google/wiki40b huggingface dataset:
Ronk

Levila

Ronk on levinud suures osas Holarktisest, ulatudes Islandist, Iirimaast ja Portugalist läänes kuni Kamtšatka poolsaare ja Vaikse ookeani rannikuni idas. Ronk on levinud ka Gröönimaa rannikul ja Põhja-Ameerikas. Lõunas ulatub levila Araabia poolsaare põhjaosani, Iraagi, Iraani ja Põhja-Indiani. Kesk- ja Lääne-Euroopas ning Põhja-Ameerika idaosas on ronk mitmetes piirkondades inimese tagakiusamise tõttu hävinud.

Arvukus Eestis

Ronk on Eestis üldlevinud väikesearvuline haudelind. Ta on paigalind. Ronga pesitsusaegset arvukust hinnatakse 4000 – 6000 paarile, talvist arvukust 15 000 – 25 000 isendile.

Välimus

Üldpikkus 54–67 cm, tiibade siruulatus 115–130 cm, kehakaal 1000–1370 g. Isaslinnud on veidi suuremad ja raskemad. Vanalinnu kogu sulestik on must rohelise või sinivioletse metalliläikega.

Vanus

Vanimad rõngastatud vabaduses elanud linnud olid 16 ja 20 aastased. Vangistuses on vanimad rongad elanud 24 aastat ja 8 kuud, 26 ja 28 aastat. Londoni Toweris elas üks ronk 44-aastaseks.

Elupaik

Elupaigana eelistab ronk lagedaid kultuurmaastikke, kuid elutseb ka mägialadel, rannikul ja laidudel. Vähesel määral on neid linna elama tulnud.

Pesitsemine

Mõlemad vanalinnud ehitavad pesa puu, Eestis valdavalt männi otsa, mujal ka kaljude peale või kunstlikule alusele, näiteks kõrgepingemastile. Kurnas on 4–6 muna, mis on rohekashallid ja tumepruunide laikudega. Muna kaal on keskmiselt 27,4 g. Haudumine vältab 19–21 päeva. Pojad lahkuvad pesast umbes ühe kuu vanustena.

Toitumine

Ronk on kõigesööja, ta toitub raibetest, närilistest, linnumunadest ja -poegadest, suurematest putukatest ja teistest selgrootutest.

Mütoloogia

Juudi pärimuse järgi õpetas ronk Aadamale, kuidas oma poega Aabelit matta. Seda lugu mainitakse ka Koraanis.
Ronka austatakse Põhja-Ameerika Vaikse ookeani looderanniku indiaanlaste ja Kirde-Aasia põlisrahvaste seas jumalana. Tlingitid ja haidad ning Alaska inuitid peavad ronka loojajumalaks. Mitmete Põhja-Ameerika Loodeosa rahvaste seas on ronk trikster.
Korjakid, tšuktšid ja itelmeenid austasid rongakujulist jumalust Kuthi.
Muinaspõhja mütoloogias istus kaks ronka Huginn ja Muninn Odini õlgadel ja kuulsid kõike. Viikingid kasutasid ronga kujutisega lippu hrafnsmerki.
Pärast ristiusustamist peetakse ronka Euroopas üldiselt halvaendeliseks linnuks musta sulestiku ja raipesöömise tõttu. Saksamaal peeti ronkasid äraneetute hingedeks.
Tiibeti budismis peetakse ronka Mahākāla kehastuseks.
Eesti rahvuseeposes "Kalevipoeg" on kaaren rääkiv lind, kes annab Kalevipojale nõu, kuidas jõuda maailma otsa.
1987. aasta põhja suusaalade maailmameistrivõistlused

1987. aasta põhja suusaalade maailmameistrivõistlused olid 36. suusaalade maailmameistrivõistlused, mis toimusid 12.–21. veebruarini Oberstdorfis Saksamaal.
Urve Kalamees

