google/wiki40b huggingface dataset:
Tapa Jakobi kogudus

Tapa Jakobi kogudus on EELK Järva praostkonna kogudus Tapal, mis kasutab Tapa Jakobi kirikut.
Koguduse õpetaja on Valdo Reimann, organist on Evely Traublum ning juhatuse esimees on Evely Traublum.
Jumalateenistused on igal pühapäeval algusega kell 10.00 Tapa Jakobi kirikus.
Veckārķi mõis

Veckārķi mõis (saksa keeles Alt-Karkell, läti keeles Veckārķu muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Härgmäe kihelkonnas. Praeguse haldusjaotuse järgi asub see Lätis Valka piirkonnas Kārķi vallas Veckārķis.

Mõisa suurus

Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 8 ja 1/2 adramaad, sellele allus 113 mees- ja 145 naishinge.

Karjamõisad

Mõisa koosseisu kuulus kolm karjamõisa: Ārņi (Ahrne), Platzberg ja Saliņas (Salle).
Vinüülrühm

Vinüülrühmaks (IUPAC-i nimetus etenüülrühm) nimetatakse orgaanilises keemias molekuli osa, mis koosneb süsiniku ja vesiniku aatomitest ning sisaldab kaksiksidet. Vinüülrühma valem on –CH=CH₂ ja formaalselt vastab see eteeni CH₂=CH₂ molekulile, milles puudub üks vesiniku aatom.
Vinüülrühm ei ole reaalselt esinev aine osake, vaid formaalne molekulis esinev rühm, millega on seotud veel mingi aatom või rühm. Vinüülrühma sisaldavad näiteks eteen CH₂=CH₂, 1-alkeenid RCH=CH₂, vinüülbensool ehk stüreen C₆H₅CH=CH₂,  divinüül ehk 1,3-butadieen H₂C=CH-CH=CH₂,  vinüülkloriid ClCH=CH₂, vinüülatsetaat CH₃COOCH=CH₂, vinüülatsetüleen HC≡C-CH=CH₂, akrüülhape CH₂=CHCOOH ja vinüüleetrid H₂C=CHOR. 
. Neid ühendeid nimetatakse vinüülühenditeks ja neil on oluline tähtsus polümeeride lähteainetena (vinüülmonomeerid). Vinüülderivaadid polümeriseeruvad kergesti kaksiksideme osalusel andes lineaarsed polümeerid (-CRR'-CH₂-)ₙ (näiteks enimkasutatav polüvinüülkloriid ehk PVC).
Vinüülrühmale analoogsed on kahevalentsed vinülideenrühm RR'C=CH₂ või R=C=CH₂ (näiteks vinülideenkloriid ehk 1,1-dikloroeteen (Cl₂C=CH₂) ja vinüleenrühm -CH=CH-.
Borodino lahing

Eellugu

Venemaa sõjakõigu esimene suurem lahing oli Smolenski all. Vene väejuht saades aru, et on vaja lahingut, otsustas korraldad keisrile 1 lahing, .Mihhail Goleništšev-Kutuzov peatas väed Borodino all. Käskis tugevdada lo kaitsepositsioonie Bagrationil ja Rajevskil – välikindlustustega.

Lahingu kirjeldus

Prantslastel oli u 130 000 sõdurit ja u 580 kahurit, venelastel u 155 000 sõdurit (otseselt osales lahingus u 120 000) ja u 620 kahurit.
Vene väed olid paigutatud prantslaste vastu 45-kraadise nurga all.  
Prantslased ründasid esmalt Bagrationi reduute, mis vallutati kella 9-ks ( mitte kella 12-ks, nagu väidab Stalini-aegne historiograafia).  
Bagrationi juhitava armeeosa (nn 2. armee) regulaarväeosad hävisid lahingus. Bagration ise sai surmavalt haavata. 
Kutuzovi saadetud vene abiväed kindral Rajevski reduutide abistamiseks, mida rünnati järgnevalt, olid prantsuse kahurväe pideva tule all. 
Prantsuse vägede kontsentreerumine ühe sihtmärgi vallutamiseks ning kogu kahurväe oskuslik kasutamine (Napoleon oli õppinud kahurväeohvitser) ning Kutuzovi andetus tõid Vene vägedele õigustamatult suured kaotused. 
Prantslastel oli u 28- 30 000 langenut ja haavatut; venelastel u 50-58 000 langenut ja haavatut. (erinevad prantsuse ja vene viimased allikad )
Lahingust ei võtnud osa Napoleoni nn kaardivägi koosseisus u 18-19 000 sõdurit (v.a kaardiväe kahurvägi, kes osales).
Pärnu komtuur

