google/wiki40b huggingface dataset:
Läänemere kilu

Levik

Läänemere kilu leidub Atlandi ookeani kirdeosas ning suuremas osas Läänemerest (teda ei leidu Põhjalahes ja Soome lahe idaosas).

Püügist

Püütud saaki hoitakse puhastamata ca 2–3 päeva, et kalakehade seedeelundkond saaks tühjeneda. Peale selle tuleb kalu kiirelt töödelda, et ei hakkaks domineerima ensüüm katalaas. Selleks kalad kas külmutatakse või toimetatakse kuivale maale rajatud töötlemistehastesse või viiakse otse tarbijatele – näiteks restoranidele ja turgudele jne.

Kulinaaria

Kalakehad on inimtoiduks olnud sajandeid. Seega on välja kujunenud ja kodumajapidamistes tarvitusel hulganisti kilukehade kulinaarseid retsepte ja erinevaid valmistamisviise. Tuntumad neist: külmutamine, soolamine, kuivatamine, praadimine, keetmine, suitsutamine, marineerimine, grillimine ja aurutamine.

Kilu soolamine

Kilu soolasid meie esivanemad peaasjalikult sügisperioodil. Kilu jäetakse rookimata, soovi korral üksnes pestakse kergelt. Nõrutatakse ning nõrgunud kilud laotakse õhukindlatesse nõudesse, näiteks klaaspurkidesse, kõhud ülespoole. Kilukihtide vahele raputatakse soola ja vürtsisegusid ning mõni loorberileht iga üle paari kilukihi. Soolatud kilud koos soolamisnõuga paigutatakse kindlasti jahedasse, muidu hakkavad kilud lagunema, mitte soolduma. 
Kilude soolamise retsept aastast 1927 
40 naela kilu, 5-7 naela peent inglise soola, 3 loodi vürtsi, 2 loodi pipart, 1 lood muskaatõit, 1/2 loodi muskaatpähklit, 1/2 loodi ingveri, 1 lood kaneeli, 1/2 loodi nelki, 1/2 loodi koriandrit, 4 loodi salpeetrit, 1/4-1/2 naela suhkrut ja mõned loorberi lehed. 
Kõik nimetatud vürtsid peale loorberilehtede tuleb peeneks jahvatada.

Aminohapped	g/100 g

Alaniin1,0
Arginiin1,1
Asparagiinhape1,8
Fenüülalaniin1,0
Glutamiinhape 2,5
Glütsiin 0,8
Histidiin0,4
Isoleutsiin0,9
Leutsiin1,4
Lüsiin1,3
Metioniin0,5
Proliin0,7
Seriin 0,7
Treoniin0,8
Trüptofaan-
Türosiin0,7
Valiin0,9
Proteiini indeks (aluseks 100)128
Pihlalaid (Muraja laht)

Pihlalaid on Saare maakonnas Saaremaa vallas Kübassaare küla alal Muraja lahes asuv 2 hektari suurune saar (laid). Saare rannajoone pikkus on 584 meetrit.
Laiu koordinaadid on 58° 27′ N, 23° 17′ E. Pihlalaid asub 300 meetrit Tumalaiust loodes. Laiul kasvab võsa.
Pihlalaid kuulub Kübassaare maastikukaitseala koosseisu ja on looduskaitse all.
Pilistvere kirikumõis

Pilistvere kirikumõis (saksa keeles Pillistfer) oli kirikumõis Pilistvere kihelkonnas Viljandimaal. Nüüdisajal jääb mõis Viljandi maakonda Põhja-Sakala valda Pilistveresse.
Haapsalu vanamuusikafestival

Haapsalu vanamuusikafestival on aastast 1994 Haapsalus toimuv rahvusvaheline varajase muusika festival.
Aastatel 1996–2009 korraldas festivali kontserdiagentuur Concerto Grosso, aastast 2010 aga Muusikaühing Studio Vocale.
Festivali kunstiline juht on Toomas Siitan.
Stenbocki maja

