google/wiki40b huggingface dataset:
Billy Ray Cyrus

Varajane elu

Cyrus sündis poliitik Ron Cyruse ja tema naise Ruth Ann Adkinsi lapsena. Lapsepõlves oli ta ümbritsetud bluegrass- ja gospelmuusikaga. Tema isa, paremakäeline mees, mängis kitarri. Billy Ray on aga vasakukäeline. Ta püüdis isa kitarri mängida, aga ei suutnud seda õppida. Cyrus läks korvpallistipendiumiga Georgetowni kolledžisse, enne muusikaga tegelemise esikohale seadmist. Enne salvestamislepingut Mercury Nashville Recordsiga, mängis Billy Ray baarides (aastatel 1980–1990).

Näitlejakarjäär

Cyrus mängis 1999.aastal filmis "Radical Jack". Tal oli ka väike osa David Lynchi 2001.aasta filmis "Mullholland Drive" tegelasena Gene, basseinipuhastaja, kellel oli armuafäär Adam Kesheri (Justin Theroux) naisega. 2001. aastal mängis Billy Ray peaosa komöödia-draamasarjas "Doc", millest sai telemaailma kõrgeimalt hinnatud sõu. 2005.aastal laiendas Cyrus oma näitlejakarjääri laval "Annie get yout gun'iga", kehastades Frank Butlerit. 
Cyrus on osalenud seriaalides nagu "Nanny", "Diagnoos: mõrv", "Lembelaev", "Love Boat: The next wave" ja TNN-i "18 wheels of justice". 2004. aastal oli ta külalisstaariks limusiinijuhiks episoodis "The Power of Love" Kanada teismelistedraamas "Degrassi kool ja tema noored". 2005. aasta teisel poolel said Cyrusest ja tema tütrest Miley Cyrusest Disney kanali staarid seriaalis "Hannah Montana", mis esilinastus 24. märtsil 2006. 
2007.aasta märtsis liitus Billy Ray teiste staaridega, et võtta osa neljandast hooajast saates "Tantsud tähtedega" USA formaadis. Tema ja ta partner Karina Smirnoff kukkusid välja kaheksandal nädalal ning olid eelneval nädalal olnud kahe viimase paari hulgas.
Cyrus teeb kaasa ka Jackie Chani uues filmis "The spy next door".

Abielu ja lapsed

Aastatel 1986–1991 oli Billy Ray abielus Cindy Smithiga, kellega koos kirjutas ta laulud "Wher'm I gonna live" ja "Some gave all", mis oli hittlugu tema 1992. aasta albumilt "Some gave all". 28. detsembril 1992 abiellus Billy Ray Leticia "Tish" Finleyga. Neil on kolm last: tütred Miley (sündinud Destiny Hope) ja Noah Lindsey ning poeg Braison Chance. Tal on ka 2 adopteeritud last, Trace (sündinud 1989; laulja/kitarrist bändis Metro Station) ja Brandi (sündinud 1987) ja poeg eelmisest suhtest, Christopher Cody (sündinud 1992). Cyrus adopteeris Brandi ja Trace'i, kui nad olid veel noored. 
2004. aasta intervjuus ABC uudistele avalikustas Cyrus, et nii tütar Miley (Finleyga) ja poeg Cody (tundmatu naisega) on mõlemad sündinud aastal 1992, ajal, mil Cyrus oli vallaline ning kui nad Finelyga salaja abiellusid.
Perekond elas enne Los Angelesse kolimist 500-aakrises farmis väljaspool Nashville'i Tennessee osariigis. Los Angelesse koliti "Hannah Montana" filmimiseks. Cyruse teisel tütrel Brandil oli roll "Hannah Montana" episoodis "Yet Another Side of Me" kliendina nr. 1.
Paul Horma

