Miss Saigon

"Miss Saigon" on prantsuse autorite Claude-Michel Schönbergi, Alain Boublili ja Richard Maltby juuniori muusikal.

Teose ajaloost

"Miss Saigon" kanti esmakordselt ette aastal 1989 Londonis, kust see levis kiiresti üle terve maailma. Londonis mängiti etendust aastani 1999; Broadway esmaettekanne oli aastal 1991, kus see jooksis järjepanu 10 aastat. Nende mängukordade põhjal on tegemist kõigi aegade kümnenda enimmängitud muusikaliga.
"Miss Saigoni" on mängitud-lauldud kõikjal Islandist Filipiinideni ja Eestist Uus-Meremaani.
"Miss Saigon" on muude tunnustuste kõrval saanud teatriauhinna Tony nii parima muusikali kui ka mees- ja naispeaosalise eest (maailma esmaettekandes Lea Salonga ja Jonathan Pryce).

Sisu lühikokkuvõte

Tegemist on nüüdisaegse adaptsiooniga Puccini klassikalisest ooperist "Madame Butterfly". Tegevus on toodud Vietnami sõja lõpupäevadesse, kui USA väed hakkavad riigist lahkuma ning Põhja-Vietnami armee tungib jõudsalt peale.
Üldises segaduses veedavad üheainsa kirgliku öö USA merejalaväelane Chris ning sõjamöllus traagiliselt vanemateta jäänud maatüdruk Kim. Tüdruk on leidnud tööd räpases Saigoni ööklubis "Dreamland", mis on ühtaegu bordell. Ööklubis käib meeletu pidu, ameerika sõdurite meelelahutuseks valitakse Miss Saigoni ning võitjaks osutub tütarlaps Gigi. Toimub õnneloos ning kokkuleppe kohaselt saab üks sõdur värske "miss Saigoniga" veeta öö. Gigi ja äsja ööklubis tööd alustanud Kim laulavad oma põlastusväärsest saatusest lõbutüdrukutena.
Chris vaatab toimuvat pealt ning tema sõber John ostab kupeldajalt Chrisile üheks ööks Kimi. Kim räägib Chrisile oma perekonna hukkumisest sõjamöllus. Chris tunneb, et tahab Kimi aidata, samas vajab ta pärast rasket sõjateed lohutust. Noorte vahel tekib kirg, nad abielluvad ülepeakaela, kuid USA vägede lahkumise kaoses jääb Kim maha ning Chris jõuab üksinda koju. USA-s abiellub ta teise naise, Elleniga. Kim aga on vahepeal sünnitanud Chrisi poja Tami.
Tami olemasolust saab teada Thui, Kimi vanemate määratud tütre tulevane abikaasa. Kim teatab Thuile, et kokkulepe enam ei pea, sest ta armastab teist meest, kellega tal on laps, ning otsuse teinud vanemad on hukkunud. Thui tahab Tami tappa, kuid Kim laseb poega kaitstes Chrisist jäänud revolvrist mehe maha.
Chris tunnistab 3 aastat hiljem Ellenile, oma abikaasale, Vietnami armuloo üles. Naine mõistab teda. Koos suundutakse Bangkoki, kuna Kimil on koos oma endise sutenööri Inseneriga õnnestunud sinna pageda. Kaasas olev Chrisi sõjakaaslane John kohtub Kimiga, ent ei suuda talle öelda, et Chris on uuesti abiellunud ning mees ei armasta enam teda. Kim satub kokku Elleniga, kes selgitab talle olukorra ning Kim nõuab seepeale, et Ellen ja Chris võtaksid poja Tami enesega USAsse kaasa. Ellen keeldub resoluutselt, kuid lubab Kimi rahaliselt toetada.
Chris kinnitab hiljem Ellenile, et armastab siiski vaid teda ning koos minnakse Kimiga veel kord läbi rääkima – kõlab aga relvolvripauk (relv on Kimile jäänud Chrisist, sõjapäevilt) ning ameeriklaste ette variseb Kimi elutu keha. Chris haarab kunagise armastatu oma embusse. Traagilist lõppu pehmendab väike Tam, kes paneb käed ümber isa kaela ja teda ootab ees uus elu vabas ja jõukas maailmas – Elleni ja Chrisiga Ameerika Ühendriikides.

Muusikal Eestis

"Miss Saigoni" lavastas Tallinna linnahallis aastal 2002 rootsi lavastaja Georg Malvius, kunstnik oli Ellen Cairns ja dirigent Erki Pehk. Peaosades astusid üles Meribel Müürsepp või Nele-Liis Vaiksoo (Kim), Koit Toome või Mikk Saar (Chris), Marko Matvere või Sepo Seeman (insener), Lauri Liiv või Erik Meremaa (John), Kaire Vilgats või Ele Raik (Gigi) ning Maarja-Liis Ilus või Janika Sillamaa (Ellen).
Muusikal ei pälvinud arvustustes just ülistavaid hinnanguid – heideti ette näiteks "parim enne" möödumist (Postimees). Sellegipoolest oli lavastus menukas, linnahallis mängiti seda ligi 20 korda.
Aasta pärast Eesti lavastust tuli muusikal lavale ka Helsingi Linnateatris, kus osalesid samades rollides Koit Toome ja Lauri Liiv ning koorilauljatena ka Evelin Samuel ja Mikk Saar.
Suvel 2003 etendas Eesti trupp "Miss Saigoni" ka Saksamaal ja Luxembourgis, kuid enamik peaosalisi oli neil etendustel siiski teistest riikidest.