google/wiki40b huggingface dataset:
Felipe III

Felipe III Vaga (El Piadoso) (14. aprill 1578 Madrid – 31. märts 1621 Madrid) oli Habsburgide soost Hispaania kuningas (Kastiilia kuningas ja Aragóni kuningas), Portugali kuningas (Filipe II), Napoli kuningas, Sitsiilia kuningas, Burgundia hertsog ning Milano hertsog 13. detsembrist 1598 kuni surmani 1621.
Ta oli kuningas Felipe II poeg neljandast abielust ja päris trooni oma isalt. Tema ema oli Austria Anna (1549–1580).
Kuningana ei tundnud ta valitsemise vastu huvi ning jättis algusest peale suure osa valitsemisvolitustest oma soosikule Lerma hertsogile. 1618. aastast läksid need üle tolle pojale Uceda hertsogile.
Felipe kulutas tohutuid summasid õukonnapidustustele, kuid oli samal ajal rangelt kiriklik.
Kuningal ilmnesid degenereerumismärgid, mis olid põhjustatud sagedastest sugulastevahelistest abieludest, mis lõpuks Hispaania Habsburgide liinile ka saatuslikuks said. Siiski kestab Felipe III sugu nii vanima tütre kui ka vanima poja kaudu tänapäevani.

Felipe III valitsemisaeg

Felipe III võttis vastu pooleldi laostatud riigi. Tema ajal hakkas Hispaania impeerium nõrgenema ja tema isa omaga sarnane äärmuskatoliiklik poliitika halvendas asja veelgi. Riik käis majanduslikult ja poliitiliselt alla.

Rahu Hollandiga

Aastal 1609 kirjutas ta alla Kaheteistaastasele vaherahule Hollandi Vabariigiga, tunnustades niiviisi de facto selle sõltumatust.

Suhted Prantsusmaaga

Felipe sõlmis head suhted Marie de' Mediciga.

Sõjad

Hispaania võitis palju lahinguid Põhja-Aafrika muslimitega, kuid Osmanite riigi alamate ja berberite piraatlust Vahemerel välja juurida ei õnnestunud.
Aastal 1618 algas Kolmekümneaastane sõda.

Mündid

Felipe võttis Hispaanias kasutusele vase ja hõbeda sulamist mündid.

Kultuur

Hispaanias oli kirjanduse kuldaeg. Miguel de Cervantes Saavedra avaldas "Don Quijote" (1605, 1615)
Airi Alnek

Airi Alnek (sündinud 29. detsembril 1963) on eesti orienteeruja.

Töö

Ta on töötanud AS Ilves-Extra müügijuhina. 2016. aastast on ta Paletti Eesti AS hooldemüüja.

Sporditulemused

Eesti meistrivõistlustel orienteerumisjooksus on ta võitnud teatevõistlusel OK Ilves naiskonna koosseisus 2 pronksi (1994 ja 1997).
2014. aasta veteranide MMil orienteerumisjooksus võitis tavarajal N50 klassis pronksi. 2016. aasta veteranide MMil orienteerumisjooksus võitis sprindis N50 klassis kulla.
Osales 2006. aastal laskeorienteerumise MMil, parim tulemus tavarajal 19. koht.
2005. aasta rogaini Euroopa meistrivõistlustel võitis naiskondade arvestuses koos Riina Laevaga hõbeda. 2014. aasta rogaini EMil võitis naisveteranide klassis koos Lea Leppikuga hõbeda (naiskondade arvestuses 5. koht). 2017. aasta rogaini maailmameistrivõistlustel võitis ta naisveteranide klassis koos Lea Leppikuga pronksi.
Eesti Maanaiste Keskselts

Eesti Maanaiste Keskselts oli Tallinnas aastatel 1928–1940 tegutsenud keskselts, mis tegutses eesmärgiga edendada maanaiste kutseharidust ja kodumajandust.
Keskseltsi eestvõttel korraldati muu hulgas majapidamis- ja käsitöökursusi, kodukorrastusvõistlusi.
Aastal 1938 kuulus keskseltsi 402 seltsi, milles oli ühtekokku üle 33 000 inimese.
Magnus Alexander Ludwig von Güldenstubbe

Autasud

Autasustatud Venemaa kõrgeima isikliku vapruse eest antava ordeniga – Georgi ristiga.
Aleksei Kulakovski

