google/wiki40b huggingface dataset:
Saksi Evangeelne Luterlik Maakirik

Saksi Evangeelne Luterlik Maakirik (saksa keeles  Evangelisch-Lutherische Landeskirche Sachsens) on Saksamaal Saksimaa liidumaal tegutsev luterlik kirik. Kirikul on 3 ringkonda (Regionalkirchenamt), 18 praostkonda (Kirchenbezirk), 770 kogudust ja 773 850 liiget (2010). 
Saksi Evangeelse Luterliku Maakiriku pea on piiskop Jochen Bohl. Kuigi piiskopi kirikuks on Meißeni toomkirik, asub kiriku administratiivne keskus Dresdenis. Kirikule kuulub Meißeni Evangeelne Akadeemia. 
Kiriku tegevuspiirkond hõlmab endise Saksimaa kuningriigi ala, mille piirid kattusid Saksi liidumaaga kuni 1945. aastani (välja arvatud Bogatynia). Praegu hõlmab Saksi Evangeelne Luterlik Maakirik enamiku Saksimaast ja väikese osa Tüüringist. 
Saksi Evangeelne Luterlik Maakirik on Saksa Evangeelse Kiriku (Evangelische Kirche Deutschlands) ja Saksa Ühendatud Evangeelse Luterliku Kiriku (Vereinigte Evangelisch-Lutherische Kirche Deutschlands) liige.

Ajalugu

Reformatsioon viidi Saksimaal ametlikult läbi 1539. aastal, mil kirikupea ülesandeid asus täitma maaisand. Kui 1697. aastal sai kuurvürstist katoliiklane, delegeeris ta evangeelse kiriku juhtimise oma nõunikele, alates 1835. aastast kultusministeeriumile. Saksi kiriku kõrgemaks vaimulikuks oli ülemõuejutlustaja, ameti poolest ühltasi ülemkonsistooriumi asepresident. 
Pärast Viini kongressi 1815 pidi Saksimaa kuningriik loovutama Preisimaale alad, kus moodustati Saksimaa provints. 
1868. aastal hakkas kehtima sinodaalne kirikuseadus, mille kohaselt valiti 1871. aastal esimene Saksi kirikukogu. 1874. aastal lahutati kiriku ja riigi juhtimine. Kirikut asus juhtima konsistoorium Kultusministeeriumi alluvuses, st ministeeriumile jäi alles vaid kõigi usuühingute järelevalve roll. 
Seoses riigikiriku kadumisega (1918) sai Saksi kirik 1922. aastal uue põhikirja, mis jõustus 1926. aastal. Kiriku ametlikuks nimeks sai Saksi Vabariigi Evangeelne Luterlik Maakirik. Ülemõuejutlustaja asemel sai juhtivaks vaimulikuks piiskop (Landesbischof). 
Pärast esimese piiskopi (Ludwig Ihmels) surma 1933. aasta suvel kasutas saksi siseminister Fritsch kiiresti juhust, et aidata kirikupea kohale natsionaalsotsialist Friedrich Coch. Vastuseks ministri tegudele kogunesid 7. detsembril 1933 Dresdeni Siioni kirikusse Tunnistuskiriku vaimulikud, kes otsustasid Friedrich Cochi kui eksiõpetajat piiskopina mitte tunnistada. See omakorda kutsus esile sisemise võitluse Saksi maakirikus. 
Pärast Teist maailmasõda astus Saksi Evangeelne Luterlik Maakirik Saksa Evangeelse Kiriku (Evangelische Kirche Deutschlands) liikmeks ning oli üks Saksa Ühendatud Evangeelse Luterliku Kiriku (Vereinigte Evangelisch-Lutherische Kirche Deutschlands) asutajaliikmeid. Aastal 1950 sai Saksi kirik uue põhikirja, mis muudetud kujul (2008) praeguseni kehtib. Saksa Evangeelset Kirikupäeva on Saksi kirik võõrustanud kolm korda: 1954 ja 1997 Leipzigis ja 2011 Dresdenis.

Struktuur ja juhtimine

Saksi Evangeelse Luterliku Maakiriku pea on kirikukogu poolt valitud piiskop (Landesbischof).
Sukaad

Sukaad on tervetest või tükeldatud puuviljadest aga ka mitmete tsitrusviljade väliskoorest magusainega eriliselt valmistatud (suhkurdatud) kauasäiliv toiduaine ning maiustus.  
Magusainena (säilitusainena) võib kasutada olenevalt retseptist nii mett, suhkrut kui ka siirupit. 
Sukaadi kasutatakse eraldi maiustusena aga kooresukaadi ka mitmete küpsetiste lisakoostisainena.

