google/wiki40b huggingface dataset:
Juugend

Juugend arhitektuuris

Arhitektuuris võeti kasutusele uued ehitusmaterjalid, eriti raudbetoon ja klaas, mis võimaldasid enneolematuid siseplaneeringust lähtuvaid ruumilahendusi ja hiiglaslike akende sillustamist. Dekoratiivsed reljeefid, plastilised detailid, erinevate materjalide ja värvide kombinatsioonid, freskod moodustasid kunstilise sünteesi. See muutus 20. sajandi modernistlikule arhitektuurile tähtsaimaks lähtekohaks. Kõige esmalt kasutati rauast detaile tugevate ja suhteliselt kergete sõrestikega raudteejaamade, tööstushoonete, kaubamajade, näituste paviljonide ning muuhulgas Eiffeli torni ehitamiseks; kuigi ka uusklassitsistlikust Ameerika vabadussambast aimdub juba juugendstiili jooni. Juugendliku ornamentikaga kaunistatud ehituskunsti näiteid, eriti majade fassaade, võib peamiselt leida kvartalitena Euroopa suurlinnades ehk metropolides Pariisis, Brüsselis, Viinis, Budapestis, Milanos, Barcelonas, Londonis, Glasgow's, Moskvas, Berliinis kui ka Münchenis, Riias, Helsingis, Peterburis, Krakówis, Prahas, Zagrebis, Ljubljanas, Darmstadtis, Tornios, Aveiros ja väiksemal määral mujalgi. Põhja-Ameerikas rakendus stiil eelkõige vaid kaubavahetuskeskustena tuntud New Yorgis ja Chicagos. Teises maailmasõjas sai Poola linnade juugendarhitektuur pommitamisel suuresti kannatada, hävis ka pealinna Varssavi linnakeskus. Riia ajalooline südalinn koos art nouveau hoonetega (umbes 800) kuulub aga tänapäeval UNESCO maailmapärandi nimistusse ning linna ennast peetakse parima kollektsiooni ja suurima kontsentratsiooniga juugendlinnaks maailmas. Märkimisväärsed on samuti endise Austria-Ungari impeeriumi pealinnad Viin ja Budapest.
Päriskonnalised

Välimus

Täiskasvanud konni iseloomustavad pikad tagajalad, lühike keha, varvastevahelised ujunahad, esiletulevad (enamasti suhteliselt suured) silmad ja saba puudumine, mis on olemas sabakonnalistel (Caudata).

Eluviis

Enamik konni on poolveelise eluviisiga, maapinnal suudavad nad kergelt liikuda kas hüpates või ronides.

Paljunemine

Tavaliselt arenevad nende munad, mis moodustavad klimpja olluse (kudu), vees. 
Nende vastsed, kes arenevad vees, hingavad lõpustega. Viimaseid kutsutakse (konna)kullesteks.

Toitumine

Konnad on karnivoorid: nad söövad lülijalgseid, rõngusse ja tigusid.

Krooksumine

Konnade üks iseäralikumaid tunnusjooni on eriomased häälitsused (krooksumine), mida võib kuulda nii päeval kui ka öösel, eriti aga kudemisperioodil.

Paaritumine

Konnade omapärast paaritusasendit kopulatsioonil nimetatakse ampleksiks.
Viiekümnendad

"Viiekümnendad" oli aastatel 1986–1989 eetris olnud Eesti Televisiooni ajalooteemaline saatesari, milles käsitleti 1940. aastate teise poole ja 1950. aastate sündmusi.
Saatejuht oli Rein Järlik ja režissöör oli Juho Jalviste. Esimene osa oli eetris 15. novembril 1986.
Hebbe

Hebbe (ka Hebbus; surnud 1223) oli Taani foogt Järvamaal, kelle tapsid ülestõusnud eestlased.
Hebbe sai Järva foogtiks tõenäoliselt õige pea pärast Järvamaa alistamist Taanile, mis toimus 1220. aastal. 1223. aastal algas aga üle-eestiline suur ülestõusulaine, millele jäi ette ka tema. Hebbe hukati ja eestlased lõikasid välja ta südame, praadisid seda lõkkel ning sõid ära, et saada jõudu, tarkust ja julgust.
Adolph Goldschmidt

