google/wiki40b huggingface dataset:
Vladimir Voinovitš

Vladimir Voinovitš (vene keeles Владимир Николаевич Войнович; 26. september 1932 Stalinobod – 27. juuli 2018 Moskva) oli vene kirjanik.
Voinovitš hakkas luuletusi kirjutama sõjaväeteenistuse ajal 1951–55, mille tagumine osa toimus Poolas. Esimesena avaldas tema luulet Kertši ajaleht, kus töötas tema isa.
1960 kirjutas Voinovitš luuletuse "14 minutit stardini" ("Четырнадцать минут до старта"), mis muutus sisuliselt kosmonautide hümniks. Pärast seda, kui seda luuletust tsiteeris kosmonaute vastu võtnud Hruštšov, sai Voinovitš üleöö kuulsaks ja võeti 1962 vastu NSV Liidu Kirjanike Liitu. Kokku kirjutas Voinovitš umbes 40 lauluteksti.
Edaspidi kirjutas ta rohkem proosat. 1961 avaldas ajakiri "Novõi mir" jutustuse "Meie elame siin".
1963 kirjutas Voinovitš romaani "Sõdur Ivan Tšonkini elu ja ebatavalised seiklused". Selle peategelane Tšonkin on justkui segu Loll-Ivanist ja Švejkist. Kuna selles kujutati nõukogude elu satiiriliselt, siis polnud mõtet seda kirjastustele pakkudagi. Samizdati kaudu levis see aga NSV Liidus laialdaselt. Selle esimene osa ilmus autori loata 1969 Maini-äärses Frankfurdis, aga kogu romaan 1975 Pariisis.
1960. aastate lõpus läks Voinovitš nõukogude võimuga konflikti. Kuna ta osales võitluses inimõiguste eest ja kujutas oma teisteski teostes nõukogude tegelikkust satiiriliselt, siis hakkas KGB teda jälitama ja 1974 arvati ta välja kirjanike liidust, seevastu võttis ta liikmeks Prantsusmaa PEN-klubi.
Esimest korda pakkus KGB talle võimalust emigreeruda 1975. aastal. 1980. aasta detsembris saadeti Voinovitš NSV Liidust välja ja järgmisel aastal võeti talt NSV Liidu kodakondsus. Voinovitš elas seejärel Lääne-Saksamaal ja USA-s ning töötas Vabadusraadios.
1986 avaldas ta düstoopilise romaani "Moskva 2042", kus kujutab stagneerunud NSV Liitu, mis majandusraskuste tõttu kokku variseb, aga kommunistide asemel võimule tõusvad monarhistid pole sugugi paremad. See on satiir niihästi NSV Liidu kui vene emigrantide ringkondade, sealhulgas Aleksandr Solženitsõni pihta.
1990 taastati Voinovitši NSV Liidu kodakondsus. Alates 1992 elas ta põhiliselt Venemaal.
Kui Venemaa kasutas oma hümnina NSV Liidu hümni, ainult ilma sõnadeta, kirjutas Voinovitš sellele viisile uued, satiirilised sõnad.
Imany

Imany (õieti Nadia Mladjao; sündinud 5. aprillil 1979 Martiguesis, Bouches-du-Rhône'is, Prantsusmaal) on Komoori päritolu Prantsuse poplaulja. Tema 2011. aastal ilmunud debüütalbum "The Shape of a Broken Heart" jõudis Prantsusmaal ja Kreekas plaatinaplaadi ning Poolas kolmekordse plaatinaplaadi staatusesse. 2016. aastal ilmus tema teine album "The Wrong Kind of War".
Franz Huth

Franz Huth (9. november 1876, Pößneck – 7. juuni 1970 Weimar) oli saksa kunstnik.
Ta on teinud palju pastellmaale.
Muuhulgas on ta maalinud Eestis, eriti Puhtus. Ta oli sõber Jakob von Uexkülliga ning illustreeris mitut Uexkülli raamatut (sealhulgas Streifzüge durch die Umwelten von Tieren und Menschen ja Der Stein von Werder). Uexkülli raamatus Das allmächtige Leben on Huth kunstniku prototüübiks. Osa nende mahukast kirjavahetusest on säilinud Jakob von Uexkülli Keskuse arhiivis.
Peter Jakob Clodt von Jürgensburg