Koore sukaad

Sukaadi valmistatakse apelsini- (Cortex aurantiorum condita) ja sidruni koorest (Cortex citri condita). 
Koortelt tuleb eemaldada valge osa, see annab sisse tehtud koortele kibeda maitse.

Ajaloolist

Arvatakse, et maailma  vanimas säilinud kokaraamatus, mille autoriks  Apicius, on suhkurdatud puuviljade retsept.
Vanemates eestikeelsetes kokaraamatutes kannavad 'sukaadi' ('sukkade') nimetust sissetehtud apelsini koored.

Apelsini koori sisse keeta (1912)

Apelsini koored võetakse ühes valgega pealt ära ja pandakse külma vee sisse, mida viie päeva sees ümber vahetatakse. Siis kallatakse vesi pealt ära ja keedetakse apelsini koori vee sees 3 kuni 4 tundi ja pandakse siis sõela peale nõrguma. 
Nüüd võetakse ühe naela keedetud koorte kohta 1 kuni 1 1/2 naela suhkrut, keedetakse see ühe tassi täie veega siirupiks, pandakse apelsini koored sisse ja keedetakse neid umbes 20 minutit väikese tule peal. Siis võetakse koored välja, pandakse purki, keedetakse siirupit veel vähe paksemaks, kallatakse koorte peale ja puistatakse veel vähe kuiva suhkrut peale, et hallitama ei läheks.
Teine Arnold

Sisu

Arnold Oksmaa saavutas Eestis laiema tuntuse, kui esines puuetega inimeste Eurovisiooni lauluvõistlusel Tamperes. Kuigi ta seda ei võitnud, otsustas ta, et väärib preemiat, ja hakkas endale tähelepanu tõmbama. Filmi seob tervikuks raamat, mille Arnold on oma elust kirjutanud.
Eriõigus

Eesti Entsüklopeedia artikkel (1940)

Eriõigus (lad. lex specialis), jur., vastand üldkorrale, üldõigusele resp. üldnormile (lex generalis'ele). Kui küsimus on lahendatud üheaegselt üldnormiga ja e-e normiga, antakse vastavate normide rakendamisel prioriteet e-e normides sisalduvaile sätteile. Eesti Põhiseadus nimetab e-ks ka vabariigi presidendi õigust kehtima panna teatavaid põhiseaduses loendatud akte ja otsuseid ilma Vabariigi Valitsuse liikmete kaasallkirjadeta.
Eesti Entsüklopeedia täiendusköide, veerg 388.
Alfred Kalm

Alfred Kalm (14. märts 1883 Udeva vald, Järvamaa – 1. jaanuar 1959 Los Patios, Santa Barbara, USA) oli eesti agronoom ja tööstur.
Kalm oli Riia Eesti Üliõpilaste Seltsi, hilisema Üliõpilasselts Liivika asutajaliige.
Kalm asutas 1913 Põhja-Liivimaa Põllumeeste Keskseltsi ja oli alates 1914 Tartu konservitehase omanik.
Aastal 1915 sõitis ta Siberisse kus asutas
Jānis Poruks

Jānis Poruks (1. oktoober/13. oktoober 1871 Druviena vald – 12. juuli/25. juuli 1911 Tartu) oli läti kirjanik ja ajakirjanik.
Ta õppis aastatel 1881–1885 Druviena vallakoolis, aastatel 1885–1887 Liezēre kihelkonnakoolis ja aastatel 1888–1889 Cēsise linnakoolis. Aastatel 1889–1892 õppis ta Riia Polütehnilises Instituudis ja aastatel 1893–1894 Dresdeni konservatooriumis. Ta oli korporatsiooni Selonija liige.
Ta on töötanud väljaannetes "Dienas Lapa", "Mājas Viesis" ja "Mājas Viesia Mēnešraksts".
Eesti keelde on tõlgitud tema jutustus "Pärlipüüdja" (aastal 1929, läti keelest tõlkinud ja eessõna kirjutanud Karl Aben), jutustused "Palukavartest pärg" (esimene trükk aastal 1905, tõlkija Mart Pukits; teine trükk aastal 1989, läti keelest tõlkinud ja järelsõna kirjutanud Ita Saks) ning jutustus "Lahing Knipska all" (aastal 1984, tõlkija Valli Helde).
Aastast 1905 oli ta ravil Riia, Strenči ja Tartu Ülikooli psühhiaatriahaiglates. Tartu haiglas ta ka suri (ta oli professor Vladimir Tšiži patsient). Jānis Poruks on 1924. aastal ümber maetud Riia metsakalmistule.
Balõgõtšan

