google/wiki40b huggingface dataset:
Aleksander Elango

Aleksander Elango (aastani 1924 Johanson; 21. veebruar 1902 – 17. märts 2004) oli eesti pedagoogikateadlane ja Vabadussõja veteran.
Elango oli eesti pedagoogikateooria arendaja, uurinud pedagoogilist psühholoogiat, hiljem ka eesti kooli ja pedagoogika ajalugu. Pedagoogina propageeris ja rakendas aktiivsuspedagoogikat.

Haridus- ja teenistuskäik

Õppis aastail 1911–1913 Hugo Treffneri Gümnaasiumis, 1913–1915 Tartu Aleksander I Gümnaasiumis ja 1915–1921 Tartu Kommertskoolis.
Elango astus vabatahtliku koolipoisina 1919. aasta alguses Eesti sõjaväkke ning osales ka Vabadussõja lahingutegevuses, mis jäi siiski vaid nädalapikkuseks. Selle aja jooksul langes aga kaheksa tema klassikaaslast. 1919. aasta 1. detsembril osales ta 17-aastasena emakeelse Tartu ülikooli avaaktusel, kutse andis talle perekonnatuttav Villem Ernits. Aastatel 1921–1927 õppis Elango Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonnas, mille lõpetas pedagoogika ja psühholoogia alal filosoofiamagistri kraadiga (1946. aastal ümber atesteeritud pedagoogikateaduste kandidaadi kraadiks). 1928. aastal õppis Tartu Ülikooli Didaktilis-metoodilises seminaris ning aastail 1929–1931 täiendas end Tartu Ülikooli teadusliku stipendiaadina Viini Ülikoolis pedagoogilise psühholoogia alal. Omandas 1937. aastal keskkooliõpetaja kutse.
Töötas aastail 1921–1924 Eesti Karskusliidu noorsootöö instruktori ja raamatukoguhoidjana, 1928–1929 ja 1939–1941 Vahi Põllutöökooli õpetajana.
Juba 1930. aastail sai temast üks Eesti tunnustatumaid pedagoogikateadlasi. Oli 1931–1983 Tartu Ülikoolis õppeülesannete täitja ja õppejõud, 1944. aastast pedagoogika dotsent, 1951–1963 pedagoogika ja metoodika kateedri juhataja. Töötanud aastail 1935–1937 Tartu Pedagoogiumis õpetajana, 1940–1946 Tartu Linna Pedagoogika Keskuses, 1944–1957 Tartu Õpetajate Instituudis.

Ühiskondlik tegevus

Ta osales aktiivselt ka ühiskondlikus elus, olles näiteks 1936–1940 Koduse Kasvatuse Instituudi asutajaid ja juhataja. Oli Ülemaalise Õppiva Noorsoo Keskbüroo esimees (1919), Eesti Noorsoo Karskusliidu esimees (1924–1928), ajakirja Uudismaa toimetaja (1919–1924).
Nõukogude ajal jätkas Elango pedagoogikaalast ühiskondlikku tööd, algatades näiteks 1962. aastal õpetajate kasvatusteadusliku seminari, millest kujunes Ühiskondlik Pedagoogika Uurimise Instituut. Elango osales instituudi töös kuni 1993. aastani, olles üks selle juhte, lektor ja kooliajaloo probleemgrupi juhataja.

Isiklikku

Elango jäi kuni elu lõpuni vitaalseks, tegeledes teadustööga kuni 98-aastaseks saamiseni. Ta hoidis end kursis ka päevauudistega ja oli näiteks Euroopa Liitu astumise vastu, kartes, et see on Saksamaa diktaadile alluv organisatsioon. Elango suri natuke aega pärast 102-aastaseks saamist, olles sinnani üks viimaseid elusolevaid Vabadussõja veterane ning viimane eestikeelse Tartu ülikooli avaaktusel osalenu.
Tema vend oli Julius Elango. Tema poeg oli Mart Elango. Tema tütar on Anne-Liis Sõmermaa.
Eva Püssa

Eva Püssa (neiupõlvenimega Eva Ütt; sündinud 16. juunil 1971) on eesti näitleja.

Haridustee

Lõpetas 1990. aastal Tartu 5. Keskkooli ja 2000. aastal EMA muusikapedagoogika eriala ning Kõrgema Lavakunstikooli näitleja eriala.