Ajalugu

Hoone Rahukohtu tänav 3 projekteeris Johann Caspahr Mohr Eestimaa kubermangu kohtuasutuste jaoks, pärast 1783. aastal Tallinna asehalduskonna moodustamist, kuid pärast asehalduskonna likvideerimist ja hooneehituse riikliku finantseerimise lõpetamist 1788. aastal jätkas krahv Jakob Pontus Stenbock hoone ehitust isiklikest vahenditest. 
Hoone valmis 1792. aastal ja sellest sai hoopis Hiiu-Suuremõisa mõisniku krahv Jakob Pontus Stenbocki Tallinna residents.
1891. aastal võeti maja kasutusele kohtuhoonena (Tallinna-Haapsalu Rahukogu jt.), kohtud Tallinna Kalinini Rajooni Rahvakohus ja Tallinna Oktoobri Rajooni Rahvakohus töötasid seal 1987. aastani, mil valmis Tallinna Linnakohtu Liivalaia kohtumaja, Liivalaia tänaval Tallinnas.
2000. aastani tegutses Eesti Vabariigi Valitsuse Riigikantselei Toompea lossis, jagades hoonet Riigikogu Kantseleiga. 1996. aastal alustati Toompeal 18. sajandist pärineva endise kohtuhoone, Stenbocki maja renoveerimist valitsuse ja Riigikantselei tarbeks. 
Riigikantselei ametnike esimene tööpäev Tallinnas Rahukohtu 3 asuvas hoones oli 26. juunil 2000 ja esimene valitsuse istung päris oma majas peeti 8. augustil 2000.
2001. aasta lõpul võeti kasutusele ka remonditud tööruumid Stenbocki maja kõrval Rahukohtu tänav 1 asuvas kunagises aadlielamus. Sinna asusid portfellita ministrid oma büroodega ja veel mõned Riigikantselei üksused.
Kolumats

Kolumats (saks. Der Struwwelpeter (otsetõlkes "Sasipea Peeter")) on Heinrich Hoffmanni 1845 aastal avaldatud Saksa lasteraamat. See sisaldab kümmet erinevat illustreeritud ja riimis tekstiga lugu. Igal lool on oma kindel moraal, mis näitavad, kui ohtlikud tagajärjed võivad olla, kui käitutakse ebaadekvaatselt, vastuolus üldistele moraali- ja hügieeninormidele. Esimese loo pealkiri on ühtlasi terve raamatu pealkirjaks.
Struwwelpeter on üks varasemaid lastele mõeldud raamatuid, mis ühendab visuaalse ja verbaalse narratiivi raamatuformaadis ning mida peetakse koomiksite eelkäijaks. Struwwelpeter on tuntud rätsepa (või Käärmehe, Käärkäe) tegelase tutvustamisega lääne kirjanduses. Mõned uurijad näevad raamatus sisalduvaid lugusid illustratsioonidena paljudest laste psüühikahäiretest, millest me täna teame.
Valentin Jumašev

Valentin Borissovitš Jumašev (vene keeles Валентин Борисович Юмашев; sündinud 15. detsembril 1957 Permis Vene NFSV-s) on Venemaa poliitik, kinnisvaraarendaja ja endine ajakirjanik.
Koos abikaasa Tatjana Jumaševaga on ta ehitusfirma omanik ja kinnisvaraomanik Moskva eliitpiirkonnas. Jumaševitele kuulub 50% Moskva Siti ärikvartalis asuvast pilvelõhkujast Imperia Tower.
Jumašev on õppinud Lomonossovi-nimelise Moskva Riikliku Ülikooli ajakirjanduse teaduskonnas.
Ta töötas 1987. aastast ajakirjas Ogonjok; aastatel 1991–1995 oli peatoimetaja asetäitja ja 1995–1996 peatoimetaja.
1996. aastal sai Valentin Jumašev Venemaa presidendi Boriss Jeltsini nõunikuks massimeedia alal. 1997. aastal edutati ta Venemaa Föderatsiooni presidendi administratsiooni juhiks (oli selles ametis kuni 7. detsembrini 1998).
Valentin Jumašev oli Venemaa esimese presidendi Boriss Jeltsini fondi asutajaid 2000. aastal.