Urve Kalamees (sünd. Haug, 31. märts 1936 – 18. märts 2016) oli eesti mükoloog.
Lagisoo

Lagisoo on soo Harju maakonnas Kose vallas.
INS

INS ehk Immigration and Naturalisation Service oli Ameerika Ühendriikide immigratsiooniteenistus.
Alates 19. sajandist oli INSi ülesandeks kõigi uute USA kodanike registreerimine ja nende naturalisatsioonile kaasaaitamine.
25. novembril 2002 läks INS Ameerika Ühendriikide Sisejulgeolekuministeeriumi (Department of Homeland Security) koosseisu. Praegu täidab endisi INSi funktsioone mitu Sisejulgeolekuministeeriumi allüksust.
BMW X4

BMW X4 on BMW kupeelik linnamaastur. See loodi BMW X6 baasil. Sisemuselt on X4 samasugune kui X6. Selle pakiruum mahutab 500 liitrit, aga kui tagaistmed alla lasta, mahub sinna 1400 liitrit. X4 varustuses on ka tagaluugi avamissüsteem.
Semgalid

Semgalid (läti Zemgaļi) oli balti rahvas, mis elas tänapäeva Läti Zemgale regiooni territooriumil ning sellega piirnevatel aladel Vidzemes ja Põhja-Leedus. Semgalipärane arheoloogiline kultuur hakkas muust balti kultuurialast eristuma alates 2. sajandist. 13. sajandi Liivimaa ristisõdade käigus läksid varem kohalike valitsejate võimu all olnud semgalite alad Riia piiskopi ja Liivi ordu kätte. Sõjas langenute ja väljarände tõttu kahanenud semgalite arvukus ja asuala kompaktsus tingis nende assimileerumisprotsessi, mis jõudis lõpule 16. sajandil.

Muinasaeg

2.–5. sajandil levis laial alal Daugava mõlemal kaldal tänapäeva Kesk- ja Lõuna-Läti ning Põhja-Leedu territooriumil arheoloogiline kultuur, mida iseloomustasid kiviringidega kääbaskalmistud, mis rajati metsastesse kohtadesse jõgede ja järvede läheduses. Surnud maeti sinna põletamata. Kääpa keskel olnud lahkunud on asetatud peaga lääne või loode suunas, ääre poole on maetud rööbiti kiviringiga. Semgalitega seostatakse sellise matmisviisi läänepoolset, Zemgales ja Edela-Vidzemes levinud variatsiooni, idapoolseid kalmistuid peetakse seelide esivanematele kuuluvaks. 5.–8. sajandi jooksul toimus matmiskultuuri muutus, surnuid (endiselt põletamata) hakati kääbaste asemel matma maa-alustesse haudadesse. Algselt rajati neid veel vanade kääbaste kõrvale, hiljem selline side kadus ja kalmistuid rajati ka kaugemale. Kääbaste ilmumine uutesse piirkondadesse viitab ka sisekolonatsiooni jätkumisele. Viljakate, kuid raskete Lielupe nõo idaosa muldade ülesharimine sai ilmselt teoks tänu puuatradele rauast sahaterade lisamisele. Maa-aluste haudade kasutamine jätkus ka nooremal rauaajal, mil semgali matmiskommete iseloomuliks jooneks kujunes naiste ja meeste vastassuunaline (tavaliselt põhja- ja lõunasuunas) muldasängitamine. Semgalite materiaalne kultuur sarnanes paljudes aspektides seelide ja latgalite omaga. Semgalipäraste kalmete areaal ulatus Zemgalest (semgalite seal elamist kinnitavad 13. sajandi kirjalikud allikad) ka Vidzemesse ja Põhja-Leetu, kuid põhjapoolsetel aladel see kahanes kuršide ja latgalite asuala laienemise ning liivlaste Daugava ja Koiva äärde ilmumise arvelt.
Semgaleid mainivad muinasaja lõpus nii Skandinaavia kui ka vanavene allikad. Neis kirjeldatud semgalite juurde tehtud viikingiretki paigutatakse aega alates 870. aastast. Saxo Grammaticus on tõenäoliselt maininud semgalite Daugmale linnust. Vene kroonikad on kirjeldanud lüüasaamisega lõppenud 1106. aasta Polotski sõjakäiku semgalite vastu.

