google/wiki40b huggingface dataset:
Niāvarāni kompleks

Niavarani kompleks (pärsia keeles مجموعه نیاوران, Majmue ye Niāvarān) on Iraani pealinna Teherani põhjaosa Shemirani piirkonnas (Põhja-Teheran) asuv mitmest Qajari ja Pahlavi ajajärgu rajatisest koosnev kompleks, muuseum alates aastast 2000.
Katse väikese Albertiga

Katse väikese Albertiga oli uuring, mis tõestas empiiriliselt, et klassikaline tingimine toimib ka inimestel. Katse korraldasid 1920. aastal John B. Watson ja tema assistent Rosalie Rayner Johns Hopkinsi ülikoolis.
John B. Watson soovis saada kinnitust tähelepanekutele, et laste reaktsiooni valjule helile põhjustas hirm. Watsoni arvates oli hirm kas kaasasündinud või tingimata vastus stiimulile. Ta leidis, et kui järgida klassikalise tingimise reegleid, siis võib õpetada last kartma sellist stiimulit, mida laps normaalsetel tingimustel ei kardaks.

Katse käik

Katses osalenud väike Albert oli üheksakuune ning Johns Hopkinsi ülikooli alla kuuluva Phippsi psühhiaatriakliiniku töötaja poeg. Enne eksperimendi algust testiti väikese Alberti emotsioone, st talle näidati lühikest aega ja esimest korda elus valget rotti, jänest, koera, ahvi, karvadega ja karvadeta maske, puuvillast lõnga, põlevat ajalehte jms. Väike Albert ei väljendanud hirmu nähes ülaltoodud objekte.
Katse ajal asetati Albert ruumi keskel olevale madratsiga kaetud lauale. Valge laborirott pandi lapse lähedusse ja lubati tal rotiga mängida, kusjuures siis laps rotti ei kartnud. Järgmistel katseseeriatel tekitasid eksperimentaatorid valju heli, lüües haamriga vastu raudpulka, lapse selja taga hetkel, mil ta rotti puutus. Heli kuuldes hakkas laps nutma, mis väljendas hirmu. Pärast mitut sellist kahe stiimuli seostamist esitati Albertile taas ainult rott (ilma valju helita). Kui rott ilmus, siis muutus Albert kartlikuks, hakkas nutma, pööras ja püüdis loomast eemale liikuda. Seega oli laps seostanud valge roti (esialgne neutraalne stiimul, nüüd tingitud stiimul) valju heliga (tingimata stiimul), mille tõttu tekkis Albertil tugev emotsionaalne vastus (algne tingimata vastus valjule helile, nüüd tingitud vastus rotile).
Väike Albert üldistas oma reaktsiooni (nutmine) roti nägemisel ka teistele karvastele objektidele, nagu karvasele koerale, kasukale ja valge habemega jõuluvanamaskile.
Vahase saare I hiidrahn

Vahase saare I hiidrahn (lõunapoolne) on hiidrahn Saare maakonnas Vahase saarel. Rahn kuulub Eesti 20 suurima hiidrahnu hulka.
Rahn on tömpjas püramiidne tahukakujuline, pisut lõhenenud ja samblikega kaetud pealispinnaga. Rahnu pikkus on erinevatel andmetel 9,6–12,2 m; laius 8,1–9,0 m; kõrgus 4,6–5,8 m; ümbermõõt 30,3–31,7 m; maht 242–261 m³. Rahn koosneb rabakivigraniidist ja viiburgiidist.
Maria Magdalena Suurman

