google/wiki40b huggingface dataset:
Noorlätlased

Noorlätlased (läti keeles jaunlatvieši) oli Läti liberaalse rahvusliku liikumise liikmed. 
Noorlätlaste liikumine kasvas välja 1850. aastatel tudengite ringist, mille asutas Tartu Ülikoolis Krišjānis Valdemārs. Liikumise tegevus oli suunatud saksa päritolu parunite vastu. Esialgselt kasutasid nimetust "noorlätlased" (saksa ein junges Lettland) baltisakslased ja seda halvustavas tähenduses, viidates sellega poliitilis-kirjanduslikule liikumisele Noor Saksamaa (saksa Junges Deutschland).
Noorlätlaste liikumise õitseaeg oli 1862.–1865. aastal, kui Peterburis ilmus ajaleht Pēterburgas Avīzes. Selle ajalehe kaastöölised olid liikumise ideoloogid. Ajakirjanikud astusid välja pärisorjuse ja baltisakslaste võimu vastu Baltimaades, nõudsid parunite eesõiguste kaotamist, kohtu- ja maareforme, talupojade õiguste laiendamist, omavalitsust ning lätlaste rahvuskultuuri arendamist.
Noorlätlaste liikumist peetakse lätlaste rahvusliku ärkamise alguseks.
Noorlätlaste tuntuimad esindajad ja liikumise ideoloogid oli Krišjānis Valdemārs, Krišjānis Barons, Andrejs Pumpurs, Kaspars Biezbārdis, Juris Alunāns, Atis Kronvalds, Auseklis, Bernhards Dīriķis.
1888. aastal asutasid noorlätlased Riias Riia Läti Seltsi. 
Noorlätlased hakkasid esmakordselt kasutama ühisnimetust lätlased (läti keeles latviešu), kasutades selleks keskajalt sakslaste poolt latgalite kohta kasutatud saksakeelset nimetust (Letts).
Naturns

Geograafia

2015. aasta 31. detsembri seisuga elas seal 5739 inimest ja valla pindala on 67,0 km².
Naturns külgneb järgmiste valdadega: Kastelbell-Tschars, Algund, Lana, Partschins, Plaus, St. Pankraz, Schnals ja Ulten.

Frazioni

Naturnsi vallas on frazioni (alljaotused, peamiselt külad ja asundused) Staben (Stava) ja Tabland (Tablà).

Keeleline jaotus

2011. aasta rahvaloenduse järgi kõneleb 96,83% rahvastikust esimese keelena saksa keelt, 3,04% itaalia keelt ja 0,14% ladiini leelt.
Kalle Kaldma

Kalle Kaldma (sündinud 30. aprillil 1947 Vastse-Kuuste vallas) on eesti näitleja.
Wendy Northcutt

Wendy Northcutt (sündinud 17. septembril 1963) on veebisaidi Darwinawards.com looja ja toimetaja ning raamatute "Darwini auhinnad" autor.
Ta on lõpetanud Berkeley Ülikooli molekulaarbioloogia erialal.
Aastal 1993 pani ta aluse leheküljele Darwinawards.com, kuhu on kokku kogutud totrate tegevustega teise ilma läinud või end suguvõimetuks teinud inimestest, kes seeläbi on parandanud inimkonna genofondi.
Livingstoni maakond (New York)

Ajalugu

Livingstoni maakond moodustati 23. veebruaril 1821 Genesee ja Ontario maakonna osadest. Maakond sai nime USA poliitiku Robert R. Livingstoni järgi.
Torma pastoraat

Torma pastoraat oli pastoraat Tartumaal Torma kihelkonnas, tänapäevase haldusjaotuse järgi Jõgeva maakonnas Jõgeva vallas Vanamõisa külas. Pastoraadi mitmed ehitised (peahoone, park, laut) on tunnistatud riiklikuks kultuurimälestiseks. Peahoone on tõenäoliselt ehitatud 19. sajandi alguses.
Njandoma