Elulugu

Paul Horma oli pärit Võrumaalt Vastseliina vallast. Lõpetas 1923. aastal Vastseliina algkooli. Sel aastal võttis Kunstiühingu Pallas kunstikool soovijaid sisse veel ilma sisseastumiseksamiteta. Ka Horma võeti avalduse alusel vabakuulajaks ilma keskhariduseta. Järgmisel aastal, kui Pallas sai kõrgema õppeasutuse staatuse, muutus keskharidus kohustuslikuks.  1925. aastal lõpetas Horma eksternina Tartu õhtugümnaasiumi. Aastatel 1923–1929 õppis ta Pallases teiste hulgas Konrad Mägi, Ado Vabbe ja Anton Starkopfi käe all. 
Juba 1924. aastal võttis Paul Horma osa Eesti Kujutavate Kunstnikkude Keskühingu näitusest.  
Alates 1929. aastast töötas Paul Horma vabakutselise skulptorina. Ta tegeles nii portreede ja figuuride kui ka dekoratiivplastika ja monumentaalskulptuuriga.
Aastatel 1950–1963, mil kunstnik oli kõrvaldatud Kunstnike Liidust, tegeles ta restaureerimisega. 
Paul Horma osales ka Kadrioru lossi restaureerimisel, konstrueerides koos Karl Burman vanemaga kuppelsaali ripplae. Ta restaureeris ka Eesti Kunstimuuseumi põlengus kannatada saanud skulptuure.
Aastast 1935 RaKü liige, aastast 1938 EKKKÜ liige, aastast 1945 Kunstnike Liidu liige (1950–1963 nimekirjast kustutatud).

Looming

Juba 16-aastasena valmistas tulevane skulptor poole meetri kõrguse puunikerduse Vastseliina kirikule ning aasta hiljem samasse kaks kipsist põlvitavat inglit. 1930. aastal valmis Võrumaa praosti Johannes Nathan Aunverdti monument Tartu Ülikooli kalmistul. Horma oli 1937. aasta tuleõnnetuses hukkunud Kilingi-Nõmme kooli õpilaste mälestusmärgi autor (avati  Saarde kalmistul 8. juunil 1941).
Horma taastas Teise maailmasõja ajal kannatada saanud Russalka mälestusmärgi reljeefi.
Paul Horma modelleeris ja valas kipsi, pronksi või raius marmorisse paljude Eesti kirjanike portreed nagu Juhan Liiv (1964), Artur Adson (1943), August Kitzberg, Enn Kippel (1925), Hugo Raudsepp (1946), August Jakobson (1948, 1949, 1966), Paul Keerdo (1941), Karl Eduard Sööt (1945), Voldemar Miller (1974), Friedebert ja Elo Tuglas (1956), A. H. Tammsaare (1978,1979), Johannes Aavik (1980) ja rea teisigi portreid ning figuraalkompositsioone, kuid isikunäitust ta ei korraldanud.

Isiklikku

Tema poeg oli Peet Horma. Tema pojatütar Leena Horma on samuti skulptor. Viimane abikaasa oli akvarellikunstnik Sirje Maris Horma (sündinud Rebane).
Tetley

Tetley on jookide tootja, mis kuulub India ettevõttele Tata Global Beverage. See on asutatud 1837. aastal ja on suurim Ühendkuningriigis ja Kanadas tegutsev teeettevõte ning mahult suuruselt teine Ameerika Ühendriikides. Tetley tootmis- ja turustusäri tegutseb neljakümmes riigis, müües üle kuuekümne kaubamärgiga teekoti.
Alates 2000. aastast on Tetley täielikult Tata Global Beverage'i (endine Tata Tea) tütarettevõte, mille peakorter asub Mumbais, tehes sellest Unileveri järel suuruselt teise teetootja maailmas.
David Margulies

David Margulies (19. veebruar 1937 Brooklyn – 11. jaanuar 2016 Manhattan) oli USA näitleja.
Mary Cassatt

Mary Stevenson Cassatt (22. mai 1844 Pittsburgh – 14. juuni 1926) oli ameerika maalikunstnik ja graafik. Ta elas suure osa täiskasvanueast Prantsusmaal, kus ta sõbrunes Edgar Degas'ga ja hiljem esines näitustel koos impressionistidega.
Johann Wilhelm Krause

