google/wiki40b huggingface dataset:
General Dynamics F-16 Fighting Falcon

Kirjeldus

Algselt loodi F-16 tehniliselt kõrgetasemeliseks, kõigi ilmaolude lennuvõimekusega hävituslennukiks, mida näiteks ei olnud selle eelkäija F-104. Ka poleks F-16 tohtinud olla nii kallis nagu F-14 Tomcat. Mootori tõukejõu ja lennuki kaalu suhteks plaaniti vähemalt 1:1. Suhteliselt väikese kerge lennuki piloodil avaneb oma istmelt raamistikuvaba kabiini kupli all ringvaatluseks väga hea vaateväli.
Lennuki konstruktsioon koosneb traditsiooniliselt 78% ulatuses alumiiniumsulamitest ja erinevatest terasesortidest. F-16 keskasetusega, plaanvaates deltakujulise 40° noolsusega tiiva profiiliks valiti NACA 64A-204.
Õhuvõitluses tekkivate suurte ülekoormuste talumiseks on lenduri istme asendi kallutusnurka võimalik muuta 15–30°. Selline osaliselt lamav asend võimaldab piloodil õhuvõitluse väikestel pööranguraadiustel paremini taluda lühiajalisi kuni 9-kordseid (9 g) ülekoormusi, ilma et lendur kaotaks teadvust.

Kasutamine

F-16 on üks levinumaid hävituslennukeid maailmas, kuuludes 25 riigi sõjaväe lennukiparki. Kokku on relvastuses üle 4450 lennuki: USA-s, Araabia Ühendemiraatides, Bahreinis, Belgias, Egiptuses, Hollandis, Iisraelis, Indoneesias, Itaalias, Jordaanias, Kreekas, Lõuna-Koreas, Marokos, Norras, Omaanis, Pakistanis, Poolas, Portugalis, Singapuris, Taanis, Tais, Taiwanis, Tšiilis, Türgis ja Venezuelas. Praegu müüb USA seda lennukit peamiselt välisriikidele.
Lennukit F-16 on kasutatud mitmes sõjalises konfliktis.
USA relvajõud plaanivad lennukeid F-16 käigus hoida kuni 2025. aastani.
Peugeot 508

Peugeot 508 on Peugeot' sedaan ja universaal. 2014. aastal värskendati seda veidi. Lisandusid LED-päevatuled, uuenenud esituled ja uus logo. Uuenes ka mootori- ja käigukastivalik.
Kevin-Prince Boateng

Kevin-Prince Boateng (sündinud 6. märtsil 1987 Weddingis, Lääne-Berliinis) on Saksamaal sündinud Ghana jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Itaalia kõrgliiga klubis Fiorentina.
Ka tema vend Jerome Boateng on jalgpallur.

Koondisekarjäär

Kuigi Boateng kuulus Saksamaa noortekoondistesse, otsustas hakata esindama Ghana jalgpallikoondist. Ghana jalgpallikoondis oli temast huvitatud juba enne 2016. aasta maailmameistrivõistlusi.
2010. aasta mais sai Boateng Ghana passi. Debüüdi Ghana rahvuskoondises tegi Boateng 2010. aasta juunis sõprusmängus Läti vastu.
Dinslaken

Ajalugu

Dinslakenit mainitakse esmakordselt 12. sajandil. 1273. aastal sai linnaõigused. 1540 liitus Hansa Liiduga.
Linnas on keskaegsed kindlusevaremed.
Valgamaa teenetemärk

Valgamaa teenetemärk on Valga maakonna teenetemärk.
Valgamaa teenetemärgiga autasustatakse isikuid Valga maakonnale osutatud eriliste teenete või väljapaistva saavutuse tunnustamiseks. Autasustamise otsustab ja autasu annab kätte Valga maavanem.
Rabe remmelgas