Balõgõtšan on jõgi Aasias.
Jõgi algab Kolõma ahelikult ning voolab valdavalt põhja. Suubub paremalt Kolõmasse.
Robert Falcon Scott

Robert Falcon Scott (6. juuni 1868 Plymouth – arvatavasti 29. märts 1912 Antarktika) oli Briti mereväeohvitser ja polaaruurija. Scott juhtis kahte Antarktika ekspeditsiooni: Discovery ekspeditsioon (1901–1904) ja Terra Nova ekspeditsioon (1910–1913), millest viimane sai talle saatuslikuks. Scotti juhitud viiemeheline rühm jõudis 17. jaanuaril 1912 lõunapoolusele,  kuid norralase Roald Amundseni ekspeditsioon oli sinna jõudnud kuu aega varem. Seega oli lõunapooluse esmavallutaja au Scottilt napilt käest libisenud. Scott ja tema neli kaaslast hukkusid tagasiteel lõunapooluselt kurnatuse, nälja ja karmi külma tõttu.
Jakob Proovel

Jakob Proovel (sündinud 19. oktoobril 1944 Avinurme vallas Tartumaal) on Eesti endine maadleja, maadlustreener, kohtunik ja sporditegelane.

Haridus ja sporditee algus

Lõpetas 1962 Tartu 3. Keskkooli ja 1973 TRÜ KKT. 
Alustas 1959 maadlustreeningutega treener Ülo Kõivu käe all.

Võistlustulemused

Kreeka-Rooma maadluses kolmekordne Eesti meister (1968, 1969, 1972), I keskkaalus 1971 NSV Liidu ametiühingute meister.
Võitis 1970–1974 NSV Liidu maaspordiühingute meistrivõistlustel viis hõbedat. 1968 meistersportlane.

Isiklikku

Tema vend oli Vahur Proovel (1946–2018), vennapoeg on Toomas Proovel.
Jonida Maliqi

Isiklikku

Ta lahutas 2017. aasta märtsis oma pikaaegsest abikaasast Gent Prizrenist, neil on ka poeg Dan. Tal on õde Xhilda.

Muud

Tal on eksklusiivne butiik Tiranas ja ka oma kingapood. Ta annab heategevuslikke kontserte ja annetab orbudele toitu ja riideid. Ta räägib itaalia keelt. Ta ei oska süüa teha.
Tromsi vapp

Tromsi vapp on Norra maakonna Tromsi vapp.
Vapp kinnitati 1960. aastal.
Kohaliku mõjuka aadlimehe Bjarne Erlingssoni (suri 1313) vapil oli samuti kujutatud greifi.
Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Troms seisuga 19.04.2009.
Jaatav kõneliik

Eesti keel

Lause jaatava sisu märkimiseks ei kasutata tavaliselt spetsiaalseid vormivahendeid, ja kui need esinevad, siis väljaspool öeldist.

Jaatust märkivad rõhumäärsõnad võivad esineda üksnes vastuses küsimusele, nt: Kas sa tahad minuga kinno tulla? - Jah, tahan küll.

Iseseisvas jaatavas väitlauses on öeldis harilikult lauses teisel kohal (vt V-2 sõnajärg), teemana esitatava lause moodustaja järel. Nt: Seeni korjates sattus Lembit muistse linnuse varemete juurde.
Granit