Elulugu

Krause pärines Böömi- ja Määrimaa protestantlike maaomanike perest. Tema isa Sigismund Krause (1727–1773) oli Waldenburgis (tänapäeval Lõuna-Poolas olev Wałbrzych) Fürstensteini lossi (tänapäeval Książ) metsaülem. Ta õppis kohalikus külakoolis, seejärel Briegis ja Zittaus gümnaasiumis (lõpetas 1777). Siis õppis ta 1778–81 Leipzigi ülikoolis usuteadust, seejärel astus sõjaväeteenistusse. Sõjaväes oli ta 1781–83 ja osales Suurbritannia poolel USA iseseisvussõjas.
1784 asus Krause Liivimaale. Ta tegutses koduõpetajana kuni 1796. aastani algul Jaunmuižas vabahärra  Peter von Delwigi juures, siis Zeltiņis kreisimarssal Gottfried Christian von Kahleni juures ja lõpuks Bīriņis krahv Ludwig August von Mellini juures. Ta reisis 1791 Peterburi ning 1797 läbi Saksamaa ja Šveitsi.
23. oktoobril 1797 abiellus Krause Liivimaal Bīriņis Juliane Hausenbergiga (1771 Valmiera – 1843 Tartu). Abikaasa vanemad olid Venemaa keiserlik õuenõunik Valentin Gottlieb von Hausenberg, Jaunate mõisa rentnik, ja Helene Wendel. Juliane oli 1786 abiellunud Riia raehärra Steingötteriga, kes 1794. aasta aprillis suri.
1795–1805 valitses Krause oma maavaldust, mis asus tänapäeva Sigulda lähedal Krimuldas.
Krause joonistas ja maalis kogu oma elu jooksul. Ta oli Ludwig August Mellini Liivimaa atlase kaasautor. See oli esimene Liivi- ja Eestimaa täielik kaardikogu. See valmis 1797 ja ilmus 1798. Õppematerjalina valmis tal hulgaliselt arhitektuurilisi jooniseid ja skitse. Tartu Ülikooli raamatukogus hoitakse enam kui tuhandet tema seepia-, tuši- ja pliiatsijoonistust.
28. märtsil 1803 määrati ta Tartu Ülikooli põllumajanduse ja tsiviilarhitektuuri professoriks. Peatselt sai ta filosoofiadoktori kraadi. 1806. aastal ta hakkas Tartu Ülikoolis õpetama mullateadust.
1809 sai Krause päriliku aadlitiitli ühes Püha Vladimiri ordeni 4. klassiga. 1823 pälvis ta Venemaa keiserliku õuenõuniku tiitli.
Johann Wilhelm Krause on maetud Tartusse Vana-Jaani kalmistule.
Aas-jürilill

Etümoloogia

Jürilille ladinakeelne nimi cardamine tähendab kressi.

Morfoloogia

Ta kasvab 40–60 cm kõrguseks. Lehed on 5–12 cm pikad ja neid on 3–15 tükki. Õisikud on 10–30 cm pikad, iga õie läbimõõt on 1–2 cm. Õiel on 4 kahvaturoosat, harva valget õielehte. Õied on väga nektaririkkad.
Aas-jürilille vili on kupar. Taim talvitub risoomis.

Levila

Aas-jürilille levila on tsirkumpolaarne. Ta kasvab kõrgusel kuni 1700 m üle merepinna. Teda leidub kõikjal Euroopas, Põhja-Hiinas ja Koreas ning isegi Gröönimaal. Eestis on aas-jürilill tavaline.

Kasvukoht

Kõige paremini kasvab vee läheduses. Teda kasvatatakse aedades ilutaimena. Kanadas ja USA põhjaosas on ta aedadest vabasse loodusse pääsenud ja naturaliseerunud.

Alamliigid

Varem käsitleti aas-jürilille kollektiivliigina (Cardamine pratensis), hiljem eristati kaks alamliiki Cardamine pratensis pratensis (aas-jürilill) ja Cardamine pratensis paludosa (hambune jürilill).

Konsortsium

Aas-jürilille lehtedele muneb oma munad koiduliblikas.

