google/wiki40b huggingface dataset:
Are valla vapp

Are valla vapp on Pärnu maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Are valla vapp.
Vapp kinnitati 14. oktoobril 1998.
Vapi autor on Priit Herodes

Vapi kirjeldus

Are valla vapiks on kuldne rohelise äärisega kilp, mille kuldsel väljal on must otsavaatav metskitsepea. Rohelisel äärisel kaheksa kuldset ristikulehte.

Põhjendus

Kuld ja must viitavad Pärnumaale ning roheline tähistab metsa. Metskitsepea märgib jahindust, ristikulehed sümboliseerivad põllumajandust, õnne ja heaolu.
Eesti Politseimuuseum

Eesti Politseimuuseum on Rakveres aadressil Tallinna tänav 3A asuv muuseum, mis muu hulgas tutvustab politseiniku igapäevatööd, politseiala valdkondi, Eesti politsei ajalugu .
Péter Lékó

Péter Lékó (sündinud 8. septembril 1979 Suboticas) on ungari maletaja, rahvusvaheline suurmeister (1994). 
Lékó sündis Jugoslaavias ungari perekonnas. Aasta hiljem asus ta koos vanematega Ungarisse. Suurmeistriks sai Lékó 14-aastaselt 1994. aastal. Kaks aastat varem sai ta FIDE-lt rahvusvahelise meistri nimetuse. 
2002. aastal Dortmundis võitis Lékó PCA maailmameistrivõistluste pretendentide matšturniiri finaalis Veselin Topalovit ja sai õiguse kohtuda PCA maailmameistri Vladimir Kramnikuga. 2004. aastal Brissagos peetud tiitlimatš jäi viiki 7:7 ja Kramnik säilitas tiitli. 
2007. aastal Méxicos sai Lékó maailmameistrivõistluste turniiril 4. koha.
Austria riiklik Euroopa kirjanduse auhind

Austria riiklik Euroopa kirjanduse auhind (saksa Österreichischer Staatspreis für Europäische Literatur) on Austria Vabariigi poolt antav rahvusvaheline kirjandusauhind, mis asutati 1964. aastal Nikolaus Lenau auhinnana. Praegust nime kannab see 1965. aastast. Auhind antakse igal aastal ühele Euroopa kirjanikule, kelle looming on kättesaadav ka saksa keeles. Aastail 1969, 1979 ja 1985 auhinda välja ei antud. Auhinna suurus on 25 000 eurot.
Poul Anderson

Poul William Anderson (25. november 1926 – 31. juuli 2001) oli ameerika ulmekirjanik, kes kirjutas nii teadusulmet kui ka imeulmet. 
Ta oli 1972. aastast organisatsiooni Science Fiction and Fantasy Writers of America kuues president. Samuti oli ta kangelasliku fantastika autoreid ühendava 1960ndatel asutatud ühenduse Swordsmen and Sorcerers' Guild of America (SSGA) liige. Ta oli ka ühingu Society for Creative Anachronism kaasasutajaid.
Max Frisch

Max Frisch [maks friš] (15. mai 1911 Zürich – 4. aprill 1991 Zürich) oli Šveitsi kirjanik.
Jõesiga

Kirjeldus

Jõeseal on silmatorkav punane karvastik, mustad jalad ja valge jutt piki selga. Silmade ümber, põskedel ja lõual on valged markeeringud, ülejäänud koon ja nägu on must. Täiskasvanud siga kaalub 45–115 kilogrammi ja on 55–80 cm kõrge; kehapikkus on 100–145 cm. Saba on peenike ja 30–45 cm pikk. Kuldid on emistest mõnevõrra suuremad. Isastel on kärsa külgedel muhud ja väikesed teravad kihvad.