Pärnu komtuur (saksa keeles Komthur von Pernau) oli Liivi ordu käsknik, kes valitses Pärnu komtuurkonda.
Esimene Pärnu komtuur astus ametisse tõenäoliselt 1265. aastal, mil Uus-Pärnu sai linnaõigused. Viimane Pärnu komtuur Rutger Lüdinghausen-Wulff lahkus ametist Liivi ordu likvideerimise tõttu 1562. aastal.
Pärnu komtuur oli küllaltki oluline käsknik, kuid ei kuulunud siiski tavaliselt ordut juhtivasse kõrgemasse nõukokku. Ühestki teadaolevast Pärnu komtuurist ordumeistrit ei saanud.
Leopold Friedrich Meder

Leopold Friedrich Meder (29. september / 11. oktoober 1803 Kuressaare – 29. jaanuar / 10. veebruar 1878 Kihelkonna) oli Eesti vaimulik.
Ta õppis aastatel 1820–1823 Tallinna kubermangugümnaasiumis ja 1823–1826 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Pärast ülikooli lõpetamist töötas koduõpetajana Saaremaal. Ordineeriti 5. mail / 17. mail 1835 õpetajaks.
Oli aastatel 1835–1840 Jämaja Kolmainu koguduse adjunktõpetaja. Aastatel 1839–1840 oli vikaarõpetaja ja aastatel 1840–1878 õpetaja Kihelkonna Mihkli koguduses.

Isiklikku

Tema isa Gottlieb Georg Heinrich Meder oli Jämaja Kolmainu koguduse õpetaja, onu Carl Justus Wilhelm Meder oli Märjamaa Maarja koguduse õpetaja, onupoeg Wilhelm Johann Benedikt Meder oli Kärla Maarja-Magdaleena koguduse õpetaja; Wilhelm Johann Benedikti õde Ernestine oli ka Leopold Friedrichi abikaasa.
Onomastika

Onomastika ehk nimeõpetus (ka nimeteadus) on leksikoloogia haru, mis uurib peamiselt isiku- ja kohanimesid ning käsitleb nende algtähendust, päritolu ja muutumist.
Ühtlasi on "onomastika" ka mingi keele või piirkonna nimede kogum (nt eesti keele onomastika).
Sirbi laureaat

Sirbi laureaat on auhind, mida ajaleht Sirp annab välja parimatele kaastöölistele.
Sunfloweri maakond

Ajalugu

Maakond moodustati 1844. aastal.
Eoin Colfer

Elulugu

Eoin Colfer sündis ja kasvas üles Edela-Iirimaa rannikulinnas Wexfordis. Tal oli neli venda: Paul, Eamon, Donal, Niall. Tema vanemad olid kooliõpetajad, isa lisaks veel ka kunstnik ja ajaloolane. Ema õpetas näitekunsti.
"Juba noore poisina kirjutas ta näidendeid, sundides oma õnnetuid klassikaaslasi mängima laval märatsevaid viikingeid samal ajal, kui nood oleksid tahtnud olla õues ja teha midagi tõepoolest märatsevat," kõlab üks tutvustusi Eoin Colferi kohta.
Vanemate jälgedes sammus kutsevalikul ka Eoin, asudes 1986. aastal tööle kooliõpetajana, ehkki eelkõige meeldis talle kirjutamine. Kuni "Artemis Fowli" sarjale osaks saanud menulaineni pidaski mees õpetajaametit, koolis töötamise kõrvalt kirjutamisega tegeledes.
1991. aastal abiellus ta Eoin Jackiega, järgmisel aastal mindi ilma mööda rändama. Nelja aasta jooksul elati Saudi-Araabias, Tuneesias ja Itaalias. Seejärel siirduti tagasi Iirimaale, kus 1997. aastal sündis nende esimene poeg. Iirimaal elab Eoin koos oma naise ning poegade Finni ja Seániga ka praegu.

