google/wiki40b huggingface dataset:
Oldenburgi kreis

Ajalugu

Oldenburgi kreis loodi 1933. aastal. 1988. aastani oli halduskeskus Oldenburgi linnas. Sealt peale on keskuseks Wildeshausen.

Geograafia

Kreis paikneb Oldenburgi ja Bremeni linnastute vahel. Hunte jõgi voolab läbi kreisi lõunast põhja.
Kalle Hein

Kalle Hein (sündinud 1963) on eesti tõlkija ja toimetaja.
1986. aastal lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli bioloogia erialal.
Ta on pikka aega töötanud ajakirja Akadeemia toimetuses.

Tunnustused

2017. aastal sai ta oma tõlgete eest Aleksander Kurtna nimelise auhinna.
Läte (selts)

Läte on Keilas tegutsev Eesti haridus- ja kultuuriselts.
Selts asutati 2007.
Selts haldab Waldorfi kooli Läte ja lastehoidu Läte.
Noviaalikeelne Vikipeedia

Noviaalikeelne Vikipeedia on Vikipeedia noviaalikeelne versioon.
Noviaalikeelsele Vikipeediale pandi alus 2006. aastal.
Seal on 1663 artiklit, millega see on artiklite arvult 235. keeleversioon.
Nigel Haywood

Nigel Robert Haywood (sündinud 17. märtsil 1955) on Suurbritannia diplomaat.
2003–2008 oli ta Suurbritannia suursaadik Eestis.
2010. aasta oktoobrist kuni 2014. aasta veebruarini oli ta Falklandi saarte kuberner,
Jan Starzewski

Jan Starzewski (26. jaanuar 1895 Wadowice – 25. jaanuar 1973 London) oli Poola diplomaat, poliitik.
Juulist 1933 kuni detsembrini 1934 oli ta Poola asjur Eestis. Aastatel 1936–1940 oli ta Poola saadik Taanis.
Aastatel 1972–1973 oli ta Poola välisminister eksiilis.
Võistkondlikud maailmameistrivõistlused males

Võistkondlikud maailmameistrivõistlused males (inglise keeles World Team Chess Championship) on FIDE egiidi all peetav rahvusvaheline malevõistlus rahvuskoondistele. 
Korraldatakse 1985. aastast. Esimesed neli võistkondlikke MM-võistlusi peeti Luzernis. Hilisemaid MM-võistlusi on peetud Armeenias, Iisraelis, Türgis, Hiinas, Venemaal ja Kasahstanis. Aastatel 1985–2010 korraldati võistlusi iga nelja aasta tagant, 2011. aastast toimuvad MM-id iga kahe aasta tagant (paaritutel aastatel). 
Esimestel võistlustel (1985) kuulus võistkonda 8 liiget (mängiti kuuel laual), aastatel 1989–2010 kuus liiget (mängiti neljal laual) ja alates 2011. aastast kuulub võistkonda viis liiget (mängitakse neljal laual).   
2007. aastast peetakse eraldi võistlusi naismaletajatele. Võistkonda kuulub viis liiget; mängitakse neljal laual. Alates 2017. aastast peetakse naiste võistkondlikke MM-võistlusi samas kohas ja samal ajal lahtiste võistlustega.

Naiste võistkondlikud maailmameistrivõistlused males

Naiste võistkondliku maailmameistri tiitli on enim kordi (4) võitnud Hiina (2007–2011, 2019). Ühekordsed maailmameistrid on Ukraina (2013), Gruusia (2015) ja Venemaa (2017).
Kolm võistkondlikku MM-kulda on saanud Hou Yifan, Zhao Xue, Shen Yang ja Huang Qian, kaks kuldmedalit – Tan Zhongyi, Ju Wenjun ja Jekaterina Lagno.
Ühe võistkondliku MM-kulla on saanud Zhang Xiaowen, Anna Ušenina, Marija Muzõtšuk, Natalja Žukova, Bela Hotenašvili, Inna Gaponenko, Lela Javahišvili, Meri Arabidze, Nino Batsiašvili, Salome Melia, Nana Dzagnidze, Aleksandra Kostenjuk, Valentina Gunina, Aleksandra Gorjatškina, Olga Girja, Lei Tingjie ja Ding Yixin.