Kirjeldus

Puukoor on hallikaspruun, vanadel puudel jämedate lõhedega. Lehed on ererohelised, 9–15 cm pikad ja 1,5–3 cm laiad, saagja servaga, hõberemmelga lehtede sarnased. Noored remmelgalehed on siidjate karvadega, kuid erinevalt hõberemmelgast muutuvad lehed kiiresti karvutuks. 
Õied on koondunud urbadesse ja neid tolmutavad putukad. Rabedad remmelgad on kahekojalised taimed: isas- ja emasurvad on eri puudel. Mõlemast soost urvad on 4–6 cm pikad.
Rabeda remmelga alamliik Salix fragilis decipiens on märgatavalt madalam, 5–7 m kõrge, täiesti karvutute lehtedega, mis on 9 cm pikad ja 2–3 cm laiad. Mõned botaanikud eraldavad nii suurte erinevuste tõttu selle eraldi liigiks Salix decipiens. Rabe remmelgas ja Salix decipiens ristuvad nii omavahel kui ka hõberemmelgaga. On väidetud, et Salix decipiens ise polegi muud kui rabeda remmelga ja vesipaju hübriid.

Levila ja kasvukoht

Rabe remmelgas kasvab Euroopas ja Lääne-Aasias. Mägedes kasvab ta kuni 1800 m kõrguseni. Ta on Eestis pärismaine liik. 
Rabe remmelgas kasvab jõe- ja ojakallastel ning uhtlammimetsades. Ta kasvab kiiresti 10–20, harva kuni 29 m kõrguseks. Tüve läbimõõt on kuni 1 m.

Nimetus

Rabe remmelgas on nimetuse saanud selle järgi, et tema raod murduvad kergesti ja puhtalt kuuldava praksatusega. Murdunud raod ja oksad juurduvad pinnases kergesti ning remmelgad võivadki paljuneda niimoodi, et oksad kukuvad pärast murdumist vette ja kanduvad mõnda aega allavoolu.

Kasutamine

Briti saartel kasutatakse rabeda remmelga sorti Salix fragilis russelliana kultuurtaimena. Sellel taimesordil on üksnes emastaimed ning neid paljundatakse okste murdmise ja mahaistutamisega. See sort kasvab 20–25 m pikkuseks ja tema lehed on kuni 15 cm pikad.
Vetikseened

Vetikseened (Phycomycota) on endine klass limakute hõimkonnast ja protistide riigist. Veel varem (nt ENE järgi) on neid paigutatud seente rühma, moodustades seal omaette hõimkonna.
Karl von Freymann

Karl von Freymann (21. oktoober 1861 Narva – 20. november 1920 Novgorod) oli vene sõjaväelane (kindral).
Ta osales Esimeses maailmasõjas.
Ta sai Püha Georgi ordeni.

Isiklikku

Tema vanaisa oli vene ooberst, Pärnumaa Ermistu mõisaomanik Rudolph von Freymann (1786–1850).
Arheoloogiakeskus

MTÜ Arheoloogiakeskus on Eesti mittetulundusühing, mis tegeleb Eesti arheoloogiaga seonduvaga. MTÜ kanti Äriregistrisse 2002. MTÜ on korraldanud näituseid, loenguid, konverentse, avaldanud kirjandust.
IT Koolitus

Ajalugu

IT Koolituse asutasid Henn Sarv ja IT Grupp AS (Jaak Ennuste isikus) 1995. aastal.
2006. aastal alustati laienemist Baltikumis, mille käigus liideti Leedus Protraining Academy UAB ning samal aastal asutati tütarettevõte Lätis (IT Protraining Latvija SIA). Samal perioodil laiendati oma tegevust Eestis äri- ja IT-konsultatsioonide valdkonnas koos Rootsi firmaga BiTA Holding AB (ITIL koolitused).
9. juulil 2011 omandas Elion Ettevõtted AS 100% IT Koolituskeskuse OÜ osakutest.
Whistler Olympic Park