Peter Jakob Clodt von Jürgensburg (vene keeles Пётр Карлович Клодт; 8. juuni 1805 Peterburi, Vene Impeerium – 20. november 1867 Rantamäki, Soome Suurvürstiriik) oli baltisaksa päritolu Vene sõjaväelane ja skulptor. Teda peeti Nikolai I lemmikskulptoriks.
Tema tuntumad teosed on Peterburi Anitškovi silla ja Narva värava hobustefiguurid, Moskva Suure Teatri kvadriiga, mitmed monumendid Peterburis, Itaalias, Saksamaal.
Aastal 1853 valmis Kiievis Vladimir Suure mälestusmärk, tema modelleeritud oli Püha Vladimiri skulptuur (pjedestaali projekteeris arhitekt Aleksander Ton, bareljeefid tegi skulptor Vassili Demut-Malinovski). Aastal 1862 valmis Martin Lutheri mälestusmärk (hävinud), mis asus aastani 1949 Kumnas.
Kuldne Nael

Kuldne Nael on Eesti reklaamiauhind.
Auhinda antakse välja alates 1997.
Shelby maakond (Illinois)

Ajalugu

Maakond moodustati 1827. aastal.
Kõu Timpmann

Kõu Timpmann (sündinud 28. mail 1952 Viljandis) on Eesti füüsik.

Elulugu

Ta lõpetas 1970. aastal Põltsamaa Keskkooli ning 1975. aastal Tartu Riikliku Ülikooli füüsika-keemia teaduskonna füüsika osakonna füüsik-teoreetikuna. Ta oli Eesti NSV Teaduste Akadeemia Füüsika Instituudis aspirant, kaitses 1986. aastal väitekirja "Изучение релаксации в некоторых многоатомнх молекулах в твердых матрицах и молекулярных комплексах методом пикосекундной спектрохронографии" (Relaksatsiooni uurimine teatud mitmeaatomilistes lisandimolekulides ja molekulaarkompleksides pikosekundilise spektrokronograafia meetodiga) ning sai füüsika-matemaatikakandidaadi kraadi.
Ta töötas aastatel 1975–2007 Füüsika Instituudis teadurina. Ta oli aastatel 2007–2010 Bayreuthi Ülikoolis (Saksamaa) külalisteadur. Ta on 2011. aastast Tartu Ülikooli Füüsika Instituudi biofüüsika laboratooriumi vanemteadur.

Teadustöö

Kõu Timpmanni peamine uurimisvaldkond on fotobiofüüsika (fotosünteesi esmaste protsesside uurimine laserspektroskoopiliste meetoditega).
Tsirkus

Tsirkus on lõbustusasutus, kus etendatakse jõudu, julgust ja osavust nõudvaid ning koomilisi vaatemänge, mustkunsti ja akrobaatilisi trikke ning näidatakse dresseeritud loomi.
Tsirkusehooneks on telk või sõõrja põhiplaani, kupli, ümmarguse areeni ja selle ümber paiknevate pingiridadega ehitis.

Ajalugu

Vanas Roomas oli tsirkus piklik kaarjate otste ja võidusõidurajaga väljak, kus korraldati võiduajamisi 4–12 kaarikuga ja pidulikke rongkäike. Väljaku ümber asusid istmeread, tribüün ja loož, väljastpoolt ümbritses tsirkust sammaskoda. Tsirkus oli peamine rahva lõbustuskoht ja avaliku elu keskpunkt. Sellepärast toimus seal sageli ühiskondlikke kokkupõrkeid ja moodustati isegi tsirkuseparteisid.
Rooma vanim ja suurim tsirkus Circus Maximus oli 600 m pikk ja 150 m lai. Augustuse ajal mahutas see 60 000 pealtvaatajat, pärast hilisemat ümberehitust 185 000.
Tänapäevane tsirkus arenes välja Inglismaal kunstratsutajate ühinguist.
Esimese alalise tsirkusehoone avas 1767 Pariisis J. Bates.

