Hüljatud (muusikal)

Teose ajaloost

Autorid hakkasid suurteost kavandama 1970. aastate lõpus, inspireerituna muusikalist "Oliver!", mis tugines samuti kirjandusklassika suurteosele. Pariisis esitleti muusikali plaati ja esimest lavaversiooni 1980. aastal, lavastust mängiti kolm kuud ja heliplaadile sai osaks suur läbimüük. "Hüljatute" esialgne prantsuskeelne lavaversioon oli üle nelja tunni pikk ning partituur erines tunduvalt sellest, millisena tuntakse "Hüljatuid" tänapäeval. Erinevusi oli ka süžees: laval oli mitmeid romaaniski ette tulevaid karaktereid, kes hilisemast muusikali Londoni West Endi ja Broadway versioonist eemaldati ning laval enam ei figureeri (näiteks Eponine'i õde Azelma jt). 
Teost muudeti briti teatriprodutsendi Cameron Mackintoshi tellimusel ning tänu Mackintoshile toodi "Hüljatud" Londoni lavale, kust see levis kiiresti üle maailma (Ameerika Ühendriigid, Austraalia, Norra, Kanada, Iisrael jne). Esimesed arvustused muusikali Londoni esietenduse järel olid kõike muud kui kiitvad. Hoolimata sellest esitati piletitele rekordilisi tellimusi. Londonis on "Hüljatud" konkurentsitult kõige kauem järjepanu mängitud muusikal (alates 1985) ning Broadwayl hoiab lavastus 6680 mängukorraga (1987–2003 ja 2006–2008 ning uues lavaversioonis 2014-2016) mängitumate muusikalide edetabelis kolmandat kohta. Ka viimane, uuendatud Broadway versioon pälvis 3 Tony auhinda, nende seas parima taaslavastuse eest.
Muusikali "Hüljatud" filmiversioon esilinastus 2012. aasta detsembris, selle peaosades on teiste seas Hugh Jackman (Jean Valjean), Russell Crowe (Javert) ja Anne Hathaway (Fantine). Filmi saatis maailmas kõikjal suur menu.

Tegevustik

Kuna tegemist on Victor Hugo eepilise suurteose lavaversiooniga, saab muusikal olla vaid lühikokkuvõte paarikümmet aastat läbivast sündmustikust. 
Lugu algab endise sunnitöölise Jean Valjeani vabanemisega 19-aastaselt sunnitöölt, kuhu ta on sattunud vaesusest tingitud pisivarguse tõttu – ta oli varastanud oma nälgivale lähisugulasele leivakääru. Valjean rikub sunnitöölt vabanedes seadust, muutes oma vangistuses saadud identiteeti ning tõuseb ühe linna linnapeaks. Endist vangi aga jälitab hasartne politseiinspektor Javert, kelle kinnisidee on Valjean seaduse rikkumise eest uuesti sunnitööle saata, kuna tema arvates ei muutu paadunud kurjategijad kunagi. 
Valjean, olles linnapea, aitab kohalikus klaasivabrikus vallaslapse ilmsikstuleku tõttu töö kaotanud naist Fantine'i. Ta on oma tütre Cosette'i andnud kasvatada naaberlinna jõhkratele kõrtsipidajatele Thenardieridele. Fantine satub vallandamise järel tänavale, müüb oma vääriseseme, juuksed, langeb prostituudiks ning sureb tuberkuloosi. Valjean täidab Fantine'ile surivoodil antud lubadust ja ostab väikse Cosette'i kõrtsmikelt vabaks.
Aastad mööduvad. Valjean elab madalat profiili hoides Cosette'iga Pariisis. Cosette'i ja tudeng Mariuse vahel tärkab salaarmastus; Marius aga on osaline tudengirahutuste organiseerimises. Noored vannuvad teineteisele igavest armastust, kui pärast Javert'i järjekordset ilmumist otsustab Jean Valjean koos Cosette'iga põgeneda Inglismaale. Saades aimu Cosette'i tunnetest Mariuse vastu, jätab vana mees plaani katki ja suundub ka ise barrikaadidele, et kasvõi oma elu hinnaga noormehe järele valvata.
Mariusesse on omakorda kiindunud Cosette'i lapsepõlvekaaslane, tänavale sattunud kõrtsmike lihane tütar Eponine. Tüdruk surub oma tunded Mariuse vastu maha, aitab noored armunud kokku viia, kuid hukkub esimesena barrikaadidel.
Tänavavõitluses jätavad lõpuks elu kõik tudengid peale Mariuse, kelle päästab Jean Valjean. Sattudes kloaagi kaudu põgenedes silmitsi Javiert'iga, laseb politseiinspektor Valjeanil minna, kuid ei suuda samas enesele andestada seaduse rikkumist ja uputab end Seine'i jõkke.
Cosette ja Marius abielluvad ning Jean Valjean sureb. Tema hinge võtavad teispoolsuses vastu kõik märtrisurma läinud kangelased – Fantine, Eponine ja barrikaadidel oma ideaalide eest võidelnud üliõpilased eesotsas Enjolras' ja teistega.