Käitumine

Jõesiga on omnivoor ning sööb põhiliselt juuri ja naereid, kuid ka puuvilju, rohtu, mune, surnud loomi, putukaid ja sisalikke. Oma kärssa kasutab ta mulla seest juurte väljasonkimiseks. Sel viisil põhjustavad jõesead tihtipeale istandustele kahjustusi.
Jõesiga on põhiliselt öise eluviisiga. Päeval peidab ta end tihedas taimestikus. Pärast päikeseloojangut liiguvad jõesead karjadena ringi, otsides toitu. Karja kuulub isane (kult), mõned emised ja nende põrsad. Kult kaitseb agressiivselt oma karja kiskjate eest, põhiliselt leopardi eest. Vahetevahel võivad mitu karja liituda, moodustades kuni 60 loomast koosneva karja.

Levila

Jõesiga elab vihmametsades, märgades savannides, metsastunud orgudes; jõgede, soode ja rabade läheduses. Levila ulatub Kongost ja Gambiast Ida-Kongoni, lõuna pool Kongo jõe ja Kasaini.
Jõhvi kõrgustik

Jõhvi kõrgustik ehk Ahtme kõrgustik on väike kõrgustik Ida-Virumaa põhjaosas. Ta asub Kohtla-Järvest ja Jõhvist lõuna pool kuni Atsalama ja Ohakvere külani. Jõhvi kõrgustiku kõrgused ulatuvad 60 meetrini, kõrgeim tipp on 81 meetrit üle merepinna. Viru lavamaa maastikurajoonis on Jõhvi kõrgustikust kõrgemad vaid Sinimäed (84,6 m).
Selle moodustatab laugete nõlvadega aluspõhjaline kõrgendik Ordoviitsiumi lubjakividest, mis on kaetud lubjarikka moreenikihiga. Jääaja lõpul oli see ala lühemat aega jääpaisjärvede vee all. Kõrgustiku alale ulatub Eesti põlevkivimaardla.
Kõrgustiku pinnas on viljakas. Madalamad niisked alad on kaetud rohumaade ja soostunud metsadega.
Hiina kalender

Hiina kalender on hiinlaste traditsiooniline kalender, mida kasutatakse ametliku Gregoriuse kalendri kõrval.
Hiina kalendril on hulk erinevaid versioone.
Aastate arvestamisel peab hiina kalender esimeseks aastaks enamasti aastat 2698 e.m.a., mis oli müütilise keisri Huangdi ehk Kollase keisri valitsemisaja algusaasta.
Gruusia meedia

Gruusia meediasüsteem

Meedia on Gruusias hästi kättesaadav.

Internet

Juunis 2010 hinnati Gruusias olevat ligi 1,3 miljonit internetikasutajat (s.o 28,3% elanikkonnast).

Meediavabadus

2009. aasta novembris valminud raportis hindas Transparency International Georgia  olukorda riigi meediamaastikul vähem vabaks ja mitmekesiseks kui enne 2003. aasta Rooside revolutsiooni. Organisatsioon Piirideta Reporterid  hindas Gruusia meediavabaduselt 2010. aastal maailmas 99. riigiks.
Religiooniturism

Kuulsamad pühapaigad maailmas

Tänapäeva usuturistidel on võimalik külastada püha linnu ja pühapaiku ülemaailmselt.
Kõige kuulsamad pühapaigad maailmas on Kuldne Tempel Indias, Vatikani linn, Meie Guadalupe Emanda kirik Mehhikos, Jeruusalemma linn, Meka linn Saudi Araabias, Püha Peetruse haud Roomas.

Kuulsamad kirikud Eestis

Ka Eestis leidub ajaloolisi kloostreid ja kirikuid, mida usuturistid külastavad. 
Kuulsamad on näiteks Tallinna Püha Vaimu kirik, Tallinna Niguliste kirik ja muuseum, Rakvere Jumalaema Sündimise kirik, Viljandi Pauluse kirik, Noarootsi kirik, Tallinna Püha piiskop Nikolause kirik, Kaarma Peeter-Pauli kirik ja Karja Katariina kirik.