Loomade kohtlemine

Loomakaitseorganisatsioonid on registreerinud palju juhtumeid, kus tsirkuses on loomi dresseerimise käigus julmalt koheldud. Loomade õiguste eest võitlev rühmitus Inimesed loomade Eetilise Kohtlemise eest (PETA) kinnitab, et tsirkustes peetavaid loomi sunnitakse sageli alluma peksu abil ja et julmus on alati olnud üks tsirkuseloomade dresseerimise meetoditest. PETA kinnitusel kasutatakse USA tsirkustes tänapäevani elektrišokirelvi, piitsasid ja ankuseid, kuigi juba 1966 vastu võetud Loomade heaolu seadus keelas nende kasutamise loomade kohtlemisel.
1998 uuris Suurbritannia parlamendi töörühm loomade elu- ja kohtlemistingimusi oma maa tsirkustes. Töörühm oli üksmeelne selles, et loomade kaitseks on vaja muuta seadusi. Töörühma juht, konservatiivne parlamendisaadik Roger Gale teatas BBC-le: "See oli ebaväärikas. Tingimused, milles neid peetakse, on murettekitavalt ebakohased. Puurid olid liiga väikesed, nende elukeskkond polnud sobiv ja paljud meist usuvad, et on tulnud aeg see tava lõpetada."
Kuid 2007. aastal uuris olukorda teistsugune töörühm Suurbritannia keskkonna-, toidu- ja maa-ametist ning vahepeal olid loomapidamistingimused tsirkustes paranenud, sest töörühm ei võtnud kindlat seisukohta.
Austria, India, Costa Rica, Rootsi, Singapur, Soome, Šveits ja Taani on seadustega piiranud loomade kasutamist meelelahutuses. Vastuseks avalikkuse üha suuremale teadlikkusele loomade halva kohtlemise võimalikkusest tsirkustes on maailmas üha enam levinud tsirkused, kus loomi ei kasutata. 2009 võttis Boliivia vastu seaduse, millega keelustati täielikult loomade esinemine tsirkustes.
Kumari

Kumari või Kumari Devi on Nepali "elav jumalanna".
Kumari'ks valitakse väga noored tütarlapsed, enamasti 4–7 aastased. Nende jumalanna-aeg lõpeb, kui algab menstruatsioon, sest uskumuse kohaselt lahkub siis jumaluse hing tütarlapse kehast ja tuleb valida uus kumari.
Kumari valimisel on ranged nõuded tütarlapse välimusele ja ta peab ka läbi tegema mitmed katsed. Kumari elab eraldatult, ta võib kodust ainult pidustuste ajal väljuda ja ka siis ei tohi ta jalad maad puudutada.  Tavaellu tagasipöördumine on keeruline ja iidne traditsioon on ka vastuseisu põhjustanud.
Brackeni maakond

Ajalugu

Maakond moodustati 1796. aastal.
Kamajai

Ajalugu

Alevi lähistel asub I aastatuhandel eKr rajatud Rudžiai linnamägi. Aastal 1541 mainitakse esimest korda Kamajai mõisa (alguse sai see Svėdasai mõisa Urbaniškise karjamõisana). Küla tekkis mõisa juurde XVI sajandi teisel poolel. Aastast 1594 oli asula Tiesenhausenite valduses.
Aastal 1635 rajati sinna esimene kirik. See põles aastal 1737 maha, aga juba samal aastal ehitati selle asemele uus. Aastal 1774 hakkas selle juures tegutsema kihelkonnakool. Aastal 1863 hõivasid Kamajai mõneks ajaks ülestõusnute väed.
Aastal 1905 rajati Kamajaisse praegune kirik. Asula põles aastail 1913 ja 1915. Kannatada sai see ka Teise maailmasõja ajal, mil kiriku torn lasti õhku. Peale sõda oli Kamajai kohaliku kolhoosi keskasula, asula ümbruses tegutsesid Leedu metsavennad. Tänapäeval on see kohaliku põllumajandusühistu keskasulaks.
Pühajärve sõjatamm