Ab Granit Oy oli Soome kivitöötlemisettevõte, mis tegutses aastatel 1886–1980 (nimeliselt kuni 1995. aastani). 
20. sajandi alguses oli Granit oma valdkonnas kõige suurem ettevõte Soomes ning üks tähtsamaid kivitöötlemisfirmasid kogu Venemaa keisririigis.
Ettevõtte asutas Anton von Alfthan 1886. aastal. Hankos tegutsenud ettevõte valmistas algselt sillutuskivi tänavate jaoks ning selle kivimurrud asusid Hanko Kuningatarvuoril ja Märäskäris. Kivi kasutati peamiselt Helsingi ehitustöödel, aga ka mujal Venemaal väljaspool suurvürstiriiki. Peagi keskendus ettevõte hoonete graniidist fassaadide ehitamisele. Graniti graniiti on kasutatud näiteks Helsingi pearaudteejaama, Sokose kaubamaja, Helsingi Börsi ning kindlustusseltside Kaleva ja Suomi majade ehitamisel. Ka Helsingi Senati väljakul seisev Aleksander II mälestussammas on tehtud Graniti kivist. Ettevõte valmistas ka trepi-, haua-, sokli- ja veskikive.   
Ettevõttes töödeldud halli ja punast graniiti saadeti ka Soomest väljapoole. Näiteks Russalka mälestussamba kivi Tallinnas on samuti Graniti toode.  
Esimese maailmasõja ajal oli Graniti töövõtuks Venemaa keiserliku sõjaväe kaitserajatiste ehitamine Soome lahe äärde. Hiljem 1920. aastatel ehitas ettevõte Karjala kannasel Soome oma kaitserajatisi. 20. sajandi alguses olid ettevõttel harukontorid ka Helsingis, Peterburis ja Moskvas. 1911. aastal sai ettevõtte kunstiliseks juhiks arhitekt Ilmari Wirkkala. 
Talvesõja rahulepinguga kaotas Soome Hanko Nõukogude Liidule, sinna rajati sõjaväebaasid ning Granit kolis Salosse. 1965. aastal müüdi ettevõte Oy Kullgrens Enka Granit Ab-le. Vähehaaval äritegevus kahanes, ometigi kustutati ettevõte Soome äriregistrist alles 1980. aastal ehk kolm aastat pärast seda, kui emaühing oli pankrotti läinud. Soome tütarettevõte müüdi Rootsi AKF Granit Ab-le, mis töötas AKF Granit Oy Ab nime all kuni 1995. aastani, mil see läks samuti pankrotti.
L'Illustration

L'Illustration oli prantsuse nädalaleht, mis ilmus 1843–1944 ning uue numeratsiooniga 1945–1955 nimega France Illustration.  
Kokku ilmus 5293 numbrit kokku umbes 180 000 leheküljega. 
Ajalehe asutas Édouard Charton.
Louis Cyr

Louis Cyr (sünninimi Cyprien-Noé Cyr; 10. oktoober 1863 St. Cyprien de Napierville (Québec) – 10. november 1912 Montréal) oli Québeci jõumees.
Alates ajast, mil ta 12 aastat vanaks sai, töötas ta talviti metsatöölisena ja sai kiiresti tuntuks suure jõu poolest. Suviti töötas ta oma vanemate talus. Tema ema otsustas mitte oma poja juukseid lõigata, vaid lasta neil kasvada nagu Simsonil. Selle asemel lokkis ta oma poja juukseid regulaarselt.
1878 emigreerus pere USA-sse Massachusettsisse. Seal muutis nooruk oma eesnime Louis'ks, sest seda oli ameeriklastel lihtsam hääldada.
Louis Cyr kaalus 17-aastaselt 104 kilo (230 naela), hiljem 170 kg.
18 aasta vanuselt võitis ta Bostonis oma elu esimese rammumehe võistluse, tõstes õhku vähemalt kolmveerand tonni kaaluva hobuse. Selleks, et hobust oleks mugavam tõsta, oli see asetatud platvormile, millel oli kinnihaaramiseks kaks raudlatti.
1882 naasis ta Québeci juba oma abikaasaga. 1883–1885 töötas ta Montréalis politseiohvitserina, seejärel hakkas elukutseliseks rammumeheks. Ta moodustas trupi La Troupe Cyr ja rändas sellega mööda Québeci. Truppi kuulusid maadleja, poksija ja tõstja.
Juba järgmisel aastal võitis ta jõukatsumise Kanada senise tugevaima mehe David Michaud' vastu. Ta tõstis ühe käega 218 naela (99 kg) raskuse tõstekangi Michaud' 158 naela (72 kg) vastu ja suutis seljale tõsta 2371 naela (1076 kg) suuruse raskuse Michaud' 2071 naela (940 kg) vastu. Seejärel tunnistati ta Québeci kõige tugevamaks meheks.
Kuigi kuulujuttudes on nimetatud Cyri saavutusi suuremana, kui need tegelikkuses olid, on mitu tema saavutust siiski dokumenteeritud ja need avaldavad muljet. Ta on tõstnud oma seljale platvormi 20 mehega, tõstnud ühe sõrmega 500 naela (227 kg) ja tõmmanud prügiauto kaldteed mööda üles. Ta ületas 2 naelaga Eugen Sandow' rekordi kõige suurema raskuse ühe käega pea kohale tõstmises: Cyr tõstis 273 naela ehk 124 kg.
1895. aastal teatati, et ta tõstis Bostonis oma seljale platvormi 18 mehega, kokku 1967 kg (4337 naela). 12. oktoobril 1891 korraldas ta Montréalis katse, kus neli hobust, kaks kummalgi pool, ei suutnud tema käsi laiali tõmmata.
Ta suri 1912. aastal kroonilisse nefriiti.
Tänapäeval antakse kõigile, kes võidavad Arnold Strongman Classicu, väike Louis Cyri kuju.
Montréalis on asum nimega Louis-Cyr. See asub kohas, kus ta politseinikuna omal ajal patrullis. Tema järgi on nimetatud park Parc Louis-Cyr ja väljak Place des Hommes-Forts (Jõumehe väljak). Tema skulptuurid asuvad Jõumehe väljakul ja Québecis tsivilisatsioonimuuseumis. Tema sünnikohas St. Cyprien de Napierville'is on tema järgi nimetatud kool.
Anestesioloogia