Isiklikku

Valentin Jumaševi teine abikaasa on Boriss Jeltsini tütar Tatjana Jumaševa (abielu sõlmiti 2002. aastal). Neil on ühine tütar Marija Jumaševa (sündinud 2002). Valentin Jumaševi tütar esimesest abielust Polina Deripaska (sündinud 1980) on ettevõtja ja kirjastaja, abielus suurärimees Oleg Deripaskaga.
2009. aastal said Jumaševid Austria kodakondsuse.
Takso 4

Sisu

Marseille politseijaoskonda viiakse Euroopa esikurjategija, keegi belglane. Kurikaelal aga õnnestub inspektor Émilieni ninapidi vedada ja põgeneda, mistõttu politseinik vallandatakse.
Kes muu aga Émilienile veel appi tuleks, kui mitte ta hea taksojuhist sõber Daniel? Nii asuvadki kaks vana sõpra belglast otsima.
Eduard Vilde tänav (Rakvere)

Eduard Vilde tänav on tänav Rakveres, Südalinnas.
Tänav on 444 meetrit pikk ja kulgeb Lydia Koidula tänavast ida suunas kuni Võidu tänavani, ristudes Laada tänavaga.
Tänava idapoolne osa kandis varem nime Prii ja läänepoolne osa Väike-Põllu tänav. Tänavale anti 1931. aastal monumendi Rakvere Vabadussõja mälestussammas autori skulptor Amandus Adamsoni nimi. 1950. aastal see nimi enam ei sobinud ja tänav sai Eduard Vilde nime.
Eduard Vilde tänaval (endine Prii tänav) on sündinud graafik Hando Mugasto ja tema õde bibliograaf Helene Johani.
Harjumaa Noorte Puhkpilliorkester

Harjumaa Noorte Puhkpilliorkester (HNPO) on Harju maakonna eri paikade noortest koosnev puhkpilliorkester. 
Orkester loodi 1996. Orkestri dirigentideks on Harry Illak, Sirly Illak, Olev Roosa ja Lauri Metus. Orkestri mänedžer on Kristiina Liivik.
Märtsis 2006 ja Veebruaris 2017 toimusid Estonia kontserdisaalis orkestri juubelikontserdid.

Salvestised

2005. aasta Harjumaa Noorte Puhkpilliorkestri 10. tegevusaasta koond-CD „Oleme teel”
Leo Jogiches

Leo Jogiches (17. juuli 1867 Vilnius – 10. märts 1919 Berliin) oli juudi päritolu poliitik.
1. jaanuaril 1919 asutas ta koos Karl Liebknechti ja Rosa Luxemburgiga Saksamaa Kommunistliku Partei.
Märtsis 1919 ta arreteeriti ning mõrvati 10. märtsil eeluurimisvanglas.
Randvere vald

Randvere vald (saksa keeles Randefer) oli vald Saaremaal Kaarma kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1891 ja siis liideti see vald Kaarma-Suuremõisa vallaga.
Greeley maakond (Kansas)

Greeley maakond on maakond Ameerika Ühendriikides Kansase osariigi lääneosas.
2010. aastal elas maakonnas 1247 inimest. Maakonna keskus ja suurim linn on Tribune (741 elanikku). Suurem asula on veel Horace (70).
Maakonna pindala on 2015 km². Veekogusid ei ole.

Ajalugu

Greeley maakond moodustati 20. märtsil 1873. Maakond sai nime USA ajakirjaniku Horace Greeley järgi, kelle tuntuim tsitaat oli "Mine Läände, noor mees, ja kasva koos selle maaga!" ("Go West, Young Man!").
Aura jõgi

Aura jõgi (soome keeles Aurajoki, rootsi keeles Aura å) on Oripäält lähtuv jõgi Päris-Soome maakond. Jõgi lookleb läbi Pöytyä, Aura ja Lieto valdade enne kui tühjendab oma pruunikad veed Saaristomerre (Läänemeres asuvas Turu saarestikus) keset ajaloolist Turu linna.

