google/wiki40b huggingface dataset:
Tehnoloogia sotsiaalne kujundamine

Rahvusvahelisus

Tehnoloogia abil saadakse suuremad teadmised rahvusvahelistest probleemidest, väärtustest ja kultuuridest. Ühistranspordi ja massimeedia tõttu on toimunud mõned olulisemad ilmingud: ideede globaliseerumine, väärtushinnangute ühildumine, rahvastiku kasv ja vastumeetmed.

Keskkond

Tehnoloogia võimaldab meil ümbritsevast paremini aru saada ja seda rohkem hinnata.
Enamik tänapäeva tehnoloogilisi protsesse toodavad lisaks soovitule ka soovimatuid kõrvalprodukte – tööstuslik saaste ja reostus. Suur osa kõrvalsaadustest sisenevad uuesti tööstusprotsessi, kuid paljud jäätmed väljutatakse keskkonda, mille tagajärjel väheneb jätkusuutlikkus. Erinevad sotsiaalsed ja poliitilised institutsioonid tasakaalustavad tootemahu kasvu ja sellega kaasnevat reostust erineval kombel. On tehnoloogiaid, mis konstrueeriti keskkonda säästvalt, kui enamik konstrueeritakse majanduslike põhimõtete alusel. Ajalooliselt on puhas keskkond ja efektiivsemad tootmisviisid ühiskonna jõukustaset tõstnud, sest rahuldades oma elementaarsed vajadused, on edasi võimalik keskenduda vähem materiaalsetele väärtustele nagu puhas õhk ja vesi.
Tehnoloogia mõjud keskkonnale on üheaegselt silmatorkavad ja vähem märgatavad. Ilmselgeteks tagajärgedeks on taastumatute loodusressursside kadumine (nafta, kivisüsi, erinevad maagid), lisaks õhu, vee ja maismaa reostus. Vähem märgatavate jälgede hulka kuuluvad vaidlused pikaaegsete mõjude üle (globaalne soojenemine, metsa kadumine, elupaikade hävinemine).
Iga uus tehnoloogialaine toob endaga kaasa reostuse, millega inimesed varem kokku puutunud pole: toksilised, radioaktiivsed ja elektroonsete seadmete jäätmed.
Selliste reostajate suuremõõtmelise ja efektiivse eemaldamise puudumine on põhiprobleemiks. Looduses taaskäitlevad organismid ise üksteise jäätmeid. Näiteks taimed toodavad fotosünteesi kõrvalproduktina hapnikku, mida hapnikku tarvitavad organismid kasutavad toidu seedimiseks, tootes ise selle tegevuse kõrvalproduktina süsinikdioksiidi, mida taimed kasutavad omakorda suhkru tootmiseks, alustades uut tsüklit. Tehnoloogiliste jäätmete eemaldamiseks selliseid mehhanisme ei eksisteeri.
Vasalemma valla vapp

Vasalemma valla vapp oli Harju maakonnas asunud Eesti haldusüksuse Vasalemma valla vapp.
Vapp kinnitati 5. mail 1992.

Vapi kirjeldus

Vasalemma valla kilbikujulise vapi rohelisel ülaosal on kujutatud hõbedast kolmeharulist okaspuuoksa ning alaosa on kujundatud hõbedase kivimüüritisena.

Põhjendus

Vapimotiivide valik tuleneb Vasalemma valla looduslikust ja ka sotsiaalsest omapärast.
Alumiiniumkaaliumsulfaatdodekahüdraat