Anestesioloogia on teadus ja meditsiiniline eriala üldanesteesiast ehk narkoosist (valu leevendamise viis ravimite abil eelkõige kirurgilise operatsiooni jooksul ja järel) ning narkoosimeetoditest.
Anestesioloogiateadlane või -praktiseerija on anestesioloog. Tema otsustab anesteesia meetodi ning ravimi doosi üle.
Alo Tael

Alo Tael (kuni 1936. aastani Apollon Tael; 13. veebruar 1899 – Tiirimetsa kirikumõis, Saaremaa – 25. juuni 1994 Toronto) oli Eesti sõjaväelane (nooremleitnant).
VHS

VHS (lühend inglise k sõnadest Video Home System 'kodune videosüsteem') on videomagnetofonide ehk videomakkide salvestus- ja taasesitusstandard, mis pärineb aastast 1976. Algselt oli lühendil VHS teine tähendus: Vertical Helical Scan, mis viitas pöörlevate magnetpeadega salvestusmeetodile . Standard näeb ette analoogsignaalide salvestamise videokassetis paiknevale magnetlindile ja selle töötas välja Jaapani firma JVC (Japan Victor Company). Laiatarbemagnetofonide turul võitis  VHS võistluse süsteemiga Betamax ja oli kasutusel 
1980. ja 1990. aastatel, kuni asendus sajandivahetuse paiku DVD-formaadiga, mis hakkas pakkuma palju paremat kvaliteeti ja kasutamismugavust. 2006. aastaks lõpetas Ameerika Ühendriikide filmistuudio uute filmide väljalaskmist VHS-formaadis. Edaspidi toodeti vaid kuue- kuni kaheksatunniseid tühje kassette.

Salvestustehnika

Analoogsignaalid jäädvustatakse magnetlindile samal füüsikalisel põhimõttel kui audiomakis, kuid mitte piki linti. Videosignaali palju suurema infomahu tõttu salvestatakse videosignaal kaldsetele radadele tiirlevate magnetpeade abil, mis paiknevad pöörleval trumlil. VHS-makkides on 12,65 mm laiuse lindi liikumiskiirus 2,3 cm/s (PAL) ja pea kiirus piki kaldrada 4,8 m/s (liikuva lindi suhtes). Magnetpäid võib olla trumlil 2, 4 või 6; koos peade arvuga paraneb videomaki kvaliteet.
VHS-makkides töödeldakse ja salvestatakse videoandmeid komposiit- ehk liitsignaalina, mis sisaldab komplekssel kujul heledus- ja värviinfot, samuti sünkrosignaale. Helisignaalid salvestatakse piki magnetlindi äärt paiknevale kahele heliribale. Lindi väikese lineaarkiiruse tõttu (mis on vaid pool kiirusest helikassetis) on helikvaliteet tagasihoidlik. Hi-Fi-kvaliteediga makkides salvestatakse heli sagedusmoduleeritult kahe helipeaga, mis paiknevad koos videopeadega pöörleval trumlil.
Süsteemis S-VHS (Super-VHS) edastatakse heledussignaali Y ja värvisignaali C eraldi, ka on heledussignaali sagedusriba laiem. Seetõttu on pilt teravam ja selgem ning värvid puhtamad, seda küll spetsiaalse S-VHS-kasseti kasutamisel. Vahe on märgatav eriti kopeerimisel, millega analoogsignaali korral paratamatult kaasneb kvaliteedikadu – ümbervõetud S-VHS-pilt on kvaliteedilt võrreldav VHS-i omaga. NICAM-dekoodrist saadav heli on Hi-Fi-stereo tasemel ja heliväljundisse ühendatud AV-võimendist võib saada neljakanalilist ruumiheli.