Pühajärve sõjatamm asub Pühajärvel.
Tamm on nime saanud 1841. aastal toimunud talupoegade vastuhakust Pühajärve mõisniku vastu.
Tamme ümbermõõt on tamme juures oleva teabetahvli andmete järgi 698 cm ja kõrgus 22 meetrit. Tema vanus arvatakse olevat 300-400 aastat. Tamm on looduskaitse all.
Puu on 2010. aasta augustis kaks korda tõsiselt kannatada saanud, esimene torm murdis tüvest lahti läänepoolse võraosa ning tekitas tamme tüves lõhe kuni maapinnani. Peale tormi toestati tamme võra ida- ja läänepoolne osa omavahel. Samal ajal toestati ka läänepoolse võraosa kaks suuremat võraoksa, mille vahele on 1990. aastate keskpaigas tamme tüveõõnsuse sulgemiseks paigaldatud betoonplomm. Teise tormi käigus murdus tüve idapoolsest võraosast keskmine tüveharu, mis tuli võrast eemaldada.
Et vältida tamme tüve laiali vajumist, paigaldati tüve ümber metallvöö. 2011. aasta juulis murdus tamme läänepoolse võraosa üks harudest. Teine allesjäänud haru on murdekohast väändunud pikuti keskelt lõhki .
Adrian Johns

Sir Adrian James Johns (sündinud 1951) on endine Suurbritannia mereväe vanemohvitser, Gibraltari kuberner aastatel 2009–2013.
Johns astus Briti mereväkke 1973. aastal. Ta on olnud helikopteripiloot ja lennuinstruktor, samuti töötanud mitmel ametikohal Suurbritannia kaitseministeeriumis. Johns on olnud mitme sõjalaeva kapten, nende seas olid fregatid HMS Juno, HMS Ariadne ja HMS Campbeltown (1995–1996).
Auastmelt on Johns viitseadmiral, tema kõrgeim ametikoht oli Second Sea Lord 2005.–2008. aastal. Ta on Bathi ordu rüütelkomandör, Briti Impeeriumi ordu komandör ning Püha Johannese ordu liige.
Gipuzkoa provints

Gipuzkoa

Nimekuju Gipuzkoa soovitab baski keeles kasutada kuninglik baski keele akadeemia Euskaltzaindia ning seda kasutatakse tavaliselt baskikeelsetes ametlikes haldusdokumentides, samuti Hispaania põhiseaduse ja Baskimaa Autonoomia Statuudi baskikeelses versioonis. 
Seda kasutatakse ka mõnes hispaaniakeelses dokumendis, näiteks on see kõige kasutatavam nimekuju Baskimaa hispaaniakeelses ajakirjanduses.
Gipuzkoa kui ajaloolise ala nimena kasutavad Gipuzkoa üldkogud (Junta General) ametlikult ainult seda nimekuju. 
2. juulil 2004 esitas baski parlamendirühm (Baski Rahvuslik Partei) Hispaania parlamendile seaduseelnõu nr 122/000084, millega taheti kehtestada ainsaks ametlikuks nimeks Gipuzkoa. 9. mail 2006 võeti see eelnõu tagasi. Alates 2011. aastast on Gipuzkoa provintsi ainus ametlik nimi.

Guipúzcoa

Nimekuju Guipúzcoa soovitab hispaania keeles kasutada Hispaania Kuninglik Akadeemia. Seda kasutatakse tavaliselt ametlikes haldusdokumentides ja mitteametlikes hispaaniakeelsetes tekstides, samuti Hispaania põhiseaduse ja Baskimaa Autonoomia Statuudi hispaaniakeelses versioonis.
See oli provintsi ametlik nimi vastavalt kuninglikule dekreedile 30. novembrist 1833.