Keskaeg

Liivimaa ristisõja ja ka hilisemate sõdade tõttu tühjaksjäänud semgalite aladele rändas latgaleid, kuralasi ja liivlasi. Samas läksid ka semgalid sageli ise oma traditsiooniliselt asualalt väljapoole paremat elu otsima. See tingis juba enne sõdu alanud semgalite assimileerumise kiirenemise, protsess jõudis lõpule 16. sajandil. Suurem osa neist sulandus latgalitesse, saades üheks läti rahva moodustumise aluseks, ülejäänud leedustusid. Semgalite keele elemendid säilisid läti keele keskmurde semgali murrakutes.
Franz Alekand

Franz Alekand (19. jaanuar 1893 Kuremaa vald, Tartumaa – 2. detsember 1949 Siblag, Ivanovo, Tšebula rajoon, Kemerovo oblast) oli eesti ühiskonnategelane.
Ta oli Palamuse laenu- ja hoiuühistu juhatuse esimees, Jõgeva Põllumeeste Konvendi liige, Palamuse Piimaühistu asutaja ja uue meiereihoone ehituse initsiaator, Kaitseliidu malevapealik, Jõgeva tuletõrjedivisjoni Kuremaa kompanii pealik.
Ta arreteeriti NKVD poolt 28. novembril 1944 Kuremaa vallas Änkkülas ning saadeti järgmise aasta 18. juuli tribunali otsusega 20+5 aastaks Kemerovo oblastisse Tšebula rajooni Ivanovosse.
Neodarvinism

Neodarvinism on evolutsiooniõpetus, mis põhineb ühel osal Charles Darwini evolutsioonikäsitlusest. See rõhutab juhuslike mutatsioonide ja loodusliku valiku määravat või koguni ainurolli adaptiivses evolutsioonis. 
Neodarvinismi termini võttis kasutusele George Romanes aastal 1895, tähistades sellega vaadet, mille kohaselt evolutsioon toimub üksnes loodusliku valiku teel – nagu seda kirjeldasid näiteks Alfred Wallace ja August Weismann. Neodarvinismi kohaselt on Darwini poolt võimalikuks peetud pangeneetiline pärandumine (s.t, et ka elu jooksul omandatud tunnused võiksid päranduda järglastele) võimatu. Kuni 1930. aastateni nimetati neodarvinismiks panselektsionistlikku vaadet evolutsioonile. Neodarvinismi 1930. aastate lõpul kujunenud variant kannab (eriti vene ja saksa kirjanduses) nime sünteetiline evolutsiooniteooria.
Ningbo Shi

Kliima

Ningbos on niiske lähistroopiline kliima. Aastas sajab keskmiselt 1418 mm. Kõige sajusemad kuud on juuni (203 mm) ja september (189 mm), kõige kuivemad kuud on detsember (46 mm) ja jaanuar (58 mm). Aasta keskmine õhuniiskus on 80%. Kõige kõrgem on see juunis (86%) ja kõige väiksem detsembris (75%) ja jaanuaris (76%). Sajupäevi on aastas keskmiselt 158, kõige rohkem märtsis (17,1) ja juunis (16,5), kõige vähem detsembris (8,7) ja novembris (8,8).
Keskmine õhutemperaruur on aastas +17,0 °C, juulis +29,0 °C ja jaanuaris +4,8 °C. Öökülmavaba periood kestab 230–240 päeva aastas.
Päike paistab päevas keskmiselt 1910 tundi. Kõige päikesepaistelisemad kuud on juuli (244 tundi) ja august (238 tundi), kõige vähem päikest paistab veebruaris (108 tundi) ja märtsis (122 tundi).