Võistkondlikud (lahtised) maailmameistrivõistlused males

Võistkondliku maailmameistri tiitli lahtisel turniiril (võivad osa võtta ka naismaletajad) on võitnud Venemaa (5 kuldmedalit), Nõukogude Liit (2), Hiina (2), Ukraina (1), Armeenia (1) ja Ameerika Ühendriigid (1).
1989. aastal Šveitsis Luzernis toimunud võistkondlikel maailmameistrivõistlustel kuldmedali võitnud Nõukogude Liidu võistkonda kuulus eesti malesuurmeister Jaan Ehlvest.
Nenjiang

Ajalugu

Nenjiang rajati 1686. 1900. aastal Venemaa hävitas selle.
Konstantin Saint-Hilare

Konstantin Saint-Hilare (19. september 1866 Peterburi – november 1941 Voronež) oli vene zooloog.
Õpetaja poeg. Õppis Peterburis. Töötas Tartu Ülikoolis zooloogia professorina 1904–1918.

Elulugu

Konstantin Saint-Hilare oli zooloogi poeg.
Lõpetas 1891 Peterburi ülikooli, jäeti Peterburi ülikooli juurde valmistuma väitekirja kaitsmiseks (oli N. Vvedenski jm assistent ning histoloogia ja anatoomia kateedri prosektor); zooloogiamagister (1898, samas), väitekiri "О блуждающих клетках в кишечнике морских ежей". Täiendas end 1898–99 välismaal, kaitses 1903 doktoriväitekiri "Обмен веществ в клетке". Oli 1903–18 TÜ professor, algul TÜ zooloogiamuuseumi juhataja, siis zooloogia kateedri juhataja, 1918–41 Voroneži ülikooli professor.

Teadustöö

Uuris peamiselt Valge mere faunat. Asutas 1899 TÜ Zootoomia Instituudi, millel oli rikkalik preparaatide kogu ja oma aja kohta suhteliselt hästi sisustatud labor. Tartu-aastail rajas Valge mere ääres Kovda bioloogiajaama, kus suvekuudel käisid praktikal vanemate kursuste üliõpilased; Kovdast kaasa toodud zooloogilist materjali kasutati instituudi õppekogude täiendamiseks; hiljem TÜ zooloogiamuuseumi selgrootute ja darvinismi ekspositsiooni sisustamiseks.  Kolmekeelse teadusliku informatsiooniväljaande Spravotšnõi Listok Biologa toimetaja (1907–08) ning 1908–12 tegutsenud pedagoogika seminari asutaja. I maailmasõjas ajal, rinde lähenedes Eestile, määrati TÜ evakuatsioonikomisjoni juhiks, kellena andis Zootoomia Instituudi varad septembris 1918 üle professor G. Landesenile. Evakueerus 1918 Voroneži.
Haili (eesnimi)

Haili on naisenimi.
2018. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 2679. naisenimi. 1. jaanuari 2018 seisuga oli Eestis eesnimi Haili 10 naisel.
Hüperitsism

Hüperitsismiks ehk Hypericum-mürgistuseks nimetatakse ülitundlikkust, mis võib avalduda paljude naistepuna (Hypericum) perekonna liikide (sh liht-naistepuna) ja loodusliku või kunstliku ultraviolettkiirguse koostoimel ning avaldub nahal fotodermatiidina (nahapõletikuna).
Hüperitsismi esineb naistepuna tarvitamise ja UV-kiirguse saamise järgselt nii inimestel kui loomadel.
Loomad tavaliselt naistepuna ei söö, kuid võivad seda siiski teha toidupuudusel või kevadel esmakordselt karjamaale saabudes. Valge karvkattega lehmadel ja lammastel tekib mürgistus, pruuni ja musta karvkattega loomadel mitte, sest ultraviolettkiirgus ei pääse pigmendiga karvkattest läbi.