Kliima

Gipuzkoa aastane keskmine temperatuur on +13,0 °C, jaanuaris +8,0 °C, augustis +18,7 °C.
Aastas sajab keskmiselt 1581 mm, sealhulgas jaanuaris 162 mm ja augustis 116 mm. Aastas paistab päike keskmiselt 1684 tundi, sealhulgas jaanuaris 90 ja augustis 184 tundi.
Treener

Treener on sportlasi kutseliselt ettevalmistav ja õpetav inimene. 
Sõltuvalt spordialast eristatakse nt jalgpallitreenereid, korvpallitreenereid jne.
Eestis valitakse EOK eestvedamisel aasta treenereid.
Treenerite tunnustamiseks on välja antud mitmesuguseid tunnustusi, nt Eesti NSV ajal anti välja aunimetust Eesti NSV teeneline treener.
Vibeke Skofterud

Vibeke Westbye Skofterud (20. aprill 1980 Askim – 29. juuli 2018 Arendal) oli Norra murdmaasuusataja. 
Skofterud sai 2003. aastal Val di Fiemmes toimunud maailmameistrivõistlustel hõbemedali teatevõistluses. Kaks aastat hiljem tuli ta Oberstdorfi MM-il teatesõidus maailmameistriks. 2007. aastal Sapporos peetud MM-il sai Skofterud kolmanda medali teatesõidus – seekord pronksi. 2010. aasta taliolümpiamängudel Vancouveris tuli ta teatesõidus olümpiavõitjaks. Tema parim koht tiitlivõistluses induviduaalarvestuses oli kuues koht Oslos 2011. aasta maailmameistrivõistlustel 30 km vabatehnikas.
Suusatamise maailmakarikavõistluste etappidel jõudis Skofterud esikolmikusse 15 korral, millest üheksa korda oli ta kolmas ja kuus korda teine. Parim koht maailma karikavõistluste üldjärjestuses oli 11. (hooaegadel 2001–2002 ja 2011–2012).
2002. aastal tuli Skofterud sprindidistantsil Norra meistriks. Lisaks sai ta riigi meistrivõistlustelt veel hõbeda ja neli pronksi.
2008. aastal kinnitas ta suhet naisega.
Juulis 2018 suri ta skuutriõnnetuses 38-aastaselt.

Maailmakarikavõistlustel

Vibeke Skofterud osales individuaalarvestuses 191 maailma karikavõistluste etapil ja jõudis esikolmikusse 15 korral, kuid ei võitnud ühtki etappi.
Ed Miliband

Edward Samuel Miliband (sündinud 24. detsembril 1969 Londonis) on juudi päritolu Suurbritannia poliitik, Leiboristliku Partei juht 2010. aasta septembrist 2015. aasta maini.
Miliband on alates 2005. aastast Briti parlamendi liige. Aastatel 2007 kuni 2010 oli ta Gordon Browni valitsuse energiaminister.

Perekond

Tema isa Ralph Miliband oli marksistlik sotsioloog.
Ed Milibandi vanem vend on poliitik David Miliband, kes oli temaga samaaegselt valitsuse välisminister. Edward ja David kandideerisid 2010. aastal mõlemad Leiboristliku Partei juhi kohale.
John Dunstable

John Dunstable (või Dunstaple; u 1390 – 24. detsember 1453) oli inglise vararenessansi helilooja.
Ta sündis arvatavasti Dunstable'is Bedfordshire'is. Tema sünniaeg pole teada, seda paigutatakse umbes 1390. aasta juurde tema varaseimate säilinud teoste dateeringute järgi (1410–1420). Paljud tema elu detailid on oletuslikud. Tema muusikalisest taustast ega haridusest ei ole midagi teada. Ta oli kõrgelt haritud, aga pole teada tema seotust ühegi kõrgkooliga. Ta omas valdusi Cambridgeshire'is, aga ka Normandias. Erinevalt paljudest selle aja heliloojatest ei olnud ta arvatavasti vaimulik.
Ta oli üks 15. sajandi alguse tuntumaid ja mõjukamaid heliloojaid. Ta tegutses peamiselt mandril ning tema looming oli Madalmaade stiili otsene eelkäija.
Ta pööras oma muusikas erilist tähelepanu häälte kooskõla korrastamisele ning eelistas heakõlalisi intervalle.
Isabel

