Jaak Joala

Elulugu

Jaak Joala sündis ja kasvas muusikute perekonnas. Jaagu ema Helgi Ridamäe lõpetas 1952. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi koorijuhtimise erialal ja töötas muusikaõpetajana Tallinna koolides, hiljem Eesti Riiklikus Filharmoonias kontsertloengute lektorina. Jaagu muusikust isa Arno Joala oli hilisemas eas tuntud tervendaja. Seitsmendast eluaastast peale õppis poiss klaverimängu. Tänu vanemate muusikaarmastusele võeti teda sageli kaasa sümfoonia- ja kammermuusikakontsertidele ning ooperietendustele. Pelgulinna poisina alustas Jaak kooliteed Tallinna 17. keskkoolis Ristiku tänaval ja jätkas 1961. aastal, uue koolimaja valmides, Tallinna 46. keskkoolis Mulla tänaval. Seal vaimustus ta kardisõidust, kartide ehitamisest ja jäähokist ning laulis poisteansambleis. Pärast 8. klassi lõpetamist asus Jaak vanemate soovil õppima flöödimängu, alguses Tallinna Muusikakeskkoolis Suvorovi puiesteel ja seejärel Tallinna Muusikakoolis Võidu väljakul.
Joala muusikukarjäär algas biitansamblis Kristallid 1966. aastal flöödimängija ja lauljana ning pärast Toivo Undi lahkumist ka basskitarrimängijana. Kristallidega Eesti Televisioonis salvestatud kümmekond lugu olid tema esimesed helilindistused. Sügisel 1968 lõi ta bassimängija ja lauljana kaasa Toivo Kurmeti ansamblis Virmalised. Virmalistega laulis ta sisse mitu Toivo Kurmeti laulu: "Ainult sul", "Ma ei tea miks", "Naer", "Taas on päev" ja "Üksinda". Sellesse aega jäävad ka tema esinemised Eesti Televisiooni populaarsetes saadetes "Horoskoop" ja "Kanal 13" ning kiiresti kasvav kuulsus. Sõjaväeteenistus möödus Tallinnas Tondil sõjaväeorkestris mängides, kust vajadusel oli võimalik käia helisalvestustel ja esinemas kontsertidel. Publikulemmikust sõdurpoisi argipäevast jäädvustas ETV 1968. aastal noortesaate jaoks filmilõike. Telefilmis "Tantsugalerii" 1969. aastal Joala lauldud "Kuulsuse ahelad" osutus tema järgnevat lauljakarjääri silmas pidades ettekuulutavaks.
Aastatega laienes laulja repertuaar, muutudes sisult ja vokaalselt nõudlikumaks. Joalat kuulasid meelsasti noored ja vanad. 1970. aastatel võitis ta auhindu paljudel lauluvõistlustel ja festivalidel nii Eestis kui ka välismaal. Ta oli võidukas Tippmeloodia lauluvõistlusel (1972) ja Tallinn – Tartu lauluvõistlusel (1972, 1973, 1974), niisamuti Rostockis (1972), Vilniuses (1974, kus talle anti kõik auhinnad, mis ühel lauljal oli üldse võimalik saada) ja kahel aastal Sopotis (žürii eripreemia 1975. ja III preemia 1979. aastal). Sellest ajast peale sai Jaak Joalast nõutumaid lauljaid heliloojatele, kelle loomingut ta esitas. Eesti heliloojatest on talle kirjutanud laule Arne Oit, Uno Naissoo, Gennadi Taniel, Raivo Tammik, Kustas Kikerpuu, Rein Rannap, Viktor Ignatjev, Olav Ehala jt, tolleaegsetest Nõukogude heliloojatest David Tuhmanov, Aleksandr Zatsepin, Raimonds Pauls, Viktor Reznikov, Vladimir Matetski jt.
Vana-aasta õhtul 1978 esietendus Kesktelevisiooni 1. programmis muusikaline telefilm "31. juuni" ("31 июня"), milles kõlas neli laulu Jaak Joala esituses. See tõi endaga kaasa laulja tohutu populaarsuse Nõukogude Liidus. Hiiglaslikud kultuuripaleed olid tema kontsertidel puupüsti täis ning Nõukogude Liidu ainsas plaadifirmas Melodija vermitud vinüülplaadid olid defitsiit. 1980. aastatel keerles ta kontserdireisidel, esines pidupäevakontsertidel, muusikafilmides ("Olümpiaregati tähed / Звёзды олимпийской регаты", Eesti Telefilm, 1979; "Jaak Joala / Поёт Яак Йоала", Eesti Telefilm, 1981; "Teisikud / Двойники", Eesti Telefilm, 1982 jt) ja televisioonisaadetes "Утренняя почта" (Hommikune post), "Голубой огонёк" (Kutsuv tuluke) ning tuli korduvalt televisiooni-laulufestivali "Песня года" (Aasta laul) laureaadiks. Arvukate esinemiste eest Venemaal ja mujal NSV Liidus ja selle eest, et suur osa tema tolleaegsest repertuaarist oli venekeelne, sai Jaak Joala Eestis teenimatult hüüdnime "Kremli ööbik". 