Looming

Tuneesias veedetud aeg andis Eoinile inspiratsiooni tema esimese avaldatud raamatu "Benny ja Omar" (1998) kirjutamiseks. Sellele järgnes "Benny ja plika" (1999), mis lükkas müügitabelis esikohalt koguni Harry Potteri. Mõlemad Benny-raamatud olid realistlikus võtmes kirjutatud noortekad. Mees osutus produktiivseks kirjanikuks. Ei möödunud aastatki, kui ilmus "Soovileht" (2000, eesti keeles 2005).
2001. aastal nägi trükimusta esimene Artemis Fowli sarja raamat "Artemis Fowl" (eesti keeles 2003), mille peategelane on noor terane antikangelane. Teosest sai rahvusvaheline menuk, see võitis ka mitmeid väärikaid auhindu. Sari jätkus raamatutega "Polaarjuhtum" (2002), "Igaviku kood" (2003), "Opali kättemaks" (2005), "Kadunud koloonia" (2006), "Ajaparadoks" (2008) ja "Atlantise kompleks" (2010), lähiajal on oodata ka sarja kaheksandat ning praeguste plaanide kohaselt viimaseks jäävat raamatut.
Erinevalt Benny-raamatutest kuuluvad Artemis Fowli jutud juba fantaasiakirjandusse. Nimikangelast tutvustatakse autori kodulehel sõnadega "teenage criminal mastermind" – teismeline kuritegelik geenius.
Pärast "Artemis Fowli" sarjale osaks saanud menu hakkas Eoin Colfer täisajaga kirjanikuks. Ise ütles ta selle kohta: "Ma ei lõpeta kirjutamist enne, kui inimesed lõpetavad raamatute lugemise või minul ideed otsa saavad."
Peale "Artemis Fowli" sarja raamatute on Eoin vahepeal kirjutanud ka muud. Douglas Adamsi lesk valis Colferi kirjutama kuuendat raamatut Adamsi kultuslikust triloogiast "Pöidlaküüdi reisijuht Galaktikas" ja see ilmus 2009. aastal. Sarjaks kipub muutuma ka "Üleloomulike võimetega tüdruk" (2004), millele on juba mõnda aega oodata järge "Üleloomulike võimetega tüdruk 2" ning pärast "Artemis Fowli" lugude lõpetamist alustab Colfer uut sarja, mille esialgne pealkiri on "WARP" (Witness Anonymous Relocation Program), mida iseloomustatakse kui "Oliver Twist kohtub The Matrixiga" ning mille esimene raamat "W.A.R.P. The Reluctant Assassin" ilmus aprillis 2013.
Otti talu kalmistu

Otti talu kalmistu on kalmistu Kursi kihelkonnas Tartumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Pikknurme külas Põltsamaa vallas Jõgeva maakonnas.

Ajalugu

Kalmistu rajamiseks taotles Otti talu peremees Johannes Amor 28. aprillil 1931. aastal luba, kuid talle öeldi loataotluse puuduste tõttu ära. Amor sai lõpuks loa 3. jaanuaril 1933. aastal ning Otti talu maadele rajati kalmistu. 
Kalmistu oli algselt rööpkülikukujuline, pindalaga 0,042 ha. Säilinud on põllukividest ringmüüri varemed.
Karl Wilhelm Ferdinand

Karl Wilhelm Ferdinand (9. oktoober 1735 – 10. november 1806) oli Braunschweig-Lüneburgi hertsog ja Wolfenbütteli vürst aastast 1780 kuni oma surmani.
Anastenária