Whistler Olympic Park on talispordikeskus Kanadas. Seal toimusid Vancouveri 2010. aasta taliolümpiamängude laske- ja murdmaasuusatamise ning kahevõistluse ja suusahüpete võistlused, pärast seda ka paraolümpiamängude suusavõistlused.
Whistler Olympic Park asub Whistleri olümpiakülast 14 km kaugusel. Briti Columbia maanteelt nr 99 läheb Whistler Olympic Parki 8 km pikkune ühendustee.
Whistler Olympic Parkis asub kaks hüppemäge (HS 140 ja HS 106) ja seal on 14 kilomeetrit suusaradu. Pärast olümpiamänge jäi see spordikompleks avalikkuse kasutusse. Juba varem olid seal matka- ja mägirajad ning neid ehitati veel 20–25 km juurde. Lammutati üksnes olümpia ajaks ehitatud 3 ajutist tribüüni, millest igaüks mahutas 12 tuhat pealtvaatajat (paraolümpiamängude ajal 6 tuhat). Kokku kulus rajatistele 119,7 miljonit dollarit ja nad valmisid juba 2007. aasta sügiseks.
Suusahüppetornide ja murdmaasuusastaadioni vahele jääb päevakeskus, kus on 11 000 ruutjalga põrandapinda. Seal asuvad varustuse laenutuskeskus, riietus- ja pesuruumid, söökla, kohvik ja suveniiripood. Lisaks on kaks 6000-ruutjalase põrandapinnaga abihoonet, üks murdmaa- ja teine laskesuusatamise jaoks. Olemas on teisedki vajalikud infrastruktuurirajatised. Päevakeskust külastab nädalavahetustel keskmiselt 500 ja nädala sees keskmiselt 100 inimest päevas.
Park avati ametlikult 22. novembril 2008, kuigi lund sel ajal polnud.

Eelolümpia

Keskuses peeti 15.–18. jaanuaril 2009 eelolümpia: murdmaasuusatamise ja kahevõistluse maailma karika etapp. Kahevõistluses osales 50 ja murdmaasuusatamises umbes 230 sportlast, lisaks abipersonal, keda oli peaaegu sama palju. Nädal aega hiljem, 22.–25. jaanuaril toimusid suusahüpete MK-etapid. Niimoodi sai Whistler Olympic Park esimeseks 2010. aasta olümpiamängude rajatiseks, mille valmisolekut olümpiamängudeks testiti.
Eelolümpia võitsid sprindis Alena Prochazková (Slovakkia) ja Emil Jönsson (Rootsi), paarissprindis Magda Genuin ja Arianna Follis (Itaalia) ning Emil Jönsson ja Robin Bryntesson (Rootsi), suusavahetussõidus Justyna Kowalczyk (Poola) ja Pietro Piller Cottrer (Itaalia). Kahevõistluse võitsid esimesel päeval Bill Demong (USA) ja teisel päeval Magnus Moan (Norra). Suusahüpped võitis mõlemal päeval Gregor Schlierenzauer (Austria).
Olümpiamängudel sai neist Kowalczyk olümpiakulla, -hõbeda ja -pronksi, Demong kulla ja meeskondliku hõbeda, Cottrer hõbeda, Schlierenzaurer meeskondliku kulla ja kaks individuaalpronksi, Genuin ja Follis olid neljandad, Jönsson seitsmes.
Suure mäe suusahüpperekord 149 meetrit on Schlierenzaueri nimel.
Pauluse teine kiri korintlastele

Nimetus

Pauluse kirjad polnud algselt pealkirjastatud. Traditsiooni järgi nimetati esimeste sajandite jooksul Pauluse teist kirja korintlastele kreeka keeles Επιστολή πρὸς Κορινθίους Bʹ. Vulgatas on kiri kui Epistola II ad Corinthios.

Autorlus

Kirja autor on apostel Paulus ja kiri on saadetud Korintose kristlikule kogudusele. Pauluse autorluses pole kahelnud ka teoloog Ferdinand Christian Baur.