Adolph Goldschmidt (15. jaanuar 1863 Hamburg – 5. jaanuar 1944 Basel) oli Saksamaa juudi päritolu kunstiteadlane.
Ta sündis Hamburgis pankuri peres ja töötas mõnda aega isa juures pangas. Pere nõusolekul pühendas ta ennast alates 1885. aastast kunstiajaloole, õppides esialgu Jena, seejärel Kieli Ülikoolis ning asus lõpuks õppima Anton Springeri juures Leipzigi Ülikoolis. Aastal 1889 kaitses ta doktorikraadi uurimusega Lübecki keskaegsest maalikunstist ja skulptuurist kuni 1530. aastani (Lübecker Malerei und Plastik bis 1530), mis oli esimene põhjalikum käsitlus Põhja-Saksa keskaegsest kunstist.
Tema õpilaste seas olid rootslased Axel Romdahl ja Johnny Roosval.
Suur Victoria kõrb

Suur Victoria kõrb (inglise Great Victoria Desert) on kõrb Austraalias. Piirneb põhjas Gibsoni kõrbega, lõunas Nullarbori tasandikuga. Valdavalt liivakõrb.
Rupi Kaur

Rupi Kaur (sündinud 5. oktoobril 1992) on Kanada kirjanik, luuletaja ja illustraator. Ta on avaldanud kaks teost: „Milk and Honey“ ja „The Sun and Her Flowers“.

Elulugu

Rupi Kaur on sündinud Indias Punjabis. Ta on pärit sikhi perekonnast ning immigreerus viieaastaselt koos perega Kanadasse. Ta õppis retoorilist ja professionaalset kirjutamist Waterloo Ülikoolis Ontarios. 
Rupi Kaur esineb oma spoken word luulega ja juhendab töötubasid üle kogu maailma.

Looming

Rupi ema õpetas teda lapsena joonistama ja maalima, ning tütre esimeseks huviks sai kunst. Luuletusi hakkas Rupi kirjutama hiljem. Ta kirjutas neid sõpradele sünnipäevaks ja keskkoolikallimatele kirjadena.
Alles 2013. aasta novembris hakkas Rupi luuletamist tõsiselt võtma, saades indu luuletajatest nagu Anais Nin, Virginia Woolf ja Warsaw Shire. Rupi sõnul ajendas teda kirjutama võimetus ennast teatud situatsioonides kaitsta. Tema esialgseteks inspiratsiooniallikateks said ebaõiglus, kannatamine ja armastus. Praeguseks leiab Rupi inspiratsiooni peaaegu kõigest.
Luuletustes kasutab Rupi sikhide traditsioonilist kirjaviisi, kasutades ainult väiketähti ja kirjavahemärkidena vaid punkte.

„Milk and honey“

„Milk and honey“ on Rupi Kauri debüütteos, kus leidub nii luulet kui ka proosat ning autori enda tehtud illustratsioone. Autor avaldas teose 2014. aasta novembris ning seda saatis suur edu. 2015. aasta 6. oktoobril avaldas teose Andrews McMeel kirjastus. „Milk and honey“ oli New York Timesi bestsellerite nimekirjas peaaegu aasta. Teost „Milk and Honey“ on müüdud üle 1,5 miljoni eksemplari ja see on tõlgitud 30 keelde.
Teose pealkiri „Milk and Honey“ tuleb luuletusest, mille Rupi aastaid tagasi 1984. aasta sikhide genotsiidist kirjutas. Luuletuses nimetab ta selle aja ja kannatused üle elanud naisi sametiseks nagu piim ja tihedaks nagu mesi (as smooth as milk and as thick as honey).
Teos on üles ehitatud neljaks osaks, millest igaüks käsitleb endas erineva teemaga luuletusi ja proosat. Teost läbivateks teemadeks on vägivald, kuritarvitamine, armastus, kaotusvalu ja naiselikkus.

„The Sun and Her Flowers“

„The Sun and Her Flowers“ on Rupi Kauri 2017. aasta oktoobris ilmunud teos, mis räägib kasvamise ja paranemise teekonnast, oma juurte austamisest ja päritolust, kodumaalt lahkumisest ja kodu leidmisest iseendas. „The Sun and Her Flowers“ on jaotatud viieks osaks: närtsimine, langemine, juurdumine, kasvamine ja õitsemine.