Füüsikalised omadused

Maarjajää on valge kristalliline pulber.
Ta moodustab ka suuri läbipaistvaid värvituid, enamasti  oktaeedrilisi kristalle. Kristallid võivad olla ka kuubilised, nagu varem puhtuse tõttu hinnatud Rooma maarjasel. (Kuubiliste kristallide saamiseks lisatakse kuumale kontsentreeritud vesilahusele kaaliumkarbonaati, kaltsiumkarbonaati või ammoniaaki, kuni tekib püsiv sade, ning lastakse alles siis jahtuda; nii saadud maarjakristalle  nimetatakse neutraalseks või nüriks maarjaks ja need  kujutavad endast aluselisi soolasid.)
Kristalle kasvatatakse kuumast küllastunud vesilahusest.
Kui kristall pikemat aega õhu käes seisab, moodustub selle pinnale õhuke valge läbipaistmatu murenenud aine kile.
Sulamistemperatuur umbes 92 või 93 °C, 200 °C juures laguneb. Kuumutamisel sulandub maarjas algul oma kristallisatsioonivees, lõpuks jääb järele lõtv valge läbipaistmatu mass (põletatud maarjas, alumen ustum).
Tihedus on 1,76 g/cm³, erikaal Koppi järgi 1,924.
Kristallisatsioonivee sisaldus on umbes 45%.
Lahustub vees väga hästi, etanoolis ei lahustu. Lahustuvus külmas vees on väga väike, kuuma vees väga suur. See on 20 °C juures 120 g/l, 80 °C juures umbes 2 kg/l. Vesilahus on happelise reaktsiooniga.
On peaaegu lõhnatu, kirbe-magusa maitsega.
Molekulmass on 474,205 amü, molaarmass 474,39 g/mol.

Ettevaatusabinõud

Tuleb vältida maarjajää tolmu sissehingamist ning aine sattumist nahale ja silma. Suurtes kogustes sööduna võib mõjuda kahjulikult.

Saamine

Alumiiniumkaaliumsulfaatdodekahüdraadi saamiseks kuumutatakse nõrgalt põletatud, võimalikult rauavaba savi 50-protsendises väävelhappelahuses. Eraldub ränihape ning moodustub alumiiniumsulfaat. Lahust lahjendatakse veega ning eemaldatakse lahustumatu ränihape. Lisatakse kaaliumsulfaati või ka kaaliumkloriidi. Eraldub valge pulbrina "maarjajahu", mis puhastatakse ümberkristalliseerimise teel kuumast veest välja  ja muudetakse suurteks kristallideks. Tooraineks sobivad ka boksiit ja krüoliit.

Kasutamine

Maarjajääd kasutatakse vee puhastamiseks,  kanga tulekindluse suurendamiseks, mõningate antiperspirantide koostises.
Varem kasutati seda laialdaselt naha parkimiseks ning lõnga värvimisel värvi säravamaks muutmiseks. Nüüd on selle asemel kasutusel alumiiniumsulfaat.
Rahvameditsiinis kasutatakse maarjajääd väikeste verejooksude peatamiseks. Varem on maarjajääst pulka tarvitatud habemeajamisel tehtud väikeste sisselõigete verejooksude korral, kuna ta peatab verejooksu väga kiiresti.
Toiduainetööstuses kasutatakse maarjajääd tähisega E 522 happesuse regulaatori ja stabilisaatorina.
Fromhold Kangro

Fromhold Kangro (1. august/13. august 1881 – 29. november 1932) oli eesti ehitusinsener ja ettevõtja.
Kangro lõpetas Novgorodi reaalkooli. Aastatel 1899–1906 õppis ta Riia Polütehnikumis. Ta oli korp! Vironia asutajaliige.
Teda tuntakse eelkõige paljude Tartu majade projekteerijana ja ehitusfirma omanikuna. Tema projekteeritud majade rohkuse tõttu Karlova linnaosas hüüti seda asumit tema eluajal Kangro linnaks või Frommi linnaks. Tema ehitusfirma ehitas ka Eliel Saarineni projekteeritud Pauluse kirikut ja J. Lunski projekteeritud Püha Aleksandri kirikut Sõbra tänavale.
Tallinnas oli ta tuntud bussiliikluse korraldajana aastatel 1922–1926. Ta oli esimene, kes avas regulaarse liiniliikluse viie Saksamaalt ostetud bussi abil. 22. mail 1922 andis Tallinna linnavalitsus loa viie bussiliini pidamiseks Tallinnas ja linnalähedastel marsruutidel: Vene turg (praegu Viru väljak) – Tartu maantee, Vabaduse plats – Seevald, Vene turg – Kalamaja, Vene turg – Pirita ja Vene turg – Kose. Kuigi katseid bussiliinide tööshoidmiseks oli Tallinnas tehtud juba varem, võib regulaarse bussiliikluse alguseks lugeda siiski Kangro esimese liini sõitmahakkamist.

