google/wiki40b huggingface dataset:
Ahhemeniidid

Ahhemeniidid olid Ahhemeniidide riigi rajanud valitsejate suguvõsa, mis legendi järgi sai alguse Achaimenesest ning lõppes 330 eKr, kui Aleksander Suur vallutas Pärsia.
Suguvõsa esiisa Achaimenese arvati olevat juhtinud pärslased Urmia järve ümbruse asualalt hiljem nende järgi nime saanud Pārsā piirkonda (tänapäeval Fārs). Achaimenes on nime Haxāmaniš kreekakeelne kuju.
Robert Hossein

Robert Hossein (sündinud 30. detsembril 1927 Pariisis) on Iraani päritolu Prantsusmaa näitleja, lavastaja, stsenarist ja luuletaja.
Khoisani keeled

Khoisani keelteks nimetatakse Lõuna-Aafrikas (Lõuna-Aafrika Vabariik, Namiibia, Angola ja Botswana) ning Tansaanias kõneldavaid keeli, milles on imihäälikuid ning mis ei kuulu Nigeri-Kordofani, Niiluse-Sahara ega Afroaasia keelte hulka. Khoisani keeltel puudub sugulus, vaid hõlmavad keeleliiduna vähemalt kolm keelkonda ning mõned isoleeritud keeled. Seega on võimatu rekonstrueerida khoisani keeltele ühist algkeelt. Varem arvati need keeled või osa neist ühtsesse khoisani keelkonda. 
Khoisani keeli kõnelevad rahvad on bušmanid (sanid), hotentotid (khoid), damarad ja namad. Tansaanias on veel hatsad ja sandaved. Kõnelejate koguarvuks hinnatakse 150 000.
Khoisani keeltele on iseloomulikud imihäälikud ja suur foneemide arv (rekord on hoo keele käes: 164 foneemi). Tüüpilised on ka nominaalklasside süsteemid.
Enne bantude ekspansiooni elasid khoisanite rühmad ka Aafrika põhjapoolsematel aladel. Nendelt võtsid mõned bantu keeled Lõuna-Aafrikas ning võib-olla ka Keenias kõneldav dahalo keel imihäälikud üle, kuid neid keeli ei arvata khoisani keelte hulka, sest nad kuuluvad teistesse keelkondadesse. On olemas vaieldav hüpotees, et imihäälikud on relikt inimkonna "ürgkeelest".

Khoisani keelte keelkonnad

Khoisani keelte seas saab võrdleva keeleteaduse meetoditega leida järgmised keelkonnad ja isoleeritud keeled.
Arne Luht

Arne Luht on eesti muusik ja ajakirjanik.
Luht on olnud klahvpillimängija ansamblites Nemo, Armaada jt.
Luht on töötanud Raadio Vaba Euroopa eesti toimetuses Münchenis ja Prahas; tema eetrinimi oli Georg Unt.
Leif Segerstam

Leif Selim Segerstam (sündinud 2. märtsil 1944 Vaasas) on Soome dirigent ja helilooja.
Leif Segerstam õppis Sibeliuse Akadeemias klaveri- ja viiulimängu ning orkestrijuhtimist. Aastal 1962 võitis ta Maj Lindi nimelise pianistide konkursi. Aastal 1964 lõpetas ta New Yorgi Juilliardi kooli orkestrijuhtimise alal.
Aastatel 1970–1972 oli ta Stockholmi Kuningliku Ooperi peadirigent, 1973–1974 Soome Rahvusooperi direktor, 1975–1982 Viini raadio sümfooniaorkestri peadirigent, 1977–1987 Soome raadio sümfooniaorkestri peadirigent, 1983–1989 Rheinland-Pfalzi filharmoonia peadirigent, aastast 1988 Taani raadio sümfooniaorkestri peadirigent. Sügisest 1995 kuni 2001. aastani oli ta uuesti Stockholmi kuningliku ooperi peadirigent, 1995–2007 Helsingi linnaorkestri peadirigent, sügisest 2007 emeriitpeadirigent.
Alates 1997. aastast on Leif Segerstam Sibeliuse akadeemias orkestrijuhtimise professor, tema õpilane on olnud ka Mikk Murdvee.
Leif Segerstam on loonud 330 sümfooniat.
Aastal 1998 sai ta Põhjamaade Nõukogu muusikaauhinna.
Viljandi piiramine (1560)

