Mílose Venus

Ajalugu

Skulptuur pärineb hellenismiajastust (umbes 130–100 eKr). Esialgu peeti kuju autoriks Praxitelest, kuid pindil (alusplaadil) oleva pealiskirja järgi peetakse skulptoriks nüüd Alexandrost Antiookiast.

Avastamine

Skulptuur leiti 8. aprillil 1820 Egeuse mere saarelt Míloselt, mis kuulus sel ajal Osmanite riigi koosseisu. Leidjad olid kreeka talupoeg Yorgos Kentrotase, kes parasjagu otsis ehituskive oma farmi tarbeks, ning antiigihuviline, Prantsuse mereväe nooremohvitser Olivier Voutier. Skulptuur oli kahes suuremas tükis (torso ja draperiiga kaetud jalad), peale selle leiti mitu väiksemat kuju juurde kuuluvat fragmenti (näiteks juuksekrunn). Hiljem leidis Kentrotase kaevamise käigus ka kaks hermi, kolm pealiskirjaga alusplaati, õuna hoidva käe ning veel mõned käeosad.
Voutier püüdis veenda Prantsusmaa konsulit kuju ära ostma. Prantsuse mereväeohvitser ja maadeavastaja Jules Dumont d'Urville mõistis skulptuuri nähes selle tähtsust ning teatas leitust kohe Prantsusmaa suursaadikule markii de Rivière'ile, kes skulptuuri ära ostis ning seda 1. märtsil 1821 kuningas Louis XVIII-le pakkus. Viimane kinkis skulptuuri Louvre'i muuseumile.
Nagu kõikide kahjustatud või rikutud kunstiteoste puhul, vaadati ka "Mílose Venus" enne avalikkusele eksponeerimist üle. Ülevaatuse tegi prantsuse skulptor Bernard Lange. Restaureerimisprojekt inspireeris Lange'i otsima Venuse käsi, mis kuju transportimisel kaduma olid läinud, samuti plaanis mees rekonstrueerida puuduvad osad. Lõpuks ta siiski loobus sellest mõttest ning saatis kuju tagasi, ilma et oleks midagi juurde lisanud. Ainsad kuju restaureeritud osad on nina, alahuul, parema jala suur varvas ning mõned puuduolevad tükid skulptuuri katval draperiil.

Skulptuuri algne välimus ja autorsus

Infoallikate puudumise tõttu on kuju algset välimust keeruline kindlaks määrata. Pakutud on mitmeid hüpoteese. Louvre’i Antiik-Kreeka ja Rooma osakonna peakonservaatori Alain Pasquier' arvates oli kuju parem käsi kehaga risti ning vasaku puusa kohal. Vasakut kätt hoidis armastusjumalanna üleval. Üks hüpotees puudutab ka skulptuuri autorsust, mille põhjal pakutakse kuju autoriks kreeklast Mikra Asiat, kes tegutses aastatel 120–80 eKr.

Stiil

Kuigi kuju pehmed naiselikud näojooned on omased klassikalise ajajärgu (5. sajand eKr) jumalannakujudele, siis soeng, pilk ja suujoon meenutavad pigem Praxitelese ning Skopase loodud naiselike jumaluste kujusid (4. sajand eKr). Sarnasus "Capua Venuse" skulptuuriga on tähelepanuväärne: ka seda Venust on kujutatud poolalasti, draperii katmas puusi ja jalgu. Sarnane on ka mõlema jumalanna käteasend.
Skulptuuril esineb klassikalise ajajärgu kunstile võõraid jooni: keha eri osad on justkui pööratud eri suundadesse, samuti mõjub liiga realistlikult drapeeritud kangas paremal reiel. Pigem viitavad need neoklassikalistele tunnustele, mis kuuluvad hellenismi ajajärku 3.–1. sajand eKr.

Teiste šedöövrite uurimine

Jalustrabavad sarnasused kahe teise kunstiteosega, "Artemise peaga" Viini kunstiajaloo muuseumis (Kunsthistorisches Museum) ja Delose saarelt leitud "Pseudo Inoposega", mida hoitakse Louvre'is, võimaldavad püstitada hüpoteese "Mílose Venuse" päritolu kohta. Võib oletada, et skulptuuridel võis olla sama autor või olid need ühte koolkonda kuuluvate kunstnike teosed.
Anatoolia piirkonnast leitud "Artemise pea" kujutab kuningas Mithridates Suurt (Mithridate le Grand), kes elas umbes 120–63 eKr ja õppis 102–101 eKr Delose saarel.