Hadrianus IV

1154. aasta paavsti valimised

Hadrianus IV valiti paavstiks 4. detsembril 1154 Roomas ja pühitseti ametisse 5. detsembril Rooma Peetri kirikus. 3.–4. detsembrini 1154 toimunud valimistel osales 33 kardinali.
Hadrianus IV motto oli: Oculi mei semper ad dominum (Minu silmad on alati Issanda poole, Ps 25:15).

Suhted Saksamaaga

Hadrianus IV uuendas jaanuaris 1155 Eugenius III ja Saksa kuninga Friedrich I Barbarossa vahel sõlmitud Konstanzi rahulepingut, soovides kuningalt abi võitluseks Roomas võimul olnud kommuuni ja Sitsiilia kuningriigiga.
Paavsti kutsel saabus Friedrich Itaaliasse, kus kohtus 8. juunil 1155 Sutris ja 11. juunil Nepis paavstiga. Omavahelistest erimeelsustest hoolimata kroonis paavst ta 18. juunil 1155 Rooma Peetri kirikus Saksa-Rooma keisriks, kui sakslased olid paavsti ametnikele loovutanud vahepeal kinni nabitud Brescia Arnaldo (Arnold).
Kui paavst sõlmis Sitsiilia kuningaga 1156 Benevento rahulepingu, pidas keiser seda Konstanzi lepingust taganemiseks. Oktoobris 1157 Besançonis peetud riigipäeval interpreteeriti paavsti läkituses sõna beneficium nii, nagu oleks keiser paavsti vasall, süvendades sel moel erimeelsusi veelgi. Juunis 1158 saatis paavst keisrile läkituse, milles selgitas oma väidet.
Friedrich teatas novembris 1158 Roncaglia riigipäeval territoriaalsetest nõudmistest Põhja-Itaalia ja Korsika osas. Paavst keeldus keisri nõudeid tunnustamast ja kohustas teda ekskommunikatsiooni ähvardusel neist nõuetest loobuma, kavandades Lombardia linnadega keisri vastu sõjalist liitu. Paavst ei tunnustanud ka keisri määratud Ravenna peapiiskoppi Guido da Biandratet.

Suhted Sitsiiliaga

Hadrianus IV keeldus Guglielmo I-t Sitsiilia kuningana tunnustamast ja kuningas rüüstas mais 1155 Kirikuriigi territooriumi, mistõttu paavst ekskommunitseeris ta ja otsis abi keisrilt. Bütsantsi keiser Manuel I saatis saadikud paavsti juurde, et sõlmida sõjalist liitu Guglielmo vastu, kes ohustas ka Bütsantsi valdusi Lõuna-Itaalias.
Kuna keiser ei korraldanud sõjakäiku Sitsiilia vastu ja Guglielmo I vallutas Brindisi, sõlmis paavst temaga 18. juunil 1156 Benevento rahulepingu. Paavst tunnustas Guglielmot Sitsiilia kuningana, kes lubas omakorda kaitsta paavsti valdusi.

Suhted Inglismaaga

Inglise kuningas Henry II saatis pärast enda kroonimist Hadrianus IV juurde delegatsiooni, mida juhtis Lisieux' piiskop Arnold. Paavst avaldas 1155 bulla "Laudabiliter", millega andis Iirimaa Henry II jurisdiktsiooni alla. Mitmed ajaloolased (Paul Scheffer-Boichorst, Felix Liebermann, jt) on bulla autorsuses kahelnud.
Paavst kinnitas 1157 Aberdeeni piiskopkonna valdused.

Suhted Portugaliga

Hadrianus IV saatis kardinal Boso Breakspeari legaadina Portugali.

Suhted Prantsusmaaga

Hadrianus IV tervitas Prantsusmaa ja Inglismaa vahel 4. novembril 1158 sõlmitud Gisorsi rahulepingut.
Ta saatis 18. jaanuaril 1159 Prantsusmaa kuningale Louis VII kirja "Satis laudabiliter", milles tunnustas tema kavatsust laiendada kristluse piire Pürenee poolsaarel, kuid märkis, et ristisõja korraldamiseks tuleb konsulteerida ka kohalike valitsejatega.