Eellugu

Moskva tsaaririigi väed olid 1560. aastal alanud pealetungil võitnud 2. augustil toimunud Härgmäe lahingu, kus ordu tippjuhtkond eesotsas Philip Schall von Belliga ründas vaid 500 mehega umbes 12 000-list vene väge. Pea kõik sakslased kas tapeti või langesid vangi. Sellest hoobist Liivi ordu enam ei toibunudki, suutmata uut väliväge välja panna.

Piiramine

Moskva väesalk asus Viljandit piirama augustis ja pommitasid ordulossi 3 nädalat. Lossi kaitset juhtis endine Liivi ordu ordumeister Wilhelm Fürstenberg. Esialgu õnnestus Fürstenbergil linnust edukalt kaitsta, kuid palgata jäänud palgasõdurid otsustasid pärast mitmenädalast piiramist selle venelaste kätte anda. Fürstenberg pakkus neile küll oma isiklikku vara palgaks, kuid sellest ei hoolitud, Balthasar Russowi kroonika kohaselt nõuti Viljandi ordulinnuse loovutamist, vastasel juhul ähvardati endine ordumeister tappa. Pärast Viljandi alistumist viidi Fürstenberg Venemaale vangi.
Nikolai Suits

Nikolai Suits VR II/3 (6/18. jaanuar 1898 Peningi vald, Harjumaa – surma aeg ja koht teadmata) oli Eesti sõjaväelane (veltveebel, 1921), politseinik ja piirivalvur.
Ta osales vabatahtlikuna Vene sõjaväe koosseisus Esimeses maailmasõjas, Vabadussõjas 2. Diviisi tagavarapataljonis, 7. jalaväepolgus ja 2. jalaväepolgus, sai 5. novembril 1919 haavata. II liigi 3. järgu Vabadusrist 15. septembril 1920 (hinnates vahvust, mis Teie ülesnäitanud lahingus 5 novembril 1919 a. Ledische ja Mursina külade valdamisel). Üleajateenija 7. jalaväepolgus 1921–1923. 1923–1924 kriminaalpolitsei agent Valgas, 1924 Võrus, seejärel Vana-Irboskas piirivalve kontrolör. 
Oktoobris 1925 põgenes Nõukogude Liitu, kus arreteeriti 19. oktoobril 1925, oli Solovetsi laagris.
Vestiena mõis

Vestiena mõis (saksa keeles Festen, läti keeles Vestienas muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Võnnu kreisis Vestiena kihelkonnas. Nüüdisaegse haldusjaotuse järgi asub Lätis Madona piirkonnas Vestiena vallas Vestiena asulas.

Ajalugu

Mõis asutati 1452.

Mõis tänapäeval

Aastast 1960 tegutseb mõisa peahoones Vestiena Põhikool.
Kalajärv

Kalajärv (ka Kastijärv, Mudajärv, Kolajärv) on järv Põlva maakonnas Põlva vallas Partsi ja Uibujärve külas. Veekogu pindala on 1,1 ha. Veekogu kaldajoone pikkus on 431 m.
Gottlieb Ast

Gottlieb Jaan Ast (2. märts 1874 Orava vald, Võrumaa – 15. detsember 1919 Tallinn) oli Eesti poliitik ja Tallinna linnapea 1919. aastal.
Gottlieb Jaan Ast õppis aastatel 1902–1906 Tartu ülikoolis õigusteadust.
20. sajandi alguses liitus ta poliitilise liikumisega ning oli tegev Lõuna-Eestis sotsialistliku agitaatorina. Pärast 1905. aasta revolutsiooni emigreerus 1906. aastal Šveitsi ja Põhja–Ameerika Ühendriikidesse, kust naasis Eestisse alles 1917. aastal pärast Veebruarirevolutsiooni. 
Pärast Eestisse naasmist astus ta Eesti Sotsiaaldemokraatlikku Tööliste Parteisse ning valiti partei esindajana Tallinna linnavalitsusse ja Tallinna linnapeaks, kellena tegutses 1919. aasta juuni-juulikuus. Ta suri detsembris 1919 tuberkuloosi ja on maetud Rahumäe kalmistule.