Isiklikku

Püssa on kahe tütre (Marta ja Sanna) ema ning Maire Aunaste õde.
Kjell Arild Haugen

Kjell Arild Haugen (sündinud 12. juunil 1960) on Norra poliitik Keskparteist.
Ta oli 1999–2003 Gjerstadi valla vanem. Tema asetäitja oli Odvar Voie Eikeland Keskparteist.
Vallavanema ameti võttis ta üle Jan Olav Olsenilt (Høyre).
Kai Luiga

Elukäik

Ta lõpetas aastal 1964 Elva Keskkooli, aastal 1969 Tallinna Kergetööstuse Tehnikumi ja aastal 1975 tekstiilikunsti erialal ERKI. Tema diplomitöö juhendaja oli Mari Adamson.
Ta töötas aastatel 1975–1979 kunstnikuna tehases Areng. Aastatel 1980–1987 ja 1989–2000 töötas ta Tartu Ülikooli kaunite kunstide osakonna rahvakunsti kabineti lektorina. 2002–2003 oli ta Tartumaa Muuseumi muuseumipedagoog ning aastast 2003 vabakutseline kunstnik.

Looming

Ta on loonud peamiselt põimevaipu või gobelääne, milles seostanud rahvuslikke ja moodsaid vormivõtteid. Tema töid leidub paljudes ühiskondlikes hoonetes.

Liikmesus

Kai Luiga oli aastast 1981 Eesti Kunstnike Liidu liige ja aastatel 1987–1989 Kunstnike Liidu Tartu osakonna esimees. Aastatel 1993–2014 kuulus ta Eesti Tekstiilikunstnike Liitu.

Isiklikku

Tema isa oli maali- ja teatrikunstnik August Luiga (1906–1985).
Linnu Tee

Linnu Tee on eesti rokkansambel, mis tegutseb alates 1985. aastast.
Bändi tuumiku moodustavad Indrek Patte (laulja), Raul Jaanson (kitarrist) ja Margus Kliimask (basskitarrist). Linnu Tee esitab valdavalt originaalloomingut, mille stiilimääratluseks on progressiivne rokk.
Johannes Keskküla

Johannes Keskküla (kodanikunimega Ülo Keskküla; 28. september 1952 Tartu – 16. detsember 2009 Tartu) oli eesti õigeusu vaimulik, aastatel 1999–2009 Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku Tartu praost.

Elulugu

Ta sündis Tartus tulevase arsti Udo Keskküla ja meditsiiniõe Erna Margareeta Keskküla kolmanda lapsena. 1953. aastal kolis nende perekond Kuremäele, kus isa sai töökoha kohalikus haiglas.
Kooliteed alustas Ülo Keskküla 1959. aastal Kuremäe neljaklassilises algkoolis, 1963 jätkas haridusteed Pagari kaheksaklassilises koolis. A. Kesleri nimelise Kohtla-Järve Keskkooli lõpetas 1970. aastal.
Kooli lõpetamise järel töötas aasta Tallinnas elektrikuna ja astus sügisel 1971 Tartu Riiklikku Ülikooli psühholoogia erialale, mille lõpetas 1979. aastal. 
Õpingute ajal töötas katlakütjana, Meeri internaatkooli kasvataja ja kehalise kasvatuse õpetajana. Ülikooli esimesel kursusel osales Eesti Üliõpilaste Ehitusmaleva Karksi-Nuia rühma töös. Karksi-Nuias tutvus ta kohaliku õigeusu preestri Viktor Linnuga ja osales kohaliku õigeusu kiriku remonttöödel. Ka järgmistel suvedel võttis ta koos venna Ardoga osa õigeusu kirikute remontimisest mitmel pool üle Eesti.
Ta ristiti Karksi-Nuia Püha Aleksei koguduses ja sai ristimisel nimeks Johannes.
Pärast ülikooli lõpetamist töötas Ülo Keskküla lühikest aega Tartu Riikliku Ülikooli kommunistliku kasvatuse laboris nooremteadurina, hiljem aga Tartu Ropka keskkatlamaja katlakütjana, trassimeistri ja brigadirina.
1986. aastal asus tööle Eesti Loomakasvatuse ja Veterinaaria Instituudi erikonstrueerimisbüroo varustajana.
21. juulil 1989 pühitses metropoliit Aleksius Johannes Keskküla Tallinna Jumalaema Sündimise (Kaasani pühakuju) kirikus preestriks ja määras ta teenima Nõo Püha Kolmainu kogudust. Ühtlasi sai isa Johannesest Tallinna ja Eesti piiskopkonna valitsuse sekretär, kellena ta töötas kuni abipiiskop Korneliuse määramiseni Tallinna ja kogu Eesti piiskopiks 1992. aasta augustis.
Nõo koguduse kõrval määrati ta teenima ka Räpina Püha Sakariase ja Elisabeti kogudust; sealse kogudusepreestrina tuli teenida lisaks veel Mehikoorma ja Võõpsu õigeusu kogudusi.
Alates 1993. aastast oli üks Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku autonoomia taastamise eestvedajaid ja allkirjastas 24. augustil 1994 ühena neljast vaimulikust palvekirja Konstantinoopoli patriarhile Bartholomeosele, millega taotleti EAÕK autonoomia taasjõustamist. Pärast Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku taastamist anti talle ülempreestri aunimetus.
1999. aastal valiti isa Johannes Tartu praostiks ja jäi sellele ametikohale oma surmani. Pärast Räpina kogudusepreestri kohusetäitja ametist vabanemist töötas lisaks kaplanina Tartu Vanglas.
Johannes Keskküla põhikoguduseks jäi kuni surmani Nõo kogudus, kuid hooldajapreestrina teenis ta veel Karksi-Nuia, Lalsi, Kavilda ja Põltsamaa õigeusu kogudusi, samuti pidas jumalateenistusi väliseestlastest õigeusulistele Stockholmis Püha Nikolai koguduses.
2005. aastal kandideeris Tartus kohalike omavalitsuste valimistel Eesti Keskerakonna nimekirjas.

