel salajasel hääletusel viieaastaseks ametiajaks. Sama isikut ei või presidendiks valida üle kahe korra. 
Presidendikandidaat peab olema Põhja-Makedoonia Vabariigi kodanik ja valimiste päeval üle 40  aasta vanune. Kandidaadi peavad esitama vähemalt 10 000 valijat või vähemalt 30 parlamendisaadikut. Ta osutub valituks, kui tema poolt antud häälte arv on vähemalt 50% valijate üldarvust pluss üks hääl. 
President tugineb oma ametis konstitutsioonile ja tegutseb konstitutsiooni ja seaduste raames. Ta sõlmib rahvusvahelisi leppeid Makedoonia Vabariigi nimel. Ta nimetab ja kutsub tagasi Põhja-Makedoonia suursaadikud ja saadikud ning võtab vastu välismaa diplomaatiliste esindajate volikirju ja tagasikutsumiskirju. President määrab peaministri kandidaadi ja annab talle volituse moodustada valitsus. Ta nimetab kolm Julgeolekunõukogu liiget, teeb ettepaneku Rahvustevaheliste Suhete Nõukogu liikmete, kahe Konstitutsioonikohtu kohtuniku ja kahe Vabariigi Kohtunõukogu liikme ametissenimetamiseks ja täidab teisi konstitutsiooniga ette nähtud kohustusi. 
Presidendi ametikoht ei ole ühitatav teiste avalike ametitega, kutsealal tegutsemisega ega parteilise ametikohaga. Tal on immuniteet ja vetoõigus. Ta on kohustatud kord aastas informeerima parlamenti oma tegrvusest.
Sõjaseisukorra ja erakorralise seisukorra ajal  on presidendil erakorralised volitused. Juhul kui parlament ei saa kokku tulla, kuulutab president välja sõjaseisukorra ja nimetab ametisse või vabastab ametist valitsuse või üksikud ametnikud.
Kui presidendil pole võimalik oma kohuseid täita, astub tema asemele parlamendi president. 
Senised Põhja-Makedoonia presidendid on loetletud Põhja-Makedoonia riigipeade loendis.
Ohverdamine

Eesti rahvausund

Eestis oli väga tähtis ohverdamine majavaimule, muidu muutus tema heameelsed teod hoopis vastupidiseks ning perele negatiivseks. Ohverdamine leidis alati aset pühade paikade juures. Tavalisemad ohvrianded olid erinevad toiduained, näiteks putru, leiba, piima, võid, õlut jm. On aga teada, et vahest kasutati ka vereohvreid, kui majavaimule tapeti mõni väiksem loom (kukk, kana). Sageli olid ohvrianded esik- ehk uudseohvrid. Kombeks oli nimelt, et talupoeg alati andis talu kaitsvale üleloomulikule olevusele esimese "uudseosa" igast karja- või põllusaagist. Seda tänuks hea saagi eest ning ühtlasi sooviga edaspidiseks taluõnneks igas toimingus. Uudseosa ohverdamine oli ka tavaline teiste haldjate/vaimude suhtes. 
Veejumal lubab ohvriandide eest inimestel suuri kalu püüda, päästab neid tormidest ega kisu nende püügiriistu katki. Peipsi ja Pihkva järve ühtimiskohast on teada üks huvitav ning ülejäänud Eestist erinev ohver, nimelt hobuseohver. Hobuse ohverdamine toimus nii, et tema kaela pandi kaks vana veskikivi, viidi ta järve keskele ning visati sisse. Kui juhtus, et hobune ära ei uppunud, oli see märk, et veejumal ei võtnud ohvrit vastu. Kui hobune ära uppus, oli see aga märk, et veejumal ohvri vastu võttis ning lubas rahvale kalaõnne.