Fotograafia

Peale kunsti ja kirjanduse tegeleb Rupi ka fotograafiaga.
Rupi ülikooliõpingute ajal loodud fotoprojekt sai meedias suure tähelepanu osaliseks. Rupi tegi 6-fotolise seeria, mille sisuks on naise menstruatsioon. Rupi soovis projektiga tähelepanu pöörata menstruatsioonile kui sotsiaalsele tabule.
Erik Petersson

Erik Petersson (sündinud 1985) on rootsi ajaloolane ja kirjanik, populaarsete ajalooraamatute autor.
Ajaloolasena on ta spetsialiseerunud Põhjamaade 16.–17. sajandi ajaloole. 2008. aastal lõpetas ta Linköpingi Ülikooli kandidaadikraadiga (bakalaureusekraadiga) ajaloo erialal ja 2010. aastal sai ta Stockholmi Ülikoolist magistrikraadi ajaloos ja 2017. aastal Linköpingi Ülikoolist doktorikraadi. 
Tema sulest on ilmunud Karl IX, Kristiina ja Per Brahe biograafiad  ning mitu raamatut veel teistegi 16.–17. sajandi ajalooliste isikute elust, sealhulgas peapiiskop Angermannusest ja Kristian Türannist.
Ta avaldab regulaarselt kirjutisi ajalehtedes Östgöta Correspondenten ja Axess Magasin. Teda on korduvalt kutsutud esinema Rootsi Raadio P3 hommikusaatesse "Morgonpasset".
Jaagup

Jaagup on eestipärane mehenimi.
Jaagup on mugandus nimest Jacob (Jakob).
1. jaanuari 2017 seisuga oli Eestis eesnimi Jaagup 258 mehel. Jaagup on Eestis populaarsuselt 377. mehenimi.
Kõige populaarsem on eesnimi Jaagup vanuserühmas 15–19, kus neid on 10 000 elaniku kohta 7,12 ning Hiiu maakonnas, kus neid on 10 000 elaniku kohta 5,24. Jaagup on keskmiselt 18 aasta vanune (mediaanvanus on 15).
Aleksei Belov

FC TVMK

Alustas klubikarjääri (täiskasvanute tasemel) 2008. aastal Tallinna FC TVMKs, kus oma debüüdi tegi ta 5. aprillil Viljandi Tuleviku vastu, kusjuures platsile astudes oli ta vaid 16 aastat ja 33 päeva vana, mis tegi temast ka ühe läbi aegade noorema Meistriliigas platsil käinud mängija. Debüüthooajal Eesti kõrgliigas jäi tema arvele kaks mängu, esimene Tuleviku ning teine meister FC Levadia vastu. Mõlemal korral pääses noormees väljakule lõpuminutiteks. Esiliigas oli ta aga kindel põhimees, mängides 11 mängus ja lüües kaks väravat.

Bielefeldi Arminia

2008. aasta suvel siirdus 16-aastane Eesti ründelootus FC TVMK-st Saksamaa kõrgliigas mängiva meeskonna Bielefeldi Arminia noortemeeskonda, kus U17 noortemeeskonnas sai ta 23 mänguga kirja 4 väravat ning U19 noortemeeskonnas mängides jäi saldoks 4 mängu. Hoolimata noorusest on Belov jõudnud varem testimisel käia veel teistegi Euroopa tippmeeskondade juures – Milano Interis ja Bremeni Werderis. 2011. aasta lõpus otsustas noormees kodumaale naasta, klubiks Tallinna FC Flora.

Tallinna FC Flora

Hooaja ettevalmistuseks Tallinna Flora nimekirja ilmunud Aleksei Belov sõlmis 2012. aasta alguses klubiga kolme aasta pikkuse lepingu. Põhimeeskonnas mängumehel paraku otsustavat läbimurret teha ei õnnestunud, kuigi 06.03.2012 toimunud Superkarikafinaalis aitas ta oma meeskonnal alistada Narva JK Trans 4:0 lõppskooriga, saades ka ise jala valgeks ning lisaks kuulus ta ka Meistriliiga esimeses voorus põhikoosseisu, kuid järgmises kolmes voorus sekkus ta mängu juba vahetusest, pärast mida pidi noor ründaja Tallinna FC Flora IIs saadava mänguajaga leppima. Esiliigas õnnestus tal 5 mänguga 2 tabamust kirja saada. 2012. aasta juulis siirdus 19-aastane ründemees laenule Meistriliigas mängiva FC Viljandi ridadesse. 2013. aasta veebruaris naasis mängumees Saksamaale.

