Babrujsk

Ajalugu

Arheoloogiliste andmete põhjal rajati Babrujski kohale asula V–VI sajandil pKr. Sealt leitud ohtrad kivist tööriistad viitavad aga võimalusele, et seal asus asula ka juba kiviajal.

Linn Leedu suurvürstiriigis

Esimesed kirjalikud teated Babrujski linna kohta pärinevad 27. aprillist 1387. Aastast 1392 hakkas see kuuluma Vytatutasele. Samast aastast pärinevad ka esimesed teated sealse lossi ja linna omavalitsuse kohta.
XV sajandil – XVI sajandi algul rüüstasid linna korduvalt tatarlased. Samuti käisid Babrujskit rüüstamas Mihhail Lvovits Glinski juhitud Moskva väed 1507.-1508. aasta sõjas. Taas rüüstasid venelased Babrujskit viienda Moskva-Leedu sõja ajal.
Seoses territoriaal-administratiivse reformiga hakkas linn kuuluma Minski vojevoodkonda ja Rečyca maakonda. Aastal 1618 tulid Niasvižist Babrujskisse jesuiidid, kes rajasid sinna kooli. Aastal 1626 oli linnas kaks õigeusu kirikut ja üks katoliku kirik. Seda ümbritses puittaraga palistatud muldvall, mida tugevdasid kahekorruselised tornid. Linnamüüris oli viis väravat. Aastal 1639 sai Babrujsk õiguse pidada kaks korda aastas laata.
Aastal 1648 rüüstasid linna kasakad. Nendega liitusid ka kohalikud ülestõusnud, koos purustati linna kaitsnud väed ja uputati kohalik staarost Biarezina jõkke. Aastal 1649 vallutasid Rzeczpospolita väed linna tagasi. Ka uputuse ajal rüüstasid kasakad korduvalt linna, põletades selle aastail 1655 ja 1665 ka maha.
XVII sajandi teisel poolel sai laastatud Babrujskist alev. Aastal 1692 kaotas sealne loss sõjalise tähtsuse. Asula kannatas ka Põhjasõjas, mil sealt suundusid läbi nii Vene kui ka Rootsi väed. Aastal 1772 toodi sinna üle venelaste hõivatud Rečyca arhiiv ja valitsusasutused.

Linn Venemaa koosseisus

Aastal 1793 läks alev Poola teisel jagamisel Vene impeeriumi koosseisu. Linn hakkas kuuluma Minski kubermangu. Aastal 1794 hõivasid Babrujski mõneks ajaks Poola ülestõusust osavõtjad. Aastal 1800 loodi plaan Babrujski ülesehitamiseks. Aastal 1810 alustati sealse kindluse rajamist. Aastal 1812 toimus osaliselt valminud kindluse juures lahing, seejärel piirasid prantsuse väed kindlust neli kuud, suutmata seda vallutada.
Kindluses paiknenud väeosas, 9. jalaväediviisis, teeninud ohvitseridest olid paljudel head sidemed dekabristidega. Sealse väeosa abil kavatseti aastal 1823 kinni võtta tsaar Aleksander I. Hiljem see plaan hüljati.
Linn hakkas intensiivsemalt arenema pärast Liibavi-Romno raudtee valmimist XIX sajandi teisel poolel. Babrujskisse tekkisid erinevad tööstusettevõtted, seal hakati valmistama piiritust, õli, telliseid, tekkisid metsatööstusettevõtted. Linn oli ka tähtis trükitööstuskeskus. Aastal 1902 kaotas suures tulekahjus kodu üle 2500 Babrujski pere, pärast seda asendasid tellistest hooned linnas sinna seni valdavalt ehitatud puidust maju. Aastal 1914 jäi linn rindejoonele ja hiljem hõivasid selle korduvalt erinevad väed.

Linn pärast Esimest maailmasõda

Linn läks ametlikult Valgevene NSV koosseisu aastal 1920. Pärast seda hakati seal intensiivselt tööstust arendama. Sinna rajati mööblivabrik, aastal 1929 valmis seal puitu töötlev vabrik, mis oli suurim omalaadne Euroopas. Aastal 1930 hakkas seal tegutsema Valgevene suurim õmblusvabrik. Teise maailmasõja alguseks oli üks Babrujsk tähtsamaid tööstuslinnu Valgevene NSV territooriumil.
Saksa väed hõivasid linna 28. juunil 1941. Sõjategevus (Smolenski lahing) jätkus linna all siiski ka veel juulis, mil NSV Liit alustas vasturünnakut. Kohe pärast linna okupeerimist rajasid saksa väed sinna kaks sõjavangide laagrit, kus oli kokku 44 000 sõjavangi. Kokku oli linnas neli laagrit, vange üle 100 000. Linnas elanud arvukad juudid sunniti elama sealses getos, suurem osa neist hukkus sõja ajal. Linn vabastati 29. juunil 1944 pärast viis päeva kestnud lahinguid. Linn kaotas sõjas üle poole oma elanikest.
Aastal 1944 sai linnast samanimelise oblasti keskus. Oblast likvideeriti aastal 1954. Aastal 1949 tegi Georgi Malenkov ettepaneku nimetada linn ümber Stalinskiks, aga see ei läinud läbi.
Aastast 2005 tegutseb linnas õigeusu kiriku nunnaklooster.

Rahvastik

1897. aastal oli Babrujskis 34 336 elanikku, kellest 20 795 ehk 60,5% olid juudid. 1939. aastal elas Babrujskis 84 107 elanikku, neist umbes 25 tuhat ehk ligi 30% olid juudid. Teise maailmasõja ajal mõrvasid hitlerlased umbes kakskümmend tuhat kohalikku juuti, kes olid jäänud natsliku võimu kätte. 1999. aasta andmete põhjal oli juutide osa Babrujski elanikkonnast 0,6 protsenti.
Vaatamata sellele, et pärast Teist maailmasõda on linna jäänud üsna vähe juute, süüdistas Valgevene president Alaksandr Łukašenka neid linnas kujunenud keerulises olukorras, öeldes, et nad olevat muutnud linna sigalaks. "...Juudid, erinevalt Moskva venelastest, ei armastavat muru niita..."
2009. aasta rahvaloenduse andmetel oli Babrujski elanikest valgevenelasi 83,06%, venelasi 13,22%, ukrainlasi 1,89%, juute 0,27%, poolakaid 0,27% ja muudest rahvustest inimesi 1,29%.

Majandus

Nõukogude perioodil on Babrujsk arenenud suureks tööstuslinnaks. Linnas on keemiatööstus (AAT «Biełšyna» – suur rehve tootev ettevõte, mille tooteid turustatakse põhiosas Venemaal, üks kahest hüdrolüüsi kasutavast vabrikust Valgevenes), mitu metalli töötlemisega tegelevat ettevõtet (põhiliselt valmistatakse põllumajandustehnikat, kuid ka veoautodele mõeldud pidureid ja traktorite detaile), metsandusettevõtted, puidutöötlemisega tegelevad firmad, kergetööstusettevõtted ja toiduainetetööstuse ettevõtted (kondiitritoodete vabrik, õlle valmistamine).

Haridus

Linnas on 27 keskkooli, kaks põhikooli ja kolm gümnaasiumit. Lisaks tegutsevad veel 12 spordikooli, kolm muusikakooli ja kunstikool. Tegutseb ka kunstikallakuga kolledž. Keskeriharidust annavad seitse kolledžit ja kaks tehnikumi.
Babrujskis on ka kahe ülikooli filiaalid, kus on võimalik omandada kõrgharidust. Mõlemad annavad majandusalast haridust.