Isiklikku

Tema poeg Gunnar Kangro oli Tartu Riikliku Ülikooli matemaatikateaduskonna professor.
Paul Goma

Paul Goma (sündinud 2. oktoobril 1935) on rumeenia kirjanik.
Ta debüteeris 1966. aastal jutustusega ajakirjas Luceafǎrul, 1968. aastal ilmus tema esimene jutukogu "Camera de alături".
1977. aastal oli ta kommunistliku režiimi kriitikuna sunnitud suunduma pagendusse Prantsusmaale ning tema raamatud ilmusid prantsuse keeles. Rumeenias said tema teosed ilmuda taas pärast 1989. aastat.
Eesti keeles on ilmunud Goma raamat "Kalidor: lapsepõlv Basarabias" ("Din Calidor: O copilărie basarabeană", rumeenia keelest tõlkinud Riina Jesmin, Loomingu Raamatukogu 33–36, 1992).
Ott Valgemäe

Ott Valgemäe (ka Otto Valgemäe; 4. aprillil 1917 – 2. mai 1989) oli eesti rahvatantsupedagoog ja tantsujuht.

Haridus

Ta lõpetas 1935. aastal Jakob Westholmi Gümnaasiumi.

Töökäik

Põhitöökoht kuni 1946. aastani oli keemiatehas Orto. Seejärel asus tööle Jaan Tombi nimelises Kultuuripalees.
Alates 1952. aastast töötas Tallinna Gaasi- ja Veevarustuse Trustis (Tallinngaas) lukksepana.

Rahvatantsijana

Hakkas rahvatantsuga tegelema 1937. aastal, saades alusmüüri Enn Loorsoolt, kelle juures tantsis kuni 1940. aastani koos Salme Valgemäega.
1953 lõpetas Tallinnas Eesti NSV Rahvaloomingu Maja tantsujuhtide kursused.
Olnud üldtantsupidude (1955, 1960, 1970, 1973) rühmaliikide üldjuht.

Isiklikku

Oli 1942. aastast abielus Salme Valgemäega.
Tütar on Tiiu Valgemäe ja poeg on Jüri Valgemäe.
Cryptophis

Levila

Neid võib kohata Austraalias.
Christian I (Pfalz-Birkenfeld-Bischweiler)

Elu

Christian sündis Birkenfeldis pfaltskrahv Karl I noorima pojana. Tema isa maad jaotati pärast isa surma ja Christian sai territooriumi ümber Bischweileri Alsace'is. Christian suri Neuensteinis ja maeti Bischweileris.
Sixtus II