FC Viljandi

2012. aasta hooaja teise poole veetis Aleksei Belov laenulepingu aluses just selles Eesti kõrgliiga klubis, kus debüüdi tegi ta 28.07.2012 Narvas toimunud 1:1 viigimängus kohaliku Narva JK Transi vastu. 14 liigamängu jooksul FC Viljandi särgis jäi saldoks 1 tabamus JK Tallinna Kalevi vastu.

SV Waren 09

Eesti noortekoondise ründaja Aleksei Belov naasis ühe kodumaal veedetud aasta järel Saksamaa madalamatesse liigadesse, kus tema uueks leivaandjaks sai Saksamaa tugevuselt viiendal liigatasemel Oberligas mängiv SV Waren 09. 2013. aasta suvel naasis ründaja kodumaale, tõmmates selga Narva JK Transi särgi.

Narva JK Trans

Debüüt Narva klubis toimus 15.07.2013 n-ö Ida-Virumaa derbil, kus oldi sunnitud 3:2 skooriga JK Sillamäe Kalevile alla vanduma. 16 liigamängu jooksul suutis 21-aastane ründemees jala valgeks saada kahel korral, Tallinna FC Infoneti ja JK Tallinna Kalevi vastu. 2014. aasta jaanuaris-veebruaris käis pallur testimisel kahe Venemaa kõrgliiga klubi Mahhatškala Anži ja Samara Krõlja Sovetovi juures, kus lepingut paraku teenida ei õnnestunud ning jalgpallurikarjääri tuli kodumaal jätkata. Sedakorda siis kõrgliigas mängivas JK Tallinna Kalevis.

JK Tallinna Kalev

Ametlik debüütmäng toimus 01.03.2014, mil kõrgliiga avavoorus kohtuti JK Sillamäe Kaleviga.
Alina Kabajeva

Alina Kabajeva (vene Алина Маратовна Кабаева, tatari Əlinə Marat qızı Qabayeva, Әлинә Марат кызы Кабаева, sündinud 12. mail 1983 Taškendis) on Venemaa Riigiduuma liige ja endine iluvõimleja.
Alina Kabajeva isa on tatarlane Marat Kabajev, kes on tuntud Usbekistani jalgpallur ja treener. Tema ema Ljubov on venelanna. Alates 2000. aastatest on Kabajeva Venemaa presidendi Vladimir Putini elukaaslane, kellega tal on kaks last. Kabajeva abiellus Putiniga 2013. aastal Valdais, pärast Putini ametlikku lahutust oma esimesest abikaasast Ljudmillast.   
Alina Kabajeva võitis pronksmedali 2000. aasta suveolümpiamängudel Sydneys ja kuldmedali 2004. aasta suveolümpiamängudel Ateenas. Maailmameistrivõistlustelt on tal 9 kuld-, 3 hõbe- ja 2 pronksmedalit. Ka on ta 15-kordne Euroopa meister. 2001. aastal oli ta segatud dopinguskandaali, kui tema puhul avastati furosemiidi kasutamine ning talt võeti ära tollel aastal võidetud 5 maailmameistrivõistluste ja 5 Hea Tahte Mängude kuldmedalit ning määrati kaheaastane võistluskeeld, mis küll hiljem lühenes ühe aasta peale. Furosemiid ise küll ei ole dopingaine, küll aga on keelatud põhjusel, et soodustab uriini teket ning aitab varjata dopingainete kasutamist.
Valiti 2007. aastal Riigiduumasse võimupartei Ühtne Venemaa esindajana.
Prääma mõis

Prääma mõis (saksa keeles Bremerfeld) oli rüütlimõis Paide kihelkonnas Järvamaal. Tänapäeval jääb kunagine mõis Paide linna Järva maakonnas.
Mõisa keskus asus Prääma külas.

Ajalugu

Prääma mõis eraldati 17. sajandi lõpul Eivere mõisast.
Esimesed omanikud olid Bremenid, kelle järgi on mõis ka nime saanud.
Enne 1919. aastal mõisa võõrandamist kuulus mõis Rentelnite suguvõsale.