Kasutamine

Taim sisaldab sinepiõliglükosiidi, mõruaineid ja C-vitamiini. Rahvameditsiinis kasutatakse aed-jürililleteed reuma ja teiste liigesehaiguste vastu, samuti neerude ja maksahaiguste korral.
Aas-jürilille nektarist toituvad koiduliblika valmikud. Seejärel muneb liblikas lillele oma munad ja röövikud toituvad taime rohelistest osadest. Teine putukas, kes aas-jürilillel elab, on harilik vahtlane (Philaenus spumarius).
2006. aastal oli aas-jürilill Saksamaa aasta lill. Saksamaal on ta ohustatud liik.
Arnold Kask

Arnold Kask (10. august 1902 Pärnu – 30. juuli 1994 Tartu) oli keeleteadlane, filoloogiadoktor ja Eesti Teaduste Akadeemia liige.

Haridus

1923 lõpetas Pärnu linna ühisgümnaasiumi. Astus Tartu Ülikooli, kus õppis eesti keelt, kirjandust, pedagoogikat ja filosoofiat. 1929 lõpetas Tartu Ülikooli Pärnu linna stipendiaadina. 1943 kaitses TÜ-s magistritöö "Võitlus vana ja uue kirjaviisi vahel". 1955 kaitses TÜ-s väitekirja "Võitlus vana ja uue kirjaviisi vahel XIX sajandi eesti kirjakeeles" (avaldati 1958), sai esimeseks Tartu Riikliku Ülikooli keeleteaduse doktoriks.

Töökäik

Töötas 1929–1943 Hugo Treffneri Gümnaasiumi emakeeleõpetajana. 1940–1941 luges ülikooli pedagoogilises instituudis õppejõuna emakeele õpetamise metoodikat. 
1941–1944 töötas Tartu Õpetajate Seminari õpetajana. 1944 oli TÜ eesti keele lektor pärast Johannes Voldemar Veskit, 1944–1957 eesti keele kateedri dotsent, õpetas keeleajalugu, murdeid ja eesti keele sõnavara. 1957–1975 oli professor ja 1955–1975 kateedri juhataja. Tema suunamisel loodi õppematerjale ja kõrgkooliõpikuid. Organiseeris instituudi juurde murdearhiivi loomist, kavandas tulevase murdesõnaraamatu põhimõtteid. 1975–1991 oli TÜ-s konsultantprofessor, alates 1993 emeriitprofessor. 1947–1952 töötas ta Keele ja Kirjanduse Instituudi keeleuurimissektori juhatajana ja 1952–1955 instituudi vanemteadurina. 1961 sai Eesti NSV Teaduste Akadeemia akadeemikuks eesti keele alal. 1944 ja 1968–1982 oli Emakeele Seltsi esimees, 1945–1948 abiesimees, alates 1974 auliige. Lisaks oli ta Nõukogude Fennougristide Komitee liige ja Soome-Ugri Seltsi välisliige (1959). 
Arnold Kase teadustöö põhisuunad olid eesti kirjakeele ajalugu ja murdeuurimine (alustas murdekogumist 1925). Keeleteadlasena kasutas ta võrdlev-ajaloolist meetodit.  Uurimistöös jaotas eesti keeleala murreteks ja murderühmadeks ning selgitas kirjakeele murdelist tausta. Üldistavate uurimustega eri ajajärkude kirjakeelest, selle ortograafia ja morfoloogia kujunemisest, sõnavara arengust, kirjakeele normimisest, eesti leksikograafiast jms pani aluse eesti kirjakeele ajaloole – omaette distsipliinile ja kõrgkooli õppeainele.
Lisaks tegeles ta keelekorraldusega, normeeris eesti kirjakeelt. Arnold Kask on üle 160 teadustöö autor, sh õpikuid ja üle 30 raamatu. Tema juhendamisel rajati eesti keele kateedri murdearhiiv ja vana kirjakeele kartoteek. Tema õpilased on Aino Valmet, Jaak Peebo, Valve-Liivi Kingisepp jpt.
Russowi sõrmkäpp

Süstemaatika

19. sajandil kirjeldas Johannes Klinge, kes elas ja töötas ka Eestimaal, ohtrasti Russowi sõrmkäpa vorme, teisendeid ja alamliike. Hilisemad süstemaatikud ei ole siiski seda jaotust tunnustanud. Lääne-Euroopas kasvab ahtalehine sõrmkäpp (D. traunsteineri), mis sarnaneb äravahetamiseni Russowi sõrmkäpaga.
Viimastel aastatel on paljud uurijad tegelenud selle perekonna süstemaatika probleemidega, kasutades biokeemilisi meetodeid.