Anastenária (kreeka keeles αναστενάρια, bulgaaria keeles нестинарство) on traditsiooniline hõõguvatel sütel kõndimise rituaal, mida praktiseeritakse mitmes Põhja-Kreeka külas, nt Ayia Eleni, Langadas, Melike, Mavrolefke ja Kerkine, samuti mitmes külas Lõuna-Bulgaarias.
Anastenária praktiseerijad on õigeusklikud. Nende traditsioonile eriti olulised pühakud on püha Konstantin ja püha Helena. Neile pühakutele on pühendatud kaks olulist iga-aastast pidustust, üks jaanuaris ja teine mais. Pidustus kestab mitu päeva, sisaldades muusikat ja tantsu, rongkäigu ja sümboolse loomohvri. Pidustuse kõrgpunktiks on sütelkõndimise rituaaliga, mille käigus praktiseerijad ("anastenarides") kõnnivad paljajalu hõõguvatel sütel, kandes püha Konstantini ja püha Helenat kujutavaid ikoone.
Anastenaria rituaali praktiseerival kogukonnal on eriline pühamu "konaki", kus asuvad pühakuid kujutavad ikoonid koos nende "riietamiseks" kasutatavate punaste rätikutega ja teised pühad esemed. Maikuu pidustuste esimese päeva õhtul tantsivad osalejad muusika ja teemakohaste laulude saatel. Pidustuste teisel päeval toimub rituaalis osalejate ja külaelanike rongkäik püha veega kaevu juurde ja sümboolne looma ohverdamine. Süüdatakse suur lõke, millest jäänud süte ümber osalejad õhtul tantsivad, kõndides üle hõõguvate süte ilma, et kuumus nende jalgu vigastaks.
Legendi kohastelt pärineb selline tava keskajast: nüüdses Bulgaarias asuva Kosti küla püha Konstantini kirikus oli tulekahju ja külaelanikud kuulsid põlevast kirikust pühakure appihüüdeid. Ikoone päästma läinud külaelanikud ei saanud tules kahjustada, sest pühakud kaitsesid neid.
Anastenariat uurinud etnograafid on väitnud, et Anastenaria praktika algupära ulatub kristluse-eelsetesse rituaalidesse.
Dambel

Geograafia

2004. aasta 31. detsembri seisuga elas seal 436 inimest ja valla pindala on 5,1 km².
Dambel külgneb järgmiste valdadega: Brez, Sarnonico, Cloz, Romallo, Romeno ja Sanzeno.
Adolph Wagner

Adolph Gotthilf Heinrich Wagner (25. märts 1835 Erlangen – 8. november 1917 Berliin) oli saksa majandusteadlane ja poliitik, üks juhtivaid akadeemilisi sotsialiste (saksa keeles Kathedersozialist), riigirahanduse uurija ning agrarianismi pooldaja.
Tema nime kannab Wagneri seadus, mis kirjeldab riigi majandusliku aktiivsuse kasvu.
Wagner oli professori poeg. Ta õppis Göttingeni ja Heidelbergi Ülikoolis. Wagner oli Tartu Ülikooli geograafia, etnograafia ja statistika professor aastatel 1865–1868, seejärel töötas professorina Freibergi (1868–1870) ja Friedrich Wilhelmi Ülikoolis (1870–1917).
Fluorokinoloonid