Ohverdamine Põhjamaades

Ohvritoomine oli Põhjamaades nähtavasti juba ammu enne viikingiajastut. Teadaolevalt oli ohvritoomine Põhjala regioonis kesksel kohal. Kõige keerukamad rituaalid leidsid aset aastaaegade vahetumisel. Kõige suuremad sedalaadi kombetalitused toimusid tõenäoliselt Rootsis Uppsalas ja Taanis Lejeris. Neid kombetalitusi tuntakse kristlike autorite kirjelduste järgi, kes võivad küll edastada toimunud moonutatult, kuid kahes ülevaates nende kohta leidub silmatorkavaid sarnasusi.Pidustustel toodi ohvriks nii inimesi kui loomi. Sellised ohvritoomisüritused nii Uppsalas kui ka Lejeris olid igas mõttes erandlikud. Enamasti polnud ohvritalitused nii ulatuslikud ja taotlesid kellegi isiklikke eesmärke. Näiteks püstitasid mööda Volgat sõitvad russidest kaubitsejad oma jumalate puitkujusid ning ohverdasid neile head äriõnne paludes lambaid ja veiseid. Skandinaavias ei toodud ohvreid mitte ainult jumalatele, vaid ka vaimudele, keda arvati elavat koobastes, kaljudes ja koskedes. Iga jumal eelistas teatavat kindlat laadi kingitusi. Odini (võllapuude isand) ohvrid tavaliselt poodi või tapeti tema püha relva odaga. Viljakuse jumalale Frejle aga ohverdati täkkusid ja kulte. Kõlbasid nii inimeste valmistatud esemed kui ka elusolendid- järvedest, soodest ja mujaltki on välja toodud suurtes kogustes rituaalsete vigastustega relvi. Eesmärgiks näis olevat, sõltumata ohvrianni iseloomust, saada millegi väärtusliku annetamise eest jumala soosingu osaliseks.
Kolmainutorn

Kolmainutorn, ka Troitski torn (vene keeles Тро́ицкая ба́шня) on Moskva Kremli loodeseina keskne torn, olles läbisõidetav. Torn on saanud nime Kremli müüri taga asunud Troitse-Sergi suurkloostri kiriku järgi.

Kirjeldus

Kolmainutorn on praegu Kremli kõige kõrgem torn. Läheduses paikneva Aleksandri aia poolt on kõrgus tipus paikneva viisnurga peale 80,1 meetrit. 
Torni värava juurde viib Troitski sild, mida kaitseb Kutafja torn. Torni värav on peamine sissepääs Kremli külastajatele ning võimaldab Kremlist väljapääsu Novõi Arbati tänavale.  
Kolmainu tornis asuvad Venemaa presidendi orkestri harjutussaal, stuudio ja teised ruumid.

Ajalugu

Torn ehitati itaalia arhitekti Aloisio da Milano juhendamisel aastatel 1494–1499. Varem kandnud ka Bogojavlenskaja, Znamenskaja ja Kuretnaja nime. Praeguse nime sai 1658. aastal tsaari käsul, sel ajal oli tornis ka vangla. Tornis paiknes kell, mis eemaldati 1812. aasta tulekahju järel.
1870. aastal ehitati torn osaliselt ringi, et kohandada see imperaatorliku õukonna arhiivi jaoks. Ümberehituse käigus eemaldati paljud originaalsed arhitektuursed detailid.
Kolmainu torni värava kohal oli Jumalaema ikoon, mis sai kannatada 1917. aastal bolševike rünnaku käigus. Ikooni asukoht praegu teadmata. Torni tipus oli varem Tsaari-Venemaa riigivapp – kahepäine kotkas, mis asendati punase viisnurgaga 1935. aastal.
Roheline pomm

"Roheline pomm" on 1978. aastal Tallinnfilmis valminud dokumentaalfilm, mis räägib taimevalgu ehk leheproteiini tähtsusest tuleviku loomasöödana ja selle tootmisega seotud probleemidest Pärnu kolhoosidevahelises seafarmis.
Filmi režissöör on Enn Säde, operaator Hans Roosipuu ja stsenarist Zinovi Feldman.
Tonaarium