Isiklikku

Tema vend oli poliitik ja kirjanik Karl Ast.
Ilja Mussin

Ilja Mussin (vene Илья Александрович Мусин; 6. jaanuar 1904 (vkj. 24. detsember 1903) Kostroma – 6. juuni 1999 Peterburi) oli Vene dirigent, pedagoog ja dirigeerimisteoreetik.
Alates 1932. aastast oli Mussin dirigeerimise õppejõud Leningradi konservatooriumis. Tema üle 60-aastase dirigeerimispedagoogi karjääri jooksul õppisid tema klassis näiteks Valeri Gergijev, Vassili Sinaiski, Rudolf Barshai jt. 
Mussini juures on haridust saanud ka mitmed Eesti dirigendid, näiteks Jüri Alperten ja Anu Tali.
Dariga Nazarbajeva

Dariga Nazarbajeva (kasahhi Дариға Нұрсұлтанқызы Назарбаева; sündinud 7. mail 1963 Temirtaus) on Kasahstani jurist ja poliitik, riigi esimese presidendi Nursultan Nazarbajevi tütar. 
Alates 20. märtsist 2019 on ta Kasahstani parlamendi senati esimees.

Elulugu

Dariga sündis aastal 1963 tänapäeva Kasahstani alal Temirtaus. Tema isa on president Nursultan Nazarbajev. Ta õppis Moskva ülikoolis ja Kasahstani Riiklikus Ülikoolis.
Kodumaal juhatas ta riiklikku uudisteagentuuri Хабар. Aastal 2003 moodustas ta partei, mil nimeks Асар (Ühtsus). Aastal 2006 liitus partei teise parteiga, mil nimeks Отан (Isamaa, praegu kannab nime Nur Otan). 
3. aprillil 2014 sai temast parlamendi alamkoja Mazhilise aseesimees.
11. septembril 2015 sai temast peaministri asetäitja. 
Dariga oli abielus endise asevälisministri Rahhat Älijeviga, kes hiljem pages riigist. Aastal 2007 nad lahutati. Älijevi väitel lahutati nad Nursultan Nazarbajevi käsul ja ilma tema nõusolekuta. Neil sündis kaks poega – Nurali ja Aisoultan – ning tütar Venera. Aastal 2003 sai temast vanaema, kui Nuralil sündis tütar Laura.
Dariga on ka harrastuslaulja. Ta soovis konservatooriumis laulmist õppida, ent isa käsul jättis need õpingud pooleli.
Liechtensteini valitsusjuht

Liechtensteini Vürstiriigi valitsusjuht (saksa keeles Regierungschef des Fürstentums Liechtenstein) on Liechtensteini täidesaatva võimu ehk valitsuse juht. Teda nimetatakse ka Liechtensteini peaministriks, kuid see ei ole ametlik nimetus.
Liechtensteini valitsusjuhi nimetab ametisse riigi parlamendi ehk Maapäeva ettepanekul Liechtensteini vürst. Liechtensteinis ei esitata tavaliselt valitsusjuhiks valimised võitnud partei esimeest, vaid selle partei mõni muu mõjukas liige.
Vastavalt Liechtensteini põhiseadusele võib vürst anda isiklikult valitsusjuhile ülesandeid. Põhiseaduse kohaselt kaasallkirjastab valitsusjuht seadused, samuti vürsti ja regendi määrused ning otsused. Ükski neist ei jõustu ilma valitsusjuhi allkirjata. Valitsusjuht annab ametivande kas vürstile või regendile, teised valitsusliikmed aga temale.
Liechtensteini valitsusjuht juhib valitsuse (Regierung) tööd, kuhu peale tema kuulub veel vähemalt neli valitsusnõunikku (Regierungsrat). Üks valitsusnõunikest on ühtlasi valitsusjuhi asetäitja. Asetäitja nimetatakse sarnaselt valitsusjuhiga parlamendi ettepanekul ametisse vürsti poolt.
Liechtensteini esimeseks valitsusjuhiks oli Josef Ospelt, kes nimetati sellesse ametisse 2. märtsil 1921.
Mälukaart