Haridus

Ningbos tegutseb neli ülikooli: Ningbo Ülikool, Zhejiang Wanli Ülikool, Nottinghami Ülikooli Ningbo haru, Zhejiangi Ülikooli Ningbo Tehnoloogiainstituut.

Ajalugu

Ningbo on üks Hiina vanemaid asulaid. See oli asustatud juba Hemudu kultuuri ajal 4800 eKr.
Ningbo oli Siiditee otspunkt ja kaubalinn juba 2000 aastat tagasi. Ta oli tähtis sadam nii Tangi kui ka Songi dünastia ajal.
Portugal hakkas Ningbo kaudu kauplema 1522. aastal. 1524. aastaks oli linnas juba märkimisväärne portugallaste kogukond. Kuid eurooplased tegelesid lisaks kauplemisele veel inimeste ja kaupade röövimisega ümberkaudsetest küladest, mistõttu provintsi kuberner kogus 60 000 mehelise sõjaväe, mis likvideeris eurooplaste asunduse, tappis 800 portugallast ja hävitas palju nende laevu.
Esimese oopiumisõja ajal vallutas Suurbritannia 1841. aasta oktoobris Ningbo. 10. märtsil 1842 toimus Ningbo lahing, kus britid lõid tagasi katse linna vallutada. Lahingus ei saanud ükski Suurbritannia sõdur surma ja 5 sai haavata, hiinlasi hukkus 500–600. Kui Hiina sai sõjas lüüa, pidi ta Nanjingi rahuga avama 5 sadamat vabakaubanduseks. Ningbo oli üks nendest.
1864 hoidsid taipingid Taipingide ülestõusu ajal Ningbod 5 kuud enda käes.
Hiina-Prantsuse sõja ajal 1885. aasta märtsis blokeeris admiral Amédée Courbet' laevastik linna lähedal lahes mitu Hiina sõjalaeva ja avas tule kaldakindlustuste pihta.
1940. aastal laskis Jaapan lennukitelt linna peale hulganisti muhkkatkuga nakatatud kärbseid. Operatsiooni valmistas ette kindral Shirō Ishii, kelle vastu loobus USA pärast sõja lõppu süüdistuste esitamisest inimsusvastastes kuritegudes vastutasuks inimkatsete tulemuste üleandmise eest.
Qt

Ajalugu

1990. aasta suvel töötasid koos Haavard Nord ja Eirik Chambe-Eng andmebaasirakenduse kallal, mis oli mõeldud ultrahelipiltide jaoks. Selleks nad kasutasid C++ programmeerimiskeelt ja pidi töötama Mac OS, Unix ja Windowsi operatsioonisüsteemidel. Nad alustasid Qt arendamist 1991 aastal, 3 aastat enne firma loomist, mis kandis nime Quasar Technologies, hiljem võtsid uue nime Troll Tech ja siis nimetasid ümber Trolltech-ks.
20. mail 1995 Troll Tech lasi ametlikult välja Qt 0.90 X11/Linuxi platvormide jaoks.
Jaan Toomla