Tonaarium (ladina keeles tonarius, tonarium) on keskajal kasutusel olnud liturgiline raamat (libellus tonarium, 'toonide raamat'), mis sisaldas helilaadide (ladina keeles tonus, modus) kaupa korrastatud gregooriuse laulude kogumikku.
Esimesed tonaariumid koostati 9. sajandil ja nende kasutus jätkus hiliskeskajani. Tegemist oli toetava materjaliga meloodiate meelespidamiseks. Meloodia märgiti teksti kohale kirjatähtede või neumade abil. Neumadega märgitud mitmetimõistetavate üksikmeloodiate väljalugemisel ja nende tonaalsuse tuletamisel oli helilaadide järgi süstematiseeritud tonaarium oluline abivahend, keskaegsed tonaariumid on ka tähtis allikmaterjal keskaegse muusikateooria uurimisel. 
Olulisemad tonaariumite koostajad olid  Regino Prümist, Hartker St. Gallenist, Odo Clunyst ja Berno Reichenaust.
Mõni arvab olevat tulnud sõnast tonarius muusikatermini tonaalsus.
Jouko Hein

Jouko Hein (sündinud 23. veebruaril 1980 Valgas) on endine eesti suusahüppaja ja kahevõistleja.
Ta oli hooajal 1996/97 Eesti parim juunior suusahüpetes.

Isiklikku

Tema isa on suusahüppaja ja kahevõistleja Hillar Hein.
Pühavaimu 8

Elamud Pärnus Pühavaimu tänav 8 on kokku ehitatud kaks elamuks ehitatud hoonet Pärnus Pühavaimu tänaval 8. Elamuid on nimetatud ka Heno majaks ja Steineri majaks. Elamud on tunnistatud riiklikuks kultuurimälestiseks.
1670. aastatel ehitati apteeker Heno maja ja 1647 valmis raehärra Steineri maja. Kuni 18. sajandi alguseni olid kaks elamut tänavaga kaheks jaotatud. 1877 ehitati kaks elamut kokku.
Praegu tegutseb seal Pärnu Kunstide Maja.
Dennis Rodman

Dennis Keith Rodman (sündinud 13. mai 1961 Trentonis New Jersey osariigis) on USA endine korvpallur, wrestler ja näitleja.
Tuntuks sai Dennis Rodman 1986. aastal, kui ta liitus Detroit Pistonsiga (mängis seal aastatel 1986–93). Aastatel 1993–1995 mängis Dennis Rodman San Antonio Spursi ridades. Sel ajal kohtas Dennis ka Madonnat, kellega ta pikemalt koos oli. Pärast Spursi oli ta mõnda aega Chicago Bullsis. 1999. aastal mängis Rodman Los Angeles Lakersi ja 2000. aastal Dallas Mavericksi meeskonnas. Korvpalliväljakul oli ta ennekõike tuntud kui vihane võitleja kaitses ja tõenäoliselt üks NBA ajaloo parimaid lauavõitlejaid. Pärast sportlaskarjääri on Dennis pühendunud vaiksemale elule kirjanikuna, ilmunud on juba 5 raamatut.

Varane elu ja haridustee

Rodman on Shirly ja Philander Rodman juuniori poeg. Tal on palju õdesid ja vendi. Dennise enda sõnul on ta pere vanim laps. Isa jättis pere maha ning emal tuli üksi peret üleval pidada.
Leki oja

Lek on piirioja Hollandi Groningeni provintsi ja Drenthe provintsi vahel Leeki ja Noordenveldi valla vahel. Oma kuivendusliku tähtsuse on ta pärast Leekster Hoofddiepi kaevamist suuremalt jaolt minetanud.
Leeki küla (varem ka De Leek) on oma nime saanud sellelt ojalt.
Leek (Groningeni provints) asub otse Nietapi (Drenthe provints) vastas. Külasid ühendava tänava nimi on 't Piepke, mis on ka oja teine nimi.
Udriku Suurjärv

Suurjärv (ka Udriku Suurjärv, Suur-Udrikjärv, Suur Udriku järv, Udriku järv) on düstroofne järv Lääne-Virumaal Kadrina vallas Kõrvekülas. 
Järv kuulub Ohepalu looduskaitsealas Harju alamvesikonda.
Järve pindala on 23,7 hektarit, keskmine sügavus 3 meetrit ja suurim sügavus 6,8 meetrit. Järve kaldajoon on 2,3 km pikk.
Järve valgla pindala on 1,4 km².
Koos Väikejärvega on Suurjärv kunagi moodustanud ühe veekogu.
Johannes Albert Semper