Ajalugu

PC-kaardid (PCMCIA) olid esimeste laiatarbe-mälukaarditüüpide seas, mis 1990. aastatel välja tulid, kuid on nüüd peamiselt kasutusel tööstuslikes rakendustes ja I/O-seadmete, näiteks modemite ühendamiseks. 1990. aastatel tuli kasutusele PC-kaardist väiksemaid mälukaardi tüüpe, sh CompactFlash, SmartMedia ja Miniature Card. Mobiiltelefonide, pihuarvutite ja digikompaktkaamerate jaoks tekkis vajadus järjest kompaktsemate kaartide järele. Digitaalkaamerates on SmartMedia ja CompactFlash olnud väga edukad. 2001. aastal haaras SmartMedia 50% digitaalkaamerate turust ja CompactFlashi kasutati laialdaselt professionaalsetes digitaalkaamerates. Ometigi oli SD/MMC aastaks 2005 SmartMedia koha peaaegu üle võtnud, kuigi mitte samal tasemel, konkureerides ka Memory Sticki ja CompactFlashiga. Tööstusvaldkonnas suutsid PC-kaardi tüüpi (PCMCIA) mälukaardid säilitada oma niši, kuid mobiiltelefonides ja pihuarvutites on kasutusele võetud väiksemad mälukaardid.
2010. aastast on uued Sony tooted (mis kasutasid varem ainult Memory Sticki) ja Olympuse tooted (mis kasutasid varem ainult XD-kaarti) varustatud täiendava SD-kaardi pesaga. Praktiliselt on mälukaarditüüpidest peale jäänud SD-kaart.

Mälukaardid mängukonsoolides

Paljud vanemad mängukonsoolid kasutasid mälukaarte mängu seisu salvestamiseks. Uuemad konsoolid toetavad ka mängu seisu salvestamist kõvakettale või pilve.

Kadunud andmete taastamine

On olemas erinevaid programme, mis taastavad mälukaardilt ekslikult kustutatud faile. Samuti on olemas võimalus vigase mälukaardi korral kasutada erinevaid tööriistu, mis suudavad taastada varasemad failid.
Sauga valla vapp

Sauga valla vapp on Pärnu maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Sauga valla vapp.
Vappi etalonkujutis on kinnitatud riigisekretäri poolt 11. oktoobril 1996.
Vapi autor on M. Lauk.

Vapi kirjeldus

Sauga valla vapiks on rohelisel kilbil ülaservast lähtuv, alaservani ulatuv hõbedane teravik, milles samasuunaline roheline teravik kümne kuldse viieharulise tähega 4+3+2+1. Vapi laiuse ja kõrguse suhe on 9:12.

Põhjendus

Roheline tähistab loodust, ärassarikas märgib Sauga ja Pärnu jõe ühinemist, tähed tähistavad valla külasid.
Lisaaeg

Lisaaeg on sportmängu osa, mis lisatakse vajaduse korral mängu normaalajale, kui selle lõppedes on mänguseis viigiline. Lisaaja kestus võib olla ajaliselt kindlaks määratud, kuid see võib lõppeda ka siis, kui üks võistlejatest punkti teenib.