Aastatel 1978–1983 esines Jaak Joala saateansambliga Radar.
1982. aastal tabas Jaak Joalat mitu ränka lööki. Kõigepealt varastati ajal, mil ta oli muusikafilmi "Teisikud" võtetel Sotšis, tühjaks tema korter; järgnes abielulahutus; lõpuks sai ta sõnakuulmatuse eest võimudelt aastaks esinemiskeelu.
Eesti NSV Kultuuriministeeriumi ja Eesti Riikliku Filharmoonia juhid ei olnud rahul Jaak Joala jõulise iseseisvumisega. Ta oli niivõrd kuulus Nõukogude Liidus, et arvas, et võib endale lubada praktiliselt kõike. Kultuuriministeeriumisse Moskvas tehti kõne: "Сделайте с ним хоть что-нибудь, он у нас неуправляемый!" (Võtke temaga ometi midagi ette, ta on meil juhitamatu). Peaaegu viivitamatult järgnes sellele aastane esinemiskeeld.
1980. aastate lõpus naasis Joala lauljana Eesti publiku juurde. 1987. aastal moodustati ansambel Lainer, kus Joala oli solist. Ansambli tuntuimad üleastumised olid X Tartu levimuusikapäevadel ning 1988. aasta Rock Summeril. 
1980. aastate lõppu jäi ka lauljakarjäärist loobumine – kui välja arvata “kolme tenori” kontserdid aastal 1996. Põhjuseks tüdimus ja väsimus – kuulsusest, Goskontserti tihedatest esinemisgraafikutest tingitud lakkamatutest kontserditurneedest NSV Liidu avarustes ja sellega kaasnenud rutiinist, elust ratastel, lahkhelidest filharmoonia ja kultuuriministeeriumi juhtidega, valitsevate muusikasuundade muutumisest, hiljem ka terviseprobleemidest. Vanemas eas oli tal lõpuks aega iseenda ja millegi muu jaoks. 
1990. aastatel esines ta aeg-ajalt suuremate rokkkontsertide ja -festivalide konferansjeena (Rock Summer, Rolling Stonesi tuur jt). Tema tuntumad projektid lauljana sel ajal olid 1960. aastate muusikat esitanud Kollane Allveelaev G (koos Ivo Linna, Karl Madise, Meelis Punderi jt) ning kümnendi keskel, suvel 1996, ühiskontserdid Ivo Linna ja Tõnis Mäega "Las jääda kõik, mis hea" (rahvasuus "Kolme tenori tuur"). Hiljem loobus Joala laulmisest, pühendudes pedagoogi-, produtsendi- ja saatejuhitööle. Joala viimaseks ülesastumiseks avalikkuse ees lauljana jäi kontsert telgis Vabaduse väljakul 1999. aastal, kui "kolm tenorit" tulid veel korraks kokku. Nad esitasid vaid ühe laulu Eri Klasi 60. juubeli peol. See oli Valgre “Ma loodan, et saan sellest üle”, mida juhatas Tarmo Leinatamm. 
Viimased kümme aastat oli Joala äärmiselt eraklik, isegi paljudel kunagistel sõpradel ei õnnestunud temaga enam kohtuda. 2005. aasta mais tabas lauljat infarkt. 17. mail 2011 viidi ta jälle infarktiga Põhja-Eesti regionaalhaigla südame-veresoonkonna haiguste intensiivraviosakonda. Vaatamata sellele, et tegemist oli teise infarktiga, taastus ta kiiresti. 25. septembri õhtul 2014 leiti Jaak Joala oma kodust surnuna, äsja oli ta kopsuprobleemide tõttu olnud haiglaravil. Ta maeti 1. oktoobril Metsakalmistule.

Isiklikku

Tema ema oli muusikateadlane Helgi Ridamäe, isa tervendajana tuntud Arno Joala. Ta abiellus Doris Joalaga 1973. aastal. Nende abielu kestis peaaegu kümme aastat. Perre sündis poeg Janar Joala. Jaak Joala teine ja viimane abikaasa oli Maire Joala.
Tema poeg Janar suri 22. augustil 2019.

Diskograafia

Jaak Joala laule on rohkesti avaldatud heliplaatidel nii kodu- kui ka välismaal.