Tekkelugu

Otseseks põhjuseks teise kirja kirjutamiseks korintlastele oli koguduses puhkenud kriis, mis tekkis pärast esimese kirja ärasaatmist. Arvatavasti läkitas Paulus Tiituse Korintosesse olukorda lahendama ja julgustama koguduseliikmeid, et nad viiksid lõpule korjanduse vaeste pühade inimeste jaoks Jeruusalemmas. Paulus ise lahkus Efesosest ja tuli Troasesse, lootes seal kohtuda Tiitusega. Leidmata Tiitust Troasest, lahkus Paulus sealt mure ja rahutu südamega Makedooniasse. Tõenäoliselt kirjutas Paulus kirja Makedoonias Filippi linnas oma kolmanda misjonireisi ajal mõned kuud või isegi aasta pärast esimese kirja kirjutamist korintlastele.
Korintos oli Rooma riigi Ahhaia provintsi suurim linn ja tähtis kaubanduskeskus. Paulus külastas Korintost oma teisel misjonireisil. Teoloogide arvates sisaldab Pauluse ja Korintose kristliku koguduse kirjavahetus kokku 5 kirja.
Kirja varaseim säilinud katkend sisaldub Papüürus 46 manuskriptil 2. sajandist.

Ülesehitus

Pauluse teine kiri korintlastele koosneb 13 peatükist, mis jagunevad 257 salmiks. Kirja jagas peatükkideks kardinal Stephen Langton 13. sajandil ja salmideks Robert Estienne 1551.

Õpetus

Pauluse teine kiri korintlastele on Pauluse kõige isiklikum kiri. See on tema apostliameti apoloogia. Ühtlasi rõhutab ta vajadust annetamiseks Jumala auks.

Kiri eesti keeles

Georg Mülleri jutlustest 17. sajandi algusest on säilinud varasemad teadaolevad eestikeelsed kirjakohad Pauluse teisest kirjast korintlastele.
Tekst ilmus esmakordselt tervikuna eesti keeles 1686 "Wastses Testamendis" kui "Pahwli se Apostli töine Rahmat Korintileistille". 1694 Müncheni käsikirjas on kiri pealkirjastatud "Paulusse II. Ramat Korintilistele läkkitud." ja 1739 Piiblis "Apostli Paulusse teine Ramat Korintusse-liñna rahwale kirjotud."
Seenelkäik

Näitlejaskond ja filmimine

"Seenelkäigu" peategelane on fiktiivne Riigikogu liige Aadu Kägu (Raivo E. Tamm), kes eksib seenel käies metsa ära koos oma naise Viiviga (Elina Reinold) ja neilt bensiinijaamas küüti küsinud rokkmuusiku Zäkiga (Juhan Ulfsak). Metsas kohtutakse kohaliku külamehe ja endise retsidivistiga (Üllar Saaremäe).
Kõrvalosasid mängivad Hendrik Toompere juunior juunior (erakonna PR-nõustaja Villu Koobalt) ja Hilje Murel (Silvi Säinas). Episoodilistes rollides on Elmo Nüganen, Mari-Liis Lill, Ott Sepp, Raimo Pass, Hannes Võrno jt.
Põhiosas filmiti "Seenelkäik" Virumaal: Läsnal, Pihlaspeal, Karulas, Kolgal ja Valgejõel.

Sünopsis ja temaatika

Üks "Seenelkäigu" läbivaist teemadest on poliitiline satiir: filmi algul satub Kägu (kelle erakondlikku kuuluvust ei mainita) skandaali, kuna on lasknud oma puhkusereisi Peruusse riigikogu liikme kuluhüvitistest kinni maksta. Skandaal võimendub, kui ta kadunuks kuulutatakse. Filmi lõpus toimub pressikonverents, kus Kägu ja Zäk kirjeldavad oma inimlikke kannatusi, jättes sellega varju senise kriitika.
Filmis pressikonverentsil patukahetsuse ja lunastuse märgina kasutatud valgete kampsunite tõttu tõmmati mõni aeg pärast "Seenelkäigu" esilinastust ajakirjanduses paralleele Reformierakonna rahastamisskandaali sattunud justiitsminister Kristen Michali teleesinemisega, kus too samuti kandis valget kampsunit.