Sixtus II oli paavst 257–258. Ta oli 24. paavst.
Sixtus II oli "Liber Pontificalise järgi Kreekast pärit filosoof. 5. sajandil tõlkis Rufinus ladina keelde pütaagorlase Sextiuse sententsid, keda Rufinus samastas paavstiga, mis tekitas järgnevatel sajanditel tõlgitud teose autorsuse osas segadust.
"Liber Pontificalis" märgib, et Stephanus I usaldas vangistuses kiriku finantsasjad Sixtuse hoolde.
Sixtus II sai paavstiks Rooma keiser Valerianuse esimese kristlaste tagakiusamise ajal 30. augustil või 31. augustil 257 ja temast sai esimene paavst, kes kandis ühe eelneva paavsti (Sixtus I) nime. Kartaago piiskopi Cyprianuse biograaf Pontius on teda iseloomustatud hea ja rahumeelse vaimulikuna ("bonus et pacificus sacerdos"). "Liber Pontificalise" järgi oli ta ametis 2 aastat, 11 kuud ja 6 päeva.
Sixtus II ajal jätkus skisma vastupaavst Novatianusega. Sixtus II järgis vaidluses ketserite taasristimise üle Stephanus I eeskujul Rooma traditsiooni, kuid ta tunnustas ka erinevaid praktikaid, mistõttu Stephanus I ajal halvenenud Rooma koguduse suhted Väike-Aasia kogudustega paranesid Sixtuse ajal. Tema nõuandjateks said presbüterid Dionysius, Philemon ja Aleksandria piiskop Dionysios, kes saatis talle kirja, milles kajastatakse Stephanus I ajal toimunud sündmusi. Sixtus II suhtles Kartaago piiskopi Cyprianusega.
Tema ajal peideti Peetruse ja Pauluse säilmed San Sebastiano katakombidesse. Saades teada Cyprianuse märtrisurmast, olevat Sixtus hüüdnud: "Deo Gratias!"
Varem omistati Sixtusele 3. sajandi kirjutis "Ad Novatianum", kuid nüüd peetakse selle autoriks samanimelist filosoofi. Ainus nüüdisajal Sixtusele omistatav kirjutis on armeeniakeelne tõlge Aleksandria piiskopile Dionysiosele saadetud kirjast, milles Sixtus II kaitseb ristimist, kui selle käigus on kasutatud kolmainsuse vormelit. Ta soovitas tunnustada ristituks ka isikut, kellel on tungiv soov ristimist saada, kuid keda ei saa erinevatel põhjustel ristida.
Ta ordineeris 4 presbüterit, 7 diakonit ja 2 piiskoppi.
Sixtus II suri märtrisurma 6. augustil 258 keiser Valerianuse teise kristlaste tagakiusamise ajal. Kui Sixtus II pidas Praetextatuse katakombides paavstitoolil istudes missat, lõid katakombidesse tunginud sõdurid tal pea maha. Seejärel tapeti samas kohas diakonid Januarius, Magnus, Vincentius ja Stephanus. Diakonid Agapitus ja Felicissimus tapeti samal päeval ja diakon Laurentius 10. augustil. Traditsiooni järgi kohtusid Sixtus II ja Laurentius vahetult enne paavsti tapmist ja Sixtus II andis Laurentiusele üle koguduse raha. Sixtuse verine tool asetati hiljem altari taha kabelisse. Sixtus II märtrisurmast on levinud ka teine, Prudentiuse lugu, kes väitis, et Sixtus II löödi risti, kuid tema väidet ei peeta faktidele tuginevaks. Sixtus II nimi on lisatud missakaanonisse ja Damasus I koostas tema mälestuseks epitaafi. "Liber Pontificalise" järgi maeti ta San Callisto katakombidesse.
Raffael kujutas teda oma maalil "Sixtuse madonna".
Sixtus II austatakse katoliku kirikus ja õigeusu kirikus märtri ja pühakuna. Tema mälestuspäev on 7. august. Sixtust on kujutavas kunstis kujutatud koos Ristija Johannesega või Laurentiusega, vahel aga ulatamas Laurentiusele kotti koguduse rahaga.
Thorkild Hansen

Thorkild Hansen (9. jaanuar 1927 – 4. veebruar 1989) oli taani kirjanik.
Tema tuntumad teosed on romaan "Õnnelik Araabia" (Det lykkelige Arabien; 1962, eesti keeles 2004), mis räägib 18. sajandil Araabiasse viinud Carsten Niebuhri ekspeditsioonist; ja romaanitriloogia Taani orjakaubandusest: "Orjarannik" (Slavernes kyst; 1967), "Orjalaevad" (Slavernes skibe; 1968) ja "Orjasaared" (Slavernes øer; 1970). Romaanitriloogia eest anti talle 1971. aastal Põhjamaade Nõukogu kirjandusauhind.
Thorkild Hanseni 1978. aastal ilmunud Knut Hamsuni biograafia "Protsess Hamsuni vastu" (Prosessen mod Hamsun I–III) tõi kaasa elava avaliku arutelu ja autorit süüdistati lausa natsisõbralikkuses. Pigem oli siiski tegemist kirjaniku katsega mõista, miks läks Hamsun koostööle natsidega. Triloogia põhjal kirjutas Rootsi kirjanik Per Olov Enquist stsenaariumi filmile "Hamsun" (1996, filmijutustus ilmus eesti keeles Loomingu Raamatukogu sarjas 1998).
2009 ilmus eesti keeles poolelijäänud dokumentaaljutustus "Camus' surm" (tõlkinud Ene Mäe, järelsõna: Gitte Jæger ja Lars Peter Rømhild, kirjastus Eesti Raamat).
Liimpuit