Jalgpall

Professionaalses jalgpallis kestab lisaaeg 2*15 minutit. Jalgpalli suurvõistlustel on kasutatud "kuldse värava" reeglit, mille korral lõpetatakse mäng lisaajal kohe pärast esimest löödud väravat ja võitjaks on värava löönud võistkond, ning "hõbedase värava" reeglit, mille järgi kuulutatakse võitjaks esimese lisaaja lõppedes eduseisus olev võistkond. Kumbki reegel ei osutunud aga populaarseks ning ei elavdanud soovitud viisil mängu, mistõttu nende kasutamine 2004. aastal lõpetati.
AEG Eesti osakond

AEG Eesti osakond (tollane ametlik nimetus: A.E.G. – Eesti Elektri selts – Eesti osakond) oli Saksamaa ettevõtte Allgemeine Elektricitäts-Gesellschaft (lühend: AEG) Tallinnas asunud osakond .
Pistaatsiaroheline

Esinemine ja kasutamine

E. F. Glocker kirjeldab oma mineraloogiaõpikus pistaatsiarohelisena (pistaziengrün) järgmisi mineraale: moldaviit, peridoot ehk krüsoliit, epidoodi erim pistatsiit.
C. F. Partington toob oma entsüklopeedias pistaatsiarohelise (pistachio green) etalonnäiteks haha (Somateria mollissima) isaslinnu rohelise kuklalaigu. "Werner's Nomenclature of Colors" toob näideteks pirnikoore, kiviriku lehed ja oliviinikristalli.
Värv on kasutusel seinavärvina sisekujunduses, selles toonis toodetakse tekstiile, pabereid, majapidamistarbeid, tehnikat jne.
Koobalti- ja kroomisisaldusega rohelist pigmenti (Si₄O₁₀(OH)2Mg₃ + Co₃Ca + Cr₂O) kasutatakse pistaatsiarohelise värvi saamiseks.
Looduskapitalism

"Looduskapitalism: uue tööstusrevolutsiooni algus" (originaalpealkiri "Natural Capitalism: Creating the Next Industrial Revolution") on 1999. aastal ilmunud Paul Hawkeni, Amory Lovinsi and Hunter Lovinsi raamat.
Raamatut on tõlgitud rohkem kui 12 keelde. Eesti keelde tõlkis raamatu Marek Dreving ja selle avaldas 2003. aastal kirjastus Tänapäev.
Raamat on peaasjalikult kriitika traditsioonilisele, 1750ndail tekkinud industriaalkapitalismile.
Raamatus kirjeldatakse globaalset majandust loodusressurssidest ja ökosüsteemsetest teenustest sõltuvana. Autorite järgi ei hakka inimühiskonna arengut piirama mitte näiteks nafta- ega vasevarud, vaid elu ise.
Hanif Kureishi

Hanif Kureishi (sündinud 5. detsembril 1954) on Briti kirjanik ja stsenarist.
Kureishi ema Audrey Buss oli inglane. Isa Raflushan oli pärit Madrasest jõukast muhameedlikust perest. 1947 jagati Briti India Indiaks ja Pakistaniks ning üldiselt asusid muhameedlased Madrasest, mis jäi India maa-alale, ümber Pakistani, kuid Kureishid kolisid Londonisse Bromley eeslinna, kus Hanif sündis ja üles kasvas.
Kureishi õppis Bromley Tehnikakolledžis ja Bromley Tehnikakõrgkoolis. Kolledžis valiti ta 1972 tudengite liidu presidendiks ja sellest ajast pärinevad mõned tema poolautobiograafilise teose "Äärelinna Buddha" tegelaskujud. Seejärel õppis Kureishi aasta aega Lancasteri Ülikoolis filosoofiat, aga langes koolist välja. Hiljem õppis ta Londonis Kuninglikus Kolledžis ja lõpetas selle filosoofia erialal.
1990 kirjutas ta romaani "Äärelinna Buddha", mis pälvis aasta parima debüütromaani Whitbredi raamatuauhinna. BBC tegi sellest ka teleseriaali. Romaani tegevus toimub mitme aasta kestel 1970. aastatel. Selle peategelane on segarassist teismeline Karim, kes elab Lõuna-Londonis ning igatseb minna elama ja töötama oma äärelinnast välja. Peategelase isa, romaani alguses igav bürokraat, otsustab hakata guruks, nähes ühiskondlikku vajadust gurude järele, ehkki ta ise oma rolli ei usu ja ka Karim ei usu sellesse. Romaan kirjeldab ühtlasi selle ühiskondliku meelsuse kujunemist, mis tõi kümmekonnaks aastaks võimule Margaret Thatcheri juhitud Konservatiivse Partei.
2006 kirjutas ta stsenaariumi filmile "Venus", mille peaosatäitja Peter O'Toole nimetati Oscari, Kuldgloobuse ning BAFTA auhinna kandidaadiks, kuid ta ei võitnud neid.
Kureishi on abielus. Tal on kolm poega, millest vanemad on kaksikud.
2008 nimetati Kureishi Briti impeeriumi ordu komandöriks.
Dag Solstad