Ajalugu

Jaamahoone ja kiriku ehitus algas 1895.
1905 oli asulas 1000 alalist elanikku. 1909 sai raudteejaam telefoniühenduse.
1914–1915 rekonstrueeriti Arhangelsk–Moskva raudtee kitsarööpmelisest laiarööpmeliseks.
1929 oli linnas 6500 elanikku ja ta sai Põhjakrais ringkonna- ja rajoonikeskuseks.
Papaaha

Papaaha Vene sõjaväes

Kaukaasia sõja ajal tutvusid venelased papaahaga ja võtsid selle (1855) koos tšerkeskaga ka Vene sõjaväe kasakate ametlikuks riietuseks. Hiljem hakkasid seda kandma kõik ratsaväelased. Vene sõjaväe papaahat kandsid ka Eesti sõdurid Eesti Vabadussõja alguses. 
Nõukogude sõjaväes oli papaaha esialgu keelatud, kuna seostus tsaariarmeega. Kuid 1935. aastal võeti see taas kasutusse ja aastast 1941 kandsid seda kõrgemad ohvitserid.
Pärast Nõukogude liidu lagunemist oli papaaha edasi kasutuses Venemaa sõjaväes. 1994. aastal keelati selle kandmine ära, kuna see meenutas nõukogude aega. Kuid 2005. aastal võeti papaaha Vene sõjaväes taas kasutusse.
Pagryžuvyse mõis

Pagryžuvyse mõis (leedu Pagryžuvio dvaras) on endine mõis Leedus Kelmė rajoonis Tytuvėnai vallas Pagryžuvyses.
Mõisa mainiti esimest korda XVI sajandil. XVIII sajandi alguses kuulus see Szemetitele, hiljem aga Pšeciševskistele. Aastal 1863 küüditati viimane Pšeciševskisest mõisa omanik Tomski kubermangu, mõis läks aga Römerite valdusesse.
Romantistlik peahoone valmis aastal 1858, selle lasi ehitada Jeronimas Pšeciševskis. Hoone autoriks oli leedu arhitekt Fulgencijus Rimgaila. Esimese maailmasõja ajal asus mõis rindel, mõisakompleks sai sel ajal märkimisväärselt kannatada. Peale sõda mõis võõrandati ja anti jesuiitidele, kes rajasid sinna kloostri.
Aastal 1951 rajati peahoonesse tuberkuloosihaigete sanatoorium, selle juurde kuulus ka mõisa park. Aastast 2006 on see Aukštelkė pansionaadi filiaal.
Lisaks peahoonele on säilinud veel kaks maja, kus elasid mõisniku perekonnaliikmed, ait, pesumaja-köök, kaks halvas seisukorras lauta. Ka on säilinud mõisa juures asuv park. See rajati aastail 1840-1863 ja asub kahel tasandil - peahoone juures ja Gryžuva jõe kaldal. Pargi territooriumil asub ka Pagryžuvyse linnamägi.
Karask

Karask (keskmurdes kohmakas) on keefiri, hapu‑ või petipiima, kohupiima või ka jogurtiga tehtud odra‑ või jämeda nisujahu tainast küpsetis. Karaski kergitusainena kasutatakse valdavalt söögisoodat, lisaainetena soola ja/või ürte, ka liha.
Karaskit nimetati vanasti ka kiirleivaks.
Karaskit võib küpsetada nii lamedana ahjuplaadil, otse kuumade süte peal kui ka madalamas või kõrgemas ahjuvormis. 
Karask on Eesti, Iiri, Šotimaa jpt maade rahvustoit.
Ats Sõnajalg