Liimpuit on mitmest puidukihist koosnev toode, kus puidukihid on omavahel kokku liimitud vastupidava ja niiskuskindla konstruktsiooniliimiga.
Liimpuitu kasutatakse puitkonstruktsioonides. Lamineerides mitu väiksemat puidutükki, saadakse üks suur ja tugev struktuuri tugiosa. Neid struktuuri tugiosi kasutatakse vertikaalsete tulpadena või horisontaalsete taladena, samuti kaarja kujuna. Liimpuitu saab valmistada erineva välimuse ja kujuga, näiteks on sellele kerge anda kaarjas kuju. Kahe liimupuidu tugiosa ühenduskohad ühendatakse tavaliselt poltidega või terasest tüüblite ja terasplaatidega.
Liimpuidu valmistamisel on võimalik ära kasutada väheväärtuslikku puitu, see ei vaja ilmtingimata kvaliteetset saematerjali.  Nii on võimalik puitmaterjal maksimaalselt ära kasutada.
Liimpuidul on palju väiksem energiasisaldus kui raudbetoonil või terasel ning see on samaväärne või väiksem täispuidu energiasisaldusega. Lamineerimisprotsess võimaldab liimpuidul kauem vastu pidada, kanda raskemaid koormusi ja olla vormitud erikujuliseks. Liimpuit on ⅔ võrra kergem terasest ja 1/6 võrra kergem betoonist. Liimpuidu tootmiseks kuluv energia on kuus korda väiksem kui sama tugevusega terasel.
Liimpuitu saab toota nii sirgelt kui ka kumeralt, mis pakub arhitektidele kunstilise vabaduse, ilma et peaks tegema järeleandmisi struktuurilistes nõuetes. Puidul on suurem tõmbetugevus kui terasel ja suurem survetugevuslik jõud kui betoonil.
Tugev ja jäik lamineeritud puit võimaldab taladele ja kaartele pikki vahemaid, ilma et vahepeal peaks olema sambaid, mis omakorda võimaldab rohkem disaini paindlikkust, kui see oleks võimalik traditsioonilisest puidust ehitades. Suurused on piiratud ainult veo- ja käitlemise piirangutega.
Knock Three Times

"Knock Three Times" (eestikeelse pealkirjaga "Koputan kolm korda") on L. Russell Browni ja Irwin Levine'i kirjutatud populaarne laul. Laulu esitajaks on märgitud Tony Orlando and Dawn. Tegelikult olid lauljateks Tony Orlando, Toni Wine ja Linda November, sest lugu salvestati veel enne, kui moodustati Dawn koos Telma Hopkinsi ja Joyce Vincent Wilsoniga. Laul avaldati singlina novembris 1970. Singel jõudis edetabeli Billboard Hot 100 esikohale ja seda müüdi 9 miljonit eksemplari.
Eestikeelsed sõnad kirjutas laulule Heldur Karmo ja laul sai tuntuks Tõnis Mägi esituses.
Parim võimalik tehnika

Parim võimalik tehnika (inglise best available technology või technique(s), lühendatult BAT) on tegevusala ja selles rakendatavate töömeetodite kõige tõhusam ja arenenum aste, mis osutab, et mingit tehnikat võib pidada põhimõtteliselt sobivaks heite piirväärtuste aluse määramisel, et vältida või (kui see ei ole võimalik) vähendada heidet ja selle mõju keskkonnale.
Fraasis tähendab "parim" kõige mõjusamat ja tõhusamat viisi, mille abil on võimalik kõrgetasemeliselt keskkonda kaitsta. "Tehnika" hõlmab nii käitises kasutatavat tehnoloogiat kui ka käitise kavandamist, ehitust, hooldamist, käitust ja tegevuse lõpetamist. "Võimaliku tehnika" all mõeldakse mingis ettevõttes sellisel arengutasemel olevat tehnoloogiat, mis majanduslikult ja tehniliselt on ettevõtjale vastuvõetav ja kättesaadav.
Asko Paade