Maria Magdalena Suurman, kunstnikunimega Malle Mägi von Schultz (28. november 1904, Räpina vald – 11. veebruar 2003) oli Eesti päritolu USA muusik, helilooja ja maalikunstnik.
Suurman lõpetas Tallinna Konservatooriumi 1939 pianistina Artur Lemba ja lauljana 1942 L. Hellat-Lemba juures. Magistrikraadi kaitses ta Eastern Michigan Universitys muusika ja maalikunsti alal. Suurman on seni ainus väliseesti naine, kes on saanud filosoofiadoktoriks muusika alal, tema väitekiri Florida State Christian College'is käsitles eesti rahvaviiside struktuuri ja nende seost algupärase tekstiga.
Ameerika Ühendriikide 200. aastapäeva puhul kingiti president Gerald Fordile Suurmani õlimaal "Trummar John", mis kujutas esimest teadaolevat Ameerikasse jõudnud eestlast Johan Schalbricki.
Ta oli organist, pianist, laulja ja helilooja. Tema esinemiskohtade seas on olnud Sydney, Berliin, Toronto, Buenos Aires, Hongkong, Alaska, Šveits, Kaplinn, Montreal, Tallinn, kodukoht Räpina (kontserdid 1992, 1993, 1994) ning Eesti saatkond Moskvas 1993. 92-aastasena sai Suurmanist esimene eestlane, kes on esinenud klaveriõhtuga ÜRO peakorteris (1996). Ta esines ka New Yorgis Lincoln Centeris (1988) ja Carnegie Hallis. elu jooksul komponeeris ta üle 60 teose, põhiliselt laule, klaveri- ja orkestripalu.
Maria Magdalena Suurmann valdas eesti, saksa, vene, inglise ja prantsuse keelt.
Adán Cárdenas

Adán Cárdenas del Castillo (22. veebruar 1836 – 12. juuli 1916) oli Nicaragua poliitik ja arst, Nicaragua president.
Adán Cárdenas sündis 22. veebruaril 1836 Granadas. Aastal 1852 kolis ta Euroopasse elama, kus lõpetas Pisa ülikooli meditsiiniteaduskonna ja sai doktorikraadi. Nicaraguasse tagasi suundus ta aastal 1862. Seal abiellus ta Tomás Martínezi tütre Gertrudis Martínez Solórzanoga. Poliitilistelt vaadetelt oli ta konservatiiv ja nii liitus ta Partido Conservador de Nicaraguaga. Aastal 1883 sai temast riigi president. Aastal 1887 vahetas Cárdenase välja Evaristo Carazo.
Cárdenase võimuloleku ajal loodi Masaya departemang. Samuti lõppes raudteeliini Ferrocarril del Pacífico ehitamine, 6. oktoobril 1885 jõudis esimene rong Managuast Granadasse. Euroopalike kogemustega mehena pani ta erilist rõhku riigi haridussüsteemile, asutades koole üle kogu maa. Ka asutas ta kunstigalerii Escuela de Artes y Oficios. Tema välja antud dekreet, mille tõttu kirikule kuuluvad harimata maad läksid müüki, tõi kaasa kohvikasvatuse järsu tõusu. Tema võimuloleku ajal asutati riigi esimene pank.
Adán Cárdenas suri 12. juulil 1916 Managuas.
Kriūkai

Ajalugu

Aastal 1589 mainitakse esimest korda Kriūkais asunud ja J. Krukavičiausele kuulunud mõisa. Aastal 1593 rajas sinna Svetošino mõisa ka Bohdian Sapieha. Asula nimi oligi kuni XIX sajandini Svetošino. XVII sajandil kuulus see J. Kulvinskasele, aga XIX sajandil Rönnedele.
XIX sajandil rajati Kriūkaisse turg. Knygnešystė ajal oli asula üks leedukeelse kirjanduse levitamise keskuseid; selle ümbruses tegeles raamatute salakaubana maale toomisega 24 inimest. XX sajandi alguses sai alevist mariaviitide liikumise üks keskuseid. Aastal 1920 ehitasid mariaviidid sinna ka kiriku. Aastal 1934 rajati Kriūkaisse laevatehas, kus valmistati jõelaevasid.
Nõukogude võimud küüditasid asulast ja selle ümbrusest aastail 1940–1941 ja 1944–1953 260 kohalikku elanikku;aastal 1941 tapsid Saksa okupatsiooniväed ka 80 alevis elanud juuti. Nõukogude võimu ajal oli Kriūkai kohaliku kolhoosi keskasula. Aastal 1956 sulgesid nõukogude võimud mariaviitide kiriku; selle hoone on aastast 2005 eravalduses.
Leidurlusluul