Looduslikud pühakohad Eestis

Inimasustus Eestis on umbes 10 000 aastat vana ning sama kaua on austatud ka pühapaiku. Looduslike pühapaikadena teatakse hiisi, pühasid kive, puid, veekogusid, mägesid ja allikaid. Ka tänapäeval ei ole neid unustatud – pühadest allikatest tuuakse vett, pühadele puudele seotakse paelu ning pühadele kividele jäetakse münte. Looduses tajutakse nii esivanemate lähedust kui looduse enda pühadust, kaaslasteks on mütoloogilised olendid ning iidsed pühapaigad kaitsevad ka täna. Tuntud looduslike pühakohtadega nagu Taevaskoda, Pühajärv, Siniallikas, Panga pank, Kaali meteoriidikraatrid ja 700 aasta vanune Tamme-Lauri tamm on seotud palju muistendeid ja legende, mis elavad ka tänapäeval.
Molière

Molière [molj'eer] (kodanikunimega Jean-Baptiste Poquelin [ža(n)-bat'ist pokl'ä(n)]; 15. jaanuar 1622 – 17. veebruar 1673) oli prantsuse näitekirjanik, teatrilavastaja ja näitleja.

Elulugu

Molière oli pärit Pariisi kodanlusest. Ta õppis viis aastat jesuiitide kolleegiumis, seejärel läks kolleegiumi, kus tegi tutvust teatriga. Hiljem asus ta õppima õigusteadust, kuid loobus. Ta omandas hea humanitaarhariduse. 1643. aastal asutas ta oma näitetrupi, kuid truppi ei saatnud edu ja Molière pandi võlavanglasse. Sealt vabanedes astus ta ühte Lõuna-Prantsusmaale siirduvasse rändtruppi. Trupis veedetud aastad laiendasid ta silmaringi ja ta tõusis peagi trupi esinäitlejaks. Molière hakkas ka ise algupäraseid näidendeid kirjutama, lisaks töötas ümber itaalia farsse. Tema esimene näidend "Arutelu" jõudis lavale 1653. aastal.

Looming

17. sajandil tegutsenud näitekirjaniku loomingut lavastatakse teatrites üle maailma tänapäevani ning selle mõju on ulatunud peaaegu kõikidesse Euroopa teatritesse ning ka Aasia ja Aafrika maadesse. Molière'i loomingusse kuuluvad 33 komöödiat, eessõnad, pühendused, palvekirjad ja luuletused.

Mõjutused

Molière puutus juba väiksest saati kokku nii Pariisi tänavaelu, rahvalike laadajantide, õukonnateatri kui ka akadeemilise kooliharidusega. Teda on nimetatud nii kirjandusliku kui rahvaliku Pariisi noormeheks. Molière'i loomingut mõjutas ka  ühiskondlikult peavooluks olev klassitsism, kus ülevaks peeti mõistust ja ratsionaalset mõtlemist. Molière'i võib pidada toonase aja paljastava-satiirilise suuna esindajaks. Ta käsitles oma loomingus erinevaid ühiskonnakihte, probleeme ning valupunkte.  
Oma loominguks ammutas Molière ainest nii rahvateatrist, rahvajuttudest kui ka antiikteostest.  Suur mõju oli ka Commedia dell'artel ehk Itaalia maskikomöödial, mille karaktereid ehk maske ning süžeesid ta oma loomingus kasutas. Näiteks Hispaania kapteni, rikka vanamehe, armastajate ja doktori tegelaskuju.

Loomingu algus

Esimesed katsed kirjutada draamakirjandust tegi Molière 1650. aastate alguses, kuid sel ajal ei saavutanud veel näitekirjanikule omane satiir täit hiilgust.   Tema esimesed teosed olid rahvalikud farsid, mida ei trükitud ning pole neid säilinud. Esimesed iseseisvad komöödiad kirjutas Molière ajal, mil tema trupp oli tegutsemas rändteatrina. Molière asus kirjutama, kuna trupil oli tekkinud repertuaaripuudus. 24. oktoobril 1658. aastal sai trupist ametlikult kuninga venna näitetrupp, mis tähendas rändteatriaja lõppu ning kindlat mängukohta, mille tulemusel hakkas trupp lavale tooma järjest enam Molière'i loomingut.