Jaan Toomla (kuni 1936 Torokoff; 8. mai 1929 Palamuse – 8. juuni 2007 Tallinn) oli eesti kirjastaja, toimetaja ja bibliofiil.
Toomla sündis Palamusel sepa perekonnas. Keskhariduse omandas Tartu 1. Keskkoolis, seejärel õppis Tartu Riiklikus Ülikoolis eesti filoloogiat. Pärast seda töötas Toomla Eesti Kirjandusmuuseumis ja ajalehe Edasi toimetuses.
Aastast 1964 elas ja töötas Toomla Tallinnas. Ta oli aastatel 1964–1991 kirjastuse Eesti Raamat eesti kirjanduse toimetuse juhataja ja peatoimetaja asetäitja. Aastast 1992 oli Toomla Eesti Rahvusraamatukogu vanemkonsultant.
Jaan Toomla oli NLKP liige aastail 1961–1991.
Aastast 1992 töötas ta Eesti Rahvusraamatukogus toimetajana ning osales arvukate väljaannete koostamisel. Toomla oli tegev 1993, 1994 ja 1995. aasta "Riigikogu Teatmike" koostamisel. Samuti on tema koostatud 1999. aastal ilmunud teatmik "Valitud ja valitsenud: Eesti parlamentaarsete ja muude esinduskogude ning valitsuste isikkoosseis aastatel 1917–1999".
Toomla oli Tallinna Bibliofiilide Klubi kauaaegne liige. Ta oli klubi almanahhi "Raamat on..." toimetaja ja alates 2004. aastast ka koostaja. Ta koostas ka mitmeid nõukogude võimu ideoloogiat toetavaid koguteoseid.
Jakob Bockmann

Jacob Bockmann (sündinud Pokmann, 1. veebruar 1889 Albu vallas Mägede külas – 1983) oli Eesti fotograaf.

Elukäik

Ambla kutselise fotograafi Jakob Bockmanni loomingust on meieni säilinud pea kogu tema elutöö ehk 10 237 fotot, millest enamik on klaasnegatiividel, väiksema osa moodustavad tselluloidnegatiivid. Ta tegutses aktiivselt 1913. aastast alates kuni 1950. aastani, mil üksikuid piltnikke hakkasid asendama teeninduskombinaadid. Kombinaadis töötamiseks pidas Bockmann end liiga vanaks, selle asemel hakkas ta Ambla Maarja koguduse organistiks. Kuni surmani 1983. aasta kevadel tegeles ta klaveri- ja viiulimänguga.

Looming

Enamiku Bockmanni töödest moodustavad ateljeefotod (umbes 8000) 1920.–1930. aastate Ambla elanikest (pooled üksikisiku portreed, ülejäänud grupipildid) ja kohaliku elu sündmustest – laulupeod, pritsimeeste peod, koolimaja ehitamine, Vabadussõja ausamba püstitamine jms. On ka taluhoonete ja talutööde jäädvustusi, vähemal määral leidub väljaspool Amblat tehtud pildistusi (Aravete, Järva-Madise, Käravete, Lehtse). Lisaks on pildistusi I maailmasõja päevist ning 1917. aasta Peterburist. Veebruarirevolutsiooni aegse Petrogradi pildiseeriast leiab haruldasi fotosid, näiteks kõnega esinevast Aleksandr Kerenskist. Viimased pildid pärinevad 1948. aasta oktoobripühadest Amblas.
Bockmann valmistas ka Eesti sõjaväelaste demonstratsioonil Peterburis 1917. aastal kasutatud sinimustvalge loosunglipu. Ta andis hiljem lipu hoiule tolleaegsele Ambla kirikuõpetajale Einar Laignale, kellelt see jõudis Eesti Akadeemilise Sõjaajaloo Seltsile.
18. veebruarist 23. aprillini 2000 oli Eesti Rahva Muuseumi näitusemajas üleval valik Jakob Bockmanni fotosid. Näitus kandis pealkirja „Dialoog“. Lisaks sai näha fotosid Ambla vaadetest ning ateljeepiltide tarbeks kasutatud maalitud foone.
Liginullenergia hoone

Energia tootmine

Liginullenergiahoone nõuete tagamiseks on vaja toota energiat krundil või lähiümbruses. Liginullenergiahoone tähendab ka hoonet, mis tarbib krundivälist energiat ja/või on ühendatud energiavõrkudega (näiteks elektrivõrk, gaasivõrk).

