1848. aasta revolutsioonid Itaalia riikides

Taust

Aastal 1848 koosnes tänapäevane Itaalia järgmistest hertsogkondadest, riikidest või kuningriikidest: Apenniini poolsaare lõunaosas ja Sitsiilia saarel oli Mõlema Sitsiilia kuningriik, poolsaare keskosas oli Kirikuriik, põhjas oli kolm hertsogkonda: Parma, Toscana ja Modena, loodes oli Sardiinia kuningriik, mis koosnes Nice'ist, Genovast, Savoiast, Piemontest mandril ja Sardiinia saarest. Majandus põhines tugevalt põllumajandusel. Põllumajandustoodang oli väliskonkurentsi tõttu ebastabiilsete hindade teema ja Itaalia põllumajanduse aeglus vastandus tõhusamatele välismaalastele. Aastatel 1840 kuni 1847 olid kõikjal näljamässud; Roomas vohasid äärmusrühmitused.
16. juunil 1846 valiti kardinal Giovanni Maria Mastai Ferretti paavstiks kui Pius IX. Teda peeti liberaalseks ning ta tekitas poliitilistes liberaalides ja vaestes inimestes nii Kirikuriigis kui ka mujal Itaalias lootusi. Ta algatas arvukalt poliitilisi ja majandusreforme. Kõige ilmekamalt andis ta kohe armu sadadele poliitilistele vangidele, luues sensatsiooni. Ta asutas oma võimu jagamiseks Riiginõukogu, samuti Rooma linna volikogu ja Kodanike kaardi, et relvastada keskklassi tema režiimi toetamiseks. Need projektid tõstsid suuri lootusi suuremale rahva mõjule paavsti valitsuses ja Itaalia ühendamises, ja rasket pettumust, kui seda ei juhtunud. Reformid ei lahendanud ühtegi tõsist poliitilist ja majandusprobleemi Kirikuriigis. Pius IX keeldus viimast Itaalia vabadussõda Habsburgide Austria vastu, kuna see oli katoliku kants. Vägivaldne ülestõus Roomas sundis Piuse novembris 1848 põgenema. Tema tagasihoidlike liberaalsete reformide ebaedu kallutas ta paremale ja tagasi tuli ta tagurlikuna.

Järelkajad

Vaatamata tõsiasjale, et Pius loobus sõjast austerlaste vastu, võitlesid paljud tema inimesed ikka veel Carlo Alberto kõrval. Rooma rahvas mässas Piusi valitsuse vastu ja mõrvas Piusi ministri Pellegrino Rossi. Paavst Pius IX põgenes siis Gaeta kindlusesse, kuningas Ferdinando II kaitse alla. Veebruaris 1849 ühines temaga Leopoldo II di Toscana, kes pidi põgenema veel ühe mässu tõttu. Piemonte kaotas aastal 1849 samuti austerlastele ja Carlo Alberto pidi tagasi astuma, jättes võimu oma pojale, Vittorio Emanuele II-le.
Roomas andsid võimu ülevõtjad välja populaarse seadusandluse koormavate maksude kõrvaldamiseks ja töötutele töö andmiseks. Giuseppe Garibaldi ja Giuseppe Mazzini hakkasid ehitama "Inimeste Roomat" ning kuulutasid välja lühiealise Rooma vabariigi. Vabariigil õnnestus innustada rahvast ehitada üles sõltumatu Itaalia rahvus. See püüdis majanduslikult parandada ka vähekindlustatute elusid, andes mõned kiriku suured maavaldused vaestele talupoegadele. See tegi ka vangla- ja hullumajareforme, andis ajakirjandusvabaduse, pakkus ilmalikku haridust, kuid hoidus "õigusest tööle", olles näinud selle nurjumist Prantsusmaal.
Hüppeline hinnainflatsioon hukutas vabariigi majanduse. Lisaks panid Piemontet Austria vägede vastu kaitsma saadetud väed Rooma Austria rünnakuohu alla. Kuid paavst Pius palus Napoleon III abi. Prantsuse president nägi selles võimalust saada katoliiklaste toetus. Prantsuse armee saabus üle mere kindral Nicolas-Charles-Victor Oudinot juhtimisel, ja vaatamata esialgsele kaotusele Garibaldilt, võitsid prantslased austerlaste abiga lõpuks Rooma vabariiki. 12. juulil 1849 saabus paavst Pius IX tagasi linna ja valitses prantslaste kaitse all aastani 1870.