Festivalid

Filmi maailmaesilinastus toimus juulis Karlovy Vary filmifestivali võistlusprogrammis "East of the West". Põhja-Ameerika esilinastus toimub septembris Toronto rahvusvahelise filmifestivali programmis "Discovery". Film valiti ka augustis Austrias toimunud filmifestivalile ja septembris toimuvale Ateena rahvusvahelisele filmifestivalile.

Film arvudes

2012. aastal käis filmi Eesti kinodes vaatamas 73 712 inimest.
Elektroonikakomponentide jahutus

Elektroonikakomponentide jahutus tähendab nendelt liigse soojuse ärajuhtimise meetodeid ja vahendeid. Igas elektroonikakomponendis muundub tööolukorras teatud osa kasutatud elektrienergiast soojuseks, mistõttu komponendi temperatuur tõuseb. Kui see muutub liiga kõrgeks, põhjustab see komponendi talitluses häireid või ka selle hävimise. Seepärast tuleb üleliigne soojus eemale juhtida ehk komponenti jahutada.
Jahutamistoime põhineb soojusülekandel, mis võib toimuda kolmel viisil: soojusjuhtivuse, konvektsiooni ja kiirguse teel.

Soojusülekande vormid

Soojusjuhtivus on soojusülekande vorm, mille korral soojus kandub ühelt kehalt teisele vahetult läbi nende kokkupuutepinna. Soojusjuhtivus on peamine viis soojuse eraldamiseks elektroonikakomponentidelt.
Konvektsioon on soojuse ülekanne keha pinnalt selle ümber liikuva vedeliku või gaasi (nt õhu) osakestele; liikumine võib olla tingitud jõududest, mida põhjustab temperatuuride erinevusest tulenev tihedusgradient. Sundkonvektsioon tekitatakse mehaaniliselt jahutava keskkonna 
osakeste liikumiskiiruse suurendamisega. Võrreldes soojusjuhtivusega on konvektsioonil soojuse eraldumises väike osatähtsus. Õhu sundkonvektsiooni tekitatakse ventilaatoriga.
Kiirgus on termilise energia ülekandumine elektromagnetlainete näol. Elektroonikakomponentides on kiirgusel võrdlemisi väike roll (võrreldes soojusjuhtivusega). Kõige parema kiirgamisvõimega om tumedad ja matid pinnad.

Termopasta

Elektroonikakomponentide ja radiaatori kokkupuutepind on alati teatud määral krobeline, mistõttu suureneb puutepinna termiline takistus. Selle takistuse vähendamiseks kasutatakse termopastat, mis täidab komponendi ja radiaatori kokkupuutepinna vahelised tühikud.
Pasta on tavaliselt halli värvi viskoosne vedelik süstla või tuubi sees. Pasta on tavaliselt toodetud metalliühendite baasil, mistõttu neil on hea elektrijuhtivus. Komponendi kruvimisel radiaatori külge tuleb arvestada, et osa pastat tõrjutakse välja ja see võib lülitust kahjustada. Lisaks sellele võib pasta pikapeale ära kuivada, nii et kontakt komponendi ja radiaatori vahel halveneb ning komponent võib hävida.
Termopasta alternatiiviks on termopadi, mis temperatuuri tõustes täidab radiaatori ja komponendivahelise pilu. Termopatju on lihtne paigaldada ja nad ei kuiva ära.
Kärdla linnapark

Kärdla linnapark on Hiiu maakonnas Kärdla linnas Uue ja Posti tänava vahel asuv park. Park on kaitse alla võetud. Pargi pindala on 5,2 ha.
Aivar Pohlak

Aivar Pohlak  (sündinud 19. oktoobril 1962) on Eesti Jalgpalli Liidu president.
1980. aastatel oli ta vabakutseline lastekirjanik, tegutses ka matemaatika ning eesti keele ja kirjanduse õpetajana.
Ta on mänginud FC Kuressaares.

Poliitika

2009. aastal osales ta kohalike omavalitsuste valimisel. Ta kandideeris Kosel valimisliidu Ühtselt nimekirjas ja pääses 146 häälega volikokku. Kokkuvõttes oli see Kose vallas paremuselt teine tulemus.