Johannes Albert Semper (20. august 1889 Aakre vald, Tartumaa – 1951) oli eesti agronoom.
Õppis 1918–1919 Balti Tehnikaülikoolis ja 1920–1923 ja 1932 Tartu Ülikoolis agronoomiat (lõpetas 1932).
Osales Esimeses maailmasõjas ja Vabadussõjas. 1941 Aakre Omakaitse ülem, alates 1944 varjas end. Leiti surnuna.
Heinz Keßler

Heinz Keßler (26. jaanuar 1920 Lauban (tänapäeval Lubań, Poola) – 2. mai 2017 Berliin) oli Saksa DV sõjaväelane ja riigitegelane.
Heinz Keßler oli pärit töölisperekonnast, tema vanemad olid kommunistid. Heinz Keßler õppis masinalukksepaks. 1940. aastal kutsuti ta teenistusse Wehrmachti. 15. juulil 1941 jooksis ta Idarindel Nõukogude poole üle. 1943. aastal oli ta üks Vaba Saksa Rahvuskomitee asutajaliikmetest. 1945. aastal pöördus ta Saksamaale tagasi ja astus Saksamaa Kommunistlikku Parteisse, millest 1946. aastal sotsiaaldemokraatide sundliitmise järel sai Saksamaa Sotsialistlik Ühtsuspartei.
Alates 1946. aastast oli ta Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee liige.
1948–1950 oli Heinz Keßler Saksa Vaba Noorsoo Liidu Kesknõukogu sekretär. 1. novembril 1950 astus ta Saksa DV relvastatud organite teenistusse. 1952–1955 oli ta Rahvapolitsei õhujõudude juhataja ja aeroklubi president. 1. oktoobril 1952 sai ta kindralmajori auastme. 1955–1956 õppis ta Nõukogude Liidus. Seoses Saksa DV Rahvaarmee loomisega sai ta 1956. aastal kaitseministri asetäitjaks ja õhujõudude juhatajaks. 1959. aastal sai ta kindralleitnandi auastme ja 1966. aastal kindralobersti auastme. 1967–1978 oli Keßler kaitseministri asetäitja ja Peastaabi juhataja. 1979–1985 oli ta kaitseministri asetäitja ja Saksa DV Rahvaarmee Poliitilise Peavalitsuse ülem.
Heinz Keßler oli 3. detsembrist 1985 kuni 18. novembrini 1989 Saksa DV kaitseminister.
Alates 1986. aasta aprillist oli Heinz Keßler Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee Poliitbüroo liige.
1990. aasta jaanuaris heideti Heinz Keßler välja Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei järglasorganisatsioonist Demokraatliku Sotsialismi Parteist.
24. jaanuaril 1990 vahistati ta süüdistatuna riigi raha raiskamises, kuid sama aasta aprillis vabastati vahi alt. 16. septembril 1993 mõistis Berliini Maakohus Heinz Keßleri Saksa DV ajal aset leidnud piiriületajate tapmiste ees seitsmeks ja pooleks aastaks vangi. Keßler kaebas kohtuotsuse edasi, kuid Saksamaa Liidukohus jättis selle 1994. aasta juulis kehtima. 29. oktoobril 1998 vabastati ta tervislikel põhjustel ennetähtaegselt vangistusest.
Kastekann

Kastekann on anum, mis on mõeldud taimede kastmiseks veega. Kastekanne on erineva suurusega ja erinevat värvi.
Erhard Britzke

Erhard Britzke (ka Ergard Britske, vene Эргард Викторович Брицке; läti; 20. jaanuar 1877 Riia (teistel andmetel Tartu ) – 28. september 1953 Moskva) oli baltisaksa päritolu Nõukogude Liidu keemik ja metallurg, NSVL Teaduste Akadeemia akadeemik (1932).  
Ta oli 29. detsembrist 1936 kuni 28. veebruarini 1939 NSVL Teaduste Akadeemia asepresident.
Vaba kultuur