Fluorokinoloonid on sünteetilised laiatoimelised antibiootikumid. Need on tugeva kemoterapeutilise toimega antibakteriaalsed ained, mis moodustavad kinoloonide alamrühma.
Tuntuimad fluorokinoloonid on levofloksatsiin, moksifloksatsiin, norfloksatsiin, ofloksatsiin ja tsiprofloksatsiin.
Fluorokinoloone kasutatakse laialdaselt nii humaan- kui ka veterinaarmeditsiinis. Neid iseloomustab tavapäraste antimikroobsete ainete toimemehhanismist erinev, ainult kinoloonidele omane toimemehhanism. Nende bakteritevastane toime seisneb mikroorganismide DNA replikatsiooni kahjustamises.
Kõige sagedamini kasutatakse neid kuseteede, suguelundite ja hingamiselundkonna nakkuste raviks. Eestis on fluorokinoloonid esimeseks valikuks prostatiidi, epididümiidi ja orhiidi ravis, samuti kuuluvad nad gonorröa peamiste ravimite hulka.
Fluorokinoloonid on laialt levinud haiglates saadud nakkuste ravimisel; samuti on nad efektiivsed bakterite vastu, millel on välja kujunenud antibiootikumiresistentsus mitme vanema põlvkonna ja/või looduslikku päritolu antibiootikumide suhtes. Samas on fluorokinoloonide laialdane kasutamine suurendanud oluliselt ka antibiootikumiresistentsust nende enda suhtes – on täheldatud, et bakterite resistentsus fluorokinoloonide suhtes võib välja kujuneda ka ravikuuri kestel.
Kuigi üldiselt talutakse fluorokinoloone hästi, tuleb nende kasutamisel olla ettevaatlik, sest sellel antibiootikumide rühmal on kõrvaltoimeid, mida teiste antibiootikumide puhul tavaliselt ei esine ja mis võivad olla pikaajalised või pöördumatud. Eelkõige väljendub see fluorokinoloonide toimes kesknärvisüsteemile, skeletile ja lihaskonnale. Samuti on nende tarvitamisel teiste antibiootikumidega võrreldes suurem oht eluohtlike bakterite nagu Clostridium difficile ja metitsilliini suhtes resistentse Staphylococcus aureuse vohamise väljakujunemiseks.
Otto Paesalu

Elulugu

Otto Paesalu on talupidaja poeg.
Lõpetas 1954 Türi Põllumajandustehnikumi, 1959 EPA zootehnikateaduskonna, 1966–69 EPA aspirant, põllumajanduskandidaat (1970, EPA), väitekiri "Kanade kunstliku seemenduse tulemusi mõjutavad tegurid". Oli 1969–72 EPA noorem- ja vanemteadur, 1973–77 Balti Tsonaalse Lindude Haiguste Teadusliku Uurimise Labori vanemteadur, 1977–86 ELVI sigimisbioloogia osakonna vanemteadur, 1986–91 Eesti Punase Karja Riikliku Tõulava vanemzootehnik, 1992– talupidaja.

Teadustöö

Uurinud linnukasvatust, kanade ja veiste kunstlikku seemendamist. 17 teadusartiklit.
Jevgeni Striganov

Jevgeni Striganov (sündinud 23. märtsil 1982 Tallinnas) on Eesti iluuisutaja (jäätantsija).
Ta on uisutanud koos Marina Timofejevaga, kellega nad võitsid 2003 ja 2004 Eesti meistrivõistlused.
Britta Steffen

Britta Steffen (sündinud 16. novembril 1983 Schwedtis, Brandenburgis, endises Saksa DV-s) on Saksamaa ujuja, kes on spetsialiseerunud vabaujumisele. Ta on kahekordne olümpiavõitja, kolmekordne maailmameister ja 12-kordne Euroopa meister
1999. aastal võitis Steffen noorte Euroopa meistrivõistlustel kuus meistritiitlit. 2000. aastal Sydneys toimunud olümpiamängudel kuulus ta 4x200 m vabaujumises pronksmedali võitnud Saksamaa naiskonda, kuigi ta finaalis ei osalenud. Kuna aga eelujumises ta osales, siis sai ka tema pronksmedali. Neli aastat hiljem Ateenas toimunud 2004. aasta OM-il osales Steffen ainult 4x100 m vabaujumises eelujumises. 2008. aasta OM-il Pekingis tuli ta kahekordseks olümpiavõitjaks, olles esimene nii 50 kui 100 meetri vabaujumises. Varem on sama tulemusega hakkama saanud Saksa DV ujuja Kristin Otto 1988 ja hollandlanna Inge de Bruijn (2000).
Maailmameistrivõistlustel suures basseinis on Steffen saanud seitse medalit. 2007. aasta MM-il Melbourne'is sai ta 4x200 meetri vabalt ujumises hõbemedali ja 100 m vabaujumise pronksmedali.
2009. aasta MM-il Roomas tuli ta kahekordseks maailmameistriks. Mõlemad võidud tulid uute maailmarekorditega. 50 m vabaujumises oli see 23,73 ja 100 m 52,07. 100 m vabaujumise maailmarekordit oli ta uuendanud juba päev varem toimunud 4x100 m vabaujumise finaalis 52,22, kus Saksamaa sai hõbemedali.
Talle kuulus aastatel 2009–2017 50 meetri vabaujumise ning aastatel 2006–2008 ja 2009–2016 100 meetri vabaujumise maailmarekord.
2008. aastal valiti ta Saksamaa aasta naissportlaseks.
Klaidsdeili hobune