Ats Sõnajalg (sündinud 16. jaanuaril 1990) on eesti orienteeruja ja kergejõustiklane.
Ta lõpetas 2009. aastal Tallinna Reaalkooli.
2018. ja 2019. aastal tuli ta Eesti meistriks orienteerumisjooksu sprindis. Eesti meistrivõistlustel orienteerumises on ta võitnud veel 2016. aastal hõbeda öisel tavarajal ning 2014. ja 2016. aastal pronksi pikal rajal. 2018. aastal osales ta Eesti koondises orienteerumise maailmameistrivõistlustel Riias.
Eesti meistrivõistlustel kergejõustikus on ta Sparta Spordiklubi meeskonnas võitnud kulla 2017. aastal 4 х 1500 meetri teatejooksus ning 2016., 2017. ja 2019. aastal ekidenis. Kergejõustiku individuaalaladel on ta Eesti meistrivõistlustel võitnud 3000 meetri takistusjooksus 2017. ja 2019. aastal hõbeda ja 2016. aastal pronksi ning 5000 meetri jooksus 2016. aastal pronksi.
Urmas Lattikas

Urmas Lattikas (sündinud 17. augustil 1960 Tapal) on eesti helilooja ja džässpianist.
EHL liige aastast 2000.
Lõpetas 1974 Tapa Muusikakooli klaveri erialal ja 1986 Eesti Muusikaakadeemia kompositsiooni erialal, Eino Tambergi õpilasena. Täiendas end 1990 Bostonis, Berklee Muusikakolledžis kompositsiooni ja džässklaveri erialal.
1983. aastal asutas omanimelise džässkvinteti.
Kahekordne Uno Naissoo nimelise loomingukonkursi laureaat 1983 ja 1984.
Patton Oswalt

Patton Peter Oswalt (sündinud 27. jaanuaril 1969 Portsmouthis Virginias) on Ameerika Ühendriikide näitleja.
Lazdona mõis

Lazdona mõis, ka Veclazdona (saksa keeles Lasdohn, ka Alt-Lasdohn, läti keeles Lazdonas muiža, ka Veclazdonas muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Võnnu kreisis Lazdona kihelkonnas. Nüüdisaegse haldusjaotuse järgi asub Lätis Madona piirkonnas Lazdona vallas Lazdona asulas.

Ajalugu

Mõisa omanikud on olnud Klebeckid.
Alaksandr Łukašenka

Alaksandr Ryhoravič Łukašenka [aljaks'andr rõh'ooravitš lukaš'enka] (kasutatud ka nimekujusid Aljaksandr Lukašenka, Alaksandr Lukašenka ja Aleksandr Lukašenko; valgevene keeles Аляксандр Рыгоравіч Лукашэнка, vene keeles Александр Григорьевич Лукашенко; sündinud 30. augustil 1954 Kopyśis Viciebski oblastis) on Valgevene poliitik ja riigi president aastast 1994.
Ambla vald

Transport

Suurematest teedest läbivad valda Pärnu–Rakvere ja Piibe maantee (Jägala–Käravete ja Tartu–Jõgeva–Aravete maantee). Ambla valla eripäraks on selle soodne asukoht. Tallinn asub 70 km kaugusel, maakonna keskus Paide 34 km, lähim linn Tapa 10 km kaugusel.
Mike Dirnt

Mike Dirnt (õieti Michael Ryan Pritchard; sündinud 4. mail 1972 Berkeleys Californias) on USA muusik. Ta on bändi Green Day bassist.
Mike Dirnt elab Oaklandis Californias. Tal on tütar Estelle Desiree (sündis aprillis 1997).
Zimbabwe kaitsejõud

Kaitseministeerium

Juulis 1994 loodi Zimbabwe kaitsejõudude peakorter.

Suurus

Aastal 2007 hinnati Zimbabwe kaitsejõudude suuruseks 29 000 meest, kellest 25 000 olid armees ning 4000 õhujõududes.
Rose Francine Rogombé

Rose Francine Rogombé (sünninimi Rose Francine Etomba; 20. september 1942 Lambaréné – 10. aprill 2015) oli Gaboni poliitik.
Ta oli 10. juunist kuni 16. oktoobrini 2009 Gaboni presidendi kohusetäitja.
Rose Francine Rogombé oli hariduselt jurist ja teoloog. Ta kuulus Gaboni Demokraatlikku Parteisse.
Jaanuaris 2009 valiti Rose Francine Rogombé senati liikmeks ja veebruaris senati esimeheks.
Pärast kauaaegse presidendi Omar Bongo surma sai Rose Francine Rogombést Gaboni esimene naispresident.
Pelsi Annekivi