Teosed

Molière'i loomingusse kuulub 33 komöödiat, mis on kirjutatud nii proosakõnes kui ka aleksandriinis ehk värsskõnes.
Anti Ingel

Anti Ingel (sündinud 16. veebruaril 1993) on Eesti informaatik, kabetaja, Rubiku kuubiku lahendaja ning akordionist.

Haridus

Ingel on õppinud Aruküla Vabas Waldorfkoolis, Aruküla muusikakoolis ning Tallinnas Gustav Adolfi Gümnaasiumis. Ta asus 2012. aastal Tartu Ülikooli informaatikat õppima. Samal ajal õppis ta ka Heino Elleri nimelises Tartu Muusikakoolis akordionit.
2015. aastal kaitses ta Tartu Ülikoolis bakalaureusetöö "Visuaalse stiimuliga esilekutsutud potentsiaalidel põhinev roboti juhtimine Emotiv EPOC seadmega" ja 2017. aastal samas magistritöö "Masinõpe visuaalselt esilekutsutud potentsiaalidel põhinevas ajuarvuti liideses". Sama valdkonna uurimist jätkab ta ka TÜ doktorandina.

Rubiku kuubik

Ingel on võistelnud edukalt Rubiku kuubiku lahendamises. Sellega jõudis ta 2009. aastal telesaate "Talendijaht" finaali ning temale kuulub selles 2017. aasta seisuga kolm Eesti rekordit. 2010. aasta Eesti meistrivõistlustel Rubiku kuubiku lahendamises sai temast kolmel alal ning 2011–2016 kahel alal Eesti meister.
Ta on osalenud viiel korral Rubiku kuubiku lahendamise maailmameistrivõistlustel. 2009. aastal Düsseldorfis saavutas ta 304 võistleja hulgas 73. koha. 2011. aastal Bangkokis oli osavõtjaid 275 ning Ingel tuli uue Eesti rekordiga (12,27 sekundit; keskmine aeg) 49. kohale, jäädes napilt välja poolfinaalist, kuhu pääses 48 võistlejat. 2013. aastal Las Vegases oli osalejaid 568 ja Anti Ingel jõudis välja veerandfinaali, kus sai 98. koha tulemusega 12,82 sekundit (keskmine aeg). 2015. aastal sai ta võistluse põhialal 423 võistleja seas 80. koha ning Rubiku kuubiku vähimate käikudega lahendamises 79 osavõtja hulgas 21. koha. 2017. aastal Pariisis jõudis ta välja teise ringi, kus sai keskmise ajaga 12,54 sekundit 281. koha.

Muusika

Ta lõpetas Aruküla huvialakeskuse "Pääsulind" akordioni erialal kiituskirjaga ning on pääsenud mitmel korral üleriigilise noorte akordionistide konkursi lõppvooru. 2006. aastal saavutas ta 4.–6. koha ning 2010. aastal sai hea esituse eest diplomi.
Ta on mänginud ka Aruküla, Võru ja Kehra muusikakoolide akordionistide koondorkestris, mis on saavutanud rahvusvahelistel konkursitel auhinnalisi kohti. 2006. aastal saavutas orkester Prahas toimunud V Euroopa akordioniorkestrite festivalil kuni 16-aastaste vanuserühmas 3. koha. 2010. aastal osaleti konkursil "Fisa...armonie", kus saadi kuni 15-aastaste vanuserühmas 100 punktist 94 ning saavutati 2. koht. Orkester osales ka 2011. aastal konkursil Vilnius 2011, kus eri vanuseklasside orkestreid hinnati ühes kategoorias ning Aruküla-Võru-Kehra orkester saavutas 3. koha.
2012. aastal tuli Ingel konkursil "Parim noor instrumentalist 2012" IV vanuserühmas (15–19 a) esikohale.
Iha (filosoofia)