Isiklikku

Tema poeg Siim Pohlak on Tre raadio asutaja ning Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna Harju- ja Raplamaa ringkonna esimees. Tema tütar Anni Rahula on jalgpallikohtunik.
Erkki Piisang

Erkki Piisang (sündinud 26. detsembril 1958) on eesti õpetaja, haridusjuht ja riigiametnik.
1980. aastatel oli ta Nõmme Pioneeride Maja direktor ja töötas õpetajana Tallinna 62. Keskkoolis. 
1997. aasta septembrist 2000. aasta detsembrini töötas ta Tallinna Haridusameti juhatajana. Aastatel 2001–2004 oli ta Tallinna Majaka Teeninduskooli direktor. Ta on töötanud ka Riikliku Eksami- ja Kvalifikatsioonikeskuse arendusjuhina ja haridusasutuste sisehindamise nõustamise osakonna nõunikuna.
9. maist 2005 kuni 5. aprillini 2007 oli ta Haridus- ja teadusministeeriumi abiminister. Tema peamisteks vastutusvaldkondadeks abiministrina olid üld- ja kutsehariduse ning ministeeriumi hallatavate asutuste arendamine ja korraldamine.
2016. aastal töötas Järveküla Kooli õpetaja ja majandusjuhtajana.
Ta on olnud Eesti Lastevanemate Liidu eestseisuse liige (2006–2008), Kutsekoja hariduse kutsenõukogu liige ja Eesti Kutseõppe Edendamise Ühingu juhatuse liige.

Isiklikku

Tema ema oli kergejõustiklane Eugenia Piisang (1926–2015), isa kergejõustiklane ja spordiajakirjanik Eugen Piisang (1917–2003). Spordipedagoog ja kergejõustiklane Marion Piisang (1953–2016) oli tema õde. Tema abikaasa on nahakunstnik Tiina Piisang.
Lääne-käosulane

Levila

Lääne-käosulane elab Edela-Euroopas, Itaalias ja Loode-Aafrikas. Seal täidab ta sama ökoloogilist nišši mis käosulane Eestis. Ta rändab talveks Lääne-Aafrikasse.

Välimus

Lääne-käosulase kehapikkus on umbes 13 cm. Ta on käosulasega äravahetamiseni sarnane, tühisteks erinevusteks on temast natuke lühemad tiivad, pruunid jalad ja heleda tiivalaigu puudumine. Täiskasvanud linnul on pruun selg, pruunid tiivad ja kollakas alapool. Nokk on tugev ja terav. Mõlemad sood on ühesugused nagu põõsalindudel ikka, aga noorlinnud on kõhu alt kahvatumad.
Kuid lääne-käosulase laul on märksa teistsugusem: pikk ja kiire vaheldusrikas sädin. Kutsehüüd on lühike tsrit või tsk.

Elupaik

Lääne-käosulane asustab lehtpuistuid ja -põõsastikke, sageli veekogude kallastel.

Pesitsemine

Emaslind rajab pesa madalale (0,3–5 m kõrgusele) puu või põõsa oksaharule. Kurnas on 3–5, tavaliselt 4 muna, mida emane haub 12–13 päeva. Pojad lahkuvad pesast 11–13 päeva vanuselt ja iseseisvuvad umbes 9 päeva möödudes.

Toitumine

Lääne-käosulase peamine toidus on putukad ja muud väikesed selgrootud. Sügisel sööb ta ka marju.
I-400-klassi allveelaevad

Ajalugu

I-400 tüüpi allveelaevad olid admiral Isoroku Yamamoto töö vili. Rünnak Pearl Harborile 1941. aasta detsembris veenis teda, et õhurünnakud on efektiivsed ning kombineerides selle allveelaevadega saaks rünnata USAd mõlemalt kaldalt.
Yamamoto esitas oma plaani 13. jaanuaril 1942. Ta soovis rajada laevastiku 18 allveelaevast, mis suudaks teha kolm edasi-tagasi reisi USA läänerannikule ilma tankimata või ühe reisi suvalisse punkti maakeral. Need pidid mahutama vähemalt kaks ründelennukit koos 800 kg torpeedodega. 17. märtsiks olid plaanid kinnitatud ning 18. jaanuaril 1943 alustati I-400 ehitamist. Alustati veel nelja allveelaeva ehitust: I-401 (aprill 1943), I-402 (oktoober 1943), I-403 (september 1943) ja I-404 (veebruar 1944). Viimane aga ei saanud valmis.