Isiklikku

Johannes Keskküla oli abielus meedik Diana Keskkülaga. Abielust sündis neli last: tütred Veronika (1975) ja Vivika (1978) ning pojad Toomas (1983) ja Taaniel (1986).
Anto Raukas

Anto Raukas (sündinud 17. veebruaril 1935 Tartus) on eesti geoloog, kergejõustiklane ja sporditegelane; geoloogia-mineraloogiadoktor (1972), professor (1980), teaduste akadeemia liige (1977).

Biograafia

Ta lõpetas aastal 1953 kuldmedaliga Tartu 1. Keskkooli ja aastal 1958 lõpetas ta kiitusega Tartu Riikliku Ülikooli geoloogiainsenerina maavarade otsimise ja geoloogilise kaardistamise erialal. Samal aastal asus tööle Tallinna Tehnikaülikooli Geoloogia Instituudis, olles aastail 1999–2001 direktori kohusetäitja.
Ta kuulus 1964. aastast kuni Eesti taasiseseisvumiseni NLKP-sse. 
Aastal 1977 valiti Raukas Eesti NSV Teaduste Akadeemia korrespondentliikmeks, aastal 1987 sai ta Eesti NSV Teaduste Akadeemia akadeemikuks, oli aastail 1977–1989 akadeemia presiidiumi liige, 1982–1989 keemia, geoloogia ja bioloogia osakonna akadeemik-sekretär, 1977–1982 teadusliku peasekretäri asetäitja.
1989–1994 oli ta Eesti Geoloogia Seltsi esimene president.
Aastal 1999 nimetati ta Londoni Kuningliku Geograafiaseltsi ja Rahvusvahelise Kvaternaariuurimisliidu (INQUA) auliikmeks. Samast aastast ka Läti Ülikooli audoktor, aastast 2003 ka Ülemaailmse Innovatsiooninõukogu auliige, aastast 2010 Euroopa auteadlane. 
1993–2009 oli ta Eesti Mereakadeemia (Eesti Merehariduskeskuse) professor, aastail 1995–2001 sealsamas keskkonnatehnika õppetooli juhataja, aastast 2009 emeriitprofessor, praegu Tallinna Tehnikaülikooli emeriitprofessor.
Aastast 2007 on ta ka Tallinna Ülikooli Ökoloogia Instituudi (ökoloogia keskuse) osakoormusega vanemteadur.

Sportlikud saavutused

Sportima hakkas ta õpetaja Endel Arandi õhutusel. Ta on olnud Tartu noortemeister kergejõustikus, suusatamises, tennises ja võrkpallis, tulnud 1500 meetri jooksus Eesti noortemeistriks, püstitanud 1000 meetri jooksus vabariikliku noorterekordi ning olnud 1954. aastal 4 × 1500 meetri teatejooksus Eesti meister ja rekordi püstitaja. Raukas on valitud 20. sajandi Eesti 100 silmapaistvaima matkaja hulka.