Välimus

Varre kõrgus jääb tavaliselt alla 40 cm. Sageli hoiduvad taime lehed pisut kaardu, on enamasti pruunitäpilised, aga täpid võivad ka puududa. 
Liigile on iseloomulikud kitsad lehed (enamasti alla ühe sentimeetri) ja suhteliselt suured õied hõredas õisikus. Õied, kandelehed ja ka varre ülemine osa on enamasti intensiivselt lillakaspunased. Taime õitseaeg kestab juuni lõpust juuli alguseni.

Kasvukoht

Taim kasvab enamasti soistel niitudel ja soodes.

Kaitsestaatus

Eestis on Russowi sõrmkäpp II kaitsekategooria soontaimeliik.
Vajangu raudteejaam

Vajangu raudteejaam oli raudteejaam Türi-Paide-Tamsalu raudteel aastatel 1920–1972.Peatus asus raudtee 53. kilomeetril. Jaama asukoht jääb Tapa valda Vajangu küla maadele.
Jaam jäi rajamisel Järva-Jaani kihelkonda Einmanni mõisa maadele. Esimese jaamahoone rajasid saksa sõjaväelaed aastal 1919. 1936. aastal selle asemele ehitatud jaamahoone on säilinud tänaseni. Hoone on ehitatud Hendrik Otlooti projekti järgi analoogselt Kaarli jaamahoonega Mõisaküla–Viljandi raudteeliinilt. Praeguseks on jaamahoone eraomanduses ja kasutusel elamuna.
Svitlana Loboda

Svetlana Loboda ((ka Svetlana Loboda; ukraina Світлана Сергіївна Лобода), vene Светлана Сергеевна Лобода; sündinud 18. oktoobril 1982 Kiievis) on Ukraina laulja ja helilooja. Tema emakeel on vene keel.
Ta esindas 2009. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Ukrainat lauluga "Be My Valentine". Finaalkontserdil sai ta 76 punktiga 12. koha.
Metalcore

Ajalugu

Metalcore sai alguse 1980. aastatel USA-s. Metalcore kujunemises mängib suurt rolli New Yorgi hardcore-skeene. Esimeseks bändiks, mis hakkas kirjeldama enda muusikat kui metal'i ja hardcore-pungi hübriidi, loetakse ansamblit Nuclear Assault, kuid siiski ei saa Nuclear Assaulti pidada veel metalcore-ansambliks. Tegemist oli ühega mitmest thrash'ile ülemineku bändist, mis omal ajal laiendas nii metal'i kui ka hardcore-pungi piire. 
Üks metalcore'i suunanäitaja oli ansambel Breakdown, mis kombineeris metal'it hardcore pungiga, olemata samal ajal thrash metal. Tähtsamate algusaja ansamblitena võiks veel välja tuua Integrity, Leeway, Biohazardi, Madballi, Judge'i ja Raw Deali.
Metalcore'i suurem levik ja populaarsuse kasv leidis aset sajandivahetuse paiku, mil sellised ansamblid nagu Bullet for My Valentine, Atreyu ja Killswitch Engage said väga laialdaselt tuntuks.