Mõisakompleks

Mõisa ühekorruseline historitsistlik härrastemaja ehitati 1866. aastal.
Pärast võõrandamist asus hoones lastekodu.
1982. aastal hoone põles, pärast seda taastati vaid väliskuju.
1990. aastatel läks mõisahoone eravaldusse, kuid seisab siiani tühjana.
Säilinud on ka mõned kõrvalhooned, mis on samuti eravalduses.
Tígkran Ouzlián

Poksitreeneri ja -tegelasena

Ta töötas pärast sportlaskarjääri lõppu poksitreenerina, aastatel 2003–2005 oli Kreeka noortekoondise peatreener.
2014. aastal asutas ta Ateenas elukutselisi poksijaid ettevalmistava klubi "Champ House – Tigran Boxing School".
Viltimine

Vildilegend ja vildileiud

Vildi sünni kohta on erinevaid legende, üks neist on seotud Noa laevaga, kus lambad seisid kitsas kastis. Villa kukkus maha, lambad tallasid selle virtsaga segamini ning kui nad sealt lõpuks pääsesid, oligi tekkinud viltkangas.
Kuidas inimesed taipasid villast vilti teha? Kuidas veeretada villapallikesi, õpetas ilmselt loodus ise: tuul veeretas ju loomade kasukatest pudenenud villatutte, mida omakorda rohi ja puuoksad kraasisid ja vihmajoad läbi trummeldasid. Pole sugugi ime, et juba tuhandete aastate eest märkasid meie esivanemad, kuidas vill muutub ühtlaseks vildiks, mida saab majapidamises edukalt kasutada.
Viltimist peetakse maailma vanimaks tekstiilitehnikaks. Kahjuks on vilt kergesti hävinev materjal ning olulisi leide ei ole seetõttu palju säilinud. Vanim vildist ese pärineb Türgist. Viltimise sünnimaaks peetakse Mongooliat, sealsete rändrahvaste juurest pärineb ka vanim teadaolev viltimise kirjeldus. Roomlastel oli üheks vabaduse sümboliks viltmüts. Vabaks lastud orjadel aeti pea paljaks ning neile anti peakatteks naturaalsetes toonides viltmüts.

Traditsioonid Eestis

Eestis ei olnud viltimine laialt levinud. Viltimistehnika jõudis Eestisse umbes 17. sajandil. Vildimeistrid valmistasid peamiselt kübaraid, 19. sajandi lõpul hakkasid levima viltsaapad. 20. sajandi esimesel poolel hakati tänu käsitööringide aktiivsele tegutsemisele kursustel viltimist õpetama. Nõukogude perioodil aga ununes see valdkond, kuni 1990. aastate keskel Põhjamaade eeskujul avastati viltimine kui unustatud vana käsitöö uuesti. Praegu on vildi valmistamist võimalik õppida nii kursustel, käsitöötundides kui ka kõrgkoolide tekstiilialadel. Veel 1950-ndatel olid vildid nii laste kui ka täiskasvanute talvejalatsiks.
Viltimistehnikad on märgviltimine, kuivviltimine ehk nõelviltimine. 
Viltimine on suurepärane käsitöö vorm oma loovuse väljendamiseks. Selle abil on võimalik teha nii iluasjakesi kui ka praktilisi tarbeesemeid kodus hubasuse toomiseks.
Bergamo provints

UNESCO maailmapärandi nimistu

Crespi töölisküla (itaalia keeles Villaggio operaio di Crespi) kanti UNESCO maailmapärandi nimistusse 5. detsembril 1995. Tegemist on ühe paremini säilinud tööstustööliste asulaga maailmas.
Luis de Góngora

Luis De Góngora (11. juuli 1561 – 24. mai 1627) oli hispaania vaimulik ja luuletaja.
Góngora lõi kujundlikku, peenelt viimistletud luulet, mis osutus oma metafoorikülluse, salapäraste mütoloogiliste vihjete, rohkete uudisväljendite ja keerulise sõnastuse tõttu sageli raskesti mõistetavaks. Ta teenis n-ö hämara luuletaja maine, seda eriti sonetiga "Üksindused". 
Oma tuntud soneti alguses ülistab Góngora naise ilu, lõpuridades rõhutab kontrastiks selle kaduvust.
SONETT
Nii kaua kui ka päiksest häilituna
su juustega kuld võistleb asjata
ja kuni üle kauni liilia
su valge laup võib tõusta soosikuna;
nii kaua kui seob silmi huulte puna
veel enam kui õrn nelk sul hurmana
ja võrreldes su nõtke kaelaga
näib lüüm kristallgi pigem koltununa,
eks naudi, kuni sest, mis oli nelk,
kuld, lüüm kristall ja liilia vanasti –
huul, juus, kael, laup – ei saa vaid hõbehelk
ja murtud lill, vaid koos teist koguni –
neist, sinust endast – saab vaid vari pelk
ja muld ja tolm ja suits – eimidagi.
("Maailmakirjanduse lugemik", Koolibri, Tallinn 1993, lk 266, tõlkinud Jüri Talvet; samas lk 265–266 ka Ain Kaalepi tõlkes luuletus "Letrilja")
Tiit Köster