Pelsi Annekivi on ohvrikivi Setomaal Pelsi külas.
Sandy Bridge

Viga Cougar Pointi kiibistikus

31. jaanuaril 2011 teatas Intel, et eemaldab müügilt ning kutsub tagasi kõik seni müüdud P67- ja H67- (mudel SLH84/SLH82) kiibistikul põhinevad emaplaadid. Sandy Bridge'i kiibistikel Z68 ja Q67 seda probleemi ei esinenud.
Tagasikutsumise põhjuseks oli probleem kiibistikus, mis võib lõppeda SATA-II pordi ülesütlemisega. Porti ühendatud kõvaketastele ja neile salvestatud andmetele ohtu ei ole.
Inteli sõnul esineb see probleem keskmiselt 5% kasutajatel 3 aasta jooksul. Vea tõenäosus kasvab, kui kasutaja salvestab või loeb andmeid kõvakettalt intensiivsemalt.
Intel peatas ajutiselt 67-seeria kiibistiku müügi oma partneritele. Kaks nädalat hiljem Intel siiski taastas vigase kiibistiku müügi arvutitootjatele tingimusel, et seda kasutatakse ainult sellistel emaplaatidel, kus see viga ei avaldu.
14. veebruaril alustas Intel parandatud kiibistiku müüki (mudelid P67 SLJ4C ja H67 SLJ49). Inteli hinnangul läks see probleem ettevõttele maksma 1 miljard dollarit.
Emaplaatide tootjad (nagu ASUS ja Gigabyte Technology) ja arvutite tootjad (nagu Dell ja Hewlett-Packard) lõpetasid vigase kiibistikuga toodete müügi ning hakkasid pakkuma kas vigase toote asendamist või ostetud toote eest raha tagasi.

Kriitika

Üldiselt on tehnikaajakirjanikud Sandy Bridge'i arhitektuuriga protsessorid positiivselt vastu võtnud. Kritiseeritakse vaid Inteli otsust lubada üle kiirendada väheseid Sandy Bridge'i protsessoreid. K-versiooni mudelid on ainukesed, mida on võimalik üle kiirendada, aga nendegi puhul on vähem võimalusi kui Nehalemi arhitektuuri puhul.

Järeltulijad

Sandy Bridge'i ja Ivy Bridge'i järeltulijaks on mikroarhitektuur Haswell. Eeldatavalt tulevad Haswelli arhitektuuril põhinevad protsessorid turule aastal 2013. Tootmiskulude vähendamiseks soovib Intel Haswelli protsessoritel panna pingestabilisaatorid otse protsessori plaadile. Lisaks on Intel lubanud rohkem tähelepanu pöörata graafika arvutusvõimsuse prandamisele.
Roberto Firmino

Klubikarjäär

Firmino alustas klubikarjääri Brasiilia esiliiga klubis Figueirense. 2010. aasta detsembris suundus ta Saksamaa kõrgliiga klubisse Hoffenheim.
2015. aasta juunis suundus ta Inglismaa klubisse Liverpool. Liverpool maksis Firmino eest 29 miljonit naela, mis oli klubi ajaloo suuruselt teine ost.
2018. aastal valiti ta parimaks Euroopas mängivaks Brasiilia jalgpalluriks.
Hooajal 2018–19 võitis ta Liverpooliga Meistrite Liiga.

Koondisekarjäär

Debüüdi Brasiilia rahvuskoondises tegi ta 12. novembril 2014 sõprusmängus Türgiga, pääsedes mängu vahetusest. 18. novembril lõi ta teises sõprusmängus Austriaga esimese värava rahvuskoondises.
2015. aasta Copa América viimases alagrupimängus lõi ta värava Venezuela vastu.
2018. aasta maailmameistrivõistluste kaheksandikfinaalis lõi ta värava Mehhiko vastu.
2019. aastal võitis ta Brasiilia koondisega Copa América. Firmino lõi turniiril kaks väravat.
Vinnõtsja massimõrv

Vinnõtsja massimõrv oli Nõukogude julgeolekuorganite aastatel 1937–1938 Vinnõtsja linnas toime pandud genotsiidiakt, mille avastasid Teise maailmasõja ajal 1943. aastal Saksa okupatsioonivõimud.