Leidurlusluul on luul, mille puhul haige on ekslikult veendunud, et ta on leiutanud midagi väga olulist. Sageli on haige veendunud, et ta on leiutanud perpetum mobile või mingi universaalse ravimi kõigi haiguste vastu. Tavaliselt pole inimese taust selline, et ta saaks oma avastuse tõelevastavust kontrollida või tõestada.
Leidurlusluul kuulub suurusluulude hulka.
Statius

Publius Papinius Statius (umbes 40 Napoli – arvatavasti 96 Napoli) oli I sajandi rooma luuletaja ja õpetaja, mitme luulevõistluse võitja, oma aja tuntumaid luuletajaisiksusi.
Statius sai kuulsaks eeposega "Thebais" (12 raamatut), mis kujutab seitsme sõjaretke Teeba vastu. Statiuse eeskujuks peetakse Vergiliust. Lõpetamata eeposes "Achilleis" kujutab autor Achilleuse viibimist Lykomedese juures Skyrose saarel ja kreeklaste sõitu Trooja sõtta. Viiest raamatust koosnev luulekogu "Silvae" ("Metsad") sisaldab sünni, pulmade ja surma puhuks kirjutatud, soosijaid (eriti keiser Domitianust) ja sõpru ülistavaid ning kunstiteoseid ja hooneid kirjeldavaid luuletusi (kokku 32 luuletust). Keskajal loeti ja matkiti Statiuse eeposi palju.
Eesti keeles on ilmunud "Silvae" 3.5 ja 5.4 "Vanakreeka kirjanduse antoloogias" (Tallinn: Varrak, 2009, lk. 462–465, tõlkinud Triin Rebane).
182. Eesti julgestusgrupp

Valvetegevus

Pataljon sai ülesandeks (endise Balti raudtee Narva–Gattšina raudteeharu) julgestuse. Staap koos 5. sadakonnaga saadeti Kikerino külla, 6. ja 8. sadakond jäid Volossovosse, 7. sadakond Jelizavetinosse, kus täideti vahiteenistuse ja korrapidamisülesandeid 18. armee Korück 583 alluvuses. Väeosad jaotati jagude kaupa Volossovo ja Kikerino rajoonide piirkonnas raudteele patrullteenistuseks. 
5. sadakonna juurde formeeriti ratsarühm, mille ülemaks sai leitnant Kuusik. Ratsarühmast moodustati talvel suusarühm. Volossovo ümbruses olid mitmed kokkupõrked Nõukogude partisanidega.
5. sadakonnast määrati mehi erilistesse jahikomandodesse (Jagdkommando), mis allusid otse 18. armee staabile. Nende ülesandeks oli võitlus Nõukogude luuregruppide ja langevarjuritega ning nende hävitamine.

Lahingutegevus

1941. aasta detsembris saadeti pataljoni 6., 7. ja 8. sadakond Volhovi koti põhjaservale Punaarmee Volhovi rinde 2. löögiarmee vastu. 19. märtsil piirati Idaridne Volhovi rindel sisse Nõukogude 2. löögiarmee ja 59. armee. 29. juunil lõpetasid sissepiiratud Punaarmee 2. löögiarmee ja 59. armee vastupanu. 1942. aasta juunis oli kogu pataljon hõivatud Volhovi koti likvideerimislahingutes ja selle järgnenud metsade läbikammimises.
Peale Volhovi lahinguid toodi pataljon rindelt ümberformeerimiseks ära. Pataljoni täiendamiseks kasutati 185. Eesti julgestusgruppi koosseisu. 
Vastavalt 1. mail 1942 ilmunud raportile oli sel ajal 182. julgestusgrupi nimekirjas 20 ohvitseri, 92 allohvitseri, 608 reameest, lisaks veel sakslasest allohvitser ja 8 sakslasest reameest. Kaks kompaniid olid vahiteenistuses raudteel ja sõjavangilaagis Dulag 140 ning kaks kompaniid olid allutatud L-korpusele ja asusid rindel. 
15. mail 1942 viidi julgestusgrupid Saksa Korrapolitsei alluvusse ning 182. Eesti JG nimetati 282. kaitsepataljoniks, 21. augustil 1942 allutati üksus uuesti Wehrmachti väeosale.