Eluiga

VHS-kasseti eluiga sõltub lindi kvaliteedist, mängimise sagedusest, videomaki mehhanismi seisust ja hoiutingimustest.
Kui plastriba ilmastiku, niiskuse, kriipsude-kraapsude, tolmu ja puru mõjul või välja venides amortiseerub, on lindile talletatu jäädavalt kadunud. Magnetkihti plastribal kulutab õhemaks ka iga mängimiskord. Kassette ei tohiks hoida magneti läheduses, näiteks suurte kõlarite juures, sest magnet rikub ja kustutab lindilt infot.
Eelmainitust tingituna jääb VHS-kasseti eluiga 10–20 aasta vahele.
San Joaquini jõgi

San Joaquin on jõgi Põhja-Ameerikas, California pikkuselt teine jõgi.
Jõgi algab Sierra Nevada läänenõlvult, ülemjooksul voolab mägijõena edelasse. Laskunud California orgu, pöörab põhja. Alamjooksul hargneb, harud ühinevad Sacramento harudega ja suubuvad Suisuni lahte.
Jõe pikkus on 530 km.
Euroopa Liidu lahingugrupp

Euroopa Liidu lahingugrupid (inglise keeles EU Battlegroups) on põhiliselt Euroopa Liidu liikmesriikide relvajõududest moodustatud kiirreageerimisüksused, mis on mõeldud tegutsema eelkõige ÜRO palvel ning on võimelised täitma humanitaar-, pääste- ja rahuvalveülesandeid ning osalema kriiside ennetamisel ja tõkestamisel.
Alates 2007. aastast on Euroopa Liidul kuue kuu kaupa valmiduses korraga kaks lahingugruppi. Lahingugrupid võivad olla moodustatud nii ühe riigi relvajõudude baasil kui ka mitmeriigilistena. Enamik lahingugruppe on mitmeriigilised. Kokku osaleb nende moodustamisel 26 riiki. Kuna lahingugruppides osalemine ei ole piiratud Euroopa Liidu liikmesusega, osalevad lahingugruppide moodustamisel ka liitu mittekuuluvad riigid (Norra ja Türgi).
Lahingugrupid on umbes 1500-mehelised kiirreageerimisüksused, mis on kriisi korral suutelised reageerima 15 päeva jooksul ning peavad olema valmis kuni 120-päevaseks operatsiooniks, Brüsselist kuni 6000 kilomeetri kaugusel asuvatesse kriisikolletesse.
Iga lahingugrupp on valmiduses pool aastat järjest. Kokku on Euroopa Liidu lahingugruppe 18. Seni pole Euroopa Liit lahingugruppe operatsioonidel kasutanud.
Eesti osaleb Euroopa Liidu Põhjala lahingugrupis koos Rootsi, Soome, Norra, Iirimaa ja Suurbritanniaga.
Pšiš

Pšiš (vene Пшиш (Pšiš), adõgee Пщыщ (Phšõš)) on jőgi Põhja-Kaukaasias Adõgee ja Krasnodari krai alal.
Algab Suur-Kaukasuse põhjanõlvadel Väike-Pšiši ja Suur-Pšiši ühinemisel. Ülemjooksul voolab mägijőena valdavalt kirdesse. Alamjooksul laskub tasandikule, pöördub loodesse ja suubub vasakult Kubanisse.
Pikkus 270 km (koos Suur-Pšišiga), valgla 1850 km².
Tsípouro

Tsípouro (τσίπουρο) on Kreeka brändi. Tsípouro on eriti levinud järgmistes Kreeka piirkondades: Tessaalia, Ípeiros, Makedoonia piirkonnad, Máni poolsaar ja Kreeta saar (kus seda tuntakse nimega tsikoudiá). Tsípouro on kange destilleerimisel saadud alkohoolne jook, mis sisaldab 40–45 mahuprotsenti alkoholi. Jooki valmistatakse ka aniisimaitselisena.