Massihaudade avastamine

1943. aastal, 2. okupatsiooniaastal avastasid saksa okupatsioonivõimud Vinnõtsja kesklinna pargis massihauad, kuhu oli maetud umbes 10 000 hukatud ukraina meest ja naist.
1943. aasta 25. mail viisid Saksa võimud läbi avastatud matmispaikade ekshumeerimise, kaasates sellesse Teises maailmasõjas neutraalsete riikide esindajaid (Rootsi jt) ning ka Saksa Riigi liitlas- ja okupeeritud riikide esindajaid: Soome, Kreeka jt.
Ekshumeerimise tulemused dokumenteeriti. Uuringute kohaselt olid haudadest avastatud hukatud tapetud väiksekaliibrilise käsirelvaga kukla piirkonda tehtud laskudega, hukatute hingetorust ja kopsudest avastatud mullaosakeste järgi järeldati, et osa hukatuid oli maetud veel elavatena.
1943. aasta maikuust kuni juunini kaevati kolmest massihauast üles 9432 surnukeha, sh 169 naise surnukehad. Hukatutest 679 isikut suutsid omaksed nendega kaasas olnud isiklike esemete alusel tuvastada.
Rohulauk

Morfoloogia

Rohulauk kasvab 25–70 cm kõrguseks. Selle alumine kolmandik kuni pool on kaetud sileda, harvem krobelise lehekattega. Taimel on 3–4 lineaalset lehte, mis on 1–2 mm laiad, siledad või krobelised, varrest lühemad ja ülemises otsas tõmbuvad varrest eemale, vahel koguni rulli või allapoole.
Taime sibul on munajas, läbimõõduga umbes 1 cm. Sibula pealmised kihid on pruunikad või hallikad, peente paralleelsete leheroodudega.
Õietupp on kaks-kolm korda õisikust pikem. Õisik on kohev, nuti- või poolkerakujuline ja selles on vähe õisi. Õieraod ei ole ühepikkused, neid on 2–4, vahel kuni 6, need on õisikust pikemad ja tavaliselt paindunud. Õiekate on kellukakujuline. Seda moodustavad õielehed on roosakad, harvem rohekad, 6–7 mm pikad ja kõik ühesugused, piklikud ja nüri otsaga. Tolmukaniidid on sama pikad kui õielehed, nõeljad ja alumise viiendiku ulatuses õielehega kokku kasvanud. Tolmukapead on kollased. Emakas ulatub õisikust välja.
Taim õitseb juunis-juulis, harvem augustis. Vili on kupar. Kupra poolmed on äraspidimunajad ja umbes 6 mm pikad.

Paljunemine

Taim paljuneb nii seemnete kui ka tütarsibulate ja õisikus tekkivate sigisibulate abil. Tütarsibulad kasvavad mulda nii-öelda emasibula kõrvale. Olukord, kus õisikus üldse õisi ei ole, vaid ainult sigisibulad, on rohulaugul siiski märksa haruldasem kui talle lähedasel nurmlaugul.

Levila

Levinud mitmel pool Euroopas, kuid puudub suurtel aladel Põhja- ja Lõuna-Euroopas, esineb ka Kaukaasias ja Siberis, sisseviiduna Põhja-Ameerikas.
Eestis on ta sage.

Kasvukoht

Ta eelistab kuiva pinnast, kuid kasvab hästii ka tugevalt savises ja niiskes pinnases. Ta kasvab eeskätt teiste rohttaimede hulgas, mitte metsas. Kõige rohkem sobib talle järsk lubjarohke maapind, mis on päikesepaistele avatud, näiteks jõekallastel või lammil. Niisugused kohad on tänapäeval harvaks jäänud, sest inimene on need muuks otstarbeks kasutusele võtnud. See on mõjunud halvasti rohulaugu arvukusele.