Isiklikku

Tema vend on ehitusteadlane Uusi Raukas.
Viru Keskuse bussiterminal

Viru Keskuse bussiterminal on Tallinna ühistranspordi bussijaam. See asub Südalinna asumis Kesklinna linnaosas aadressil Viru väljak 6. Terminalis on sõiduplaanide infotablood ja internetipõhine infopunkt.
2004. aastal avati Viru keskuse maa-alusel korrusel 6 linnaliinide bussipeatust. Lisaks on Ants Laikmaa tänaval keskuse kõrval maapealsed bussipeatused nr 7 ja 8 (reservpeatus). Häda korral kasutatakse Hobujaama tänava peatuskohta (nr 9), kus asub busside dispetšerpunkt.
Užusaliai

Ajalugu

Užusaliaid on kirjalikes allikates esimest korda mainitud aastal 1777. Jaanuariülestõusu järel asustati sinna leedulaste asemele õigeusklikud venelased, küla ise hakkas aga kandma nime Aleksandrovskaja sloboda. Küla kujunes ümbruskonna õigeusu kihelkonna keskuseks, vana mõisa kohale rajati aastal 1866 õigeusu kirik. Samal ajal oli Užusaliai tähtis keskus ka ümbruskonna vanausuliste jaoks.
Sealsed õigeusklikud venelased toetasid Leedu annekteerimise järel bolševikke ja suur osa neist pages Saksamaa sissetungi järel Venemaale. Külla jäänud elanikest varjas osa nõukogude langevarjureid ja partisane, nii piirasid 12. septembril 1941 sakslased küla sisse, kogusid elanikud kokku ja hukkasid 48 sealset elanikku.
Nõukogude ajal oli küla algul kolhoosi „Naujojo gyvenimo“ keskasulaks, seejärel aga kohaliku sovhoosi keskasulaks. Aastal 1977 põles maha Paskutiškiais asunud vanausuliste palvemaja, seejärel hakkasid nood samuti Užusaliais koos käima ja küla kujunes lisaks õigeusule ka vanausuliste kihelkonna keskuseks.
Carl Bosch

Carl Bosch (27. august 1874 Köln – 26. aprill 1940 Heidelberg) oli saksa keemik.
Ta pälvis 1931. aastal Nobeli keemiaauhinna.
Gotthard Johann von Manteuffel

Isiklikku

Tema abikaasa oli Margarethe Elisabeth von Güntersberg. Abielust sündisid Anna Margaretha Zöge von Manteuffel, Andreas Gotthard von Manteuffel (1714–1768).
Moritz Maximilian von Busch

Moritz Maximilian von Busch (12. juuni 1870 Klöstitz, Bessaraabia – 21. september 1925 Vigala) oli Eesti vaimulik.
Busch sündis Klöstitzis, Bessaraabias (praeguse haldusjaotuse järgi Vessela Dolõna Tarutõno rajoonis Odessa oblastis). Ta õppis aastatel 1877–1879 Höptneri erakoolis ja aastatel 1879–1889 gümnaasiumis Jelizavetgradis (Hersoni kubermangus). Aastatel 1889–1894 õppis ta Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Prooviaastal oli ta aastal 1897 Nissi Maarja koguduses ja aastal 1898 Lihula Eliisabeti koguduses. Ordineeriti 1. novembril 1898 Tallinnas õpetajaks.
Ta oli aastatel 1898–1925 Vigala Maarja koguduse õpetaja.

Isiklikku

Tema isa Friedrich Georg Moritz von Busch oli Klöstitzi koguduse õpetaja. Tema abikaasa Marie Natalie Karoline Lucy isa Bernhard Jakob Ludwig von Uexküll oli Vigala koguduse patroon.
Kalle Lasn

Kalle Lasn (sündinud 24. märtsil 1942 Tallinnas) on eestlasest ajakirjanik, tuntud globaliseerumise ja tarbimise kasvu kriitik. 
Ta on ajakirja Adbusters ('Reklaamipurustajad') asutaja ning raamatute "Culture Jam" (ilmus 1999; eesti keeles "Kultuuritõkestus", 2005) ja "Design Anarchy" autor. 
Ta elab Vancouveris Kanadas.
Ta oli 2011. aasta meeleavalduste Occupy Wall Street üks põhialgatajaid.
Studia Philosophica Estonica

Ajalugu

Ajakirja ajalugu nähakse lähtuvana 1893. aastast, mil hakkasid ilmuma Tartu Ülikooli toimetised nime all Acta et Commentationes Universitatis Tartuensis. Nõukogude ajal ilmusid filosoofiakogumikud ülikooli toimetiste alamseeriana ning 1993. aastast nime all Studia Philosophica. Praegusel kujul ilmub ajakiri aastast 2008.