Suhted Skandinaavia riikidega

Hadrianus IV oli kardinalina legaat Norras ja Rootsis.
Ta kinnitas Lundi peapiiskopkonna privileegid ja kohtus Roomas palverännakul viibinud peapiiskop Eskiliga, kelle ta kinnitas 15. jaanuaril 1157 paavstlikuks legaadiks Skandinaavias.

Sisepoliitika

Hadrianus IV siirdus kohe pärast paavstiks saamist Viterbosse ja kehtestas märtsis 1155 Roomas interdikti, mis kehtis sama aasta ülestõusmispühadeni, kui linnas võimul olnud kommuun soostus Brescia Arnaldo (Arnold) minema kihutama. Arnaldo anti hiljem paavsti ametnike kätte ja hukati.
Kommuun pakkus Saksa kuningale Friedrich I Barbarossale Saksa-Rooma keisrikrooni, kuid kui paavst oli Friedrichi keisriks krooninud, puhkes linnas taas ülestõus. Kuna Roomat tabas ka malaariaepideemia, siis lahkus paavst linnast, siirdus Tivolisse, sealt Farfa kloostrisse ja siis Spoletosse. Ta saavutas 1157 Rooma kodanikega kokkuleppe ja võis Rooma naasta, kuid tõmbus 1158 Anagnisse.

Munklus

Hadrianus IV kinnitas 1154 bullaga "Incomprehensibilis" ja 14. mail 1157 bullaga "Religiosam uitam" Inglismaa St. Albansi kloostri privileegid. Ta andis bullaga "Effectum iusta" privileege Bylandi kloostrile.
Ta saatis 19. juunil 1158 kirja Tarragona, Narbonne'i ja Auchi peapiiskoppidele, milles ta kutsus templirüütleid võitlema Pürenee poolsaarel uskmatutega ning andis indulgentse neile, kes abistavad finantsiliselt ja sõjaliselt templirüütleid.
Ta andis 1156 vallumbrosiaani ordule privileege.
Ta kinnitas Achardi Pariisi Saint-Victori kloostri abtiks.
Ta saatis 18. aprillil 1155 bulla Czerwińsk nad Wisłą augustiini kloostri munkadele.

Kanoniseerimised

Hadrianus IV-t on traditsiooniliselt seotud 3 isiku kanoniseerimisega, kuid nende kanoniseerimiste osas puuduvad ajaloolised tõendid. Ta olevat 1154 kanoniseerinud Famianuse, 1158 Rootsi Sigfridi ning 1158 Uppsala piiskopi ja Soome misjonäri Henriku.

Misjon

Hadrianus IV saatis Amelungsborni tsistertslaste kloostri munga Berno Mecklenburgi slaavlasi misjoneerima.

Onupojapoliitika

Hadrianus IV määras detsembris 1155 kardinaliks Boso Breakspeari, kes "Catholic Encyclopedia" ja Salvador Miranda andmetel oli tema lähisugulane, teistel andmetel aga oli pärit Itaaliast.

Hadrianus IV kultuuriloos

Abbots Langleys on mitmed Hadrianus IV seonduvad tänavanimed ja 15. juulil 2000 tähistati St. Albansis tema 900. sünniaastapäeva.
Inglismaal tegutseb Brakspeari pruulikoda.
Ta lasi tugevdada Orvieto kindlustusi.

Surm

Hadrianus IV suri 1. septembril 1159 Anagnis ja maeti Rooma Peetri kirikusse. Tema säilmed maeti 1607 ümber.

Allikad

Hadrianus IV valitsemisaja tegemistest on säilinud bullad, kirjad ja muud dokumendid.
Paavsti varaseima eluloo koostas "Liber Pontificalises" kardinal Boso Breakspear. Tema elust on kirjutanud keskajal elanud ajaloolane William Newburgh'ist töös "Historia rerum Anglicarum", samuti kroonik Otto Freisingist "Gesta Frederici I-s". Hilisemad elulood on koostanud Bernardus Guidonis ja Bartolomeo Platina.
Paavsti tegemisi on kajastanud tolleaegsed kroonikud Saxo Grammaticus, Godefridus Viterbiensis, Giraldus Cambrensis ja Matthieu Pariisist.