Kasutamine

Taimes sisalduvad väävliühendid annavad talle tugeva lõhna ja maitse. Sellepärast on kõiki laukusid rahvameditsiinis ammu kasutatud pisikuid hävitava ainena. Ühtlasi sisaldab rohulauk rikkalikult C-vitamiini.  Rohulauk paljuneb kiiresti nagu umbrohi ja sellepärast on temast raske lahti saada.

Erijooned

Rohulauk on Eestis kasvavatest taimedest kõige sarnasem Lääne-Eestis kasvava nurmlauguga. Neid eristab see, et nurmlaugu õisiku alusel on kõigest üks varakult varisev kilejas kandeleht, aga rohulaugul on kandeleht kaheks jagunenud, mida mõnikord on kirjeldatud ka kahe kandelehena. Nurmlaugu õisikus asuvad sigisibulad väga tihedalt üksteise kõrval.
Oslo keskraudteejaam

Oslo Keskraudteejaam (Oslo sentralstasjon, lühendatult Oslo S) on Oslo ja ühtlasi kogu Norra suurim raudteejaam.
Vajadus Oslo keskraudteejaama järele tekkis siis, kui Oslo elanikkond ja rongireisijate arv oli 15 aastaga, 1875–1890, kahe ja poole kordistunud. Oslos oli kaks suuremat raudteejaama, Oslo Østbanestasjon (Oslo Ø) ja Oslo Vestbanestasjon (Oslo V), mille vahel puudus korralik ühendus. 1899 lükkas Storting raha puudumise tõttu tagasi plaani ühendada need jaamad raudteeliiniga, mis läheks Akershusi kindluse all maa alla.
Komitee liiklusprobleemi lahendamiseks loodi 1938. See soovitas 1660 m pikkust tunnelit linna alla. Raudteejaama hoone pidi olema 12-korruseline. Vastava ettepaneku esitas komisjon 7. detsembril 1939 tööministeeriumile, kuid sõja tõttu ei jõutud seda alustada.
1946 loodi Keskraudteejaama Plaanimiskeskus, mida juhtis Egil Sundt. Kuulutati välja arhitektuurikonkurss, mille võitis John Engh. Võitnud projekt põhines 1938. aasta projektil ja uue jaama ehitus pidi kestma 15 aastat. Põhiline, mis aega võttis, oli tunneli ehitamine. Linna all olid geoloogilised tingimused väga rasked, näiteks olid seal suured savikihid. Esialgne plaan sisaldas jaama Oslo raekoja all, aga valiti pisut põhjapoolsem marsruut, kus tunnel oli 1802 meetrit pikk.
Plaani läbisurumine Stortingis osutus raskeks isegi pärast nende tutvustamist 1852. 1959 vaadati plaanid ringi ja 1960 loodi uus komitee. Selle järgi oli vaja uut maa-alust raudteeliini, mis ühendaks ida- ja läänepoolsed liinid. Tunnelit tuli seejuures pikendada lääne poole, sadamani.
Uus plaan kinnitati Stortingis 1962. Põhiosas oli tegu kergelt kohandatud 1946. aasta plaaniga. Kohandused hõlmasid näiteks seda, et vana Oslo Ø jaamahoonet ei lammutatud. Jaamas pidi olema 19 rööpapaari, neist 12 ühenduses Oslo tunneliga. Tänapäeval ongi jaamas 19 teed, neist tunnelis 13.
Ehitustööd algasid 1979 ja juba 1980 võeti Oslo tunnel kasutusele. Tõsi, sinna plaanitud kahest jaamast valmis ainult Rahvusteatri jaam, teine, Elisenbergi jaam, jäigi rahapuudusel lõpetamata. Oslo S võeti kasutusele 27. novembril 1986 ja kuningas Olav V avas selle ametlikult 12. veebruaril 1987. Samal ajal suleti Oslo V jaam, kus on praegu Norra Nobeli instituut.
Jaama kõrval Jernbanetorgetil on Jernbanetorgeti metroopeatus, kus peatuvad kõikide Oslo metroo liinide rongid. Väljakul on peatus ka kõikidel Oslo trammiliinidel ja paljudel bussiliinidel.
Vesilestad