Geograafia

Üheteistkümne kärestikuga jõgi on umbes 70 km pikk, selle valgla laiub 885 km² territooriumil ja vooluhulk on 7 m³/s.

Ajalugu

Jõe kallastel on täheldatud inimasustusi, mis on ligi 6000 aastat vanad.
Doppleri efekt

Doppleri efekt on füüsikaline nähtus, mis avaldub selles, et helilaine või elektromagnetlaine registreeritav (tajutav, mõõdetav) sagedus sõltub lainete allika ja vastuvõtja liikumise kiirusest ning suunast. Kui allikas ja vastuvõtja lähenevad teineteisele, siis sagedus suureneb, teineteisest eemaldumisel sagedus väheneb. Sageduse suurenemine on samaväärne lainepikkuse vähenemisega ja vastupidi.
Akustilise Doppleri efekti korral on määravaks nii heli allika kui ka vastuvõtja kiirus keskkonna suhtes. Optilise Doppleri efekti korral on määrav ainult allika ja vastuvõtja liikumise suhteline kiirus.
Heli ja elektromagnetkiirguse sageduse sõltuvust vastuvõtja ja heli- või kiirgusallika liikumise kiirusest põhjendas teoreetiliselt Austria füüsik Christian Doppler 1842. aastal.
Aino Järvesoo

Aino Järvesoo (neiuna Promm, 23. september 1910 – 2. veebruar 2003) oli eesti etnograaf ja kunstipedagoog, maalikunstnik ja kodukaunistaja, Eesti suurim eraannetaja.
Ta lõpetas Tartu ülikooli 1938. aastal etnograafia erialal ja Tallinna kunstikooli 1944. Siirdus seejärel koos põllumajandusteadlasest abikaasa Elmar Järvesooga Saksamaale ning sealt viis aastat hiljem Ameerika Ühendriikidesse.
Töötas Massachusettsi ülikoolis kunstipedagoogika professorina. Kogu pagulusaja oli tegev eesti kultuuri tutvustamisel. Tegeles ka maalimisega. Maalimist alustas 1978. aastal Soomes.
Kodumaad külastas ta pärast pikka vaheaega uuesti 1974. aastal ning reisis edaspidi siia peaaegu igal aastal. Tema esimene heategevusprojekt oli aastatel 1992–1994 Tallinnas Harku järve ääres Eesti Karismaatilisele Episkopaalkirikule kiriku ehituse toetamine.
1996. aastal asus ta elama Tartusse Baeri tänavale üliõpilasselts Liivikale ostetud majja. Ta kinkis korteri (Riia mnt 13) ka Eesti Naisüliõpilaste Seltsile ning hankis ruumid Tartu Ülikooli maaliosakonnale.
Nelja miljoni krooniga lõi ta Tartu Ülikooli juurde oma abikaasa Elmar Järvesoo (1909–1994) mälestusfondi, mille eesmärk on aidata kaasa Eesti rahvastiku ja tema tervisliku seisundi taastamisele.
Ta annetas lastetute perede kunstviljastamise projektile kolm miljonit krooni. Algatus «Igale lapsele 1000 krooni» kestis kolm aastat ning läks Järvesoole maksma ligi miljon krooni.
Aino Järvesoo testamendi täitja Olev Saksa sõnul annetas Järvesoo heategevaks otstarbeks paarkümmend miljonit krooni.