Isabel on naisenimi.
Toy-Box

Toy-Box oli Taani popansambel, mille liikmed olid lauljad Aneela Mirza ja Amir El-Falaki.
Mirza sündis 8. oktoobril 1974 Hillerødis Taanis poolpakistanlasest, pooliraanlasest ema ja parsist isa lapsena. El-Falaki sündis 12. augustil 1973 Kopenhaagenis Taanis marokolaste peres. Aastal 1999 saavutasid nad mõningast edu Skandinaavia edetabelites bubblegum dance'i stiilis lauluga "Tarzan & Jane" nende albumilt "Fantastic". Toy-Box tuli taas korraks kokku aastal 2017, et esineda Vi Elsker 90'erne retrofestivalidel.

Ajalugu

"Tarzan & Jane" sai tunnustuse Smash Hits ajakirjalt 1999. aastal Suurbritannias, kuid nende UK plaadifirma Edel otsustas avaldamist tagasi hoida kuni sama aasta hilisema pooleni, et see ilmuks samal ajal kui Disney "Tarzan". Nad valisid esimeseks avaldatavaks singliks loo "Best Friend", kuigi seda lasti palju televisioonikanalil The Box, jõudis see singel vaid 41. kohale Suurbritannia singliedetabelis (UK Singles Chart) ja plaanid avaldada "Tarzan & Jane" tühistati. Madalmaade hititabelis jõudis see siiski teisele kohale. "Tarzan & Jane" jõudis 15. kohale edetabelis Eurochart Hot 100. Aastal 1999 jõudis laul 16. kohale MTV Europe'i kanalil.
Toy-Boxi esimene album "Fantastic" sisaldab hitte "The Sailor Song", "Best Friend", "Super-Duper-Man", "Teddybear" ja "Tarzan & Jane". See avaldati 1999. aasta septembris. Sellele järgnes album "Toy Ride" aastal 2001, mis sisaldas fännide lemmiklaule "www.girl", "Prince of Arabia" ja "Wizard of Oz".

Pärast lahkuminekut

Pärast ansambli lahkuminekut töötas El-Falaki tantsuõpetajana, muusikavideo koreograafina ja F.C. Copenhageni ergutustiimi treenerina. Mirza muutis hiljem oma esinejanime Aneelaks ning alustas soolokarjääri, kuid erilist edu ta ei saavutanud. Kui intervjueerijad küsisid järgmise võimaliku Toy-Boxi albumi kohta, ütles Aneela: ''Ma ei tea, kõik on võimalik.'' 13. novembril 2012 kuulutas Aneela oma Facebooki lehel, et uued väljaanded ei hakka ilmuma Toy-Boxi nime all, sest nad ei jõudnud kokkuleppele oma plaadifirmaga. Aneela märkis, et on võimalik, et Toy-Box võib uue nime all tagasi tulla lähitulevikus. Aastal 2017 ilmus Toy-Box taas lavale, et tuuritada Aqua, Vengaboysi ja paljude teistega 1990-ndate kontsertide raames suvel.
Bronto (amuuri tiiger)

Bronto (26. oktoober 1997–11. jaanuar 2010) oli Tallinna Loomaaia isane amuuri tiiger.
Ta toodi Tallinnasse kümnekuuselt 1998. aastal Moskva loomaaiast. Erinevate emastega saadi ainult kaks elujõulist järglast Brita (2001–2012; Tallinna Loomaaed) ja Banga (Klaipėda loomaaed). Bronto haigestus 2009. aastal ja suri järgmisel aastal peensoole kasvajasse.
2010. aasta lõpuks valmis tiiger Bronto nahast topis, mis asub Eesti Loodusmuuseumis. Looma skelett rändas Eesti Maaülikooli Zoomeedikumi anatoomiakollektsiooni.
Aleksandr Muratov