Toimetus

Ajakirja peatoimetaja on Roomet Jakapi. Teoreetilise filosoofia toimetaja on Daniel Cohnitz, filosoofia ajaloo toimetaja Eduard Parhomenko, praktilise filosoofia toimetaja Kadri Simm ning tegevtoimetaja Mats Volberg. Lisaks kuulub toimetusse Edit Talpsepp-Randla.

Kolleegium

Studia Philosophica Estonica kolleegiumi kuuluvad (3. september 2019 seisuga): Jüri Allik (TÜ), Ruth Chadwick (Cardiffi Ülikool), Daniel Cohnitz (Utrechti ülikool) Günter Figal (Freiburgi Ülikool), Matti Häyry (Aalto ülikool), Piret Kuusk (TÜ), Eero Loone (TÜ), Endla Lõhkivi (TÜ), Ülo Matjus (TÜ), Arne Merilai (TÜ), Jürgen Mittelstrass (Konstanzi Ülikool), Peeter Müürsepp juunior (TTÜ), Ilkka Niiniluoto (Helsingi Ülikool), Herlinde Pauer-Studer (Viini Ülikool), John Perry (Stanfordi Ülikool), Ahti-Veikko Pietarinen (Nazarbajevi ülikool), Dag Prawitz (Stockholmi Ülikool), John Sallis (Boston College), Andres Soosaar (TÜ), Margit Sutrop (TÜ), Jan Szaif (UC Davis), Peter Trawny (Wuppertali Ülikool), Tõnu Viik (TLÜ) ja Jonathan Wolff (Oxfordi ülikool).
Marlen Hutsijev

Marlen Hutsijev (vene Марлен Мартынович Хуциев; 4. oktoober 1925 Thbilisi – 19. märts 2019 Moskva) oli Vene filmirežissöör, -stsenarist ja pedagoog.
Ta lõpetas 1950. aastal Üleliidulise Riikliku Kinematograafia Instituudi filmilavastajana.
1953–1958 töötas režissöörina Odessa filmistuudios, 1959. aastast M. Gorki nim. filmistuudios, 1965. aastast filmistuudios Mosfilm.
Lisaks on ta lavastanud Moskva teatris Sovremennik ja mänginud mitmes filmis.
1966. aastal kirjutas ta alla 25 kultuuritegelase kirjale NLKP KK peasekretärile Leonid Brežnevile Stalini rehabiliteerimise vastu.
1968–1971 – Kesktelevisiooni tootmiskoondise Ekran kunstiline juht.
1965–1986 – NSV Liidu Kinematografistide Liidu juhatuse sekretär.
Teide