Iha on ilma igasuguse ettemääratud sihi või eesmärgita, lõputuid vorme võttev muutlik mitteteadvuse osa, mida kapitalismis kasutatakse reklaamitööstuses.
Jacques Lacanil (1901–1981) iha ei pärine seksist, vaid on seotud meie teadvustamatusega (nt soovidega). Seks ei vaigista iha. Ükski meie teadvustatud ihaesemetest, kaasa arvatud seksiobjektid, ei too täielikku rahuldust, mida nad lubavad. Juba Sigmund Freudil seksuaaltung ei leia kunagi täielikku rahuldust. Lacan pidas selle põhjuseks inimkeha allutamist seadustandvale keelele, mis on teadvuse korralduse alus. Kehas tekkiv tühik või iha pole seksuaalne, aga iha püüab lakkamatult seda tühikut täita, kinnitudes mitmesugustele rahuldust pakkuvatele esemetele või nähtustele. Siit vajadus erinevate armumiste või üha uute naiste, tekstide, telefonide, autode ja alkoholi järele. Aga tühikut pole võimalik täita ja ihalemine muudkui jätkub. Tegelikult ongi see eimillegi iha.
Félix Guattari (1930–1992) arvates kapitalismi eesmärk on hõlmata terve maailm, ehk muuta iha viimse jäägini vahetusväärtuseks.
Gilles Deleuzel (1925–1995) kapitalistlik ühiskond on iha ja tootmise metsik, julmalt inimesi ärakasutav ülimasin, milles maad ja inimesed on haagitud kapitalivoogude külge ning määratletud nende järgi vahendina. Inimene pole enam seotud maaga vaid iha kaudu ainulise tarbimismasinaga või hargmaise tarbimisühiskonnaga (globaalkapitalism).
Teoses "Anti-Oidipus" (1972; ek 2017) Deleuze ja Guattari kirjeldavad kahte iha suunda, paranoidset ja skisoidset. Paranoidsed on vormid ja tervikud (näiteks isamaa, rahvus, rass, aga ka indiviid ise kui tervik). Skisoidsed on ühendamised ja teisendamised, mis jäävad tervikutest ettepoole ning mille varal neid vorme toodetakse. Nende skisoanalüüs ongi iha uute vormidega katsetamine.
Iva on selles, kas iha toodab suletud ühiskonda (sulguvad vormid, inimeste liikumispiirangud, viha, hirmuvalitsus, represeerimine) või avatud ühiskonda (avatud vormid, looming, liikumivabadus, sõnavabadus, kapitalimi ohjamine).
Felix IV

Paavstiks saamine

Felix IV pühitseti paavstiks 12. juulil 526 idagootide kuninga Theoderich Suure korraldusel.
Kuna algselt tunnustati paavstluses ka vastupaavst Felix II valitsemisaega, siis peeti teda neljandaks Felixi nime kandjaks paavstide seas.

Teoloogilised vaidlused

Felix IV toetas Arles'i metropoliiti Caesariust vaidlustes semipelagianismi üle Gallias ja tunnustas Caesariuse semipelagianismi vastast traktaati "De gratia".
Aastal 529 saatis paavst metropoliidile 25 teesi, milles ta defineeris Augustinuse õpetust Jumala armust ja vabast tahtest.

Õigusemõistmise korraldamine

Idagootide kuningas Athalaric sätestas, et vaimulike vastu algatatud tsiviil- ja kriminaalasjades on kohtumõistjaks paavst või paavsti poolt määratud komisjon.

Liturgilised otsused

Felix IV sätestas aastal 526 Arles'i metropoliidile Caesariusele saadetud kirjas, et enne ordinatsiooni tuleb ordineeritaval läbida katseaeg.
Ta taunis vaimulike tagasipöördumist ilmalike eluviiside juurde.

Ordinatsioonid

Felix IV ordineeris "Liber Pontificalise" järgi 28 või 39 piiskoppi, 55 preestrit ja 4 diakonit.
Tema ajast on teada 5 kardinali, sealhulgas hilisemad paavstid Bonifatius II, Agapetus I ja Vigilius ning vastupaavst Dioscorus.