Sümptomid

Nahapõletik avaldub esmalt näo ja peapiirkonna naha paistetuse, punetuse ning sügelusena. Kui sügelust püüda kratsimisega leevendada, siis võivad tekkida raskesti paranevad haavad.

Ravi

Püüda hoiduda otsese päikesevalguse käest – loomad võiks viia varjulisse kohta.

Mehhanism

Fotosensibiliseeriv toime omistatakse naistepunas sisalduvale hüperitsiinile. Nahapõletiku täpne tekkemehhanism pole selge. Arvatakse, et lipofiilne hüperitsiin koguneb rakumembraanidesse ja valguskiirguse toimel komplekteeritakse nende abil organismis reaktiivseid hapnikuühendeid, mis võivad ümbritsevaid kudesid kahjustada.
Sissevõetuna võivad nahapõletikku põhjustada nii liht-naistepuna ürt kui ka naistepunapreparaadid ja hüperitsiini sisaldavad kapslid.
Naistepuna kasutamisel tuleb vältida päikese käes viibimist ja solaariumis käimist.
Ristisõjad Venemaal

Sõjategevus Venemaal

Stensby lepingupooled (katoliku usutunnistuse vastuvõtnud) kasutasid sõjategevuse alustamiseks soodsat olukorda: aastail 1237–1240 rüüstas Batu-khaan kogu lõunapoolset Venemaad, kannatas ka Pihkva ja Novgorodi võimalik liitlane Vladimiri-Suzdali vürstiriik. Venemaa vürstiriikidele idast kallale tunginud mongolite sõjategevuse tulemusena olid vallutatud ning kaotanud iseseisvuse või sattunud sõltuvusse kõik senised tugevad vürstiriigid. Vallutamata olid vaid Pihkva ja Novgorod (vene õigeusutunnistuse vastuvõtnud), kes olid kreekakatoliku, mitte Rooma paavsti esindatava roomakatoliku kiriku pooldajad.

1240. aasta Lahing Neeva jõel

15. juulil 1240 toimus Ižora jõe Neevasse suubumise kohas Soome piiskopi Thomase (1220–1245) juhitud vägede ning Novgorodi vürsti Aleksander Jaroslavitši juhitud Novgorodi vägede vahel lahing. Soome piiskopi vägedega olid kaasas soomlased, hämelased ja murmannid. Novgorodi väed ründasid maabunud Rootsi vägede laagrit ja võitsid neid lahingus. Pärast lahingu võitu sai Aleksander Jaroslavitš austava hüüdnime Nevski, kuid tema ainuvõimupüüdluste tõttu halvenesid suhted Aleksander Nevski sõjapealikuks valinud Novgorodi vabariigi bojaaridega ning ta aeti Novgorodist minema.

Sõjategevus Ingerimaal

Ordu loodud Koporje tugipunkt asus Novgorodist vaid 30 km kaugusel. Kuna Novgorodil puudus sel ajal vürst oma družiinaga, tunti end ohustatuna. Seepärast pöördusid Novgorodi esindajad taas Kiievi suurvürsti Jaroslav Vsevolodovitši poole, paludes tal saata sõjategevuse juhiks vürsti. Jaroslav Vsevolodovitši saadetud poja Andrei Vsevolodovitši korraldatud sõjategevus ei olnud edukas ning novgorodlased palusid taas vürstiks Aleksander Nevskit, kes saabus 1241. aasta märtsis.

1241. aasta Koporje lahing

Pärast vägede kogumist vallutas Aleksander Nevski Koporje linnuse. 1242. aasta alguses liitus Aleksander Nevskiga tema vend Andrei Jaroslavitš abivägedega Vladimiri-Suzdali vürstiriigist. Ühise sõjategevuse tulemusena vallutati tagasi Pihkva linn, sama aasta suvel ka Ingerimaa ja ordu kaotas oma äsjased vallutused.
Peeter Paemurru

Peeter Paemurru (sündinud 27. juunil 1948) on Eesti tšellist ja poliitik.
Ta on Eesti Muusikaakadeemia professor. 2015. aasta aprillini oli Paemurru Eesti Iseseisvuspartei juhatuse esimees.