Dag Solstad (sündinud 16. juulil 1941 Sandefjordis) on norra proosakirjanik. Solstad elab Oslos ja Berliinis. Ta on abielus kirjanik Jens Bjørneboe tütre Therese Bjørneboega.
Oma kirjanikudebüüdi tegi ta 1965. aastal novellikogumikuga "Spiraler" ("Spiraalid"), kuid suurem läbimurre saabus 1969. aastal romaaniga "Irr! Grønt!" ("Hale! Roheline!"), mis lähtub poolaka Witold Gombrowiczi rolliteooriatest.
Aastatel 1971–1987 kirjutas ta Kommunistliku partei ideoloogiast kantud romaane, mis lähtusid põhimõttest, et kirjandus peab teenima töölisklassi huve. Enim vastuolusid tekitas neist autobiograafiline romaan "Arild Asnes, 1970", mis on esimene raamat triloogiast, kuhu kuulusid ka "Gymnaslærer Pedersens beretning om den store politiske vekkelse som har hjemsøkt vårt land" ("Gümnaasiumiõpetaja Pederseni jutustus suurest poliitilisest ärkamisest, mis meie maad on tabanud", ekraniseeritud aastal 2006) ning "Roman 1987" ("Romaan 1987").
1989. aastal võitis ta Põhjamaade Nõukogu kirjandusauhinna.
1990.-tel pöördub Solstad ühiskondlikelt teemadelt isiksuse arengu juurde. Selle perioodi tuntuimad teosed on aastal 1992 avaldatud "Ellevte roman, bok atten" ("Üheteistkümnes romaan, kaheksateistkümnes raamat", eesti keeles ilmunud 1996, tõlkija Sigrid Kangur) ning kaks aastat hiljem ilmunud "Genanse og verdighet" ("Ujedus ja väärikus", eesti keeles 2010).
Viimastel aastatel on Solstad naasnud autobiograafiliste teoste juurde, 2002. aastal ilmus romaan "16/07/41" ning 2006. aastal "Armand V.: fotnoter til en uutgravd roman" ("Armand V.: Ühe väljakaevamata romaani joonealused märkused", eesti keeles ilmunud 2009, tõlkija Sigrid Tooming). Viimase eest anti talle 2006. aastal Brage auhind.
Solstad on kirjutanud ka näidendeid ning esseesid. Suure jalgpallihuvilisena avaldas ta koostöös Jon Micheletiga aastatel 1982, 1986, 1990, 1994 ja 1998 jalgpalli MM-i reportaažide kogumikke.
Dag Solstad on ainus autor, kes on saanud Norra Kirjanduskriitikute Auhinna kolmel korral.
Sasmaka Ebajumalate pärn

Sasmaka Ebajumalate pärn (läti keeles Valdemārpils Elku liepa) on Lätis Valdemārpilsis kasvav harilik pärn. Pärn asub Sasmaka mõisa peahoonest 20 meetri kaugusel. Pärna ümbermööt enne hargnemist 30 cm kõrguselt maapinnast on 8,60 meetrit. Puu ei ole looduskaitse all, ent hiiepaigana on tegemist riikliku kaitse all oleva muinsusmälestisega.
Woldemar Dietrich von Budberg