Taastuvenergia

Taastuvenergia all mõistetakse päikesest, tuulest või veest toodetud soojust või elektrit. Soojuspumbad, mis samuti kasutavad lokaalset taastuvenergiat, arvutatakse hoone energiakasutuse koosseisu vastavalt soojus- või jahutustegurile. Taastuvkütuseid käsitletakse tarnitud taastuvenergiana.
Kaija Parve

Isiklikku

Tema vennad on Martti ja Heikki. Ta abiellus 1990. aastal Marek Helinurmega. Neil on kaks tütart, kellest üks, Ulla-Maarit, on samuti tegelnud laskesuusatamisega.
Alexanderi tehnika

Ajalugu

Meetodi lõi Austraalia näitleja Frederick Matthias Alexander (1869–1955) 1890. aastatel.
Alexanderi tehnika praktiseerijad väidavad, et paljud inimeste vaevused on tihti põhjustatud korduvast ja pikaajalisest keha valesti kasutamisest, näiteks seistes või istudes tasakaalustamata asendis, valest peahoiust või oskamatust kõndimisest-jooksmisest. AT eesmärk on muuta aastatega sissejuurdunud mõtteskeeme ja enesekasutusharjumusi, mis kahjustavad igapäevaelu, et inimese organism ja füüsis võiksid toimida viisil, nagu neile algselt omane oli. Tehnika aitab teadvustada oma keha toimimise protsesse, samuti keha ja meele omavahelist vastasmõju. Alexanderi tehnika annab õpilasele võtted erinevatest tülikatest harjumustest vabanemiseks. Enesetaju suurenedes võib see meetod vähendada psühho-füüsilisi pingeid ja aidata saavutada üleüldise heaolutunde.

AT kasutusala

AT on väga levinud näitlejate ja muusikute koolituses. On leitud, et Alexanderi tehnika abil on võimalik leevendada mitmeid terviseprobleeme, muuhulgas seljavalu ja Parkinsoni tõbe.

AT õpetajad

Meetodi edasiandmideks peab olema akrediteeritud AT õpetaja. Eestis on neid hetkel kaheksa – Maret Mursa Tormis, Karin Brown, Iren Laidma, Helen Aun, Karmen Haiba, Eva Püssa, Merje Roomere ja Hele Aluste. Eestis tegutseb ka Alexanderi Tehnika Instituut, kus koolitatakse uusi AT õpetajaid.  Maret Mursa eestvedamisel  peetakse Eestis igal aasta 20. jaanuaril "Alexanderi sünnipäeva", kuhu tulevad kokku AT õpetajad igast maailma nurgast.
Marta Skulme

Marta Skulme (neiupõlvenimega Liepiņa; 13. mai 1890 – 3. jaanuaril 1962) oli läti skulptor. 
Ta oli Riia Kunstnike Grupi liige, teda on nimetatud esimeseks kutseliseks naisskulptoriks Lätis.

Eluloolist

Sündis Mālpilsi piirkonnas Vidzemes talupoja perekonnas. Kunsti õppis ta Kaasani Kunstikoolis (1912–1914) ja edasi Petrogradis nn Tauria kunstikoolis (1914–1918), juhendajaks Leonid Sherwood. 1918. aastal katkestas ta õpingud ja pöördus tagasi Lätisse, kus alustas tegutsemist vabakutselise kunstnikuna. 1920. aastal abiellus ta maalikunstnik Oto Skulmega. 1922. aastal sai Marta Skulmest Riia Kunstnike Grupi liige. Enesetäiendamise eesmärgil külastas ta samal aastal Berliini ja Dresdeni, kus puutus kokku konstruktivismiga, samas kui sealne kunstielu oli jäänud puutumata kubismi stereotüüpidest. 1925. aastal sündis tütar Džemma.
Marta Skulme suri Riias ja tema põrm sängitati 7. jaanuaril Riia Metsakalmistule.
Marta Skulmele on pühendatud üks osa televisiooni dokumentaalsarjast "Rigas makslinieku grupa"

Isiklikku

Marta ja Oto Skulme tütar Džemma Lija Skulme on tuntud läti maalikunstnik.

