Eduskund

Ajalugu

Eduskunna eelkäija oli Soome maapäev, mis oli asutatud aastal 1809, pärast Soome minekut Venemaa võimu alla.
Tänapäevasel kujul loodi Eduskund 1906. aastal. Esimesed Eduskunna valimised toimusid 15. ja 16. märtsil 1907. Soome oli esimene maa, kus naised said meestega võrdse aktiivse ja passiivse valimisõiguse. Ühtlasi said valida kõik Soome elanikud, sealhulgas need, kellele ei kuulunud maad, ja ükski rahvus polnud valimisõigusest ilma jäetud. Eduskunda valiti 19 naist, mis oli tollal pretsedenditult suur arv.
Esimestel aastatel takistasid Eduskunna tegevust Soome suurhertsogiriigi riigipea Nikolai II ja Venemaa sõjaväe ohvitseridest moodustatud Soome valitsus, kes juurutas venestamispoliitikat. Eduskund ei olnud tsaarivalitsusele kuulekas ning sellepärast saatis Nikolai II peaaegu igal aastal Eduskunna laiali ja korraldas uued valimised. Tõelise võimu sai Eduskund kätte alles pärast Veebruarirevolutsiooni 1917.
Pärast Oktoobrirevolutsiooni kuulutas Soome ennast 6. detsembril 1917 iseseisvaks ja puhkes Soome kodusõda, milles Soome senati juhitud Soome valgekaart purustas sotsialistide Soome punakaardi. Ühtlasi käis arutelu, kas Soomest peaks saama kuningriik või vabariik. Esialgu oli ülekaal monarhistidel, kelle mõjul valis Eduskund 1918. aasta sügisel Saksa vürsti Väinö I Soome kuningaks. Kuid Saksamaa kaotuse tõttu Esimeses maailmasõjas loobus Väinö I troonist. 1919. aasta parlamendivalimistel said vabariiklikud erakonnad kolmveerandi kohtadest ja uue kuninga valimine ei kerkinud enam kunagi päevakorda.
Siiski oli monarhistidel nii palju mõju, et Soome loodi presidentaalse riigina, kus presidendil oli väga suur võim. Selliseks jäi Soome enam kui 70 aastaks, kuni 1991. aasta põhiseadusreformini. Eduskunnal ei olnud siis palju võimu. Ühtlasi kuulus Eduskunda palju erakondi, kellest osa ei soovinud valitsusse kuuluda. Sellepärast iseloomustasid seda aega sagedased valitsusevahetused. Alles 1980. aastatel, kui Soome president oli Mauno Koivisto, sai Soome valitsused, mis püsisid terve parlamendivalimistevahelise aja.
Talvesõja ajal põgenes eduskund Helsingist Kauhajoele.
2000. aasta põhiseadusreformiga vähendati presidendi võimu ja Soome muudeti parlamentaarseks riigiks. Valitsuse ja Eduskunna käes olev võim suurenes. Ühtlasi likvideeriti rahvusvähemuste võimalus seaduseelnõusid blokeerida ja sätestati Euroopa Liidu seaduste arutamise kord Eduskunnas.
Naissaadikute osakaal on Soome parlamendis olnud läbi aegade maailma suurimaid: aastal 2003 valiti esinduskogusse 75 naist.
2007–2011 oli Eduskunna esimees Sauli Niinistö. 27. aprillil 2011 valiti Eduskunna ajutiseks esimeheks kuni valitsuse moodustamiseni Ben Zyskowicz. 23. juunil 2011 valiti Eduskunna esimeheks Eero Heinäluoma. 28. aprillist 2015 kuni 29. maini 2015 oli Eduskunna esimeheks Juha Sipilä. 29. maist 2015 oli Eduskunna esimees Maria Lohela. 5. veebruarist 2018 
16. aprillini 2019 oli Eduskunna esimees Paula Risikko. Alates 7. juunist 2019 on Eduskunna esimees Matti Vanhanen.

Parlamendivalimised

Valimised toimuvad iga nelja aasta järel. Esinduskogu valimisteks jagatakse Soome 15 valimisringkonnaks. Kõik kohad selgitatakse ringkonnas avatud nimekirjadega d'Hondti meetodil. Iga valija saab hääletada ainult ühe kandidaadi poolt. Ahvenamaal on Soome Vabariigi põhiseaduse järgi üks koht Soome parlamendis.
Viimased parlamendivalimised toimusid 2019. aastal.