Tunnustused

Ta oli Eesti Vabariigi Presidendi Akadeemilise Nõukogu esimene auliige, Tartu Ülikooli auliige ja Tartu Tähe kavaler.
President Lennart Meri andis Aino Järvesoole 2. veebruaril 2001 Eesti Punase Risti II klassi teenetemärgi.
Hamazasp Babadžanjan

Hamazasp Babadžanjan (venepärane eesnime kuju Amazasp; armeenia Համազասպ Բաբաջանյան, vene Амазасп Бабаджанян; 18. veebruar (vana kalendri järgi 5. veebruar) 1906 – 1. november 1977) oli Nõukogude sõjaväelane, rahvuselt armeenlane.
Ta sündis Gəncə lähedal. 1944 sai ta Nõukogude Liidu kangelase aunimetuse.
1956. aastal juhtis ta tankivägesid Budapestis Ungari ülestõusu mahasurumisel.
1975 ülendati ta tankiväe peamarssaliks.
Võrkkesta pigmentepiteel

Võrkkesta pigmentepiteel ehk võrkkesta pigmentrakukiht (ladina keeles stratum pigmentosum retinae, epithelium pigmentosum retinae) on osade loomade (sh inimeste) silmamuna võrkkesta kõige välimine, pigmenti sisaldav epiteelikiht, mis paikneb pärissoonkesta all.
Mõnikord arvatakse võrkkesta pigmentepiteel soonkesta koosseisu.
Võrkkesta pigmentepiteel on neuroektodemaalse päritoluga ja koosneb ühest, melaniini komplekteerivast, rakukihist, mille ülesandeks on tõenäoliselt kaitse oksüdatiivse stressi eest.
Võrkkesta pigmentepiteel on kantud kehtivasse rahvusvahelisse inimese anatoomia standardisse Terminologia Anatomica (A.15.2.04.008. Stratum pigmentosum. Pigmentrakukiht)
Liepupe vald

Kaitsealused objektid

Muinsusmälestistest on riikliku kaitse all Liepupe kirik ja kabel, Liepupe mõisakompleks, sealsed park ja eluhoone ning eluhoone kaheksa toa laed, fassaadi dekoratiivsed reljeefid ja uksed, Kurmose rehielamu, Tiniņkalnsi muinaskalmed, hiiepaik Rūjase Püha pärn ja Liepupe linnamägi. Kohaliku kaitse all on Liepupe mõisa suur moonakamaja ja tõllakuur. 
Tähtsaimaks jõeks on Liepupe jõgi. Looduskaitse all on Virlapji kümme tamme, Vecstārasti tamm, Tīniņkalnsi tamm, Tinibkalnsi tamm, Mežmaļi tamm, Vecmuiža tamm, Purmaļi tamm, Karikatamm, Ozolkalni tamm, Līdumnieki tamm, Zaķi mänd, Zaķi kivi, Zaķupīte mänd, Strautiņi tammed, Roči tamm, Ķireļi tamm, Siliņi mänd, Tiltiņi mänd, Tūja puuderivi elupuud, Bangase kask, Vilnīši mänd, Liepupe linnamäe männid, Liepupe kask, Liepupe kirikumõisa pärn, Liepupe kalmistu männid, Liepupe kirikuaia männid, Liepupīte pajud, Liepupe tamm, Porkase kask, Porkase pärn, Prinkase tamm, Armastuse Tamm, Ataugase kuusk, Ataugase kadakad, Dunte kooli mänd, Dunte kooli lehis, Jaunklanģi tamm, Dreimaņi tamm, Vangase pajud, Vīganti sanglepp, Vallamaja kask, Sostiņi tamm, Stārasti tamm, Tīrumkalēji tamm, Roņi künnapuud, Roņi männid, Dzeņise tamm, Kļaviņase tamm, Dunte mõisa kask, Dunte tamm, Dunte mõisa tamm, Münchhauseni pargi tamm, Münchhauseni paks tamm, Ežurgase mänd, Ežurgase Punane pank (osaliselt), Priedkalni mänd, Zaķupe tamm, Cimdiņi pärn, Mētaka saared ja Burtnieki tamm. Valda jääb 27,9 hektari suurune Karateri hoiuala. Valla loodeosa asub Vidzeme kivise mereranna hoiualal, vald ise asub Põhja-Vidzeme biosfääri kaitsealal. Piirkonna rannik jääb suures osas Vitrupe-Tūja kaitstavale merealale.
Küünar