Vesilestad ehk hüdrakariinid (Hydracarina, kasutatud ka ladinakeelseid teaduslikke nimetusi Hydrachnidia või Hydrachnellae) on ämblikulaadsete klassi kuuluv pärislestaliste (Acariformes) rühm, millel puudub kindel üksmeelne taksonoomiline kuuluvus.
Euroopas on vesilesti teada umbes 900...100 liiki, Eestist paarkümmend liiki.
Püssirohu tänav

Püssirohu tänav on tänav Tallinnas Kesklinna linnaosas Juhkentali asumis. Püssirohu tänav algab Juhkentali tänavalt ja lõpeb Võistluse tänaval Kalevi Keskstaadioni ääres.
Püssirohu tänav on peaaegu põhja-lõunasuunaline ja ligi 100 meetri pikkune.
Püssirohu tänav kannab praegust nime alates 23. veebruarist 1882. Tänava saksakeelne nimi oli Pulvergasse ja venekeelne Пороховая улица. Tänav sai nime Aafrika tänava (praegu Võistluse tänav) ääres asetsenud püssirohuaida järgi.
Levant

Levant (romaani keeltes '(päikese)tõus') on Vahemerest vahetult itta jääv piirkond Edela-Aasias, mis suures osas kattus Suur-Süüriaga.
Piirkond hõlmab Vahemerest itta jäävad alad kuni Mesopotaamiani. Põhja-lõuna suunal jääb Levant Tauruse mägede ja Araabia poolsaare vahele.
Kitsamas mõttes hõlmab Levant Vahemere ranniku lähedast ala, millesse jäävad Iisrael, Liibanon ja Süüria lääneosa. On aga ka allikaid, mis rääkides Levandist, arvavad sinna hulka ka Kreeka, Türgi ja Egiptuse.
Aleksandriit

Avastamine

Ühe versiooni järgi andis aleksandriidile nime Soome mineroloog Nils Gustaf Nordenskiöld. Legendi järgi leidis Nordenskiöld 1834. aasta 17. aprillil ühe ebatavalise kivi. Kuna samal päeval sai täisealiseks Venemaa tsaar Aleksander II ning kivis põimusid Vene impeeriumi lipuvärvid, siis otsustas ta tsaari auks anda kivile nimeks aleksandriit.
Arvatavasti oli kivi siiski juba varem tuntud Indias, Tseilonil (tänapäevase nime järgi Sri Lankal).

Leiukohad

Aleksandriidi tuntuim leiukoht on Tokovaja jõe setetes, mis avastati 1832. aastal. See oli pikka aega ainus koht, kust aleksandriiti leiti. Hiljem leiti aleksandriiti ka Brasiilia puistangmaardlatest, Sri Lankalt ja Madagaskarilt. Harvemad leiukohad on India, Lõuna-Aafrika Vabariik, Tasmaania ja Austraalia.

Suurimad aleksandriidikivid

Briti Muuseumis (London) on 43 ja 27,5 karaadi raskused aleksandriidid (Sri Lankalt). Smithsoni Instituudis (Washington) on aleksandriit, mis kaalub 65,7 karaati (samuti Sri Lankalt). Viimast peetakse ka suurimaks.

Värvus

Aleksandriit on kalliskivide maailma omamoodi "kameeleon". Aleksandriit muudab värvust sõltuvalt valgusest (päevavalgus või kunstlik valgus). Sellise efekti tekitab asjaolu, et aleksandriidi kromofoorid (Cr²⁺, Fe²⁺, Fe³⁺) neelavad valgust kahes spekriosas (410 ja 590 λm lainepikkusel) ning mineraali värvus sõltub spektri punasest ja rohelisest lõigust. Silm on päikesevalguses roheliste kiirte suhtes tundlikum, mispärast tundub kristall hallikas-rohelisena. Elektrivalguses on pikalaineline (punane) kiirgus tugevam ja mineraal tundub punane. Tehisaleksandriidid muudavad tugevamalt värvi kui looduslikud aleksandriidid.