Ajalugu

Selle tõu algusajaks peetakse 18. sajandi keskpaika, kui kohalikke Lanarkshire'i märasid ristati Flandriast sissetoodud täkkudega, et saada suuremat kasvu tugevaid loomi. Tugevate veohobuste järele oli vajadus nii põllumajanduses, kivisöetööstuses kui ka mitmesugustel töödel linnades.
Klaidsdeili hobuste tõuühing loodi Šotimaal aastal 1877, samal aastal loodi ka tõuregister.
Aastate jooksul on neid imporditud üle kogu maailma – näiteks Austraaliasse, Uus-Meremaale, Ameerika Ühendriikidesse ja Kanadasse. Ameerika Ühendriikides on klaidsdeili hobused eriti populaarsed.
Tõu välimus on 20. sajandi jooksul muutunud. Varem olid klaidsdeilid väiksemat kasvu ja toekama kehaehitusega. Tänapäeval aga soositakse aretuses suuremat kasvu hobuseid, kes sobivad näituseringi ja uhkete rakendite ette. Nagu enamikku teisi raskeveohobuseid, on ka klaidsdeilide arvu mõjutanud masinate kasutuselevõtt. Väidetavalt on praeguseks maailmas järel vaid 5000 isendit, kellest suurem osa elavad Ameerika Ühendriikides.

Välimus

Klaidsdeili hobused on suurt kasvu ja tugeva kehaehitusega. Selle tõu aretamisel sooviti, et ta oleks tugev, kuid kompaktne. Turjakõrgus on tavaliselt 1,63–1,83 meetrit ning kaal 770–900 kilogrammi. Täiskasvanud täkud või ruunad võivad olla kõrgemad ja raskemad.
Liikumise juures on soovitav, et hobune tõstaks kõikides allüürides jalad korralikult üles, nii et tagantvaates oleks iga sammu juures kabjaalused näha.
Pea on profiilis sirge. Otsaesine on lai, silmad intelligentsed ja kõrvad suured. Nina on lai ja suurte sõõrmetega. Kael on pikk ja kaarjas. Turi on esileulatuv ning selg lühike ja lai. Sääre- ja tuharalihased on tugevad. Jalgadel on allpool randme- ja kannaliigeseid siidised pikad karvad. Tagajalad võivad kannaliigeste kõrguselt sissepoole pöörduda (iksjalgne). Kõige tavalisemad värvused on kõrb ja pruun, aga ka must, hall, kimmel ja raudjas. Enamikul klaidsdeili hobustel on jalgadel valged märgised, mis ulatuvad randmete ja kandadeni, vahel kõrgemalegi. Lai valge lauk näol on tavaline. Võib esineda valgeid laike kõhu all või mujal kehal.

Kasutusalad

Klaidsdeili hobuseid kasutatakse endiselt raskeveo- ja rakendihobustena, aga peamiselt peetakse neid hobi- ja näitusehobustena. Tänapäeval harrastatakse nendega üha enam hobiratsutamist ja nad on võimelised ka koolisõiduks.
Alates 1933. aastast on Ameerika õlletootja Budweiser kasutanud klaidsdeili hobuseid oma reklaamides ja õllevankrite ees. Kõik Budweiseri klaidsdeilid peavad vastama teatud normidele. Näiteks on nad kõik ruunad, vähemalt 1,83-meetrise turjakõrgusega ning värvuselt kõrvid valgete jalgade ja lauguga.
IMO number