Paavsti valimise reguleerimine

Oma surivoodil kohustas Felix IV Rooma vaimulikkonda ja senatit määrama oma järeltulijaks ülemdiakon Bonifatiust, kellele ta andis üle oma palliumi.

Felix IV kultuuriloos

Felix IV on esimene paavst, kellest on säilinud kaasaegne kujutis. Ta lasi aastal 528 paganlikust templist pühitseda kristlikuks pühakojaks Rooma Santi Cosma e Damiano kiriku, kus asub teda kujutav mosaiik.
Kuninganna Amalasuntha loaga pühitses paavst Roomas mõned paganlikud templid ja muud hooned kirikuteks. Ta lasi "Liber Pontificalise" järgi taastada Saturnio kiriku ja ehitada San Teodoro kiriku.

Surm

Felix IV suri 22. septembril 530 Roomas ja maeti Rooma Peetri kirikusse.
Teda austatakse katoliku kirikus pühakuna. Tema mälestuspäev oli varem 30. jaanuar, praegu 22. september.
Laikneeme

Laikneeme on Soome lahte ulatuv neem Lääne-Viru maakonnas Haljala vallas Karepa külas.
Neeme geograafilised koordinaadid on 59° 32′ 57″ N, 26° 24′ 36″ E.
Hellenurme vesiveski

Hellenurme vesiveski on endisaegne Hellenurme mõisa territooriumil asuv vesiveski, mis tänapäeval on kohandatud muuseumiks.
Vesiveski on ehitatud 1880. aastatel, sisustus (jahu- ja tangutootmismasinad) pärineb 1930. aastatest.

Hellenurme vesiveski muuseum

Muuseum tutvustab Hellenurme vesiveskit ja sellega seotud ehitisi. Muuseumis näeb ka viljateradest saadud produkte ja nende valmistamise protsessi.
2013. aastal valmis programmi LEADER toel leivakoda.
Margrete Sambor

Margrete Sambor (ka Margaret Sambor, Margaret Sambiria, Margrete Sambiria; taani keeles Margrethe Sambiria või Sambirsdatter, poola keeles Małgorzata Sambiria (Samborówna), kašuubi keeles Margaréta) (umbes 1230 – 1. detsember 1282) oli Taani kuninganna, kuningas Christoffer I naine, kes valitses regendina oma poja Erik V Klippingi eest. Hiljem nimetas Erik V ta Eestimaa emandaks, sellena andis ta 1265. aastal käsu rajada Tallinna esimene linnamüür (nn Margareti müür). Kuningannana oli tema hüüdnimi Taanis Margrethe Sprænghest ehk "Hüppav hobune".

Perekond

Margrete sündis 1230. aasta paiku vendi kašuubide valitseja Sambor II (keda on tituleeritud nii hertsogiks kui ka vürstiks) ja tema naise Mecklenburgi Mechtildi perekonda. Nad valitsesid Pomereelia hertsogkonda (nimetatud ka vürstkonnaks).
Tema isapoolsed vanavanemad olid Pomereelia hertsog Mestwin I (Mścisław, ladina Mestvinus dux Pomeraniae, poola Mściwój I gdański või Mszczuj I) ja tolle naine Swinislawa. Tema emapoolsed vanavanemad olid Rostocki valitseja ja Mecklenburgi vürst Heinrich II Borwin ning tolle naine emand Kristina Skånest, kes uusimate andmete põhjal kuulus Ida-Taani vägevasse Galeni aadlisuguvõssa ning oli suguluses ka Sjællandi saare Hvide suguvõsaga.
Oma kreeka päritolu eesnime, mis oli tollal Põhja-Saksamaal ja Poolas veel suhteliselt haruldane, sai Margrete emapoolsete Skandinaavia sugulaste järgi. Oletatavasti olid eeskujuks tema tädi, Schwerini krahvinna, ja vanatädi, Rügeni vürstitar. Skandinaaviasse jõudis nimi Margrete 11. sajandi lõpul Rootsi kuninga Inge I pere kaudu.
Margrete nooruses oli sõjaline konflikt tema isa ja venna Swantopolk II (poola Świętopełk II Wielki, kašuubi Swiãtopôłk II Wiôldżi) vahel. Seetõttu sai Margrete muidu meestele reserveeritud hariduse, millesse kuulusid ratsutamine ja relvakasutus.