Aleksei Jelissejevitš Kulakovski (jakuudi keeles Алексей Елисеевич Кулаковский; kirjanduslik pseudonüüm jakuudi keeles Өксөкүлээх Өлөксөй ja vene keeles Ексекулээх Елексей; 16. märts (vkj 4. märts) 1877 Jakuudi oblast – 6. juuni 1926 Moskva) oli jakuudi kirjanik, jakuudi kirjanduse rajajaid.
Ta lõpetas 1897. aastal reaalkooli Jakutskis. Ta reisis palju mööda Jakuutiat, uuris loodust, tegeles etnograafia ja ökonoomikaga. Kirjandustegevusega alustas ta 1897. aastal vene keeles. 1900. aastal kirjutas ta jakuudikeelse luuleteose "Байанай алгыһа". Ta kirjutas rohkesti Tsaari-Venemaad kritiseerivaid kirjutisi, kuid need avaldati alles 1920. aasta esimesel poolel. Tema kirjanduslikuks peateoseks loetakse 1910. aastal avaldatud poeemi "Ойуун түүлэ" ('Šamaani unenägu').

Vastuseis ladina tähestikule

1917. aastal esitas Semjon Novgorodov enda loodud IPA-le tugineva jakuudi tähestiku, mis 1921. aastal ametlikuks tunnistati ja kooliprogrammi kaasati. Sellisele lahendusele seisis vastu grupp jakuudi kultuuritegelasi Aleksei Kulakovskiga eesotsas, kes kaitses kirillitsa baasil loodud jakuudi kirja.

Mälestuse jäädvustamine

Tema auks asutati 1992. aastal Sahha (Jakuutia) Vabariigi Kulakovski-nimeline riiklik preemia.
Hifikepunye Pohamba

Hifikepunye Pohamba (sündinud 18. augustil 1935) on Namiibia poliitik, ta oli riigi president aastatel 2005–2015. Ta on Namiibias valitseva partei Edela-Aafrika Rahvaorganisatsiooni (SWAPO) liige.
2004. aasta presidendivalimistel kogus ta 76,4% häältest. Ta võttis võimu üle riigi pikaaegselt presidendilt Sam Nujomalt 21. märtsil 2005. Pohamba on kuulutanud oma valitsemisaja peaeesmärgiks riigis vohava korruptsiooni vastu võitlemise.
2009. aasta valimistel sai ta 75,25% häältest ning valiti ametisse tagasi.
Pärnamaa mõis

Pärnamaa mõis (saksa keeles Pernama) oli poolmõis Nissi kihelkonnas Harjumaal.
Mõis rajati 1865 Nurme mõisast eraldatud alast.
Šarašova Kõigepühama Kolmainu kirik

Kirikuhoone

Šarašova kirik on klassitsistlik kahe torniga hoone, mille fassaadi kaunsiatavad kaks apostleid kujutavat puidust skulptuuri. Tornide ülaosas on kaaraknad. Hoone on kolme lööviga, lööve eraldavad kuus sammast. Lae moodustab silindervõlv. Altarit piiravad korintose stiilis sambad. Altari kõrval asuvad kaks käärkambrit.

Ajalugu

Šarašova kirik valmis aastal 1848. Sel perioodil toetati riiklikult ainult õigeusu kirikute ehitamist, seega finantseeriti ehitust usklike annetustest. Nii on Šarašova Kõigepühama Kolmainu kirik ainus Pružany rajooni kirik, mis sel ajal ehitati. 
XIX sajandi viiekümnendatel ja kuuekümnendatel aastatel valmisid kirikus asuvad muusikariistadega ingleid kujutavad freskod.
Teise maailmasõja järel muudeti kirik laohooneks, kirikuvarad riisuti. Kirik tagastati kogudusele XX sajandi lõpus.
Tullio Ilomets

Tullio Ilomets (13. juulil 1921 Paide – 22. august 2018) oli eesti keemik, teadusajaloolane ja muinsuskaitsja.
Ta oli üks Tartu Ülikooli Ajaloo Muuseumi idee algatajaid ning Tartu Akadeemilise Muinsuskaitse Seltsi asutaja.
Ilomets on Tartu linna aukodanik ja Tartu Suurtähe kavaler. Ta on pälvinud Valgetähe III klassi teenetemärgi.