IMO number (ka IMO registrinumber) on identifitseerimisnumber, mida Rahvusvaheline Mereorganisatsioon (IMO) annab kaubalaevadele, registreeritud laevaomanikele ja laevandusettevõtetele. IMO numbrid kehtestati SOLASe konventsiooniga, et parandada ohutust mereliikluses ja vähendada pettusi.
Seitsmekohalise numbri ees on lühend IMO.
Number antakse SOLASega ühinenud kaubalaevadele. Numbrit ei anta muuhulgas näiteks ainult kalapüügiks mõeldud laevadele, huvilaevadele, sõjalaevadele, puidust laevadele jms.
Viisu rahvamaja

Viisu rahvamaja on rahvamaja Järva maakonnas Paide linnas Viisu külas. Rahvamaja juhataja on Marilin Jaanson.
Rahvamaja ehitati 1941-1960.
Mihkel Jürmann

Mihkel Jürmann (ka Michael Jürmann; 18. jaanuar 1853 Vana-Põltsamaa vald – 17. september 1932 Tallinn) oli eesti vaimulik.
Õppis aastatel 1863–1867 Põltsamaa kihelkonnakoolis, 1867–1868 Saksa elementaarkoolis, 1868–1871 Põltsamaa Karlhofi eragümnaasiumis, 1871–1872 Tartu Aleksandri Gümnaasiumis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1872–1876. Prooviaastal oli ta Paide, Karuse ja Haapsalu koguduses. Ordineeriti õpetajaks 18. septembril 1877.
Oli 1877–1878 Eestimaa vikaar ja vanglaõpetaja. Aastatel 1878–1883 oli ta Nõo Püha Laurentsiuse koguduse õpetaja (introdutseeriti ametisse 19. veebruaril 1878). Aastatel 1883–1923 oli ta Tarvastu Peetri koguduse õpetaja (introdutseeriti ametisse 20. veebruaril 1883) ja aastatel 1898–1920 Viljandi praostkonna praost. Jäi emerituuri 20. veebruaril 1923. Aastal 1923 asutas ta Tallinna Kopli koguduse ja oli selle hooldajaõpetaja.
Mihkel Jürmann oli aastatel 1875–1876 esimese illegaalselt tegutseva eesti üliõpilaste koondise esimees ja korraldas (ise ka kõnesid pidades) Vanemuises kõneõhtuid. Oli aastani 1881 Eesti Kirjameeste Seltsi eestseisuse liige. Oli aastal 1897 Viljandi praostkonna vaimulik koolide revident, oli praostina Pärnu-Viljandi kreismaa-kooli-kohtu ning ülemkirikueestseisja-ameti liige. Lisaks oli ta aastal 1899 asutatud Tarvastu Põllumeeste Seltsi liige.
On maetud Tallinnasse Rahumäe kalmistule.

Isiklikku

Tema vennatütar oli Linda Jürmann-Vilde.
São Tomé saar

São Tomé on saar Guinea lahes.
Pindala 836 ruutkilomeetrit.
Saar on mägine, kõrgus kuni 2024 meetrit.
Kuulub São Toméle ja Príncipele.
Aa-laava