Asko Paade (sündinud 9. juunil 1984) on Eesti korvpallur.
Ta mängib klubis Tartu Ülikool/Rock.
2003-2005 oli ta Eesti korvpallikoondises.
Hiieveski kraav

Hiieveski kraav (ka Hiieveski oja) on kraav Harju maakonnas Kose vallas. Kraavi pikkus on 4,6 km. Kraavi valgla suurus on 7,7 km².
Johannes Looaru

Saavutused

Ta oli üheksakordne Eesti meister vabamaadluses – 1933, 1934, 1936, 1937, 1939, 1945, 1946, 1947, 1949.
Ta võitis Eesti meistrivõistlused Kreeka-Rooma maadluses – 1937, 1938, 1945, 1946.
J. Looaru oli kolmekordne Nõukogude Liidu meister vabamaadluses.
NSV Liidu meistersportlane vabamaadluses – 1949;
Eesti Kalevi auliige aastast – 1964.
Tõnisson (Luts)

Tõnisson on Oskar Lutsu Tootsi-lugude sarja kõrvaltegelane, Paunvere kihelkonnakooli õpilane. Tema eesnime pole Luts oma teostes kordagi maininud. Filmis "Suvi" kirjutab Tõnisson oma eesnime initsiaaliks "A". 
Sarja esikromaanis "Kevade" kujutab Luts Tõnissoni paksu, tõsise, veidi aeglasevõitu mõtlemisega, kuid tahtekindla ja õiglust nõudva poisina. Tema kombe üle alatasa süüa viskab Luts korduvalt leebet nalja. Üks võtmeteemasid, mis Tõnissoni sügavuti avab, on konflikt kirikumõisa poistega, mille käigus Tõnisson salaja nende parve põhja laseb. Tõnissoni kaudu vihjab autor eestlaste üldisemale vaoshoitud saksavaenulikkusele, kuid näitab ka eri tegelaste suhtumist eetilisse konflikti, mis tekib, kui Tõnissoni teo tõttu vallandatakse alusetult süüdlaseks peetud kellamees Lible, Tõnisson aga nõuab peategelaselt Arno Talilt vaikimist.
"Kevadele" järgnenud "Suves" on Tõnisson tõsine, jõukal järjel põllumees, kelle käest peategelane Joosep Toots läheb talu kordategemiseks laenu või käendust küsima.
Tootsi-lugude põhjal tehtud Arvo Kruusemendi filmides mängib Tõnissoni Ain Lutsepp.
Natalia Netšunajeva

Natalia Netšunajeva (1972. aastani Natalia Pokrovskaja; sündinud 21. juulil 1948 Leningradis) on Vene päritolu Eesti keeleteadlane.

Elulugu

Natalia Netšunajeva on teenistuja tütar.
1966. aastal lõpetas Netšunajeva Vladivostoki 6. Keskkooli, 1971 Kaug-Ida Riikliku Ülikooli ning 1978 Leningradi Ülikooli aspirantuuri. 1978. aastal kaitses ta LÜ-s filoloogiakandidaadi kraadi ja 2000. aastal Tallinna Pedagoogikaülikoolis doktorikraadi vene filoloogias väitekirjaga "Минея как тип славяно-греческого средневекового текста" (Tallinn, 2000).
Netšunajeva oli 1979–84 Tallinna Pedagoogilise Instituudi vanemõpetaja ja 1985–2002 dotsent. 2003. aastast on ta Sisekaitseakadeemia keelekeskuse vene keele õpetaja, 2010. aastast ka Tallinna Ülikooli slaavi keelte ja kultuuride instituudi dotsent.