"Vaba kultuur" (algse pealkirjaga "Free Culture: How Big Media Uses Technology and the Law to Lock Down Culture and Control Creativity", pehmekaanelises väljaandes "Free Culture: The Nature and Future of Creativity") on USA õigusfilosoofi ja aktivisti Lawrence Lessigi tuntuim ja mõjukaim raamat, mis pani aluse vaba kultuuri liikumisele.
Teos avaldati internetis 25. märtsil 2004 Creative Commonsi litsentsi all CC-Attribution/Non-commercial (by-nc 1.0).

Kriitika

The New York Timesis ilmunud arvustuses kirjutas Adam Cohen, et "Vaba kultuur" on "võimsalt argumenteeritud ja tähtis analüüs", milles Lessig veenvalt väidab, et me oleme kultuurilise vaesumise kriisis. Samas nentis ta, et "pärast meile selle sõnumi edastamist 300 lehekülje sügavusel tema raamatus" ei vii Lessig tööd lõpuni ning tema ettepanekud on nii "ebapraktilised kui ka poliitiliselt saavutamatud".
David Posti väitel näitab Lessig, et "vaba kultuur" on alati olnud osa meie vaimsest pärandist, ning valgustab pinget juba loodu ja veel loomatu vahel. Ehkki Post nõustub üldiselt Lessigi argumentatsiooniga, kinnitab ta, et autoriõigus on omandiõigus ja "omandiõigus on üldjuhul õige asi" ning vaidluse sellele küljele ei pööra Lessig raamatus piisavalt tähelepanu.

Eesti keeles

Raamatu eestikeelne tõlge "Vaba kultuur: loovuse loomus ja tulevik" ilmus 2017. aastal Tartu Ülikooli Kirjastuse ja Wikimedia Eesti koostöös Creative Commonsi vabakasutuslitsentsi all.
Lemm

Lemm oli Ida-Preisimaalt Tilsitist pärit kaupmehe- ja aadlisuguvõsa.
Hans Martna

Hans Martna (16. märts 1890 Tartu – 3. november 1941 Solikamsk, Permi oblast) oli Eesti advokaat ja poliitik.
Hans Martna oli Asutava Kogu liige ja kuulus ESDTP ridades I Riigikogu koosseisu, kuid astus tagasi 23. septembril 1922 ja teda asendas Märt Raud.
Aastatel 1923–1928 oli ta Riigikogu asjadevalitseja. 1928. aastast tegutses Tallinnas vandeadvokaadina, samal ajal oli ka ajakirja Tööliste Hääl toimetaja ning töölismajade o/ü Tööliste Kodu juhatuse liige. Arreteeriti NKVD poolt 1941. aastal.
Tema isa oli poliitik ja ajakirjanik Mihkel Martna.
Kadri Lehtla

Isiklikku

Kadri Lehtla on 156 cm pikk ja kaalub 51 kilogrammi.
2003. aasta laskesuusatamise maailmameistrivõistlused

2003. aasta laskesuusatamise maailmameistrivõistlused olid 38. maailmameistrivõistlused laskesuusatamises, mis toimusid 15. - 23. märtsini Hantõ-Mansiiskis Venemaal.
Aino Põldmäe-Undla

Elulugu

Aino Põldmäe-Undla oli vallakirjutaja tütar ja Rudolf Põldmäe abikaasa, Jaak, Alo ja Mare Põldmäe ema
Lõpetas 1929 Rakvere Ühisgümnaasiumi, 1936 TÜ filosoofiateaduskonna, ühtlasi õppis 1931–39 (vaheaegadega) Tartu Kõrgemas Muusikakoolis. Täiendas end 1939–40 Budapesti Ülikoolis ja F. Liszti Muusikaakadeemias. Oli 1937–39 Akadeemilise Kirjandusühingu sekretär, 1941 Riikliku kirjandusmuuseumi ja 1947–49 Eesti NSV TA Keele ja Kirjanduse Instituudi (KKI) teadur. Küüditati 1949, oli 1949–55 Omski oblasti Tšerlaki asulas muusikaõpetaja. Naasis Eestisse 1955, töötas lühemat aega KKI-s, oli aastast 1961 vabakutseline kirjandusteadlane.