Tiit Köster (sündinud 13. mail 1939 Mustjalas) on eesti laulja, koorijuht ja muusikapedagoog.
Õppis Mustjala koolis. 1957. aastal lõpetas Kingissepa Keskkooli.
Õppis Kuressaare Lastemuusikakoolis viiulit ja klaverit. 1962. aastal lõpetas ta Tallinna Pedagoogilise Instituudi laulu- ja muusikaosakonna muusika ja algklasside õpetaja eriala.
Instituudis õppimise ajal mängis tantsuorkestris Ratex. Aastatel 1961–1967 töötas Kehra Keskkooli muusikaõpetajana.
Aastatel 1967–1990 laulis RAM-is, oli 14 aastat meeskvarteti RAM-1 liige.
Aastatel 1966–1986 juhatas ta Kehra segakoori Helin.
Aastatel 1989–2002 oli ta Kuressaare Muusikakooli direktor, aastatel 1989–2008 Saaremaa Ühendatud Meeskoori dirigent.
Sugalepa

Haridus

Sugalepa keskkooliõpilased käivad Aravete Keskkoolis.

Ajalugu

Sugalepa külas on arheoloogiamälestiseks tunnistatud pelgupaik.
Gilesi maakond (Virginia)

Gilesi maakond (Giles County) on maakond USA-s Virginia osariigis. Geograafilised koordinaadid on 37°32' N, 80°70' W.
Maakonna halduskeskus ja suurim linn on Pearisburg.
Maakonna pindala on 932 km², millest 8 km² moodustab veepindala.
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 17 286. Aastal 2000 oli elanike arv 16 657.

Ajalugu

Gilesi maakond moodustati 1806. aastal Montgomery, Monroe, Wythe'i ja Tazewelli maakonna osadest. Maakond sai nime Virginia kuberneri William Branch Gilesi järgi.
Koszarawa jõgi

Koszarawa jõgi on mägijõgi Poolas, Soła parempoolne lisajõgi.
Ta voolab läbi Koszarawa valla, Jeleśnia valla, Świnna valla ja Żywieci linna.
Koszarawa jõe ääres on järgmised asulad: Koszarawa, Przyborów, Jeleśnia, Mutne, Pewel Mała, Świnna ja Żywiec.
Artiklis on kasutatud poola vikipeediat seisuga 30. september 2007.
Püha Sava hertsogkond

Ajalugu

1444. aasta 15. veebruaril sõlmis Stjepan Vukčić lepingu Aragóni ja Napoli kuninga Alfonso V-ga. Sellega hakkas Stjepan tema vasalliks, saades vastutasuks kuningalt abi võitluses oma vaenlaste vastu (Bosnia kuningas Stjepan Tomašević, hertsog Ivaniš Pavlović ja Veneetsia vabariik). Sama lepinguga lubas Stjepan Alfonsole regulaarselt andamit tasuda - seni oli ta andnud seda osmanite sultanile.
1448. aasta 20. jaanuaril Saksa-Rooma keiser Friedrich III-le saadetud dokumendis tituleeris Stjepan end tiitlitega "Püha Sava hertsog" (Vojvoda svetog Save), "Zahumlje ja ranniku isand" ning "suurhertsog" ja sundis ka Bosnia kuningat end vastavalt tunnustama. Tiitlil "Püha Sava hertsog" oli märkimisväärne väärtus avaliku arvamuse kujundamise seisukohalt, kuna Mileševa kloostris asunud Sava reliikviaid pidasid imettegevaks piirkonna kõigi kristlike usuvoolude liikmed. See parandas märgatavalt Stjepani ja Serbia despoodi Đurađ Brankovići omavahelisi suhteid. Nad moodustasid samal aastal liidu ning vallutasid Bosnia krooni käest Višegradi ja Srebrnica.
Aastal 1451 ründas Stjepan Dubrovnikut ning asus linna piirama. Kuna enne seda oli temast saanud Ragusa vabariigi aadlik, kuulutas Ragusa valitsus ta selle peale reeturiks. Tema tapjale pakuti autasuks 15 000 tukatit, palee Dubrovniku linnas väärtusega 2000 tukatit, iga-aastane sissetulek 300 tukatit ja lisaks pärilik Ragusa aadlitiitel. See oht hirmutas Stjepani sel määral, et ta lõpuks lõpetas piiramise.
Stjepan Vukčić suri aastal 1466 ja tema järglaseks riigi valitsejana sai tema vanim poeg Vladislav Hercegović. Aastal 1482 said viimase vägedest jagu Osmanite riigi väed, mida juhtis tema vend Hersekli Ahmed Pasha (Stjepani noorim poeg), kes oli enne seda islamiusku astunud. Osmanite riigis sai Hertsegoviina aladest Bosnia riigi (Bosnia pašaluki) provints (sandžakk).
Stjepan rajas oma riigi keskuse Herceg Novi lähistele kaks Serbia õigeusu kloostrit - Zagrađe kloostri ja Savina kloostri.
Pete Postlethwaite