Aleksandr Aleksandrovitš Muratov (vene keeles Александр Александрович Муратов; 18. juuli 1851 – 1918) oli vene arstiteadlane.
Kaupmehe poeg. Õppis Moskva ülikoolis, 
ka töötas seal. Oli Tartu ülikoolis sünnitusabi ning naiste- ja lastehaiguste professor 1898–1901, hiljem töötas veel Kiievis.
Hahk (perekond)

Hahk (Somateria) on lindude perekond haneliste seltsi partlaste sugukonnast.
Kirjuhahk on eraldi perekond.
Žaliakalnis

Ajalugu

Algselt oli Žaliakalnise ala kaetud metsaga. Tegemist oli vana Kaunase kohal asuva kõrgema alaga, mida liigendasid Nerise suunas laskuvad orud. Nerise kaldal asus Kaunase ja Jonava vaheline tee, mille äärde kerkisid ka linnaosa esimesed majad. Kui metsa asuti maha võtma, tekkis sinna veel kolm eraldi elamute piirkonda – Antakalnis, Raginė ja Naujapilis. Nerise orus kujunes linnaosa põhjapoolsesse otsa, tänapäeva Jonavos gatvė piirkonda, vaesema rahva agul, mis kandis rahvasuus nime Brazilka või Argentinka.
Linnaosa peatänavaks hakkas kujunema Kaunase ja Peterburi vaheline maantee, tänapäevane Savanorių prospektas. Aastal 1871 ühendati Kaunasega läänepoolsem osa Žaliakalnisest, aastal 1889 ühendati Kaunasega Vytautase mäe piirkond, aastal 1919 ühendati Kaunasega aga kogu Žaliakalnis.
Aastal 1923 koostati Kaunase arengukava, mille autoriteks olid Leedu arhitekt Antanas Jokimas ja Taani päritolu Peter Marius Frandsen. Selles oli ette nähtud kujundada Žaliakalnisest Kaunase kui Leedu ajutise pealinna keskus. Sinna oli kavas rajada paraadväljak, presidendiloss ja seimihoone. Nõnda rajati sinna ka mitmed saatkonnahooned (Itaalia, Šveits, Jaapani konsulaat). Plaanist teostus siiski vaid osa – välja arendati trapetsikujuline maa-ala Vydūno alėja ümbruses, kus maa kuulus riigile. Sel perioodil kasvas linnaosa elanike arv märgatavalt – aastal 1923 oli seal 15 200 elanikku, aastal 1940 oli seal elanikke juba ligi 55 000. Kaks selle perioodi ehitist – Vydūno al. 59 ja A. Jančauskase puitvilla (Minties ratas 51) – said linna arhitektuuripreemiad, millega kaasnes ka üheaastane maksuvabastus. Aastal 1923 ehitas linnaossa oma maja korporatsioon Neo-Lithuania. Aastal 1925 rajati Žaliakalnisesse esimene Leedu staadion. Aastal 1938 avati loomaaed.
Kesklinnale lähemal asuvad alad Žaliakalnise nõlvadel kujunesid toona intelligentsi seas armastatud elupiirkonnaks. Seal elasid poliitik Magdalena Draugelytė-Galdikienė, Juozas Tūbelis, ajaloolane Petras Klimas, diplomaat Juozas Purickis, kunstiajaloolane Paulius Galaunė, arhitekt Antanas Jokimas, luuletaja Kazys Binkis, Vincas Mykolaitis-Putinas, Salomėja Nėris, luuletaja Henrikas Radauskas, vaimulik Antanas Šmulkštys, näitekirjanik Vincas Krėvė-Mickevičius, luuletaja Balys Sruoga, farmatseut Antanas Vienuolis, publitsist Matas Šalčius, tenor Kipras Petrauskas, bariton Antanas Sodeika, sopran Adelė Nezabitauskaitė-Galaunienė, näitlejad Unė Babickaitė ja Elena Žalinkevičaitė-Petrauskienė, kunstnikud Marcė Katiliūtė, Antanas Samuolis, Vladas Didžiokas, Barbora Didžiokienė, Adomas Galdikas, Juozas Zikaras, Petras Kalpokas ja Rimtas Kalpokas.
Aastaks 1940 oli tegemist kõige suurema leedulaste osakaaluga linnaosaga Kaunases. Toona ehitati sinna Jeesuse Ülestõusmise kirik.
T-100