Looming

Alates 1920. aastast esines ta oma töödega kunstinäitustel Lätis, Nõukogude Liidus ja mujal välismaal.
Kunstnik töötas enamasti skulptuuri väikevormide kallal, ehkki hiljem selgus, et tal ei puudunud talent ka monumentaalskulptuuri vallas (1924. aastal jagas ta Kārlis Zālega esimest-teist kohta Riia Vabaduse monumendi konkursil). Marta Skulme plastilise vormi käsitlus on kahtlemata mõjutatud prantsuse modernismi vormikeelest, aga kannab ka kunstniku individuaalse eneseväljenduse pitserit. 1920. aastate algul katsetas ta kubistlike skulptuuridega, millest on säilinud mõned reproduktsioonid. 1930. aastatel ilmusid tema loomingusse tektooniliselt selged vormid ja massid, monumentaalne üldistus, ning ta hakkas rohkem kasutama karedat, näiliselt töötlemata kivi tekstuuri, säilitades selle juures aga suure nüansseerituse. Marta Skulme lõi skulptuure mitmesugustes materjalides (graniit, pronks, puit), siiski on enamik tema töid jäänud kipskavanditeks.
Suur mälestusnäitus kunstniku teostest korraldati 1969. aastal, näitus "Marta Skulme. Skulptuur. Oto Skulme. Maal." 1989. aastal ja suur ülevaatenäitus kunstniku kogu loomingust 2009. aastal Läti Rahvuslikus Kunstimuuseumis.
E-andmevahetus

E-andmevahetus ehk EDI (inglise keeles Electronic Data Interchange) on  struktureeritud andmete elektroonne ülekanne kokkulepitud sõnumistandardite abil ühelt arvutisüsteemilt teisele inimese minimaalse sekkumisega.
Vallaste e-teatmiku kohaselt on elektronandmevahetus organisatsioonide (ettevõtete) vahel standardselt vormindatud elektrooniliste dokumentide (arved, tollideklaratsioonid, päritolusertifikaadid jne) edastamine võrgurakenduste tasemel.
Majandusindikaator

Majandusindikaator ehk majandusnäitaja ehk majandusmõõdik (inglise economic indicator) on näitaja, mis aitab analüüsida majandusolukorda ja tulevikuväljavaateid nii ettevõtte kui ka riigi tasandil.
Majandusindikaatorid saadakse tavaliselt majandusteadusele kohandatud statistilisi meetodeid kasutades. Sageli kasutatavateks majandusindikaatoriteks on nt statistika tööhõive, investeeringute, varade, hindade, tulude ja kulude, laenude, tootmise, kaubanduse jms kohta.
System der Logik und Metaphysik

"System der Logik und Metaphysik oder Wissenschaftslehre. Lehrbuch für akademische Vorlesungen" ("Loogika ja metafüüsika süsteem ehk teadusõpetus. Õpik akadeemiliste loengute jaoks) on teos, milles Kuno Fischer esitas oma filosoofilise süsteemi. 
Raamatu esmatrükk ilmus 1852 Stuttgardis. Fischer oli sellal Heidelbergi ülikooli dotsent. Teises, ümbertöötatud trükis 1869 modifitseeris Fischer oma hegeliaanlikku süsteemi Kantist lähtudes. Kolmas trükk ilmus 1909.
Toila raamatukogu

Toila raamatukogu on raamatukogu Ida-Viru maakonnas Toila vallas Toila asulas. Raamatukogu juhataja on Lea Rand.
Billingeni mägi