Aa-laava ['a'a] on teravaservaline ja ebaühtlase pinnaga laavavool.
Nimi "aa" tuleb havai keele sõnast ʻaʻā ja tähendab valuväljendust, eestikeelne tõlge oleks "aiai". Nimi tuleneb ilmselt sellest, et laava peal on tema teravuse tõttu paljajalu väga valus käia. Aa-laava tekib, kui voolava ja siledapinnalise pahoehoe pind jahtudes puruneb laava sisemuses liikuva vedelama osa kiiremini voolamise tõttu. Seetõttu on võimalik, et samas laavavoolus esineb nii aa-laavat (näiteks laavavoolu esiosas) kui ka pahoehoed (näiteks laavavoolu tagaosas).
Aa-laava on üks kolmest laava põhivormist pahoehoe- ja padilaava kõrval. Selle termini võttis kasutusele USA geoloog Clarence Dutton (1841–1912).
Aa-laava on keskmise või väikese viskoossusega basaltne laava. Sellel on kare või prügine pind, mis koosneb räbuks nimetatavatest purunenud laavaplokkidest. Aa-laava võib sisaldada kuni 3 m suurusi tardunud laavast koosnevaid palle.
Aa-laava tekib tavaliselt siis, kui vulkaan purskab laavat, mille temperatuur on 1000–1100 °C. See tähendab, et aa-laava moodustub kergemini jahedamast laavast, sest pahoehoe-laava tekib tavaliselt siis, kui vulkaan purskab laavat, mille temperatuur on 1100–1200 °C.
Aa-laava pealmine osa puutub kokku välisõhuga, mille temperatuur on palju jahedam laavast enesest. Seetõttu laavavoolu pealmine kiht jahtub rutem ja tardub. Kuid tardudes tema tihedus suureneb ja ta langeb alla, laavavoolu põhja, kus tagant tulev tardumata laava temast üle voolab. Seetõttu on aa-laaval jahedamad, tardunud kihid nii peal- kui allpool, aga nende vahel voolab kõige kuumem ja vedelam laava.
Aa-laavast koosneva laavavoolu ületamine on väga vaevaline ettevõtmine. Igal sammul kipub tasakaal kaduma, libisemine tekitab sisselõikeid saabastes ning kukkumine lõpeb katkilõigatud käte ja põlvedega.
Aa-laava teravad nurgelised servad peegeldavad hästi radari kiiri. Seetõttu on aa-laava voolusid võimalik avastada satelliidilt.
Ägli

Ägli oli küla Valgamaal. Küla jääb tänapäeval Aakre küla alale. Küla kaotati 1977, mil see liideti vastloodud Aakre külaga.
Külast on teateid alates 1970.
Mägra maja

"Mägra maja" on Helvi Jürissoni luuletus, mis ilmus ajakirja Pioneer 1970. aasta oktoobrikuu numbris.
Luuletust tõlgendati protestina Nõukogude okupatsiooni aegse massilise sisserände vastu Eestisse Nõukogude Liidu aladelt, eriti Venemaalt. Sellist tõlgendust toetas luuletuse juures olnud Asta Venderi joonistus, millel kujutati mäkra Eesti rahvariiete moodi rõivas ja kährikuid sinelimoodi riietes. Ajakirja tiraaž korjati müügilt kokku, kuid tellijateni ajakiri siiski jõudis.
1987. aastal esitas Joel Steinfeldt esmakordselt Helvi Jürissoni luuletuse sõnadega laulu "Mägra maja", mille meloodiaks on Johnny Cashi laul "The Man in Black".
2007. aastal ilmus samanimeline Helvi Jürissoni luulekogu, mis sisaldab alltekstidega luuletusi loomadest.
Kotkaristi teenetemärk

Sõjaline Kotkaristi teenetemärk

Kotkaristi teenetemärk on sõjaline, kui sellele on lisatud kaks ristuvat mõõka.
Kotkaristi teenetemärgi põhiklassidel ja kuldristil on kuldmõõgad, Kotkaristi hõbe- ja raudristil on ristiga samast metallist mõõgad.
Polonez

Polonez on Poola autotootja FSO (Fabryka Samochodów Osobowych) poolt aastatel 1978–2002 toodetud auto. Kokku toodeti 1 061 807 eksemplari (välja arvatud Truck- ja Cargo-versioonid).
Polonez'e on eksporditud enamasti aastani 1997. Põhilised ekspordi maad: Suurbritannia, Holland, Hiina, Soome, Egiptus, Prantsusmaa, Jugoslaavia, Kreeka, Itaalia jt.
Sõleke

Sõleke on aastal 1976 asutatud laste ja noorte tantsukollektiiv.
Kollektiivi asutas 1976 Ene Jakobson Tallinna 44. Keskkooli rahvatantsurühmana. Aastast 1978 tegutseb kollektiiv Tallinna Huvikeskuses "Kullo".
Aastal 2000 loodi kollektiivi juurde ka laste tantsuteater "Päikeselapsed".
Kollektiiv viljeleb eriti eesti tantse, samuti show-tantse.