Tehnilised omadused

Igal allveelaeval oli neli 1680 kW diiselmootorit. Allveelaeva kere oli ainulaadselt 8-kujuline, millest ülemine pool moodustas 31 meetrit pika ja 3,5-meetrise diameetriga lennukite angaari ning alumine pool tavalise allveelaeva.
Allveelaevadel oli kaks Saksa päritolu periskoopi: üks päeval, teine öösel kasutamiseks.
1945. aasta mais lisati I-401-le Saksa päritolu snorkel, mille abil sai liikuda vee all diiselmootorite jõul.

Sõjas osalemine

Kuna Jaapan oli sõda kaotamas ning Atlandi ookeanis polnud enam turvaline, plaanis admiral Isoroku Yamamoto rünnata USA suurlinnu, kasutades oma salarelva – I-400 klassi allveelaevu.

Panama Kanali ründamine

Augustis 1943 oli plaan kasutada sen toku't (salajane allveelaevarünnak), et hävitada Panama kanali lüüsid, mis oleks halvanud USA laevade varustamise Atlandi ookeanil.
Jaanuaris 1944 küsitles komandör Fujimori isiklikult ameerika sõjavangi, kes oli Panamas valvuriks olnud. Selgus, et valve polnud kuigi tugev, kuna ei usutud, et seda kohta võidaks rünnata.
Ettevalmistusi selleks operatsiooniks tehti põhjalikult veel hiljemgi, kuid suvel 1944 loobuti muude, tähtsamate eesmärkide tõttu.
22. augustil 1945 said meeskonnad käsu sõja kaotamise tõttu hävitada I-400 allveelaevadel olev sõjamoon ja lennukid. Allveelaevad ise säilisid ning langesid USA sõjasaagiks.

Ameeriklased uurimas

USA sõjavägi sai sõjasaagiks 24 Jaapani allveelaeva, sealhulgas kolm I-400 klassi laeva. Kuna NSV Liit oli liitlane sõjas, saatis ka tema oma eksperdid sõjasaaki uurima. Varjamaks I-400 klassi allveelaevade infot, sooritati operatsioon "Road's End", mille käigus uputati allveelaevad 200 m sügavusele 60 km kaugusel rannikust.
Neli alles jäänud huvipakkuvamat allveelaeva – I-400, I-401, I-201 ja I-203 – pukseeriti USAsse täiendavaks uurimiseks. Kuna NSV Liit sai siiski nende olemasolust teada ning nõudis neile ligipääsu, lasti 4. juunil 1946 ka need põhja.

Hilisem aeg

I-401 vraki leidsid Hawaii Undersea Research Laboratory töötajad 2005. aasta märtsis 820 meetri sügavuselt.
Ibrāhīm ibn Ya‘qūb

Ibrāhīm ibn Ya‘qūb (إبراهيم بن يعقوب) ehk Avraham ben Ya‘akov oli Tortosas sündinud juudi kaupmees Córdoba kalifaadist, kes 10. sajandil tegi reisi mööda Euroopat.
Aastatel 960 – 970 tegi ta Córdoba kaliifi käsul reisi orjadega kauplemiseks ning audientsiks Saksa-Rooma keisri Otto I juures.
Bordeaux' ja Noirmoutiers' kaudu jõudis ta Iirimaale. Seejärel läbis ta Saksa-Rooma riigi põhjast lõunasse, külastades Utrechti, Mainzi ja Fuldat, käies Tšehhi kuninga maadel ning kaubalinnas Krakówis. Euroopa-reis lõppes Sitsiiliaga.
Tema reisiaruanne on esimene ürik, kus mainitakse Prahat, Krakówit ja Vinetat. Seal kirjeldatakse üksikasjalikult slaavlaste elu ja kombeid.
Isaac Heinrich Hirschhausen