Sarnased mineraalid

Aleksandriidile sarnased mineraalid on andalusiit ja aleksandriidiefektiga granaadid.

Sünteetiline aleksandriit

Sünteetilist aleksandriiti toodeti esimest korda 1960. aastal. Sünteetilise aleksandriidi keemilised ja füüsilised omadused on samasugused nagu looduslikul aleksandriidil. Ehkki sünteetilised mineraalid on üldjuhul odavamad kui looduslikud, on sünteetiline aleksandriit siiski üks kallimaid sünteetilisi vääiriskive.

Hind ja väärtus

Väärtuse alusel jaotatakse kalliskivid nelja klassi. Vääriskivi koht selles süsteemis sõltub traditsioonidest, moest ja kalliskivivarust. Aleksandriit kuulub teise klassi koos oranžide, kollaste ja rohekate safiiri teisenditega, musta väärisopaali ja väärisjadeiidiga. Looduslik aleksandriit on haruldane ja kallis. Kvaliteetne aleksandriit võib maksta umbes 15 000 dollarit. Üle ühekaraadiste aleksandriitide hind võib olla 50 000 kuni 70 000 dollarit karaadi kohta. Enamus aleksandriidid on siiski alla ühe karaadi.

Esoteerika

Aleksandriit on seotud südametšakraga ning aitab reguleerida vereloomet ja tugevdada veresooni. Aleksandriit on koos kasvatatud pärli ja kuukiviga juunikuu sünnikivi.
Gustav Paul Johannes Sachsendahl

Elulugu

Gustav Paul Johannes Sachsendahl oli baltisakslane ja arsti poeg.
Lõpetas 1872 Tartu Gümnaasiumi, 1879 TÜ arstiteaduskonna, meditsiinidoktor (1880, TÜ), väitekiri "Ueber gelöstes Haemoglobin im circulirenden Blute" (Dorpat, 1880). Oli 1880–86 Venemaal Vjatkas vabrikuarst, tegeles 1886–87 Tartus ja Tallinnas Ehst- und Livländische Brieflade 4. köite väljaandmisega, oli 1887–92 Kaukaasias Kedabegis Siemensi ja Halske vasekaevanduse arst, 1892–95 ja 1899–1901 Tartus, 1895–99 Jõhvis ning aastast 1901 Soomes Pitkajärvi tuberkuloosihaigla arst.

Teadustöö

Üks tuntumaid Balti müntide ja pitsatite/pitserite uurijaid. Õpetatud Eesti Seltsi liige (aastast 1887), samuti Riia ja Kuramaa vastavate seltside liige
Alexandre Brongniart

Haridus ja töö

Ta töötas Pariisis École de Mines'is juhendajana. Alates 1800. kuni oma surmani töötas ta Sèvre'i portselanitehase direktorina.

Panus teadusse

Brongniart avaldas 1800. essee "Essai d’une classification naturelle des reptiles", milles kirjeldas roomajate uut klassifikatsiooni. Roomajate klassi liigitas ta neli seltsi: Batrachia (tänapäeval klass Amphibia), Chelonia, Ophidia (tänapäeval on maolised soomuseliste seltsi alamselts) ja Sauria.
Lisaks avaldas ta kirjatöid mineraloogia ja keraamika vallas.
Alexandre Brongniart'd peetakse esimeseks, kes järjestas kronoloogiliselt tertsiaari geoloogilised üksused ja kirjeldas need.

Isiklikku

Arhitekt Alexandre-Théodore Brongniart oli Alexandre Brongniart' isa. Brongniart abiellus Jeanne Cécile de Coquebert Montbret'ga. Neil sündis üks poeg Adolphe-Théodore Brongniart (elukutse botaanik) ja tütred Hermine Brongniart ja Mathilde Brongniart.

Tunnustused

1823 valiti ta Rootsi Kuningliku Teaduste Akadeemia välisliikmeks.