Ajalugu

Legendi järgi valmistasid esimese tsípouro 14. sajandil Kreekas Áthose mäel elanud õigeusklikud mungad.

Valmistamisviis

Küpsed tumedad viinamarjad aetakse läbi purusti ning tekkinud mass jäetakse mõneks päevaks seisma – piisavalt pikaks ajaks, et algaks käärimine. Kui varemalt kasutati tsípouro jaoks vaid järgi jäänud tahket massi, et kogu mari ära kasutada (vedelik kasutati muuks otstarbeks), siis tänapäeval kasutavad paljud tootjad kogu tekkivat massi.
Järgmise sammuna juhitakse mass destilleerimise seadmetesse, kus jälgitakse selle temperatuuri ja rõhku. Jättes kõrvale valmis destillaadi esimese ja viimase osa, mis visatakse ära, jäetakse tsípouro tegemiseks alles vaid selle "keskmine" osa. Seda protsessi korratakse seejärel veel vähemalt korra.
Lõpuks jäetakse saadud vedelik roostekindlatesse mahutitesse settima ja laagerduma. Suhteliselt uus valmistusviis on tsípouro puidust tünnidesse küpsema jätmine, mis annab küpsema maitsega viskiga sarnaneva joogi.

Serveerimine

Sõltuvalt aastaajast tarbitakse tsípourot kas värskendava joogina või soojalt ning see võib asendada ka kohvi või tee joomise korda.
Tootjate soovituste järgi on tsípourot kõige parem nautida otse sügavkülmast võetuna. Sageli lahjendatakse seda vee või jää lisamise teel. Tsípourot pakutakse tavaliselt viinaklaasidest ning kõrvale serveeritakse eelroogasid (nt pähklid, kuivatatud puuviljad, juust, oliivid, mereannid, liha, halvaa või kuivikud).

Seos oúzoga

Valmistatakse ka aniisimaitselist tsípourot – seda eriti Kesk-Makedoonias, Chalkidikes ja Tessaalias. Aniisimaitselise tsípouro ja oúzo maitsed on peaaegu samasugused, kuid nende valmistamisviis erineb oluliselt. Oúzo valmistamiseks kasutatakse 96 mahuprotsendiga etüülalkoholi ning seetõttu ei säili selles tooraine maitseomadused. Samas võimaldab tsípouro vähesem destilleerimine sellel säilitada kasutatavale viinamarjade massile omase maitse.
Hiiu keel

Hiiu keeleks nimetatakse rahvakeeles hiidlaste murrakuid.
Keeleteaduslikult on tegu eesti keele saarte murde Hiiumaa murrakurühmaga, mis omakorda jaguneb läänehiiu (Emmaste ja Reigi  murrak) ja idahiiu (Pühalepa ja Käina  murrak) rühmaks. Teatud hulga tunnuste järgi on hiiu keelt võimalik kuulates eristada näiteks keskmurdest ja läänemurdest (nn mandrimeeste keel), teiste tunnuste järgi (näiteks intonatsioon) saare keelest.
Keelenäide: Kui saap mind tunne, siis ma ütle, et ma ole eht hiidlene ja ma kirjuta riigi keeles. Neh, sa tääd ju küll, et maa ilmes aa kolm mere riiki. Nee aa Hiiumaa, Saaremaa ja Inglismaa. Nenna, et hiiu keel aa riigi keel ja ma kirjuta senne keele Pühalepa murde peel. Mis möted sool muidu pees mölkuved?
Talumaa

Talumaa ehk vallamaa (saksa keeles Bauernland) oli ajalooliselt Baltimaades mõisa territooriumile jääv ala, mida kasutasid talupojad.

Ajalugu

Aastatel 1849–65 eraldati talurahvaseaduste kohaselt talumaast kvoodi- või kuuendikumaa, mis läks mõisniku valdusse. Ülejäänud talumaa osa nimetati Liivimaa kubermangus (välja arvatud Saaremaal) vakumaaks ning Eestimaa kubermangus ja Saaremaal talurendimaaks, seda võis rentida või päriseks müüa ainult talukogukonna liikmetele.
Aastatel 1919–1920 Eestis ja Lätis vastu võetud maaseadustega kaotas mõiste "talumaa" juriidilise tähtsuse.