Hariduskäik

1941. aastal Paide Keskkooli lõpetanud Ilomets asus Tartu Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonnas keemiat õppima 1948. aastal. 1952 lõpetas ülikooli ning 1965 kaitses keemiakandidaadi kraadi.

Töökäik

1952. aastast töötas Ilomets orgaanilise keemia kateedris assistendina, 1960. aastast vanemõpetaja ja 1965. aastast dotsendina.
Ilometsa põhivaldkond oli orgaaniline keemia, tema lemmikteema oli orgaaniliste ühendite süntees. Tema endine tudeng ja kolleeg, orgaanilise keemia teadur Gerda-Johanna Raidaru nimetab Ilometsa Eesti looduslike ühendite keemia rajajaks. Ta on muuhulgas uurinud maomürke ja ravimudasid ning koolitanud keemik-restauraatoreid.
Loengutele eelistas Ilomets alati laboritööd. Üks tema tuntumaid ütlusi oli: "Keemik sünnib laboris." Ta pidas keemikule oluliseks kriitikameelt: "Pidevalt on vaja kahelda ja uurida."
Ilomets oli üks ülikooli kauaaegsemaid töötajaid, kes 2017. aastaks on töötanud seal 65 aastat. Siis  oli ta Tartu ülikooli muuseumi konsultant.
Ilomets on olnud ülikooli ajalehe aktiivne kaastööline, kirjutades nii keemiaga seotud tähtpäevadest kui ka ülikooli valupunktidest.

Muinsuskaitse

Eesti Muinsuskaitse Selts asutas Tullio Ilometsa muinsuskaitseauhinna 2016. aastal seoses tema 95. sünnipäevaga. Esimese muinsuskaitseauhinna pälvis 2017. aastal muinastehnoloog, keemik, ajaloolane, arheoloog ja restauraator Jüri Peets.  Auhinna valmistas skulptor Mati Karmin.

Tartu Ülikooli muuseum

Tullio Ilomets oli üks Tartu Ülikooli Ajaloo Muuseumi idee algatajaid. Pikka aega kogus ta ajaloolist teaduslikku aparatuuri, mis praeguseks on antud üle muuseumile. ta on tegelnud ülikooli ajaloo ja teadlaste, sh Karl Ernst von Baeri uurimisega. Ilomets on olnud Akadeemilise Muinsuskaitse Seltsi esimees.

Isiklikku

Tullio Ilomets elas Tartus. Ta oli tuntud ka oma fenomenaalse mälu poolest.
Tema vennapoeg on ökoloog Mati Ilomets.
Raudtee tänav (Paide)

Raudtee tänav on tänav Paides.
Raudtee tänav on ligikaudu 1,5 kilomeetrit pikk.
Tänav algab Mündi teelt, kulgeb loodesse. Tänav lõpeb ristumisel Ringtee tänavaga.
Tänava nimi on tulnud aastatel 1900–1972 Paides kasutusel olnud kitsarööpmelisest raudteest.
Pula lennujaam

Maapealne transport

Lennujaama ühendab kesklinnaga lennujaama (Pula Zracna Luka) ja Pula bussijaama (Bus Kolodvor) vaheline bussiliin.
Pula äärelinnadesse pääseb lennujaamast taksoga (nt Verudela äärelinn, kus asuvad hotellid "Hotel Palma" ja "Histria").
Haana Zuba-Reinsalu

Haana Zuba-Reinsalu (sündinud 1. jaanuaril 1968) on Eesti metsandusteadlane, Luua Metsanduskooli direktor.
Haana Zuba-Reinsalu lõpetas Eesti Põllumajanduse Akadeemia metsamajanduse erialal. 2001. aastal kaitses ta magistrikraadi metsatööstuse erialal.
Aastatel 1994–1998 töötas Haana Zuba-Reinsalu Eesti Maaülikooli metsandusteaduskonnas metoodikuna ja 1998–2001 Luua Metsanduskoolis õppedirektorina. Alates 2001. aastast töötab ta Luua Metsanduskooli direktorina.
Haana Zuba-Reinsalu on MTÜ EUROPEA Eesti Keskuse juhatuse esimees alates 2003. aastast, Eesti Erametsaliidu juhatuse liige 2008. aastast, Eesti Metsa- ja Puidutööstuse Liidu juhatuse liige 2010. aastast ning Eesti Kutseõppe Edendamise Ühingu juhatuse liige 2011. aastast.
2012. aastal pälvis ta Jõgevamaa Kuldristi.
August Alle