Isiklikku

Ta on Mart Paemurru ja Els Aarne poeg.
Argentina jalgpallikoondis 1930. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel

Argentina jalgpallikoondis 1930. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel

Mängijad

Angel Bossio
Francisco Varallo
Manuel Ferreira
Alejandro Scopelli
Rodolfo Orlando Orlandini
Fernando Paternoster
Luis Monti
Alberto Chividini
Roberto Cherro
Edmundo Piaggio
Juan Evaristo
Adolfo Zumelzu
Ramon Muttis
Carlos Spadaro
Juan Botasso
Pedro Suarez
Carlos Peucelle
Jose Della Torre
Natalio Perinetti
Attilio De Maria
Guillermo Stabile
Mario Evaristo

Treener

Francisco Olazar
Valgejõe lahing

Valgejõe lahing toimus Vabadussõjas 1918. aasta 22.-24. detsembrini Valgejõe külas ja selle lähiümbruses. 
Lääne poole taganesid Eesti Rahvaväe 4. polgu 1.,2., 3., 4., 5. rood ja 1. eskadron ning 5. polgu 1., 2.,3. rood ja 4. roodu poolrood.  Peale tungisid Tallinna Kommunistliku Kütipolgu 4. ja 5. roodu võitlejad koos madruste salgaga.  4. polgu 1. rood jõudis Läsna külast taandudes Valgejõe külla 21. detsembri õhtul, kus võeti Narva maanteel kaitse sisse jõe idakaldal. 22. detsembri pärastlõunal löödi tagasi vaenlase kerge rünnak. 23. detsember möödus vaikselt. 24. detsembril hakkas vaenlane pärast suurtükitule ettevalmistust vasakul tiival peale tungima seades üles neli kuulipildujat. Vaenlane tungis läbi 5. polgu positsioonide 4. polgu 1. roodu selja taha, mispeale viimased said käsu mööda Narva maanteed taganeda Männiku liinile, mis sama päeva öö hakuks ka täideti.    
Umbes kümne kilomeetrisel lõigul Kolgakülast kuni Valgejõe küla lõunaservani oli Eesti Rahvaväes väljas 234 meest, kes olid paigutatud gruppidena Kotka-Valgejõe teele, põhiliselt siiski Valgejõele ja Vanakülasse. Gruppide vahesid valvasid patrullid. Jõgi oli osaliselt jäätunud, kohati lahti. Mets asus jõe mõlemast kaldast 100-200meetri kaugusel. Eesti Rahvaväes võidelnuist langes Valgejõel 22.12.1918 Sõmeru vallast pärit Karl Nurk (suri Tallinna 1. Sõjaväehaiglas) ning 24.12.1918 Kalvi vallast pärit Jakob Johani poeg Lokutar.  Punaste poolel sai Vanaküla hõivamisel haavata 5. roodust laskur Andrei Andriainen, kes hospitaliseeriti 24.12.1918.
Urušiooli põhjustatud allergiline kontaktdermatiit

Urušiooli põhjustatud allergiliseks kontaktdermatiidiks ehk Toxicodendron-dermatiidiks nimetatakse teatud taimede põhjustatud allergilise ekseemi liiki, mis tekib enamikul inimestel kokkupuutel urušiooliga (allergeen).
American Academy of Dermatology spetsialistide hinnangul tekib igal aastal ainuüksi Ameerika Ühendriikides urušioolist tingitud allergiline reaktsioon ligi 50 miljonil inimesel.
Arvatakse, et kuni 85% inimestest on urušiooli suhtes ülitundlikud.
Loomadel urušiool tõenäoliselt kontaktdermatiiti ei põhjusta.