Küünar on pikkusühik.
1 küünar on 12 verssokit ehk 21 tolli = 0,533 meetrit.
Maamõõtja küünar oli 0,607 meetrit.
Ehime prefektuur

Sümbolid

Ehime prefektuuri tunnuslind on jaapani punarind (Erithacus akahige), tunnuspuu on mänd (Pinus) ja tunnuslill satsuma  (Citrus unshiu).

Haldusjaotus

Ehime prefektuur on jaotatud 20 omavalitsuseks, millest 11 on suurlinnad (市 shi).
Juhan Madise

Juhan Madise (kuni 1936. aastani Joann Madisson; 9. juuli 1903 – 15. jaanuar 1977 Lakewood, USA) oli Eesti sõjaväelane (major).
Ta võitles vabatahtliku kooliõpilasena Vabadussõjas.
Ta oli Sõjakooli 1. lennu lõpetaja ja jätkas kutselise ohvitserina. Madise oli pikemat aega sõjavägede ülemjuhataja kindral Johan Laidoneri adjutant. 
Ta oli ajakirja Sõdur toime­taja. Madise oli ka Eesti sõjaväeline atašee Poolas. Teise maailmasõja ajal teenis ta kindralinspektuuris.
Ta suri pika raske haiguse tagajärjel, tema põrm tuhastati Trentoni krematooriumis.
Lohusuu valla vapp

Lohusuu valla vapp on endise Ida-Viru maakonnas asunud Eesti haldusüksuse Lohusuu valla vapp.
Vapp kinnitati 7. veebruaril 1997.

Vapi kirjeldus

Põigiti poolitatud rohelisel-sinisel kilbil on hõbedane laineline palk. Kilbi ülemisel väljal kaks hõbedast hobuserauda, otsad ülespidi. Alumisel väljal kaks lainelisest palgist laskuvat hõbedast õngekonksu, asetatud seljakuti.

Põhjendus

Vapivärvid viitavad valla metsadele, põldudele ja Peipsi järvele. Vapivärvid märgivad ka paikkonna ajaloolist kuulumist Tartumaa koosseisu. Sinine ja hõbe on samuti Virumaa värvid. Laineline palk tähistab valla jõgesid. Hobuseraud on õnne sümbol. Kaks hobuserauda valla vapil sümboliseerivad ka Lohusuu valla eesti ja vene kogukondi. Hobuserauad märgivad samuti Lohusuud läbivat pika ajalooga maanteed ning osutavad Lohusuu arengus suuri teeneid omavale Bernhard Reinhold von Skoghile. Õnged tähistavad kalapüüki.
Lümanda valla vapp

Lümanda valla vapp on Saare maakonnas asuva Eesti haldusüksuse Lümanda valla vapp.
Vapp on kinnitatud 16. novembril 1993.

Vapi kirjeldus

Lümanda valla vapil on kujutatud sinisel kilbil hõbedane teravik, milles roheline Saaremaa robirohu leht.

Põhjendus

Lipuvärvused ja kujundid tähistavad Saaremaad, merd, liivarandu, lubja põletamist, Viidumäe looduskaitseala ja selle unikaalset taime - Saaremaa robirohtu.
Aadu Meeksi