Woldemar Dietrich von Budberg-Bönninghausen (läti keeles Voldemārs fon Budbergs-Benninghauzens; 8. oktoober 1740 Tallinn – 3. juuli 1784 Valga) oli baltisaksa mõisnik ja kunstnik, Valga kreisimarssal. Ta kuulus Budbergide-Bönninghausenide aadlisuguvõssa.
Ta sündis Tallinnas mõisniku ja kohtuniku Otto Friedrich von Budberg-Bönninghauseni perekonnas. Otto Friedrich von Budbergile kuulusid Rannamõisa, Huuksi, Turaida ja Tirza mõis, hiljem lisandus veel Harku mõis. 
Kooli saadeti Woldemar Dietrich von Budberg Riiga; seal õppis ta aastatel 1753–1757 Riia Toomkoolis, seejärel jätkas 1757. aastal õpinguid Strasbourgis. Pärast õpingute lõppu reisis Brudberg mööda Euroopat, külastas Saksamaad, Šveitsit, Itaaliat, uuesti Prantsusmaad, seejärel Inglismaad, sealt tagasi mandrile – Madalmaadesse. Kunstialase õppe sai ta Saksamaal – Leipzigis ja Dresdenis.
1765. aastal Budberg naasis Liivimaale ja asus elama Riia lähistel Juglas Strazdumuiža mõisas, mis Budbergitele kuulus 1741. aastast. 1770. aastal lasi ta ehitada vana peahoone kõrvale uue klassitsistlikus stiilis peahoone, mis on säilinud tänapäevani.
Kui 1783. aasta juulis loodi Katariina II ukaasiga Balti provintsidele uus halduskord ning Riia ja Võnnu (Cēsise) maakonna kirdeosadest moodustati Liivimaa kubermangu Valga kreis ning linnast sai kreisilinn, siis valiti Budberg Valga kreisimarssaliks.
Aasta hiljem, 1884. aasta juulis, suri ta Valgas.
Õhus on Smilers

"Õhus on Smilers" on Smilersi album. Album ilmus 2007. aastal ja selle tootis Bulldozer.
Tarbimisühiskond

Tarbimisühiskonna kohta ei ole kasutusel ühte konkreetset mõistet. Eesti õigekeelsussõnaraamatu kohaselt on tarbimisühiskond "ühiskond, milles kaupu tarbitakse üle tegelike vajaduste". Majandusleksikoni järgi on tarbimisühiskond "ühiskond, milles suunatakse ja ergutatakse tarbimist, et luua sel teel inimestele töötamise motivatsioon, ja milles sotsiaalsete kihtide ja gruppide staatuse iseloomustajaiks on kaupade ja teenuste tarbimine (mida, kui kallist ja kui palju!). Tarbimisühiskonna kaubakäibes on suur osatähtsus nn prestiižikaupadel, mis rõhutab neid tarbivate inimeste kõrget sotsiaalset staatust. Kujutlus tarbimisühiskonnast tekkis USA majandusteadustes 1940.–1950. aastail, millal levis veendumus, et selleaegne tootmistase võimaldab tagada kõigile ameeriklastele suhteliselt kõrge elatustaseme. Tarbimisühiskonna geograafilises laienemises ja aina uute riikide rahvastike liitumises sellega nähakse vahendit arenenud riikide ja arenguriikide vahel poliitiliste ja sõjaliste konfliktide tekkimise vältimiseks."

Ajalugu

Tarbimisühiskond sai alguse 20. sajandi alguses, kui võeti kasutusel kaks uut juhtimisstrateegiat: tarbimisühiskond ja masspropaganda. Teise maailmasõja järgselt olid paljud kodumasinad jõudnud masstootmisse. Ennetamaks olukorda, kus inimestel on kõik vajaminev olemas, leppisid erinevad firmad kokku, et lühendavad oma toodete eluiga. Tänu sellele olid inimesed pidevalt sunnitud ostma uusi tooteid. Tarbimisühiskonda iseloomustavad ka ebavajalikud ja mõtlematud ostud. Oste sooritatakse emotsioonide põhjal ja tihti osutub toode tarbijale kasutuks. Tarbimisühiskonda iseloomustavad impulssostud. Kaubanduskeskused kujundati nii, et igapäevaesemeteni jõudmiseks peavad inimesed läbima impulssostudeks mõeldud kaubavaliku. Televisioon avas täiesti uued kanalid tarbimis- ja poliitmanipulatsioonidele. Reklaamides loodi kaupadele sümbolid ning sellega ärgitati inimesi ostma.