Eellugu

Nõukogude Liidu "vabatahtlike" üksuste koosseisus osalesid Hispaania kodusõjas ka T-26 ja BT-5 tüüpi tankid. Selgus, et nende soomus ei ole võimeline vastu seisma uutele 37 mm tankitõrjekahuritele ja isegi tankitõrjepüssid olid võimelised neid hävitama. Probleemseks osutusid ka tankide bensiinimootorid. Bensiin on väga plahvatusohtlik ja tankid kippusid tabamuse korral kergesti süttima. Sama näitasid ka kokkupõrked Jaapaniga Kaug-Idas (Halhõn goli lahing).
Leiti, et vaja on uutele nõuetele vastavaid tanke. Uute tankide soomus pidi taluma 37 mm kahuri tuld igalt kauguselt ja kaugemalt kui 1000 meetrit olema läbistamatu kuni 76,2 mm mürskudele. Uued tankid pidid olema diiselmootoriga.
T-35-t asendava uue rasketanki loomise ülesanne anti kahele konkureerivale meeskonnale: üks oli Kirovi tehase meeskond Zožef Kotini juhtimisel, teine tehase nr 185 meeskond OKMO, mõlemad asusid Leningradis. Rasketankile esitati järgmised nõudmised: sellel pidi olema viis torni, soomus pidi taluma 37 mm kahuri tuld igalt kauguselt ja kaugemalt kui 1200 m olema läbistamatu kuni 76,2 mm mürskudele. Insenerid olid viie torni nõudele teravalt vastu ja nõuet vähendati kolmele tornile. Esialgsed kavandid valmisid 1938. aasta mais ja neid esitleti Kaitsenõukogule, kuhu kuulus ka Stalin. T-100 oli OKMO mudel ja sellega konkureeris Kotini meeskonna mudel oli SMK. Kotin kritiseeris kolme torni nõuet ja viitas sellest tulenevatele kaaluprobleemidele. Vaidluse käigus olevat Stalin lõpuks ühelt mudelilt lausa kolmanda torni ära murdnud, öeldes: "Milleks teha tankist komisjonipood?"

Kasutamine

Esimene T-100-a prototüüp valmis 1939. aasta mais. See oli kahe torniga ja sarnanes nii välimuselt kui ka relvastuselt oluliselt konkureeriva SMK-ga. Septembris saadeti see koos SMK ja KV-1 prototüüpidega Kubinkasse võrdluskatsetele. Kõige paremini esines KV-1. Kõik kolm prototüüpi saadeti 20. Rasketanki Brigaadiga 91. Tankipataljoni koosseisus lahingukatseteks Talvesõtta Soome vastu. Kõige paremaid tulemusi saavutas taas KV-1. SMK sõitis Soome positsioonide vahel miinile ja katsed seda T-100 abil minema vedada ebaõnnestusid. Juba enne lahingkatsete lõppu otsustati, et tootma hakatakse KV-1.
Kuna lahingutes selgus, et olemasolevate rasketankide pearelvad jäävad kindlustuste vastu liiga nõrgaks, siis Nõukogude 7. Armee juhataja Talvesõjas Kirill Meretskov soovis, et konstrueeritaks rasketank, mis suudaks punkreid hävitada. OKMO ehitas oma viimase projektina ümber ühe T-100 valmimata prototüübi ja sellest sai 130 mm merekahuriga liikursuurtükk SU-100Y, mis jäigi prototüübiks. Selle asemel võeti relvastusse Kotini projekteeritud 152 mm haubitsaga tank KV-2.
Margus Hunt

Isiklikku

Margus Hunt on 205 cm pikk, kaalub 110 kg ning tema käte siruulatus on 211 cm.