Ärritajad ja allergeen

Urušiooli (taimede vaigu (vahel nimetatakse ka piimmahlaks) koostises) sisaldavad mitmed anakardiliste sugukonda liigitatud taimed, nagu india mangopuu, Semecarpus anacardium, rengas trees, Melanoorhea usitata ja lääneanakardi viljade ehk india pähkli koored. Lisaks mürgipuu perekonna taimeliigid, nagu roniv mürgipuu, värnitsa-mürgipuu (Toxicodendron vernicifluum), Toxicodendron diversilobum ja soo-mürgipuu.
Urušiooli (tõenäoliselt väga sarnane ühend) sisaldavad ka hõlmikpuud.
Vaigukanalites, mis on nii taime lehtedes, vartes, õites, tüvel ja juurtes, ringlev vaik sisaldab urušiooli. Vaigukanaleid ei ole isasõites, karvades ja tüve keskel paiknevates kudedes ning õietolmus ja küpsenud viljades.
Ülitundlikkust võib põhjustada ka nimetatud ainet sisaldavate puude põletamisel tekkiva suitsu sissehingamine.

Kokkupuude taimega ja allergiline reaktsioon

Kokkupuutel taime osadega tekib paljudel inimestel näo, käte ja jalgade paistetus. 12–48 tunni jooksul tekivad lööve, sügelus ja põletushaavaga sarnanevad valusad ja sügelevad punased triibud või vesivillid.
Nende ilmnemiseks võib kuluda 1...2 päeva ning paranemine võib võtta üle nädala aga kesta ka kuni 2 kuud.
Vesivillide purunemisel väljuvat kehavedelikku ei peeta mürgiseks ega nakkuslikuks.
Kiire veega loputamine esimeste minutite jooksul aitab reaktsiooni oluliselt leevendada. Urušiooli lahustab alkohol seega võib abi olla ka kokkupuutekoha puhastamisest alkoholiga niisutatud lapiga.
Nahapõletikku põhjustab lümfoid(-immuun)süsteemi vastus (tsütokiinide ja T-lümfotsüütide poolt vahendatud) võõrvalkudele.
Tihti esimesel kokkupuutel reaktsiooni ei teki, tundlikkus väheneb ka vanusega ja mõnikord rohkete kokkupuudetega. Enamasti piisab ka kokkupuutest lemmiklooma või aiatööriista vahendusel; ka kuivanud taimede ümbruses säilitab vaik oma toime mitu aastat.
Osadel inimestel võib kokkupuude taimega põhjustada anafülaktilist šokki.

Klassifikatsioon

Rahvusvahelises haiguste klassifikatsioonis liigitatakse urušiooli põhjustatud allergiline kontaktdermatiit jaotises: [L23.7]- Taimede (v.a toidu) põhjustatud allergiline kontaktdermatiit.

Ravi

Raviks kasutatakse vastavalt arsti ettekirjutusele ja ülitundlikkuse astmele kas antihistamiine või steroide (näit prednisoloon).

Taimravi

Indiaanlased kasutavad roniva mürgipuuga kokkupuutel tekkinud nahakahjustuste leevendamisel (v.a neeru- ja südamehäiretega patsientidel) droogina konks-vaiguvaaki (Grindelia squarossa).
Orienteerumise maailmameistrivõistlused

Orienteerumise maailmameistrivõistlused (inglise The World Orienteering Championships) on maailmameistrivõistlused orienteerumisjooksus. Võistlusi on peetud alates 1966. aastast. Kuni 2003. aastani toimusid need iga kahe aasta tagant (v.a 1978 ja 1979) ja aastast 2003 toimuvad need igal aastal.
Tuomas Kyrö

Tuomas Kyrö (sündinud 4. juunil 1974) on soome kirjanik.
Ta on kirjutanud romaane, följetone, kolumne, joonistanud karikatuure ning koomikseid.
Kadri Jaanits on eesti keelde tõlkinud tema romaani "Kerjus ja jänes" (Tänapäev, 2012).
Ta esines Tallinnas kirjandusfestivali HeadRead raames 2012. aastal.
Film noir