August Alle (31. august 1890 Viljandi – 8. juuli 1952 Tallinn) oli eesti kirjanik.
Ta sündis Viljandis kivilõhkuja pojana.
Tema haridustee algas Viljandi kihelkonnakoolis, kust ta läks edasi õppima Narva õhtukooli. 1915. aastal sooritas ta eksternina gümnaasiumi lõpueksamid Orjolis. 1915–1918 õppis ta Saratovi ülikoolis arstiteadust. 1937. aastal lõpetas Alle Tartu Ülikooli õigusteaduskonna.
Saratovi ülikooli lõpetamise järel töötas Alle Eestis lühemat aega ametnikuna, ajakirjanikuna ja lektorina ning pärast Tartu Ülikooli lõpetamist vannutatud advokaat Villem Jaurami abina, olulisema aja aga vabakutselisena. Alle kuulus Eesti Kirjanike Liidu juhatusse ning ajakirjade Viisnurk ja Looming toimkonda. Aastatel 1945–1946 oli ta Eesti NSV kohtuministri asetäitja, 1946–1952 ajakirja Looming toimetaja.
August Alle luulekogud on järgmised: "Üksinduse saartele" (1918), "Carmina Barbata" (1921), "Lilla elevant" (1923), "Laul kleidist helesinisest ja roosast seelikust" (1925), "Ummiklained" (1930), "Karmid rütmid" (1934), "Epigramme" (1944).
Amelia Andersdotter

Anna Amelia Matilda Katarina Andersdotter (sündinud 30. augustil 1987 Enköpingis) on Rootsi poliitik, Euroopa Parlamendi noorim liige.
Amelia isa Anders Lundquist oli õpetaja ja maletreener, ema Lotta Lille oli ajakirjanik. Tal on nooremad õed Ulrika ja Karolina, samuti poolvend Eirik Lundquist, kellega tal on ühine isa.
Ta õppis Lundi ülikoolis matemaatikat, füüsikat, hispaania keelt ja äriõigust, aga tööleasumine europarlamendis ei võimaldanud tal õpinguid lõpetada.
Amelia astus Rootsi Piraadiparteisse varsti pärast selle asutamist 2006. 2007. aasta juunist kuni 2010. aasta märtsini oli ta erakonna noorteorganisatsiooni Ung Pirat rahvusvaheline koordinaator. Selles ametis juhtis ta noorte piraatide suhteid nii teiste Rootsi organisatsioonide kui rahvusvahelise piraadiliikumisega, samuti kujundas ta noorte piraatide välispoliitilisi vaateid.
Ta sai 2009. aasta Euroopa Parlamendi valimistel Rootsi Piraadipartei nimekirjas kandideerides 22 303 häält ja piraadipartei kandidaatide seas teise koha. Esialgu polnud sellest küllalt, et tagada koht europarlamendis, kuid Lissaboni lepingu põhjal sai Rootsi juurde kaks täiendavat kohta europarlamendis. Lissaboni lepingu ratifitseerimisega tekkinud üleeuroopaliste raskuste tõttu sai ta tööd europarlamendis alustada alles 2011. aasta detsembris.
Oma valimise ja ametisse astumise vahelisel ajal reisis Amelia palju. Ta rääkis paljudes maailma paikades oma kogemusest noore poliitikuna ja uutest ideedest teabepoliitikas, pühendudes tööle Euroopa piraadiparteide huvides.
Alates ametisseastumisest europarlamendis on Amelia keskendanud oma pingutused teabepoliitika muutmisele. Ta kuulub tööstuse, teadusuuringute ja energia parlamentaarsesse komiteesse (ITRE). Samuti on ta rahvusvahelise kaubanduse ja eelarvekontrolli parlamentaarse komitee asendusliige. Ta on Korea poolsaare asjade parlamendidelegatsiooni täisliige ja Andide ühiskonna asjade parlamendidelegatsiooni asendusliige.
Amelia Andersdotter on Võltsimisvastase kaubanduslepingu (ACTA) pikaajaline kriitik. Tema nõuandel soovitas ITRE ACTA tagasi lükata, olles esimene parlamentaarne komitee, mis sellise soovitusega välja tuli. Hiljem ühinesid sellega teised parlamentaarsed komiteed. Lõpuks loobus europarlament ACTA ratifitseerimise plaanist.
Lisaks on Amelia Andersdotter soovitanud uuesti üle vaadata Euroopa Liidu avaliku sektori valduses oleva teabe taaskasutamise direktiivi. Ta on avalikult kritiseerinud Rootsi valitsust soovimatuse eest muuta selle juurdepääsu- ja hinnapoliitikat.
Bojnice linnus