Aadu Meeksi (20. veebruar 1909 Ahja vald – 1989) oli eesti vaimulik.
Omandas alghariduse Rasina algkoolis ja lõpetas aastal 1928 Tartu Poeglaste Reaalgümnaasiumi. Pärast sõjaväeteenistust hakkas aastal 1929 õppima Tartu Ülikooli usuteaduskonnas, kuid pidi aasta pärast õpingud katkestama. Uuele katsele Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õpinguteks avanesid aastal 1936, kuid õpingud katkesid pärast kolmandat kursust aastal 1940, mil usuteaduskond suleti. 1940 asus elama Tallinna, töötades Kopfi kullassepatöökojas laohoidjana ja aastast 1941 Tartu Aedvilja Keskühisuse konservitööstuse juhatajana.
Lahkus 22. septembril 1944 Tallinnast viimase transpordiga Saksamaale, kus töötas UNRA-IRO peakorteris Ingolstadtis, kuni emigreerumiseni Austraaliasse. Austraaliasse jõudis ta 23. veebruaril 1949. Kohustuliku tööajal oli ta Uranquinty ja Mildura immigratsioonilaagrites ja alates 1955 Riiklikus raamatukogus. Kavatses aastal 1950 Adelaide'is luteriusu seminaris õppimist jätkata, kuid toona ei tunnustanud see õppeasutus Tartu Ülikooli juures sooritatud eksameid. 1966. aastast alates abistas ta Sydney Jaani koguduse õpetaja, praost Einar Kiviste kutsel sealseid kogudusi. 1969. aastal esitas ta uuesti seminari juhatajale taotluse, et tema Eestis sooritatud eksameid arvestataks ja et tal oleks võimalik seminar lõpetada. Siis määrati komisjon, kelle ees Meeksi pidi eksamid sooritama ja selle komisjoni alusel ordineeriti ta 8. märtsil 1970 õpetajaks.
15. märtsil 1970 kutsuti ta E.E.L.K. Melbourne'i Pauluse koguduse õpetajaks. Sellel ametikohal oli ta aastani 1982, mil ta siirdus emerituuri.
Pauluse esimene kiri Timoteosele

Nimetus

Pauluse kirjad polnud algselt pealkirjastatud. Traditsiooni järgi nimetati esimeste sajandite jooksul Pauluse esimest kirja Timoteosele kreeka keeles Επιστολή πρὸς Τιμόθεον Aʹ. Vulgatas on kiri kui Epistola I ad Timotheum.

Autorlus

Kiri algab Pauluse pöördumisega Timoteose poole. Varased kirikuisad ja enamik teolooge on tekstianalüüsi alusel veendunud, et kirja autor on Paulus, mida tõendavad kirjakohad 1Tm 1:12-13; samuti 1Tm 2:7, kuna Paulus nimetas end paganate apostliks.
Pauluse autorluses kirja koostamisel kahtlesid tekstianalüüsi alusel esmalt Saksa teoloogid 19. sajandil. Adolf von Harnack oletas, et kiri on koostatud Pauluse viimastel eluaastatel.

Tekkelugu

Kui kirja autor on Paulus, siis on kiri koostatud millalgi 1. sajandi keskel Makedoonias. Teoloogid, kes kahtlevad Pauluse autorluses, eeldavad, et kiri võidi koostada koguni 2. sajandi algul ja sel juhul võidi kiri koostada Efesoses. Kiri oli mõeldud Timoteosele, kes abistas Paulust misjonitööl Aleksandria Troases, Véroias (Berea), Thessaloníkis, Kórinthoses, Efesoses ja Roomas.
Varaseimad teadaolevad kirjakohad on säilinud Papüürus 133 manuskriptilt 3. sajandist. Varaseim terviklik tekst sisaldub Codex Sinaiticuse käsikirjas 4. sajandi keskelt.

Ülesehitus

Pauluse esimene kiri Timoteosele koosneb 6 peatükist, mis jagunevad 113 salmiks. Teksti jagas peatükkideks kardinal Stephen Langton 13. sajandil ja salmideks Robert Estienne 1551.