Reorganiseeerimine

1942. aasta oktoobrist muutus pataljon tagalateenistusüksusest rindeüksuseks. 23. oktoobril 1942 lõppes julgestusgruppide vabatahtlike aastane teenistusleping ning umbes pooltest Saksa sõjaväe teenistusse jäänud julgestusgruppide vabatahtlikest moodustati 3 idapataljoni. 
Üksus nimetati ümber 659. Idapataljoniks (Ost-Bataillon 659), sama aasta jõulude ajal 659. Eesti Pataljoniks (Estnische-Batailon 659).
Keldrimäe

Olulisemad objektid

Keldrimäe asumi territooriumile jäävad Keskturg ja Jumalaema Sündimise (Kaasani pühakuju) kirik.

Haridus ja kultuur

Keldrimäe asumis asuvad Temnikova ja Kasela galerii (Lastekodu 1) ning Tallinna Keskraamatukogu võõrkeelse kirjanduse osakond (Liivalaia 40).

Keldrimäe asumi tänavad

Praegust Keldrimäe tänavat on varem nimetatud Israeli tänavaks (1881–1954) ja Turu põiguks (1954–1991). Keldrimäe asumis asuvad veel Gildi tänav, Imanta tänav, Jakobi tänav, Juhkentali tänav, Friedrich Reinhold Kreutzwaldi tänav, Lastekodu tänav, Liivalaia tänav, Liivamäe tänav, Mardi tänav, Odra tänav, Tartu maantee, Torupilli ots, Turu tänav, Vana-Keldrimäe tänav, Vana-Liivamäe tänav, Veski tänav ja Võlvi tänav.
Minu nädal Marilyniga

"Minu nädal Marilyniga" (inglise My Week with Marilyn) on 2011. aastal linastunud Suurbritannia eluloofilm Marilyn Monroest. Filmi lavastas Simon Curtis.
Filmis mängivad Michelle Williams, Kenneth Branagh, Eddie Redmayne, Dougray Scott, Judi Dench ja Emma Watson.
Eesti kinodesse jõuab "Minu nädal Marilyniga" 3. veebruaril 2012.
2012. aastal kandideeris linateos kahele Oscarile, Michelle Williams parima naisosatäitja ja Kenneth Branagh meeskõrvalosatäitja Oscarile.
Jörgen Liik

Jörgen Liik (sündinud 12. märtsil 1990 Kuressaares) on eesti näitleja.
Jörgen Liik õppis aastatel 1997–2003 Orissaare Gümnaasiumis ja 2003–2009 Saaremaa Ühisgümnaasiumis. 2014. aastal lõpetas ta Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikooli. Aastatel 2014–2018 töötas ta näitlejana Teater NO99-s.
Jörgen Liik on mänginud filmides "Polaarpoiss", "November", "Keti lõpp", "Mehetapja/Süütu/Vari" ja "Portugal".