Teadustöö

Natalia Netšunajeva peamised uurimisvaldkonnad on slaavi keelte ja vana-vene tekstide ajalugu ning tekstoloogia. Ta on avaldanud üle 50 teadustrükise ning koostanud arvukalt õpikuid jm õppevahendeid üldharidus- ja kõrgkoolidele.
Täislaev

Täislaev on 3–5-mastiline purjelaev, mis igas mastis kannab raapurjestust ehk täispurjestust. Viiemastilise täislaeva mastide nimetused on fokkmast, grootmast, keskmast, besaanmast ja dziggermast. Kolmemastilise täislaeva mastide nimetused on fokkmast, grootmast ja besaanmast. Lisaks raapurjedele võib täislaev viimases mastis kanda ka kahvelpurje. Fokkmasti ees pukspriidi ja kliiverpoomi peal on 3–4 eespurje ehk kliivrit. Mastide vahel on harilikult ülestikku 2–3 taakseili. Iga mast koosneb harilikult mastist ehk alamastist ja kahest tengist – marsstengist ja praamtengist. Praamtengi ülemist osa nimetatakse roiltengiks. Täisraapurjestus kannab nimetusi vastavalt masti ja tengide nimedele, kus raad, mis kannavad raapurjeid, on kinnitatud. Nii on fokkmastis – fokk, alamarsspuri, ülamarsspuri, alapraampuri, ülapraampuri ja roilpuri. 
Nüüdisajal on enamus täislaevu kasutusel õppelaevadena – "Amerigo Vespucci" Itaalias, "Christian Radich" Norras, "Danmark" Taanis, "Dar Pomorza" ja "Dar Mlodiezy" Poolas.
Aleksander (Paulus)

Aleksander (kodanikunimega Aleksander Paulus; 14. veebruar (vkj 2. veebruar) 1872 Hauamäe talu, Oriküla, Uue-Vändra vald, Pärnumaa – 19. oktoober 1953 Stockholm) oli Eesti õigeusu vaimulik, alates 1920. aastast Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku eestseisja. Aastatel 1920–1923 oli ta Tallinna ja Eesti peapiiskop, alates 1923. aastast Tallinna ja kogu Eesti metropoliit.
Aleksander Paulus sündis Pärnumaal Vändra kihelkonnas Uue-Vändra vallas Orikülas Hauamäe talus talupidaja pojana. Õppis Uue-Vändra vallakoolis, seejärel Vändra õigeusu kihelkonnakoolis ning aastatel 1884–1894 Riia Vaimulikus Koolis ja Seminaris. Seejärel oli kösterkooliõpetaja Leesil (1894–1897), Kolga-Jaanis (1897–1900), Viljandis (1900–1901). 26. augustil 1901 pühitseti ta diakoniks ning 29. augustil preestriks Kõrgessaare Kristuse Sündimise kirikus Hiiumaal. 1903. aastal asus preestriks Karksi-Nuia Püha Aleksei kogudusse. Aastatel 1908–1916 teenis ta preestrina Laiuse Jumalaema Sündimise koguduses ning peale seda Pärnu Issandamuutmise koguduses.
1920. aastal valiti Paulus Tallinna ja kogu Eesti peapiiskopiks ja Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku eestseisjaks. Ta pühitseti ametisse 5. detsembril Aleksander Nevski katedraalis Tallinnas. Juulis 1923, pärast lahkulöömist Vene Õigeusu Kirikust, nimetas Konstantinoopoli patriarh Meletios IV ta autonoomse Eesti kiriku esimeseks metropoliidiks. Ta oli IV Riigikogu liige Rahvaerakonnast (1929–1931), Rahvuskogu II koja (1937) ja I Riiginõukogu liige Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku esindajana.
1944. aastal põgenes metropoliit Aleksander Nõukogude okupatsiooni eest Saksamaale ja siirdus sealt 1947. aastal Rootsi, jätkates EAÕK juhtimist paguluses. Metropoliidi residentsiks sai EAÕK Stockholmi Püha Nikolai kirik. Aleksander suri Stockholmis ja on maetud metallkirstus (arvestades tulevast ümbermatmist Eestisse) Stockholmi Metsakalmistu õigeusklike alale.
Sentents

