Eesti Sotsialistide-Revolutsionääride Partei

Partei loomine

Iseseisva Eesti Sotsialistide-Revolutsionääride Partei loomine teostus 1917. aasta sügisel, Venemaa SRP eesti osakondade II kongressil 17.–20. septembril Tartus. Kuna Eestimaa esseeride poliitiline liikumine oli tihedalt seotud Venemaa SR ning Tallinna organisatsioonis alul tugev vene ele­ment ja selle mõju, mille tagajärjel töötati eesti sotsialistide-revolutsionääride eraldumise vastu ja kuna samal vaa­tekohal oli suur osa parteiliikmeid, siis jäi sotsialistide-revolutsionääride partei eesti osakondade kongressil 16.–17. juulil 1917 Tartus iseseisva eesti partei loomise küsimus esialgu lahtiseks. Piirduti ai­nult partei eesti osakondade keskkomitee valimisega.

Juhtkond ja aktivistid

Loodud Eesti Sotsialistide-Revolutsionääride Parteisse kuulusid peale juhi Hans Kruusi, veel Gustav Suits, Johannes Semper, Jaan Kärner, Villem Ernits, Hugo Reiman, Erich Joonas, Hugo Raudsepp, Karl Freiberg, Erast Meister, kes asutasid Eesti Sotsialistide-Revolutsionääride Partei ning valisid Hans Kruusi Eesti Sotsialistide-Revolutsionääride Partei Keskkomitee esimeheks. 
Eesti SRP Keskkomiteesse kuulusid Gustav Suits jt. 
1917. aasta revolutsioonisündmustes osalesid aktiivselt ka B. Maaser ja Tallinna Linnavolikogu aseesimeheks valitud Jakob Ümarik.

Poliitiline suund

Eesti sotsialistid-revolutsionäärid nõudsid Eesti osariiki demokraatlikus Venemaa föderatsioonis. Pärast bolševike võimuhaaramist Venemaal aga võeti koos teiste sotsialistlike ja kodanlike parteidega suund omariiklusele. Sotsialismi peeti siiski kauge tuleviku eesmärgiks, kuhu tuli jõuda mitte revolutsioonilise klassisõja, vaid parlamentaarse riikliku elu ja legaalse klassivõitluse kaudu. Partei pahempoolne tiib, kuhu kuulus ka H. Kruus, tegi lühikese aja vältel (1917. aasta detsembris) koostööd bolševikega Eestimaa Nõukogude Täitevkomitees. Et sotsialistid-revolutsionäärid polnud nõus Eesti iseseisvuse ideest loobuma ega pooldanud bolševike üha hoogustuvat vägivallapoliitikat, siis koalitsioon viimastega lagunes.

Tegevus 1918. aastal

Jaanuaris 1918 avaldasid esseerid ajalooliselt esimese programmilise Eesti iseseisvuse kava brošüüris "Eesti Töövabariik", autoriks Gustav Suits. Samal ajal andis Hans Kruus Nõukogude valitsuse rahvusasjade rahvakomissarile Jossif Stalinile Petrogradis üle memorandumi Eesti iseseisvusest ja Eesti Töövabariigi loomise kavast. Stalin pidas arutelu vääriliseks üksnes nõukogude vabariigi väljakuulutamist Eestis, kuid ütles, et sellega pole kiiret.
1918. aasta alguses ilmus 5000 eksemplaris 16-leheküljeline brošüür pealkirjaga "Eesti Töövabariik", alapealkirjaga Eesti Sotsialistide-Revolultsionääride Partei märgukiri Eesti iseseisvuse küsimuses. 3. jaanuaril 1918 esitati Eesti Töörahva Nõukogu Täidesaatvale komi­teele saatkonna kaudu, millesse kuulusid Gustav Suits, Johannes Semper ja Jaan Kärner, Eesti Sotsialistide-Revolutsionääride Partei märgukiri Eesti ise­seisvuse asjus, milles pooldati Eesti riiklikku iseseisvust, mitte aga sotsiaaldemokraatide propageeritavat ühist riiki Nõukogude Venemaaga. 4. jaanuaril ESRP Keskkomitee koosolekul otsustatime koalitsioon bolševikega lõpetada, sest juba selle ajani umbes paarinädalaliselgi koos­töö ajal oli selgunud, et sotsialistid-revolutsionäärid ei suuda avaldada bolševikele pea mingit nimetamisväärset mõju, kuna aga viimased kasutavad koalitsiooni, et oma partei diktatuuri näidata töörahva valitsusena.

Asutava Kogu valimised

Eesti Asutava Kogu valimistel 1919. aasta aprillis said esseerid 120 kohast seitse ja nad moodustasid seal kõige pahempoolsema rühma. Asutava Kogu tribüünilt esines Kruus mitmel korral prokommunistlike avaldustega ja terava kriitikaga valitsuse aadressil ning nõudis kõige radikaalsemat maareformi. Avalikkuse tähelepanu pälvis tema ennustus nõukogude võimu maksmapanekust Eestis revolutsioonilisel teel, mida kõneleja hiljem kvalifitseeris “deklaratiivseks ütlemiseks”.
Asutava Kogu valimistel 1919. aastal valiti ESRP nimekirjast Asutavasse Kogusse: Hans Kruus, Andres Loorits, Johannes Semper, Hugo Raudsepp, Jaan Kärner, Erich Jonas, Theodor Kolk, Jaan Piiskar, Aleksander Janson, Karl Freiberg.

Tegevus Vabadussõjas

Vabadussõja ajal oli Eesti SRP juht Hans Kruus ühenduses Eesti iseseisvuse vastase VK(b)P Eesti Osakondade Keskkomitee juhiva liikme Viktor Kingissepaga, kellega arutas rahu sõlmimist Nõukogude Venemaaga.

Partei likvideerumine

1919. aasta maareformiga esseeride kandepind ahenes, 1920. aasta märtsis ühinesid esseerid Eesti Sotsiaaldemokraatlikust Tööliste Parteist eraldunud vasakäärmuslastega, moodustades poolkommunistliku Eesti Iseseisva Sotsialistliku Tööliste Partei (“isesotsid”), mille keskkomitee esimeheks valiti Hans Kruus. I Riigikogus (1920–1923) oli iseseisvatel sotsialistidel 11 kohta. EISTP asus Kommunistliku Internatsionaali platvormile (toetas proletariaadi diktatuuri ideed) ja soovis ühineda illegaalse Eestimaa Kommunistliku Parteiga. Viimane polnud sellega nõus, takistas EISTP pääsemist Kominterni ja püüdis haarata enda kätte juhtpositsiooni EISTP-s. See õnnestuski 1922. aasta aprillis, kui EISTP muutus EKP käsualuseks.