Kiri eesti keeles

Georg Mülleri jutlustes 17. sajandi algusest on säilinud varasemad teadaolevad eestikeelsed kirjakohad Pauluse esimesest kirjast Timoteosele.
Tekst ilmus esmakordselt tervikuna eesti keeles 1686 "Wastses Testamendis" kui "Pahwli se Apostli eesmänne Rahmat Timoteulle". 1694 Müncheni käsikirjas on kiri pealkirjastatud "Paulusse Apostli essimenne Ramat Timoteussele kirjotud" ja 1739 Piiblis "Apostli Paulusse essimenne Ramat Timoteussele kirjotud."
Vesthard

Vesthard (allikates Viesthardus, Vesthardus, Vestardus, Vesters) oli üks semgalite mõjukamaid vanemaid 13. sajandi alguses. Vesthardit mainivad seoses Liivimaa ristisõja sündmustega korduvalt nii Henriku Liivimaa kroonika kui ka Liivimaa vanem riimkroonika. Vesthard oli Tērvete vanem, kelle võim ulatus ka teistele läänepoolsete semgalite aladele. Teda on nimetatud tiitlitega "sünnilt suurem" (maior natu), "semgalite sõjapealik" (dux Semigallorum), "pealik" (princeps) ja "kuningas" (konic). Vesthardi nimi esineb allikates 1205.–1229. aastani.

Elu

Vesthard tegi 1205. aastal riialastele ettepaneku sõlmida sõjaline liit leedulaste vastu. Pärast seda kui ta oli kokkuleppe kinnituseks igast semgalite linnusest ühe pantvangi Riiga viinud, ühinesidki Riia piiskop Alberti ja Mõõgavendade ordu mehed semgalite väega ja purustasid Eestimaale tehtud rüüsteretkelt tagasiteel olevad leedulased Ropaži lahingus. Järgmisel aastal tõi ta omakorda riialaste palvel oma väed appi Turaida liivlaste vastu suunatud sõjakäigule. 1208. aastal käidi Vesthardi palvel taas ühisel sõjakäigul leedulaste vastu. Kuna viimane retk lõppes lüüasaamisega, siis otsustasid riialased koostöö lõpetada, kuid rahu nende vahel jäi endiselt püsima.
Suhted halvenesid 1219. aastal, kui Mežotne semgalid palusid Riia piiskopilt abi leedulaste ja teiste semgalite vastu ning piiskop Albert saatiski Mežotne linnusesse oma kaitsemeeskonna, ühteaegu ka sealsed semgalid oma võimu alla ristides. Vesthard, kes pidas ilmselt Mežotnet oma mõjusfääri kuuluvaks, tegi seepeale katse linnust vallutada ja selle ebaõnnestumisel purustas Riiast Mežotnesse teel olnud väikese sakslaste sõjasalga. Peagi jätsid piiskopi mehed Mežotne linnuse maha ja sealsed semgalid asusid Vesthardi ja vahepeal tema liitlaseks hakanud leedulaste poolele. 1220. aastal, Mežotne linnuse piiramise ajal Riia piiskopi ja ordu vägede poolt, palusid sealsed semgalid Vesthardi ja leedulasi neile tasu makstes omale appi, kuid kohale jõudes arvukat vastase väge näinuna otsustasid need taanduda ja pidada varem riialastega sõlmitud rahu.
1225. aastal kohtus Vesthard Riias paavst Honorius III saadiku Modena Wilhelmiga, kes püüdis teda veenmise ja kingitustega ristiusku meelitada, kuid Vesthard keeldus, lubades siiski seda kunagi tulevikus teha. Samas andis ta loa legaadi misjonäridele Zemgales ristiusku kuulutada.
1228. aastal, pärast Daugavgrīva kloostri rüüstamist semgalite ja kuralaste poolt 1228. aastal tungisid orduväed Zemgalesse, kus nad võitsid lahingus Vesthardi juhitud semgalite väge. Vesthard vastas sellele järgmisel aastal Aizkraukle ümbruse rüüstamisega, kuid sealt oma semgalitega tagasiteel olles sai ta taas lüüa neid jälitama asunud ordumeestelt, liivlastelt ja latgalitelt. End tuletukiga kaitsnud Vesthard pääses põgenema. See on viimane sündmus, millega seoses kroonikad Vesthardi nime mainivad.