Film noir (prantsuse keeles 'must film') on mängufilmistiil.
See stiil kajastab peamiselt korrumpeerunud, kriminaalset ja vägivaldset maailma. Peategelased on neurootilised, alatud ja küünilised. Visuaalselt annavad tooni sügavad varjud, trööstitu ümbrus ja tugevad valguskontrastid. Paljuski on see film eeskuju võtnud saksa ekspressionistlikust filmist.
Žanrilt on need peamiselt kriminaalfilmid. Sageli rõhutavad nad küünilist suhtumist ja seksuaalseid motiive. Tänapäeval võivad paljud filmid tunduda stereotüüpilised kriminullid, mille peategelaseks on "kõva mees", ehkki omas ajas need filmid nii stereotüüpsed ei olnud, vaid nad aitasid sellist stereotüüpi luua.
Film noir'is on tüüpiline peategelane eradetektiiv ("Sügav uni"), lihtpolitseinik ("Gangsterikuningas"), vananev poksija ("The Set-Up"), eluheidik ("Relvade kiituseks"), kuritegelikku maailma ahvatletud seaduskuulekas kodanik ("Gun Crazy") või lihtsalt asjaolude kokkusattumuse ohver ("D.O.A.").
Esimesena võttis termini film noir kasutusele 1946 prantsuse filmikriitik Nino Frank. Kuid USA-s, kus see stiil kõige rohkem levis, seda terminit enne 1970. aastaid õieti ei tuntud, ja nii määratleti see stiil suures osas tagantjärele. Enne termini kasutuselsvõtmist nimetati neid filme melodraamadeks.
Film noir'e toodeti 1940. ja 1950. aastatel USA-s, hiljem on neid toodetud mujalgi maailmas. Aega enne 1960. aastaid loetakse selle stiili klassikaliseks perioodiks ning hilisemates filmides on sageli viiteid varasematele filmidele.
Selle stiili klišeesid parodeerivaid filme on toodetud alates 1940. aastate teisest poolest.
Selles osas, kas film noir on eraldi filmižanr, spetsialistide arvamused lahknevad.
Liisi Ojamaa

Liisi Ojamaa (õieti Katre-Liis Ojamaa; 26. veebruar 1972 – 8. oktoober 2019) oli eesti luuletaja, tõlkija, kirjanduskriitik ja toimetaja. Eesti Kirjanike Liidu liige. Tuntuks sai ta juba debüütkoguga "Lõputu juuli", mis kuulus kogumikku "Luulekassett '90". Samas kassetis debüteerisid ka Elo Vee (Elo Viiding), Triin Soomets, Ats (Aidi Vallik) ja Ruth Jyrjo.
Ojamaa tõlkis üle 60 raamatu, peamiselt laste- ja ulmekirjandust inglise keelest. Tema luuletusi on viisistanud ansamblid Toojalind, Lunatic Asylum, Anarch, Taak, Tuberkuloited ja HU?. Ta töötas ajakirjanikuna Õhtulehes, tõlkijana Eesti Õigustõlke Keskuses ning toimetajana ajakirjas Maatriks.
Liisi Ojamaa kuulus Eesti Kirjanike Liitu.

Isiklikku

Liisi Ojamaa isa oli tõlkija Jüri Ojamaa ja ema toimetaja Maarja Ojamaa. Tema isapoolne vanaema oli Eesti riigiametnik ja tõlkija Lii Ojamaa. Tal oli kolm last.
Lasuurtihane

Süstemaatika

Lasuurtihase kirjeldas 1770. aastal Peter Simon Pallas. Lasuurtihane on sinitihasega lähedane liik ja asendab teda Aasias.

Levila

Lasuurtihane on levinud Euraasia parasvöötmes Valgevenest ja Venemaa lääneosast kuni Mandžuuriani.