Metalcore Eestis

Metalcore populaarsemaks muutumisega seoses on ka Eestis tekkinud mitu metalcore''i viljelevat ansamblit, näiteks Still Haunts Me, Into Salvation, Burn Still, Mushy, Stem, From Private Letters, These Broken Remains ja Recycle Bin. Metalcore-kontsertide korraldamise ja fännide ühendamisega tegeleb Eestis põhiliselt ühendus kid in a pit.
Orasoja joastik

Orasoja joastik on joastik Orasojal Ida-Virumaal Narva-Jõesuu linnas Vodava külas Vodava-Meriküla tee ääres.
Pärast tee ületamist laskub joa vesi Orasoja kanjonisse ning enne põhiastanguni jõudmist on veel paar mõnekümnesentimeetrist astangut. Joastiku kõrgeim astang on 1,1 meetri kõrgune, kuni 4 meetrit lai.
Kuivadel perioodidel on joastik sageli veevaene või kuiv.
Puhkova-Olgina pangalt langev joastik on moodustanud V-kujulise jõeoru.
Oja voolab pärast joast laskumist mööda umbes 500 meetri pikkust ja 10 meetri sügavust Orasoja kanjonit. Joastiku kohal paljandub Alam-Ordoviitsiumi Pakerordi lademe Kallavere kihistu Orasoja kihistu tüüppaljand. Kanjonis ja klindil paljanduvad diktüoneemakilda vahekihtidega oobolusliivakivimid.

Asukoht

Joastikuni on võimalik jõuda Tallinna–Narva maantee 115. kilomeetrilt. Joa juurde viib Meriküla poole suunduv tee. Joastik asub Tallinna–Narva maanteest umbes kilomeetri kaugusel, Meriküla teest ja truubist umbes 50 m kaugusel, ning on ümbritsetud aiaga.
August Jakobson

Elukäik

Pärit töölisperekonnast, lõpetas ta 1926 Pärnu ühisgümnaasiumi, õppis Tartu Ülikoolis 1926–1929 majandus- ja 1931–1935 arstiteadust. Valiti 1939 Eesti Kirjanikkude Liidu esimeheks. 1940–1941 töötas ajalehe Kommunist toimetuses ning oli kirjastuse Ilukirjandus ja Kunst peatoimetaja, lisaks oli ta Eesti Nõukogude Kirjanike Liidu organiseerimistoimkonna esimees. Teise maailmasõja ajal korraldas ta NSV Liidu tagalas eesti kirjanduselu. 1944–1946 ja 1950–1954 oli Eesti Nõukogude Kirjanike Liidu esimees, 1950–1958 Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi esimees ja NSV Liidu Ülemnõukogu Presiidiumi esimehe asetäitja. August Jakobson oli NLKP liige 1942. aastast.

Looming

Kirjutanud romaane, lühiproosakogumikke, muinasjutukogusid, novelle ja näidendeid. Tuntuks sai naturalismimõjulise romaaniga "Vaeste patuste alev", mis võitis peaauhinna (60 000 marka) Looduse kirjastuse esimesel romaanivõistlusel. Kohati venitatud romaanidest on kunstiliselt tihedamad novellid. Pärast sõda kirjutas ta peamiselt näidendeid, mis kajastavad ühiskonna võitlust kindlalt klassipositsioonilt. Tema näidendeid mängiti oma ajal kogu NSV Liidus.
Tema esikteos oli tükk aega keelatud raamatute nimistus.
Strobeerimine

Strobeerimine ehk "vilgutamine" on katkestamine etteantud strobeerimissignaaliga (strobe).
Digitaalsel andmevahetusel on vajalik edastavaid osasid eraldada. Juhtimissignaal "strobe" määrab uue andmevahetustsükli alguse.
Rainer Jancis

Rainer Jancis (hüüdnimega Herzog, sündinud 19. aprillil 1969) on eesti helilooja ja muusik. Tegutsenud ansamblites Metro Luminal, Felis Ultramarinus, Ükskõik, Modern Ethic. Lisaks sellele kirjutanud ka filmimuusikat ("Mina olin siin" jne).
2014. aastal ilmus tema sulest ansamblist Metro Luminal rääkiv raamat "Valgus tunneli lõpus. Unenägu Metro Luminalist".

Isiklikku

Tema  isa oli pianist Valdis Jancis, ema on ballettmeister Mai Murdmaa ning vend on animaator ja muusik Kaspar Jancis. Filmirežissöör Helle Karis (Murdmaa) on Rainer Jancise tädi.
Enna Paikre

Enna Paikre (Landmann) (16. september 1939 Tallinn – 19. jaanuar 2007 Tallinn) oli iluvõimleja, kergejõustiklane ja keemiatehnoloogia insener.