Teadustöö

Uurinud Eesti 19. sajandi naiskirjanikke, peamiselt Lilli Suburgi ja Lydia Koidula elu ja loomingut, sh lähemalt läbi töötanud Lydia Koidula Tartu-perioodi. Koostanud kogumikke Lydia Koidula luulest (1948, 1967), Lilli Suburgi kirjatöödest (ilmunud 2002), peatüki Lydia Koidulast "Eesti kirjanduse ajaloo" II köites (1966), kirjutanud Friedrich Reinhold Kreutzwaldi ja Koidula kirjavahetuse ainetel dokumentaalnäidendi "Viru laulik ja Koidula" (lavastatud 1967 Pärnu teatris, 1969 ja 1982 Tallinna Draamateatris). Eesti NSV Kirjanike Liidu liige (1987). Juhan Smuuli preemia (1982).
Kantseliit

Kantseliit (moodustatud vene sõna канцелярит eeskujul sõnast kantselei) on ametnike keelele omane kohmakas stiil (kantseleilik keelepruuk), mis on levinud ka teistesse keelekasutusvaldkondadesse. Kantseliit avaldub nii lauseehituses, konstruktsioonides, sõnavalikus kui ka vormikasutuses.

Näited

Eurokeele alla kuulub eurosläng, mis on enamasti kantseliitlik.
Püha Jüri

Püha Jüri (Georgios; ka Georgius; hukati 303) oli Kapadookiast pärit ohvitser ja kristlik märter.
Ta on sõjameeste, rüütlite ning talupoegade kaitsepühak. Veel on tema kaitse all talusulased, püttsepad, turvisevalmistajad ja sadulsepad. Püha Jüri kutsutakse appi maohammustuste, süüfilise, katku ja leepra puhul.
Georgios hukati, sest ta oli söandanud halvustada Olümpose jumalaid.
Eestis on pühale Jürile pühendatud kirikud Jüris (Jüri kirik), Laiusel (Laiuse Püha Jüri kirik), Värskas (Värska Püha Georgiuse kirik), Tartus (Tartu Püha Jüri kirik), samuti oli Tallinnas Püha Jüri ordu, Toomkirikus ja Nigulistes Püha Jüri kabelid.
Alates 23. aprillist 2001 on Pärnumaal Toril EELK Tori Püha Jüri kogudus ja Eesti Sõjameeste Mälestuskirik. Püha Jüri kaitseb ka Võru linna ja ta nime kannab Võru peatänav (tsaariajal Georgi tänav, Nõukogude okupatsiooni ajal Lenini tänav). Lisaks Võru linnale kaitseb püha Jüri Gruusia riiki, Inglismaad ja Moskva linna.
Püha Jüri päev ehk jüripäev on 23. aprillil. Hispaanias on kombeks sel päeval kinkida raamatuid. Samal päeval, 1616. aastal, surid Cervantes ja Shakespeare, mistõttu UNESCO kuulutas 23. aprilli ülemaailmaseks raamatute ja autoriõiguste päevaks.
Eesti rahvakalendris on jüripäev olnud põllutööde alustamise päev. Euroopa rahvaste usundites seondub jüripäev samuti põllutööde ja mitmete kommetega (tuletegemine jne).
Püha Jüri sümbol on Püha Jüri rist, punane rist valgel taustal.