Isiklikku

Tema abikaasa on Rea Lest-Liik.
Arktika Nõukogu

Arktika Nõukogu (inglise keeles Arctic Council) on rahvusvaheline nõukogu, mis tegeleb Arktika piirkonna riikide ja põlisrahvaste probleemidega.
Nõukogul on kaheksa liikmesriiki: Kanada, Taani, Soome, Island, Norra, Venemaa, Rootsi ja Ameerika Ühendriigid ning 12 vaatlejariiki: Hiina, Hispaania, Holland, India, Itaalia, Jaapan, Lõuna-Korea, Poola, Prantsusmaa, Saksamaa, Singapur ja Suurbritannia.
Ehitusbörs

Ehitusbörs ehk nädalakiri "Ehitusbörs" on väljaanne, mis kajastab informatsiooni kõigi Eesti piirkondade ehitusobjektide kohta.
Ehitusbörsist leiad mitmekülgset infot Eesti ehituste kohta - asukoht, hetkeseis, tööde maht, teostamise aeg, töövõtjad, kontaktisikud jne. Kajastame nii riigihankeid kui ka väiksemamahulisi projekteerimise ja ehitustööde pakkumisi, detailplaneeringuid, informatsiooni töö käigus toimunud muudatustest. Kirjeldame objekti erinevaid etappe, alates kavandamisest kuni ehitise valmimiseni ja säilitame ka kogu varasema info. Ehitusbörsi eesmärk on viia kokku ehitustööde tellija ja töövõtja, et mõlemal oleks mugavam ja lihtsam oma igapäevast tööd teha. Veebikeskkond uueneb reaalajas.
Ehitusbörs kogub, täpsustab ja võimaluse korral ka avaldab kõik ehitusega seonduvad kuulutused, faktid, vihjed ja riigihanked.
Ehitusbörsi väljaandja on Infotöötlemise OÜ koos OÜ Eesti Ehitusbörsiga.
Vladimir Smetanin

Vladimir "Voldemar" Smetanin (2. oktoober 1888 Tallinn – 23. september 1945 Karagandõ vangilaager) oli eesti statistik ja õigusteadlane.
Vladimir Smetanin lõpetas 1909. aastal Nikolai Gümnaasiumi Tallinnas, 1909. aastal astus Peterburi ülikooli õigusteaduskonda, mille lõpetas 1913. aastal, sooritades riigieksamid Kaasani ülikoolis samal aastal. Tallinna linna teenistusse asus 1. (14.) septembril 1913. aastal praktikandina Tallinna linnavalitsuse kantseleisse, olles siis lühikest aega linnasekretäri abi, kuni 1. detsembril 1915 linna statistika büroo juhatajaks määrati.
Ta oli Tallinna linna statistikabüroo ja perekonnaseisuameti juhataja, riigi statistika nõukogu liige, Eesti Linnade Liidu büroo juhataja, Balti riikide linnade liitude vahelise komitee liige, ning ajakirja Linnad ja Alevid toimetaja.
1935. aastast oli ta Eesti-Leedu Ühingu peasekretär. Leedu riik on ta teeneid hinnanud Gediminase 3. (1937) ja 4. klassi ordeniga.
24. veebruaril 1938 anti talle Eesti Punase Risti III klassi teenetemärk, seeria 569.
Tema abikaasa Valesca Smetanina (sündinud Eichfuss) onu oli kindralmajor-meedik dr. Martin Jervan.
Tonkava keel

Tonkava keelt kõnelesid Texases elanud tonkavad. Umbes 1930. aastatel keel hääbus, kõnelejaid ei olnud enam. Tänapäeval suhtleb hõim inglise keeles, aga kasutab selles sõnu vanast keelest. 
Tonkava tähendab tõlkes 'tõelisi inimesi'.

Keelkond

Keel kuulub Põhja-Ameerika isoleeritud indiaani keelte hulka.

Täpsem piirkond

Ida-Texas, Oklahoma, New Mexico.

Kõnelejate arv

Keel on hääbunud.

Kirjaviis

Foneetiline
Liibüa kõrb

Pinnamood

Liibüa kõrbes asuvad Uveinati mäed. Ülejäänud osas on ta tasandik, kus asub madalaid astanguid ja nõgusid. Esineb ulatuslike liivakõrbeid.