Isaac Heinrich Hirschhausen (4. aprill 1724 Tallinn – 21. detsember 1779 Jõelähtme) oli Eesti vaimulik.
Õppis Halle Ülikoolis aastast 1744, oli kohal kuni 1748. Kutsuti Jõelähtme koguduse pastoriks 24. septembril 1766. Ordineeriti õpetajaks 16. novembril 1766.
Oli 1766–1779 Jõelähtme koguduse pastoriks.
Uuris eesti keele ortograafiat. Kasvas pietistlikus keskkonnas ja oli ka ise pietistlik vaimulik.

Isiklikku

Tema poeg Jacob Johann Anton Hirschhausen oli Kuusalu Laurentsiuse koguduse õpetaja, pojapoeg August Heinrich von Hirschhausen oli Järva-Madise Püha Matteuse koguduse õpetaja.
Hans Seyboth

Hans Seyboth (13. juuni 1864 Riia – 20. november 1938 Riia) oli baltisaksa maletaja.
Ta õppis Tartu ülikoolis matemaatikat.
Ta sai 1899. aastal toimunud Balti Maleliidu esimesel mängul (saksa 1. Kongress des Baltischen Schachbundes) 3.-4. koha.
Arnold Wieckmann

Arnold Theodor Benjamin Wieckmann (30. august / 11. september 1877 Tallinn – 8. juuni 1969 Aurich) oli eesti vaimulik.
Õppis aastatel 1888–1895 Tallinna Nikolai Gümnaasiumis ja aastatel 1895–1897 Tallinna Aleksandri Gümnaasiumis ning aastatel 1897–1899 Wiedemanni gümnaasiumis Peterburis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1899–1906. Prooviaastal oli ta Tallinnas ja Hageri Lambertuse koguduses (õemehe Konstantin Thomsoni juures). Ordineeriti 11. mail / 24. mail 1908 Tallinnas õpetajaks.
Oli aastatel 1908–1909 Tallinna Püha Vaimu koguduse adjunktõpetaja. Aastatel 1909–1939 oli Järva-Madise Püha Matteuse koguduse õpetaja, kusjuures aastatel 1920–1937 oli ta veel Järva praostkonna abipraost. Aastatel 1920–1921 oli ta veel Seidlas usuõpetaja.
Lahkus aastal 1939 Saksamaale. Oli aastatel 1939–1945 pastor Mogilnos (praeguse haldusjaotuse järgi Mogilno maakonnas Kujawy-Pomorze vojevoodkonnas). Aastatel 1945–1954 oli ta pastor Wattmannshagenis (praegu Lalendorfi linnaosa Güstrow' kreisis, Mecklenburg-Vorpommerni liidumaal). Jäi aastal 1954 emerituuri, asudes elama Aurichi (Alam-Saksi liidumaale). Aurichis ta ka aastal 1969 suri.

Isiklikku

Tema vend Friedrich Frommhold Wieckmann oli Tallinna Püha Vaimu koguduse õpetaja, hiljem luterlik vaimulik Saksamaal: Oldenburgi (Alam-Saksi liidumaal) Püha Lamberti kiriku pastor ning hiljem oli ta Güstrow' (Mecklenburg-Vorpommerni liidumaal) Püha Vaimu koguduse õpetaja. Tema õemees Konstantin Thomson oli Hageri Lambertuse koguduse õpetaja.
Keldriöölane

Keldriöölane (Scoliopteryx libatrix) on öölaste sugukonda kuuluv liblikaliik.

Levik Eestis

Keldriöölane on Eestis tavaline. 
Keldriöölane on üks vähestest liblikaliikidest, kes Eestis talvituvad valmikuna. Talvitumiskohtadeks on koopad, keldrilaed ja -seinad, kaevurakked. 
Röövikud toituvad põdrakanepil, pajudel jm. Valmikud on pikaealised, võivad elada kauem kui aasta.