Sentents (ladina keeles sententia 'arvamus, otsustus') on mõttetera, vaimukas mõte või üldarusaadav tõdemus, mis on sõnastatud lühidalt ja löövalt, sageli rütmistatult. Sentents asub anonüümse rahvaliku vanasõna ja individuaalloomingulise aforismi vahepeal. 
Sentents on konstateeriva iseloomuga, näiteks "kunst on pikk, elu lühike", ladina keeles ars longa, vita brevis est, või esineb käskivas kõneviisis, näiteks "tunne iseennast", kreeka keeles gnothi seauton. 
Sentents on enamasti iseseisev väikežanr, kuid võib esineda ka pikemate teoste koostisosana.
Antwerpeni ringkond

Vallad ja osavallad

Ringkond koosneb 30 vallast ja 48 osavallast.
Oasis

Oasis on Inglismaa rokkansambel, mis asutati aastal 1991 Manchesteris. Bändi tuumiku moodustavad vennad Liam ja Noel Gallagher. Oasis on Britpopi liikumise tuntuim esindaja.
Uue-Karjaküla mõis

Uue-Karjaküla mõis (saksa keeles Neu-Hohenhof) oli Vana-Karjaküla mõisa kõrvalmõis Keila kihelkonnas Harjumaal.
Võramadu

Levila

Neid madusid võib kohata Madagaskaril.
Miina Hint

Miina Hint (sündinud 3. märtsil 1945) on eesti kirjanik.

Elukäik

Hint juhtis üheksakümnendatel Eesti Demokraatlikku Liitu (EDL). Tollest ajajärgust on Miina Hint avaldanud ka mõned poliitilise sisuga romaanid.
2018. aastal esines ta ajakirjanduses ühena "loomisjärgus" oleva Eesti Kodanike Erakonna (EKE) eestvedajatest.
Miina Hint on PEN klubi liige.

Isiklikku

Tema vanemad olid kirjanikud Aadu Hint ja Minni Nurme.
Keevitusalaldi

Keevitusalaldi on keevitusseade, mis annab keevitamiseks vajalikku alalisvoolu. Traditsiooniline keevitusalaldi koosneb võrgutrafost, mis madaldab elektrivõrgu pinget, ja alaldist, mis muudab vahelduvvoolu alalisvooluks. Tavaliselt on kasutatud kolmefaasilist võrguvoolu ja vastavalt kolmefaasilist alaldit, sest siis on väljundpinge pulsatsioon vaid 4% (võrreldes ligi 50 protsendiga ühefaasilise alaldi korral).
Tänapäeval kasutatakse kompaktseid võrgutrafota alalisvoolu-keevitusseadmeid, nn keevitusinvertereid, mis muundavad ühe- või kolmefaasilise võrguvoolu vajalikuks keevitusvooluks elektroonilise impulsstoitelülituse abil.
Eduard Vilde muuseum

Eduard Vilde muuseum asutati 1946. aastal.
Muuseum asub Kadrioru lossi endises kastellaani residentsi peahoones. Maja alumise korruse 6-toalises korteris elas kirjanik, ajakirjanik ja diplomaat Eduard Vilde aastatel 1927–1933. 
Muuseumi püsiekspositsioon annab põhjaliku ülevaate Vilde elukäigust ja loometööst. Muuseumi teisel korrusel toimuvad kunsti- ja kirjandusnäitused. Näitusi on seal korraldatud 1994. aastast ja seda teatakse kui Kastellaanimaja galeriid.
Maja, kus muuseum asub, on kultuuri- ja arhitektuurimälestis.
Aastast 1971 oli Eduard Vilde muuseumiga halduslikult ühendatud Tallinna Anton Hansen Tammsaare muuseum ja muuseumi nimi oli E. Vilde ja A. H. Tammsaare Memoriaalmuuseum. Aastatel 2005–2016 kuulus Vilde muuseum Tallinna Linnamuuseumi koosseisu. 2017. aastal moodustati Tammsaare ja Vilde muuseumide haldamiseks Tallinna Kirjanduskeskus.