Välimus

Lasuurtihane on üsna sarnane sinitihasega, kuid tema sulestikus puuduvad täielikult kollased toonid. Ta on sinitihasest natuke suurem, kohevama sulestikuga ning pikema sabaga. Pealagi ja alapool on valged, selg on sinihall. Tiivavööt ja küünra-hoosulgede ja tüürsulgede tipud on laialt valged.  Lasuurtihane on püsimatu ja vilgas nagu teisedki tihased, väljaspool pesitsusaega liigub sageli salkades. 
Häälitsused sarnanevad sinitihasega, kutsehüüd on sabatihase-sarnane madalakõlaline "tsirr" , laul on trillerdav.

Elupaik

Lasuurtihane asustab peamiselt taigavööndi ja metsastepivööndi jõgede kaldapuistuid ja kaldavõsastikke (paju, kask, haab, pappel). Teda leidub ka järvede ja kärestike kaldapuistutes, leht- ja segametsasaludes, soistes võsades, saksauulimetsas, ja mägedes. Sügisel ja talvel tegutseb ka roostikes.

Toitumine

Lasuurtihane toitub putukatest ja ämblikest, talvepoolaastal ka seemnetest, marjadest ja puuviljadest.

Pesitsemine

Paarid moodustuvad hilistalvel. Mais või juunis rajab lasuurtihane puuõõnsusse pesa, maapinnast 1-4 m kõrgusele. Pesitseb ka ehitiste soppides ja kaljude vahel. Pesa koosneb samblast, kuivadest kõrtest ja karvadest, ja on põimitud vildi sarnaseks struktuuriks. Täiskurnas 7-11 muna. Munad on valged, punakaspruunide tähnidega hõredalt kirjatud. Poegi toidavad mõlemad vanalinnud.

Hübriidid

Lasuurtihane annab sinitihasega kattuvas levilaosas mõnikord hübriide. Nõnda on olnud ka osa Eestis kohatud lasuurtihaseid tegelikult lasuurtihase ja sinitihase hübriidid (niinimetatud pleske tihased (ingl. Pleske's Tit)).  Ehtsaid lasuurtihaseid on meil kohatud väga üksikutel kordadel.
Hanila Pauluse kogudus

EELK Hanila Pauluse kogudus on luterlik kogudus Hanilas.
Kogudus kuulub EELK Lääne praostkonda.
Koguduse õpetaja on Lembit Tammsalu, organist Anu Kurm. Juhatuse esimees on Andrus Eilaste.
Jumalateenistused on kuu teisel ja neljandal pühapäeval algusega kell 15.00 Hanila Pauluse kirikus.
Roger Kornberg

Roger David Kornberg (sündinud 24. aprillil 1947 Saint Louises Missouri osariigis) on Ameerika Ühendriikide biokeemik, Nobeli auhinna laureaat.
Ta pälvis 2006. aastal Nobeli keemiaauhinna eukarüootse transkriptsiooni molekulaarse baasi uurimise eest.
Kornberg lõpetas 1967. aastal Harvardi Ülikooli keemia alal ning kaitses 1972. aastal Stanfordi Ülikoolis doktoritöö füüsikalisest keemiast. Alates 1978. aastast on ta Stanfordi Ülikooli Meditsiinikooli struktuuribioloogia professor.
Koondlümfifolliikul

Koondlümfifolliikulid ehk Peyeri naastud (ladina noduli lymphoidei aggregati) on paljude selgroogsete peensoole (inimestel eriti niudesoole) limaskestas paiknevad arvukad lümfifolliikulitest koosnevad naastud.
Koondlümfifolliikulite areng, anatoomia, morfoloogia, histoloogia, apoptoos ja patoloogia võivad erineda nii liigiti, indiviiditi kui ka arenguastmeti.
Peyeri naastude arengu tagavad pinnal paiknevate oluliste molekulide ekspressiooni kaudu fetaalsed lümfoidkoe arengut mõjutavad rakud.
Antigeenide imendumine seedetraktis toimub järgmiselt: M-rakkude pinnale sattunud antigeenid tõmmatakse endotsütoosi abil põiekesena raku sisse, kus need transporditakse Peyeri naastu ja selle kaudu eritatakse lümfiringesse. 
Koondlümfifolliikulid kuuluvad lümfoid(-immuun)süsteemi, täpsemalt liigitatakse nad GALT-süsteemi. 
Koondlümfifolliikulite olemasolu kohta roomajatel (sh madudel) täpsed andmed puuduvad, kuid GALT-süsteem on neil tuvastatud.