Bojnice linnus on linnus Slovakkias Bojnices.
Linnus ehitati algselt 12. sajandil. Aastal 1302 kinkis Ungari ja Böömimaa kuningas Václav III (Ungari kuningana Vencel) linnuse Ungari sõjapealikule Máté Csákile. 15. sajandil oli linnus Mátyás I valduses, kes omakorda kinkis selle 1489. aastal oma abieluvälisest suhtest sündinud pojale János Corvinile. Aastal 1527 läks linnus Thurzo perekonna valdusesse, kes tegi seal põhjalikke ümberehitustöid. Linnusest sai mugav renessansselumaja.
Linnuse viimane omanik krahv Ján František Pálffy, kes reisis palju ja oli kirglik kunstikoguja, kujundas 19. sajandil selle ümber Prantsusmaa Loire'i oru gooti linnuseid meenutavaks hoonekompleksiks. 
Linnus on kantud Slovakkia kultuurimälestiste hulka. Vaatamisväärsused on Ján Pálffy marmorhaud krüptis, Nardo di Cione maalitud altarimaal (pärineb 14. sajandi keskpaigast ja on ainuke kunstniku täielikult säilinud teos), 17. sajandil ehitatud kabel, linnust ümbritsev park jpm.
Milan Kučan

Milan Kučan (sündinud 14. jaanuaril 1941) on Sloveenia poliitik, endine president.
Projekt

Isiklikud projektid

Oma elu jooksul viib inimene ellu hulgaliselt mitmesuguseid projekte. Näiteks väljaõpe, korteri remont, majaehitus, töökoha vahetus, puhkusereis jms. Isiklikud projektid organisatsioonis on suurepärased vahendid alluvate kaasamiseks. Isiklikud projektid võimaldavad töötajatel tunda, et nad toovad ettevõttele kasu ning neid ei juhendata. See annab neile võimaluse mõelda suuremalt, kuidas aidata ettevõte edukale toimimisele kaasa, ning lisaboonusena tunneb töötaja ennast kasulikuna.

Riiklikud projektid

Tüüpilised riiklike projektide näited on maanteede või riikliku haigla ehitus, rahvaloendus, riigiettevõtte erastamine jms. Riiklikud projektid peavad kohanema praeguse hetkega, need projektid on peamiselt ühiskondlikud teenused. Riiklikud projektid teevad läbi pideva muutuse aja jooksul ja on dünaamilised sotsiaalsete struktuuri tõttu.

Projekti vorm ja käivitamine

Väga sageli muudetakse projekti vormi ajas. Vormi muutus ajas toimub ainult sellisel juhul, kui tegemist on projektiga, mis aja jooksul kasvad ning mille ulatust ja tähtsust ei osata alguses täpselt määratleda. Kõige sagedamini teevad sellise muutuse läbi arendusprojektid. 
Projekt tuleb käivitada järk-järgult ja lõpuks tuleb projekt järk-järgult välja töötada. See tähendab ka seda, et projekti määratlust täpsustatakse igal sammul ja lõpuks on edu eesmärk sõnastatud. See tähendab, et esmalt määratletakse projekt, seejärel vaadatakse määratlus uuesti läbi.
Hoburaudkaar

Hoburaudkaar on kaaretüüp, mis meenutab kujult hobuserauda. See tähendab, et kaar on kahe kolmandiku kuni kolmveerandi ringjoone pikkune ning kaare suurim laius ei asu mitte lähtekividel, vaid neist kõrgemal.
Hoburaudkaar on tuntud eeskätt islamimaade arhitektuuri kaudu (Euroopas nimetatakse seda mauri arhitektuuriks) ning kaart on kasutatud sellest lähtunud stiilides, näiteks mosaraabia ja mudéjar-stiilis ehitistes.