Elukäik

Lõpetas 1958 Tallinna 10. Keskkooli ja 1963 Tallinna Polütehnilise Instituudi keemiatehnoloogiainsenerina.
Tegeles 1954–1964 Kalevis Ilse Mikko juhendamisel iluvõimlemisega ja 1954–1957 Spartakis kergejõustikuga.
Tuli iluvõimlemise mitmevõistluses 1957, 1960 ja 1961 Eesti meistriks, võitis mv-tel 1955, 1959 ja 1963 hõbeda ning 1958 ja 1964 pronksi. Kuulus iluvõimlemises 6 aastat Eesti koondisse. Meistersportlane aastast 1959. Aasta kunstiline võimleja 1961.
Kergejõustikus sai 1954–57 Eesti mv-tel teatejooksudes 1 kulla (1957, 4 × 200 m) ja 4 pronksi.
Osales Eesti Naisliidu tegevuse taasloomisel 1989 aastal ja oli selle Tallinna koja juhatuse liige (1989–2007).
Töötas 1964–1999 tehases Estoplast.

Isiklikku

Enna Paikre (Landmann) vanemad oli Evald Landmann ja Ella Landmann (Kurvits), abikaasa oli Enno Paikre.
Virumaa piiskop

Virumaa piiskop (ladina keeles Episcopus Vironensis) oli 13. sajandil Põhja-Eestis Taani valdusesse, Virumaale Rooma-katoliku kiriku poolt nimetatud piiskopkonna pea.
Aleksei Abrikossov (arstiteadlane)

Aleksei Ivanovitš Abrikossov (Алексей Иванович Абрикосов; 18. jaanuar (6. jaanuar) 1875 Moskva – 9. aprill 1955) oli vene arstiteadlane, kelle eriala oli patoloogiline anatoomia. Ta oli füüsik Aleksei Abrikossovi isa.
Ta juhtis Vladimir Lenini lahkamist, viis läbi tema keha esimese palsameerimise ja koostas lõppjärelduse tema surmast.
Butleri maakond (Missouri)

Ajalugu

Maakond moodustati 1849. aastal.
Daniil Harms

Elulugu

Daniil Harmsi isa Ivan Pavlovitš Juvatšov (1860–1940) mõisteti 1884. aastal terroriorganisatsioonis Narodnaja Volja osalemise eest surma, hiljem asendati surmanuhtlus 15-aastase sunnitööga. Sunnitööl elas ta üle vaimse ümbersünni ning oli sellest ajast peale sügavalt usklik kristlik kirjanik ja usujutlustaja, kes teenis elatist hoiukassade inspekteerijana, mistõttu sõitis ringi mööda kubermange ja viibis harva kodus. Daniili kasvatasid ema Nadežda Ivanovna, kes oli pesumaja juhataja, ja tädi Natalja Ivanovna, kes oli Koljubakina tütarlastegümnaasiumi direktor Tsarskoje Selos. 1915 astus ta Peterburi saksa reaalkooli esimesse klassi, hiljem õppis Leningradi elektritehnikumis, kuid arvati 1926. aasta veebruaris õppurite nimekirjast välja. Selleks ajaks oli temast saanud luuletaja.
1925. aastal liitus Harms väikese luuletajate grupiga, mida juhtis Aleksandr Tufanov ja mis kandis nime Levõi flang. Selles rühimituses tutvus Aleksandr Vvedenskiga, kellest sai tema lahutamatu kaaslane kogu eluks. Mõlemad olid Ülevenemaalise Luuletajate Liidu liikmed, mõned nende luuletused ilmusid ka 1926 ja 1927. aastate noorluuletajate kogumikes ja jäid ainukesteks täiskasvanutele mõeldud tekstideks, mis mõlemal õnnestus oma eluajal avaldada. 
1927 lõid Harms, Aleksandr Vvedenski, Igor Bahterev ja Nikolai Zabolotski rühimituse OBERIU – Objedinenije Realnovo Isskustva (Reaalse Kunsti Ühendus), mis pidanuks koosnema viiest sektsioonist – kirjandus, kujutav kunst, teater, filmikunst ja muusika. Avaldasid ajakirjas Afiša Doma Petšati manifesti, milles nimetasid end uue maailmataju ja uue kunsti poeetideks, lubasid lisaks uuele luulekeelele luua ka uue viisi elu tajumiseks. Nende ettevõtmisi nimetati ajakirjanduses protestiks proletariaadi diktatuuri vastu ning 1931. aastal Harms ja Vvedenski arreteeriti. Harms veetis viis kuud Kurskis asumisel, kuid jätkas seal loomingulist tegevust ja naasis kogenumana. 
1935. abiellus Harms teist korda, elas ekstsentrilist elu ja oli vaene, kuna elatus honoraridest, kuid tema loomingut praktiliselt ei avaldatud. 1939 valmis pikem jutustus "Vanaeit" ja seejärel kirjutaski põhiliselt proosat; varem oli ta katsetanud peaaegu kõiki vorme peale klassikalise romaani.
Hullumeelsust simuleerides õnnestus Harmsil sõjaväest pääseda, kuid 1941 ta arreteeriti ja 1942 suri vangla hullumajas ilmselt nälja või "ravi" tõttu.
ECHELON