Teide (hispaania keeles Pico del Teide, guantši keeles Echeyde) on Kanaari saartel Tenerife saarel asuv kihtvulkaan.
Teide kõrgus merepinnast on 3718 meetrit. Ta on Hispaania kõrgeim tipp ja ühtlasi Atlandi ookeani saarte kõrgeim tipp. Kui lugeda mäe kõrgust jalamilt tipuni, siis on ta maailma kõrguselt kolmas vulkaan Hawaii saarel asuvate Mauna Loa ja Mauna Kea järel. Ookeanipõhjast ulatub ta 7,5 km kõrgemale.
Mäe otsas on triangulatsioonipunkt, mis näitab kõrgust 3715 m. Triangulatsioonipunkt ei asu siiski mäe kõige kõrgemas tipus.
Teide on kihtvulkaan ja tegevvulkaan. Viimati purskas ta 1909. Esimene teadaolev purse toimus 1492 ja sellest on teada Kolumbuse logiraamatu põhjal, sest Kolumbus sõitis sel ajal sealt mööda Ameerikat avastama. Geoloogid on kindlaks teinud varasemaidki purskeid, aga nende täpne toimumisaasta pole teada.
Tenerife on vulkaanilise päritoluga ja suhteliselt noor saar. Miotseenis või varapliotseenis tekkis tänapäevase saare kohale suhteliselt kiiresti, vähem kui 3 miljoni aastaga kolm vulkaani, mis hiljem omavahel kokku kasvasid ja kokkukasvamiseks kulus veel 5 miljonit aastat. Nende kolme vulkaani ühinemiskohal asubki Teide.
Ajal, mil Teide tipp ei ole lumega kaetud, muudab ta värvi ja väljanägemist vastavalt sellele, kust temale päikesevalgus langeb. Päikeseloojangu ajal muutub ta punaseks, aga kohtab paljusid teisigi värve, isegi sinist.
Teide tipp on nii kõrge, et seal on õhk palju hõredam kui merepinnal. Inimestel, kes põevad südame- ja veresoonkonnahaigusi, võivad mäe otsas ilmneda peapööritus, iiveldus ja isegi mägihaigus. Eriti rasketel juhtudel võib inimene teadvuse kaotada. Peamine ravim on minna madalamale. Üles tohib ronida alles siis, kui organism on hõreda õhuga kohanenud.
Esimese inimesena tõusis Teide tippu Edmund Scory 1582.
Teide ja selle ümbrus kuuluvad Teide rahvusparki, mis loodi 22. jaanuaril 1954. Selle pindala on 189 km². Seda külastab aastas 2,8 miljonit inimest ning ta on külastatavuse poolest mitte ainult Kanaari saarte ja Hispaania, vaid kogu Euroopa kõige külastatavam rahvuspark ja maailmas Fudžijama (3,5 miljonit külastajat) järel teine. 29. juunil 2007 arvati Teide UNESCO maailmapärandi nimistusse.
Teide tippu ronimine on tänapäeval üsna lihtsaks tehtud. Puerto de la Cruzist ja Playa de las Americasest väljub kord päevas linnadevaheline bussiliin, millel sõite korraldab Tenerife ainus avalikke bussiliine haldav ettevõte TITSA. Teeservalt 2356 m kõrguselt läheb tipu lähedale 3555 m kõrgusele köisraudtee. Sõit sellel kestab 8 minutit, aga turismihooaja kõrgpunktis võib olla vaja paar tundi järjekorras oodata. Päris tippu igaüht ei lastagi. Selleks on vaja eriluba, mida väljastatakse rahvuspargi kontoris Santa Cruz de Tenerifel ja tavaliselt ei anta seda välja rohkem kui 150 inimesele päevas.
Teide nõlval 2390 m kõrgusel merepinnast asub Teide observatoorium, mis asutati 1964. Observatooriumi juures asub külastuskeskus.
Ultrakõrglahutusega televisioon

Võrdlus kinovormingutega

Standard 4K UHDTV ületab lahutusvõimelt enamikus kinodes kasutatavate digitaalprojektorite lahutust, mis on sageli 2048×1080 px; 4K-projektorid on kasutusel ainult IMAX-kinodes. Kinotehnikas tähistab 4K mitut erisugust lahutusvõimet olenevalt ekraani formaadist, nt 3996×2160 (1,85:1) või 4096×1714 (2,39:1).
Standardile 8K UHDTV vastav lahutus (33 Mpx) on kõrvutatav filmilindi IMAX 15/70 lahutusvõimega.

HDMI 2.0

Et seadmete vahel üle kanda mahukat andmevoogu (üle 10 gigabiti sekundis), tuleb kasutada liidest HDMI 2.0, mis võimaldab andmekiirust kuni 18 Gbit/s.

Ultra HD

Analoogiliselt ekraanieralduse 1920×1080 px tähisega Full HD varustatakse 4K-võimelisi seadmeid (telerid, kuvarid, videoprojektorid, mängukonsoolid) logoga Ultra HD.
Hispaania Grand Prix

Hispaania Grand Prix (Gran Premio de España) on Catalunya ringrajal Barcelonas Hispaanias peetav Vormel 1 võidusõit suurele auhinnale.