Konstrueerimine

Hoburaudkaare keskpunkt, millest lähtub kaare raadius, ei asu mitte kaare lähtejoonel nagu ümarkaare puhul, vaid lähtejoonest kõrgemal. Tavaliselt võetakse kaare keskpunktiks sildeava keskpunkti ja lähtekividelt (joonisel A ja B) umbes 30-kraadise nurga all tõusvate sirglõikude lõikumispunkt. Kaare raadius võrdub siin kaare suurima laiusega, mis võib olla laiem kui sildeava.
Hoburaud-teravkaar koosneb kahest kaarest, mille keskpunktid asuvad lähtekividelt (A ja B) 45-kraadise nurga all tõusvatel sirglõikudel.

Rooma ja läänegooti arhitektuuris

Tegelikult esineb hoburaudkaar juba islamieelses Süüria varakristlikus kunstis. Hoburaudkaare varaseim kasutus Euroopas on läänegootide kirikuehitistes 7. ja 8. sajandil (varaseim San Juan de Baños, mis pühitseti 661. aastal), seega ammu enne islami jõudmist Pürenee poolsaarele. Erandlik on hoburaudkaarse ukseavaga Eulalia tempel (Santalla de Bóveda) Lugos Galicias, mis on hoopis Rooma-aegne ehitis ning on inspireerinud oletust, et hoburaudkaar on provintsiaalrooma päritolu.
Eelromaani ehitiste vahendusel jõudis hoburaudkaar ka Roussilloni ja Languedoci romaani arhitektuuri (esineb näiteks romaani kirikuis Palairacis St. Gaudensis).

Mauri arhitektuuris ja sellest mõjustatud stiilides

Varaseim islamiga seotud ehitis, millel esineb hoburaudkaar, on Damaskuse Suur mošee Süürias, mis ehitati ajavahemikus 706–715. Kuid oma hiljem enim kasutatud kuju sai hoburaudkaar Hispaania territooriumil ja Põhja-Aafrikas. Muslimitest valitsejate dünastiad Pürenee poolsaarel võtsid hoburaudkaare laialt kasutusele oma ehitistes, aktsentueerisid seda ornamentide ja värvidega ning kujundasid sellest uusi variante, nagu teravkaarne hoburaudkaar või lehvikkaar. Mauri arhitektuurist jõudis hoburaudkaar ringiga tagasi mosaraabia arhitektuuri, samuti käsikirjade illustratsioonidesse. Hoburaudkaar esineb mudejar-stiilis ehitistel Hispaanias veel 16. sajandil.

India arhitektuuris

Hoburaudkaart leidub ka Vana-India arhitektuuris, arhitektuurilise elemendina budistlikel tšaitjadel (gavaksha-kaared) alates 3. sajandist eKr.

Mujal

Uuema aja arhitektuuris leiab hoburaudkaart historitsistlikes mauri arhitektuuri kopeerivates neostiilides (Moorish Revival, neo-mudéjar).
Hoburaudkaarega sarnanevat lukuauk-akent on arhitektuurilise elemendina kasutatud juugendarhitektuuris.
Rubensi toru

Rubensi toru (ka seisulaine leegitoru või leegitoru) on vanaaegne füüsika seade torus olevate seisulainete olemasolu demonstreerimiseks. Rubens'i toru leiutas Saksamaa füüsik Heinrich Rubens aastal 1905 ja see näitab selgelt helilainete ja helirõhu vahelist seost olles algeline ostsilloskoop. Tänapäeval leiab Rubensi toru vähe kasutust ja tavaliselt akustika õppevahendina.
Vladimír Mečiari teine valitsus