Terminoloogia

Koondlümfifolliikul on kantud kehtivasse inimese tsütoloogia ja histoloogia standardsõnavarasse Terminologia Histologica.

Histoloogia

Koondlümfifolliikulitest on leitud nii T- kui ka B-rakke.

Patoloogia

Koondlümfifolliikulitega seostatakse inimestel mitmeid haiguslikke seisundeid, nii näiteks võib kõhutüüfuse korral esineda Peyeri naastudes hüperplaasiat, nekroosi või koguni haavandumist ning tekkida võib sooleseina perforatsiooni oht.
HI-viirusega nakatumise korral hävitavad viiruseosakesed Peyeri naastud harilikult mõne nädalaga.

Ajaloolist

Koondlümfifolliikuleid nimetatakse nende avastaja Johannes Conrad Peyeri (1653-1712) järgi Peyeri naastudeks. Peyer avastas koondlümfifolliikulid seedetraktis 1673 ja kirjeldas neid näärmetena. Ta avaldas oma tähelepanekud aastal 1677 traktaadis: "Exercitatio anatomico–medica de glandulis instinorum, earumque usu et affectionibus. Cui subjungitur anatome ventriculi galliinacei".
Ekspressionism

Mõiste

Mõistet "ekspressionism" kasutati esimest korda prantsuse keeles 1901. aastal Pariisis Sõltumatute kunstnike ühingu (Salon des Independants) näituse kataloogis. 
Saksa keelde jõudis ekspressionismi mõiste tänu 1905. aastal Dresdenis ilmuma hakanud ajakirja Sild (Die Brücke) ning 1909. aastal Berliinis ilmuma hakanud ajakirja Torm (Der Sturm) ümber koondunud ekspressionistlike kunstnike rühmitustele. Olulisimaks ekspressionistlike kunstnike rühmituseks võib pidada 1911. aastal Münchenis tekkinud rühmitust "Sinine ratsanik" (Der blaue Reiter), kuhu lisaks Emil Noldele, Ernst Ludwig Kirchnerile, Franz Marcile ja August Mackele kuulusid ka tuntud abstraktsionist Wassily Kandinsky ning austria kunstnik ja kirjanik Oskar Kokoschka.
Mõistet "ekspressionistid" kasutati esimest korda 1911. aasta aprillis 22. Berliini Setsessiooni kataloogi eessõnas. Ekspressionistideks nimetati näiteks uue prantsuse maalikunsti esindajaid André Derain'i, Raoul Dufy'd. 
Sellest peale hakati rääkima ekspressionismist ka muudes kaunites kunstides.

Taust

Ekspressionistliku kunstilise väljenduse üheks põhjustajaks peetakse Esimese maailmasõja eelseid ühiskonnas levinud palavikulisi meeleolusid. Stress, saabuva katastroofi aimdus, turvatunde puudumine, majanduskriis – kõik see õhutas konflikti ka inimese sisemaailmas.  
Ekspressioniste mõjutanud oluliseks nähtuseks oli ka Austria neuroloogi Sigmund Freudi (1856–1939) psühhoanalüüsi teooria, mis uuris nihestunud hingeeluga inimese sisemisi hirme.

Ajalugu

Esimesed ekspressionismi ilmingud on märgatavad juba 19. sajandi lõpus hollandi kunstniku Vincent van Goghi (1853–1890) ja norra kunstniku Edvard Munchi (1863–1944) maalidel. Munchi maalide ja graafiliste lehtede sarjas „Karje“ (neli versiooni aastatest 1893–1910) on kujutatud naist, kelle nägu moonutab surmahirm. Lõuendilt vaatavad vastu ahastus, lootusetus ja hukule määratus.