Kuninganna

1248. aastal läks Margrete mehele Taani printsile Christofferile, kes oli Taani kuninga Valdemar II ja Portugali Berengária noorim poeg. Tema abikaasa astus Taani troonile 1252. aastal Christoffer I nime all, kuna tolleaegne agnaatiline päriluskord pärandas trooni kõigepealt kuninga nooremale vennale ning alles siis kuninga poegadele. Eelmise kuninga Abeli pojad sellega siiski ei leppinud. Margrete krooniti Lundis koos Christofferiga.
Solnessi Arhitektuurikirjastus

Solnessi Arhitektuurikirjastus on Eesti kirjastus, mis kirjastab arhitektuuriväljaandeid. Kirjastus asutati 1990. aastate algul. Kirjastuse nimi on pandud Henrik Ibseni teoses "Ehitusmeister Solness" peategelase järgi.
Kirjastus kirjastab muu hulgas aastaraamatut Projekt ja Ehitus, ajakirja Eramu & korter, sarja Eesti arhitektuuriraamat.
Anrepi lõvi

Anrepi lõvi on Viljandi vallas Kärstna mõisa kalmistul asuv mälestusmärk, mis on pühendatud Preisi-Prantsuse sõjas Mohrungeni lahingus (Morąg, Poolas) hukkunud kindralleitnandile Heinrich Reinhold von Anrepile (1760–1807). 1844. aastal püstitatud mälestusmärk koosneb rändrahnu külge paigaldatud mälestustahvlist ja rahnul puhkavast lõvikujust.
Mälestusmärgi lasi paigaldada Heinrich Reinhold von Anrepi poeg, ratsaväekindral Joseph Carl von Anrep (1796–1860). Kindralleitnandi enese põrm toodi kodukohta ning maeti Anrepitele kuulunud mõisa maamulda suure kivi ette.
Kuju kuulub kunstimälestisena muinsuskaitse alla.
Eesti Vabariigi 100. aastapäevaga seoses korraldati Muinsuskaitseameti eestvõttel Eesti saja aarde valimine, kus Anrepi lõvi Kärstnas tuli rahvahääletusel neljandale kohale.

Asukoht

Anrepi lõvi asub Viljandi vallas Kärstna mõisa keskusest poolteist kilomeetrit läänes Kärstna kabelimäel oleval Kärstna mõisa kalmistul ja selle geograafilised koordinaadid on 58° 8′ 33″ N, 25° 47′ 4″ E.
Mälestusmärgi taga asub varem rajatud Anrepite suguvõsa kabel. Hoonest olid alles ainult müürid, kui ehitis taastati 2010–2013.

Kuju

Selle magava lõvi kuju (saksa Schlafender Löwe) autoriks on saksa skulptor Christian Daniel Rauch, keda aitas nähtavasti tema õpilane Theodor Kalide. Vastav valuvorm loodi 1820. aastatel. Esimene lõviskulptuur valati keiserlikus valukojas (saksa Königlich Preußische Eisengießerei) Gliwices, hilisemad koopiad (ka Anrepi lõvi) sama valukoja Berliini tehases. Esimene eksemplar sai osaks Preisi sõjaväelase Gerhard von Scharnhorsti hauamonumendist Berliinis, mille valmistamise tellis Preisimaa kuningas Friedrich Wilhelm III. Samasuguseid lõvikujusid leidub veel Münsteris (1832), Lübeckis (1840), Dortmundis (1869) ja mujal.
Lisaks magava lõvi kujule on tuntud ka ärkvel lõvi skulptuur (saksa Wachender Löwe) samadelt autoritelt, millest leidub mitmeid koopiad Saksamaal ja Poolas.