Peter William Postlethwaite (7. veebruar 1946 Warrington – 2. jaanuar 2011) oli Briti teatri- ja filminäitleja.
Näitlejakarjääri alustas Postlethwaite Liverpooli teatris Everyman Theatre.
Filminäitlejana lõi Pete Postlethwaite kaasa ligemale 90 filmis. Ta on mänginud Bryan Singeri filmis "Tavalised kahtlusalused" (1995), Baz Luhrmanni "Romeo + Juliet" (1996), Mark Hermanni "Brassed Off", Steven Spielbergi filmis "Jurassic Park: kadunud maailm" (1997) ja Fernando Meirellese "Ustav aednik" (2005). 
Aastal 1994 mängis ta Jim Sheridani filmis "Isa nimel", mille eest kandideeris parima meeskõrvalosa Oscarile.
Aastal 2010 mängis ta muuhulgas Christopher Nolani filmis "Algus" ja Ben Afflecki krimifilmis "Külm linn".
Kulmuvere

Kulmuvere oli küla Maarja-Magdaleena kihelkonnas Kudina mõisa maadel.
Küla esmamainiti 1443 kujul dorf to Kůlmever. 1514 nimetati talu Kulmefer, 1582 paika Kormower, 1638 karjamõisa Kurmofer ja 1684 küla Kulmofer By. 1977 liideti Kulmuvere Uhmarduga.
Lauri Kettunen pakkus nime algusosa seletuseks eesti sõna "kulm" või soome sõna kulma 'nurk'. Valdek Pallil ei õnnestunud samuti muid lähtesõnu leida ja ta pidas mõlemat võimalikuks. Murdes võib "kulm" tähendada koorma nurka või tippu või leivanuki otsa ja Pall oletas, et mäetippugi võib olla kutsutud kulmuks. Niisugune seletus sobib vooremaastiku külanimele hästi.
Põdrajuure-soomukas

Põdrajuure-soomukas (Orobanche bartlingii) on soomukaliste sugukonda kuuluv taimeliik.
Ta on Eestis arvatud III kaitsekategooriasse (seisuga 2012).
Kurukse

Kurukse küla oli küla Jõgevamaal Kursi kihelkonnas.
Kurukse (Kruckenmoyse) küla on esimest korda mainitud 1426. aastal. Küla kohta on saksa keeles kasutatud ka nime Kurckushoff, lisaks veel Kurukase, Kurukos (1582).
Alates 1977. aastast arvatud Härjanurme küla koosseisu.
Helga Merits

Helga Merits (sündinud 1963 Hollandis) on stsenarist, režissöör ja vabakutseline ajakirjanik.
Ta on õppinud Amsterdami ülikoolis filosoofiat ja teinud ulatusliku uurimistöö Eesti põgenike Teise maailmasõja aegsest ja järgsest saatusest ning uurinud oma dokumentaalfilmi jaoks Balti ülikooli ajalugu.

Isiklikku

Helga Meritsa ema on hollandlanna Elisabeth Merits-Kolk ja isa eestlane Paul Merits. Tal on kolm vanemat õde.