Ajalugu

Esimest korda toimus Vormel 1 Hispaania Grand Prix võidusõit Catalunya ringrajal 1951. aastal ja peale paariaastast pausi uuesti 1954. aastal.
Aastatel 1968–1975 toimus Hispaania Grand Prix vaheldumisi Circuito del Jarama ringrajal Madridis ja Montjuich Park'i ringrajal Barcelonas.
Aastatel 1976 kuni 1981 toimus võidusõit Madridis.
Ajavahemikul 1981–1986 ei toimunud Hispaania Grand Prix etappe.
Aastatel 1986 kuni 1990 toimus Grand Prix Circuito de Jerez ringrajal Jerez de la Fronteras.
Aastast 1991 toimub Vormel 1 võidusõit uuesti Catalunya ringrajal Barcelonas.
Piibe Tammemäe

Isiklikku

Tema vennad Timmo ja Lauri Tammemäe on samuti orienteerujad.
Tšiili seebikoorepuu

Botaaniline kirjeldus

Tšiili seebikoorepuu on ligi 15 m kõrguseks kasvav igihaljas puu.
Tšiili seebikoorepuu õied on viietised ja valget kuni kollakasrohelist värvi. Viljas on 10–18 seemet ja vili on pruunikat värvi.

Levila

Tšiili seebikoorepuu kasvab looduslikult Tšiilis, Peruus ja Boliivias. Tšiili seebikoorepuud kasvatatakse Indias ja USA-s.

Saadused

Seebikoorepuu koort on kasutatud seebiasendajana.
Tšiili seebikoorepuu koort kasutatakse toiduaine- ja farmaatsiatööstuses.

QA-21

QA-21 all peetakse silmas Quillaja saponaria (tšiili seebikoorepuu) puhastatud ekstrakti komponenti. Seda on lisatud malaariavaktsiini RTS,S, kiirendamaks immuunsüsteemi immuunvastuseid.
Rich Brian

Rich Brian (õige isikunimi on Brian Imanuel; sündinud 2. septembril 1999 Jakartas) on Indoneesia räppar ja koomik.
Ta sai tuntuks oma debüütlauluga "Dat Stick", mis anti välja 2016. aasta märtsis.

Lapsepõlv

Brian Imanuel sündis 2. septembril Jakartas Indoneesias. Vanemad olid hiina-indoneesia päritoluga. Tema perekonnas oli koos temaga kokku 5 last, kaasa arvatud laulja ja moeblogija Sonia Eryka.
James Randi

James Randi (sünninimi Randall James Hamilton Zwinge; sündinud 7. augustil 1928 Torontos Kanadas) on kanada päritolu ameerika mustkunstnik, literaat ja skeptik. 
Ta alustas lavaesinemistega 1946. aastal; esialgu kasutas lavanime James Zwinge, hiljem  The Amazing Randi. 1960. aastate teisest poolest osales meelelahutuslikes telesaadetes. Alates 1970. aastatest tegeleb paranormaalsete nähtuste, imede ja psüühiliste ülivõimete juhtumite avaliku paljastamisega. Korduvalt kommenteeris müstifikaator Uri Gelleri esinemisi (sealhulgas metallist lusika painutamist mõtte jõul); pidas teda šarlataniks. Geller ähvardas kohtuga avalikult Randit 19 korda, kuue juhtumi puhul läks asi kohtusse, kuid mitte ükski neist ei lõppenud Gelleri võiduga. 1986. aastal sai Randi MacArthuri fondi 272 000 dollari suuruse MacArthuri stipendiumi.
Randi võttis osa Paranormaalsete juhtumite teadusliku uurimise komitee tööst.

Miljon dollarit auhinnaks

1996. aastal asutas Randi omanimelise haridusfondi James Randi fond, mis muu hulgas uurib ja kontrollib teateid paranormaalsete nähtuste juhtumitest. Fond lubas igaühele, kes suudab tõendada laboratoorsetes tingimustes enda ekstrasensoorseid, paranormaalseid või üleloomulikke võimeid, ühe miljoni dollari suuruse auhinna. Auhinna eksisteerimise ajal (1996–2015) kellelegi seda välja polnud antud.
Akvaariumikalad

Akvaariumikalad on kalaliigid, kes on võimelised elama akvaariumis.
Enamasti on akvaariumikalad mõõtmetelt väikesed, värvikirevad ja suudavad kohaneda akvaariumitingimustega. Värvirikkad kalad on seal peamiselt esteetilistel eesmärkidel.
Tüüpilised akvaariumikalad on gupid ja harilikud sirpuimed.
Akvaariumikalad jagunevad magevee- ja soolase vee akvaariumis elavateks liikideks.