Käpa lõhkumine

2006. aastal lõhuti lõvifiguuri üks tagakäpp. Käpa puudumist märkas Kärstna Kooli direktor Anu Roht, kui ta tegi Viljandi eakatele ekskursiooni. Tarvastu vallavanem Alar Karu pani ajalehe Sakala kaudu vandaalile ette käpp tagasi tuua, kuid seda ei juhtunud.
Käpa taastas skulptor Paul Uibopuu. Ta modelleeris selle savist ja tegi kipsist mudeli. Taastamine kestis plaanitust kauem, sest selgus, et muldvormiga on seda keeruline valada. Lõpuks valati käpp kolmes osas ning skulptor keevitas ja liimis selle kokku. Valmis käpa keevitas ta selle eelkäijast jäänud neetliite külge ja lõpuks värvis käpa üle.
Esialgne taastamise tähtaeg oli jaanipäev, kuid lõpuks valmis lõvi 23. oktoobril 2007. Taastamise maksumus suurenes plaani ümbertegemise tõttu ja lõplikuks kuluks kujunes 15 tuhat krooni.
Wild in the Country

Süžee

Vaimselt tasakaalutu poiss Glenn Tyler vigastab kakluses oma venda. Kohtu nõudel saadetakse ta tema onu järelevalve alla, kus ta peab hakkama oma rahulikku meelt tõestama.
Robert Ley

Robert Ley (15. veebruar 1890 – 25. oktoober 1945) oli Saksamaa poliitik ja riigitegelane. Aastatel 1933–1945 oli ta Saksa Töörinde juht.
Ta sündis Reini provintsis Niederbreidenbachis (praegu Nümbrecht) 11-lapselises talupidajate perekonnas seitsmenda lapsena. Robert Ley õppis Jena, Bonni ja Münsteri Ülikoolis keemiat.
Esimese maailmasõja algul astus ta vabatahtlikuna sõjaväkke. Esialgu oli ta suurtükiväelane, seejärel sõjalendur. 29. juulil 1917 tulistati ta Prantsusmaa kohal alla, Ley sattus sõjavangi. Lennukiga sooritatud hädamaandumise tagajärjel saadud jala- ja koljuvigastuste tõttu kannatas ta hiljem krooniliste valude käes. Valule pakkus leevendust alkohol, mille suhtes tal kujunes välja sõltuvus. 1920. aasta märtsis pöördus ta Prantsusmaalt sõjavangist Saksamaale tagasi ja lõpetas vahepeal pooleli jäänud ülikooliõpingud. Ta asus tööle Leverkusenis firmas IG Farben. 
Ruhri piirkonna okupeerimine Prantsusmaa ja Belgia poolt 1923. aastal vihastas Ley välja ja temast sai ultranatsionalist. 1924. aastal astus ta Natsionaalsotsialistlikkusse Saksa Töölisparteisse. 1925. aastal sai temast Lõuna-Reinimaa gauleiter. 1928. aastal sai ta Köln-Aacheni gau parteijuhiks ja ta valiti Preisi Maapäeva liikmeks.
8. detsembril 1932 nimetas Hitler ta Natsionaalsotsialistiku Saksa Töölispartei riigiorganisatsioonijuhiks. 1933. aasta mais sai Ley Saksa Töörinde juhiks. Tema juhtimisel kujunes Saksa Töörinne Kolmanda Riigi suurimaks massiorganisatsiooniks (1942. aasta detsembris 25 miljonit liiget).
16. mail 1945 langes Ley Baieris Austria piiri lähedal Schlechingis Ameerika sõjaväelaste kätte vangi. Ta anti Nürnbergi protsessil sõjakuritegudes ja inimsusvastastes kuritegudes süüdistatuna kohtu alla. Vangistuses olles lõpetas ta elu enesetapuga, puues ennast üles.

Isiklikku

Robert Ley oli kaks korda abielus. Tema teine abikaasa laulja ja lastekirjanik Inga Ley sooritas 29. detsembril 1942 enesetapu.