Billingeni mägi on lavamägi Rootsi Västergötlandis. Tegemist on ühega kaheksateistkümnest sarnasest mäest selles piirkonnas. Mäe kõrgus on 304 meetrit. Mäe pikkus on 23, laius 11 km.
Mägi koosneb Kambriumi, Ordoviitsiumi ja Siluri settekivimitest, mida katab Permis Oslo rifioru tekkel moodustunud diabaas.
Billingeni mäe lubjakivi on kasutatud tsemendi valmistamiseks, murtud on ka diabaasi ja kaevandatud maarjaskilta (põlevkivi erim). Mäes on ka mitmeid looduslikke koopaid.
Mäe jalamile rajati Skövde linn, millest osa on ehitatud nüüdseks ka mäele. Billingeni mäelt langeb alla Silverfalleni juga.
Mäe järgi on oma nime saanud ordoviitsiumi Billingeni lade.
Mäel asub 14 looduskaitseala.
Félix Guattari

Félix Guattari (30. aprill 1930 – 29. august 1992) oli prantsuse filosoof, psühhoterapeut ja semiootik.
Ta kirjutas rida teoseid koos Gilles Deleuze'iga.
Wolmar Anton von Schlippenbach

Wolmar Anton von Schlippenbach  (23. veebruar 1653 – detsember 1739) oli  Rootsi väejuht ja riigitegelane, Rootsi sõjaväe Liivi- ja Eestimaa väliarmee ülemjuhataja, Eestimaa kindralkuberner 1704–1706, kindralleitnant (1708). Pornuse, Kaubi, Olustvere ja Sooniste mõisnik. 
Juhtis Põhjasõjas Rootsi vägesid Räpina-Lokuta (1701), Rõuge (1701), Erastvere (1701) ja Hummuli (1702) lahingutes. Osales Poltaava lahingus (1709), kus sattus venelaste kätte vangi, vabanes aastal 1712 ning 1715. aastal läks üle Moskva tsaaririigi teenistusse, kus pälvis ka Venemaa kindralleitnandi auastme, oli Venemaa sõjakolleegiumi liikmena salajase sõjanõuniku ametis ja 1718. aastast Ülemkohtu liige.
Tallinna toomkirikus asub tema muinsuskaitse alla võetud vappepitaaf.
Tallinnas kuulus talle maja praeguse Aleksander Nevski katedraali kõrval Lossi plats 4, kus  1711. aastal (13. detsember kuni 27. detsember) viibis uute provintside külastuse raames tsaar Peeter I oma esmakordsel visiidil Tallinna.
Eesti Kultuurifondi aastapreemia

Eesti Kultuurifondi aastapreemia oli 1988–2000 Eesti Kultuurifondi igal aastal välja antavad preemiad isikutele nende silmapaistvate saavutuste eest kultuuri valdkonnas. Preemiate puhul võidi välja anda suur aastapreemia, (harilik) aastapreemia ja preemiad. Näiteks 1997 oli suure aastapreemia summa 25 000 krooni, (harilike) aastapreemiate summa 15 000 krooni ja preemia summa 5000 krooni.
Preemiad määras Eesti Kultuurifondi nõukogu.
Pear Rootalu

Pear Rootalu (1938. aastani Bernhard Rosenbaum; 12. november 1904 Villandi, Virumaa – 30. aprill 1999) oli eesti pedagoog ja koolijuht.
Aastatel 1913–1918 õppis ta Vihula Ministeeriumikoolis, 1919–1920 Vihula Rahvakoolis. 1926. aastal lõpetas ta Rakvere Õpetajate Seminari.
Töötas Vihula Algkoolis õpetajana. Aastatel 1931–1940 juhtis noorkotkaste tegevust. Aastatel 1933–1938 oli ta Kavastu Algkooli juhataja. 1944. aastast oli ta Rakvere 2. Mittetäieliku Keskkooli direktor, 1945. aastast Rakvere Õpetajate Seminari õppealajuhataja, 1946. aastast Seminari direktor, samas ka pedagoogika õppejõud ja praktika juhendaja. Aastatel 1958–1967 oli ta Rakvere 1. Keskkooli direktori asetäitja ja ajalooõpetaja.
Ta on maetud Tõrma kalmistule.