Tarbimisühiskonna mõju

Tarbimisühiskonnale on omane, et toodetakse rohkem, kui tarbida jõutakse. Eksisteerib suur konkurents igas valdkonnas. Tootjad ja teenusepakkujad konkureerivad omavahel tarbija tähelepanu nimel. Igapäevaselt tuleb tegeleda klientide tähelepanu püüdmisega. Tarbijad konkureerivad omavahel asjade pärast. Tarbijad soovivad omada kõiki enda kaasaegseid ja populaarseid tooteid. Inimesed tunnevad kohustust omada kõige uhkemaid ja uudsemaid tooteid. Tarbimisühiskonna tõttu on muutunud inimeste väärtushinnangud. Populaarsust ei määra haridus ja intelligents, vaid asjad mida inimene omab. Tihti tehakse tööd ning teenitakse raha eesmärgiga osta uusi tooteid või teenuseid. Ühiskonnale on omane, et asutused, tooted ja informatsioon oleksid kergesti kättesaadavad. Liigne tootmine ja tarbimine mõjub laastavalt nii inimeste rahakotile kui ka loodusele. Tarbimisvajaduste rahuldamiseks kulutatakse loodusressursse ning tekitatakse palju prügi. Tarbimisühiskonna mõju on pigem negatiivne ning selleks, et vältida liigset tarbimist ja mõttetut ostmist, on järjest enam populaarsust kogumas ka taaskasutus.
Tammiku rahvamaja

Tammiku rahvamaja on rahvamaja Ida-Viru maakonnas Jõhvi vallas Tammiku asulas.
Rahvamaja asutati 1967.
Viivi Luik

Elukäik

Aastatel 1954–1965 õppis Viivi Luik Risti algkoolis, Kalmetu 8-klassilises koolis ja Tallinna Kaugõppekeskkoolis. 1965.–1967. aastani töötas ta Tallinnas arhivaarina ja raamatukoguhoidjana, seejärel sai temast kutseline kirjanik. Alates 1970. aastast on ta kirjanike liidu liige. Luik on elanud Helsingis (1993–1997), Berliinis (1996) ja Roomas (1998–2003). 1974. aastal abiellus eesti kirjaniku ja diplomaadi Jaak Jõerüüdaga.
Suunakood

Suunakood on kohalikule või võrgusisesele  telefoninumbrile ette valitav numbrikombinatsioon, mis tähistab piirkonda või telefonivõrku riigis või maal. 
Teise riiki või teise maale helistamisel valitakse suunakoodi ette maakood.
Tveri raudteesild

Tveri raudteesild on sild üle Volga jõe Tveris Tveri oblastis. Asub Volga ülemjooksul Peterburi–Moskva raudteel.
Kaheteeline raudteesild on tarinduselt kolmeavaline paralleelvöödega metallsõrestiksild alumise sõiduteega.
Silla üldpikkus on 190 m.

Silla rajamine

Peterburi–Moskva raudtee (1855. aastast Nikolai raudtee) rajati 19. sajandi keskel. 1851. aastal avati sellel rongiliiklus. Raudtee ületab Volga jõge Tveris. 
Tveri esimene raudteesild ehitati 1850. aastal ja see oli puidust sildeehitisega, mis toetus kahele kapitaalsele kivisambale ja 18 puitsõrestikust toestikule. Kaheteelise raudteesilla projekteeris Dmitri Žuravski.

Puitsilla rekonstrueerimine metallsillaks

Aastatel 1885–1887 asendati puidust sildeehitis metallfermidega (projekti autor Nikolai Beleljubski). Fermid valmistas Putilovi tehas Peterburis.

Taastamine ja rekonstrueerimine

Teises maailmasõjas sai sild kannatada. Sild taastati.
Hiljem on silda mitu korda rekonstrueeritud.