Vladimír Mečiari teine valitsus astus ametisse 1992. aasta valimiste järel. Slovakkia kui riigi valitsus sai sellest 1. jaanuarist 1993. Kronoloogiliselt on eriti just algusaegade kohta käibel eri versioone nii sellest, mitu valitsust siin "Vladimír Mečiari esimese valitsuse" ajal all esitatu ajal tegelikult oli; ning vaieldav on ka koalitsiooni koosseis. Paistab olema lubatav rääkida ühest kuni neljast valitsusest. Valitses üldiselt Mečiari Liikumine Demokraatliku Slovakkia Eest (HZDS), samas oli ta koostöös Slovaki Rahvusparteiga (SNS). Viimane oli valitsuses esindatud, kuid vaid ühe ministriga, ülejäänuteks olid HZDS esindajad või iseseisvad, kuid HZDSi poolt ametisse pandud ministrid. Siit tuleb esimene erinevus mitmete autorite vahel: on vaieldav, kas tegemist oli üheparteilise võimu või koalitsiooniga. Teine, arvu puudutav vahe tuleneb asjaolust, et mõned kuud 1993. aastal ei olnud SNS valitsuses esindatud ja esitas toetuse jätkamiseks nõudmisi. Seda perioodi käsitleb mõni autor kahe valitsusvahetusena: esmalt sai koalitsioonist üheparteiline vähemusvalitsus, seejärel sõlmiti taas lepe endise partneriga ja võimule tuli uus koalitsioon, kuigi vanas koosseisus. Teiseks arvepidamist segavaks asjaoluks on loomulikult vahepealne iseseisvumine - kuigi uusi valimisi Slovakkias seetõttu ette ei nähtud ja parlamendi/valitsuse järjepidevus säilis, muutus nende staatus; ja seepärast arvestatakse tihti selle valitsuse algust alles 1. jaanuarist 1993. Siin on siiski praegu versioon 24. juunist 1992 kuni 16. märtsini 1994.
Limburgi hertsogkond (1839–1867)

Rajamine

Viini kongressil aastal 1815 loodud Saksa Liit oli 39 Saksa riigi lõtv liit liikmesriikide majanduste koordineerimiseks. Selle põhisaavutus oli tolliliidu loomine, mida arendati aastatel 1818 ja 1834 ja mis sätestas oma liikmesriikidele ühisturu. Kuigi olemata Saksa Liidu osa selle asutamisel, sai Limburg sellega ühineda aastal 1839 Belgia revolutsiooni järel. Aastal 1830 ühendasid mitmed prantsuskeelsed, katoliiklikud ja liberaalsed grupid jõu ja kuulutasid välja Belgia sõltumatuse, mille territoorium enne seda moodustas osa Madalmaadest.
Rahulepinguga 9 aastat hiljem, aastal 1839 loovutas Hollandi kuningas Luksemburgi suurhertsogkonna lääneosa äsjaloodud Belgia riigile. Luksemburg oli olnud Saksa Liidu liikmesriik viimase loomisest ja kaotas oma lääneosa annekteerimisega ligikaudu 150 000 asukat. Preisimaa juhitud Saksa Liit nõudis, et tolliliidu ühisturgu tuleb Hollandi poolt kompenseerida mujal. Kompenseerimiseks asutas Holland Limburgi hertsogkonna (mis koosnes endisest Limburgi provintsist ilma kahe suure linna, Maastrichti ja Venlota, et mitte ületada arvu 150 000).
Noorkala

Noorkala on kala, kes pole suguküps.
Kala arengus saab eristada mitmeid etappe (noorjärke), mis järgnevad marjatera viljastamisele: rebukotiga eelvastne, vastne, maim, samasuvine, aastane, kahesuvine, kaheaastane jne kuni suguküpse kalani.
Ädara mõis

Ädara mõis (saksa keeles Eddara) oli poolmõis Viru-Jaagupi kihelkonnas Virumaal. Tänapäeval asuvad mõisa jäänused Rasivere külas, Vinni vallas Lääne-Viru maakonnas.
18. sajandi Ludwig August Mellini kaartidel mõisa märgitud ei ole, küll aga on kaartidel Ädara küla (Edara) Ädara jõe ääres.
Nõukogude ajal paiknes mõisasüda Kalevi sovhoosi territooriumil Laekvere külanõukogus. 1970. aastal olid kõik hooned hävinud, asemest järeldus et tegemist oli väikse puitehitusega.
Anton Schulzenberg

Anton Schulzenberg (25. juuli 1867 Kavastu vald – 5. oktoober 1942 Tartu) oli eesti arst.
Ta õppis aastatel 1887–1895 Tartu Ülikoolis arstiteadust. Sügisel 1887 liitus ka Eesti Üliõpilaste Seltsiga.
Aastatel 1896–1899 töötas arstina Valdais, Novgorodi kubermangus. Aastast 1900 oli eraarst Tartus, 1901–1909 töötas ka ülikooli polikliinikus, 1915–1918 oli sisehaiguste kliiniku assistent. 1919–1920 arstiteaduskonna ajutine dekaan, 1920–1929 sisehaiguste polikliiniku assistent.
1937 valiti ta Eesti Üliõpilaste Seltsi auvilistlaseks.