Legend

Püha Jüriga seostatakse tihti legendi, mille süžee langeb kokku imemuinasjututüübiga "Lohetapja".
Lohe mürgitas oma hingeõhuga kõik, kes talle lähenesid. Kapadookia sõdur Georg oli teel läbi Silene, Liibüas, ning nägi lohe terrorit kogukonnas. Esialgu nõudis lohe oma suure isu rahuldamiseks kaht lammast, hiljem aga juba inimliha. Lohe ohvreid valiti liisuga ning kui Georg linna jõudis, oli kuningatütre kord. Mõrsjarüüs printsess oli linna taga kalju külge aheldatud ja ootas oma saatust. Georg haaras oda ja astus koletisele vastu. Ta taltsustas lohe ja tõi selle printsessi vöö otsas linna, lubades eluka tappa, kui linnarahvas ristiusu vastu võtab. Seda 15 000 linlast kähku tegidki ning ainsa tasuna enesele palus Georg kuningat kirikuid ülal pidada, preestreid austada ja vaeseid aidata.
Sully Prudhomme

Sully Prudhomme [sül'i prüd'om] (õieti René-François-Armand Prudhomme; 16. märts 1839 – 6. september 1907) oli prantsuse luuletaja ja esseist, esimese Nobeli kirjandusauhinna laureaat (1901).
Nobeli kirjandusauhinna laureaat
1901 Prudhomme • 1902 Mommsen • 1903 Bjørnson • 1904 F. Mistral, Echegaray • 1905 Sienkiewicz • 1906 Carducci • 1907 Kipling • 1908 Eucken • 1909 Lagerlöf • 1910 von Heyse • 1911 Maeterlinck • 1912 Hauptmann • 1913 Tagore • 1915 Rolland • 1916 von Heidenstam • 1917 Gjellerup, Pontoppidan • 1919 Spitteler • 1920 Hamsun • 1921 France • 1922 Benavente • 1923 Yeats • 1924 Reymont • 1925 Shaw • 1926 Deledda • 1927 Bergson • 1928 Undset • 1929 Mann • 1930 Lewis • 1931 Karlfeldt • 1932 Galsworthy • 1933 Bunin • 1934 Pirandello • 1936 O'Neill • 1937 du Gard • 1938 Buck • 1939 Sillanpää • 1944 Jensen • 1945 G. Mistral • 1946 Hesse • 1947 Gide • 1948 Eliot • 1949 Faulkner • 1950 Russell • 1951 Lagerkvist • 1952 Mauriac • 1953 Churchill • 1954 Hemingway • 1955 Laxness • 1956 Jiménez • 1957 Camus • 1958 Pasternak • 1959 Quasimodo • 1960 Perse • 1961 Andrić • 1962 Steinbeck • 1963 Seféris • 1964 Sartre • 1965  Šolohhov • 1966 Agnon, Sachs • 1967 Asturias • 1968 Kawabata • 1969 Beckett • 1970 Solženitsõn • 1971 Neruda • 1972 Böll • 1973 White • 1974 Johnson, Martinson • 1975 Montale • 1976 Bellow • 1977 Aleixandre • 1978 Singer • 1979 Elýtis • 1980 Miłosz • 1981 Canetti • 1982 García Márquez • 1983 Golding • 1984 Seifert • 1985 Simon • 1986 Soyinka • 1987 Brodski • 1988 Mahfuz • 1989 Cela • 1990 Paz • 1991 Gordimer • 1992 Walcott • 1993 Morrison • 1994 Ōe • 1995 Heaney • 1996 Szymborska • 1997 Fo • 1998 Saramago • 1999 Grass • 2000 Gao • 2001 Naipaul • 2002 Kertész • 2003 Coetzee • 2004 Jelinek • 2005 Pinter • 2006 Pamuk • 2007 Lessing • 2008 Le Clézio • 2009 Müller • 2010 Vargas Llosa • 2011 Tranströmer • 2012 Mo • 2013 Munro • 2014 Modiano • 2015 Aliaksijevič • 2016 Dylan • 2017 Ishiguro • 2018 edasi lükatud
Pikasilla sild

Pikasilla sild on Viljandi-Rõngu maantee sild Tõrva vallas Pikasillal. Sild ületab Väikese Emajõe. 
Sild valmis 1959. aastal ja selle pikkus on 120 m.
Kalli mõis (Valjala)

Kalli mõis (saksa keeles Kalli) oli Sassi mõisa kõrvalmõis Valjala kihelkonnas Saaremaal.
Mõisast on teateid alates 1426.