Ajalugu

Signaalluure ECHELON aluseks oli Suurbritannia, Briti Rahvaste Ühenduse ja Ameerika Ühendriikide poolt Teise maailmasõja ajal loodud Saksa Kolmanda Riigi ja Jaapani sõjalaevastiku jälgimiseks moodustatud jälgimisjaamade võrgustik. 1940. aastate signaalluure tehnilised vahendid võimaldasid teostada vastaste laevastiku ning lennuväe objektide asukoha tuvastamist radarite, objektide poolt peetavate sideseansside alusel ning visuaalse tuvastamise korral, mida tänapäeval defineeritakse arenenud signaalluure ühe alaliigina – sideluurena. Sideluurealast koostööd Teise maailmasõja ajal määratles 17. mail 1943 Suurbritannia ja Ameerika Ühendriikide loodud liit BRUSA COMINT.

Globaalne võrgustik

Teise maailmasõja aegsele koostööle järgnes aastatel 1946–1947 samade riikide loodud ühendatud SIGINT organisatsioon, kuhu kuulus lisaks asutajaliikmetele ka teisi suuremaid ingliskeelseid riike Kanadat, Austraaliat ja Uus-Meremaad. Lõpliku vormi sai nende riikide SIGINT ehk signaaluureasutuste osakondade töö 1947. aastal koostatud UKUSA lepinguga, millele järgnes 1948. aastal koostatud salajane UKUSA lepe. Lepingu alusel koostööd tegevate riikide hulka kuuluvad ka Saksamaa LV, Jaapan, Norra, Põhja-Korea ja Türgi, oma vastavate teabehankeasutuste või teabehanget võimaldatavate asukohtadega. 
UKUSA leping määratles ka osapoolte tegevuspiirkonnad: NSA vahendid katavad kommunikatsioonisignaalid Põhja-Ameerikas ja Lõuna-Ameerikas; Suurbritannia GCHQ vastutab Euroopa, Aafrika ja Venemaa (enne seda NSV Liidu alade eest Uurali mägedest lääne pool; Austraalia DSD teostab andmetekogumist Aasias ja idapoolsetel India ookeani aladel; Uus-Meremaa GSCB aga Vaikse ookeani lõunapoolse ala eest; Kanada CSE abistab Venemaa (enne seda NSV Liidu põhjapoolse osa, Põhja-Euroopa ja Ameerika kommunikatsiooni vahelthaaramisel.

Poleemika

Ameerika Ühendriikide ja Euroopa ajakirjanikud on väitnud korduvalt, et Echeloni teabehankesüsteemi on kasutatud Ameerika Ühendriikide siseriiklikus teabehankes, mis on NSAl keelatud. Samuti on seda väidetavalt seda kasutatud Ameerika Ühendriikide NATO partnerite suhtes, saamaks eeliseid siseinformatsiooni omamisega vastavate riikide valitsuse plaanidest ning riikidevahelises majandustegevuses.