Sademed, niiskus

Liibüa kõrbes sajab vähe vihma. Seal sajab 100–180 mm aastas talviste vihmadena. Talviseid vihmu esineb ka rannikust kaugemal, kuid harva. Ka esineb Liibüa kõrbes mõnikord mussoonvihmu suvel. Aga oaasides ja Niiluse orus, kus sademeid mõõdetakse, on keskmine sademete hulk reeglina 1–10 mm aastas.
Väheste sademete ning tasase reljeefi tõttu on Liibüa kõrbes vähe jõgesid. Erandiks on jällegi Vahemere rannik. Seal asub mõne kilomeetri kaugusel rannikust madal astang. Kuna seal sajab talvel 50–150 mm vihma, suures osas paduvihma, leidub seal jõgesid, kus vihma ajal ka vett voolab. Niiluse vasakkaldal leidub küll ka orge, näiteks Kuningate org, aga sademete vähesuse tõttu voolab seal harva vett.

Taimestik, oaasid

Liibüa kõrbes on vähe taimi, peamiselt nõgudes. Ka loomi elab vähe, siiski jätavad nad liivale jälgi.
Liibüa kõrbes esineb põhjavett. Kohati imbub see allikate ja kaevude kaudu maapinnale. Nii asub kõrbes nõgude ahelik, kus paiknevad Kharjah, Dākhilah, Baḩarīyah ja Farāfirah oaas, ka asuvad kõrbes Sīwah’ oaas, Al-Kufrah oaas ja Wādī an-Naţrūn. Seevastu Qaţţārah nõos on vesi soolane, mistõttu seal on vaid soolakuid ja soid.
Varem on Liibüa kõrbes olnud niiskem kliima, kasvanud rohkem taimi ja elanud rohkem inimesi. Kuid rikkalikku vihma pole olnud ei holotseenis ega pleistotseenis. Näib, et varases holotseenis oli niiskem periood, mil kõrbes sadanud vihm moodustas järvi paljudes Liibüa kõrbe piirkondades, kuid sellest ei piisanud, et järved oleks üle ajanud ja jõgede kaudu Vahemerre või Niilusesse äravoolu omanud. Vanad jõesängid on liiva täis tuisanud ja seal pole miljoneid aastaid läbivoolu olnud. On oletatud, et varaholotseenis võis Liibüa kõrbes sadada 100–200 mm aastas. Igatahes Niiluse vasakpoolsetes lisajõgedes voolas vett hiljemalt Neljanda Dünastia ajal: see uhtus ära püramiidiehitajate hooneid. Ka kahjustas vihm tollal põletamata savist hooneid, neid läbi leotades, mida tänapäeva kliimas ei juhtu. Näib aga, et Keskmise Riigi ajast peale on Liibüa kõrbes olnud tänapäevasega sarnane kliima. Vaid oaasides on vett vähemaks jäänud, kuna põhjavesi on ära voolanud ja ära kulunud.
Laevastik

Laevastik on kindla eesmärgiga moodustatud ja juhitud laevade (mõnikord ka muude veesõidukite) grupp või organisatsioon.

Kirjeldus

Laevastikke võidakse moodustada näiteks sõjalaevadest, kalalaevadest, kaubalaevadest, sportlaevadest jne.
Mereväes on laevastik suurim sõjalaevade koondis, mis võib koosneda näiteks laevabrigaadidest ja laevadivisjonidest, mõnedes suuremates merevägedes ka laevadiviisidest.
Helsingi olümpiastaadion

Staadioni ajalugu

Helsingi olümpiastaadioni ajalugu algas 11. detsembril 1927, kui Helsingi linn ja mitmed spordiorganisatsioonid moodustasid Staadioni Sihtasutuse. Sihtasutuse eesmärk oli Helsingisse ehitada staadion, mis võiks olla suveolümpiamängude peaareen. Staadioni projekti saamiseks korraldati arhitektuurivõistlus, mille võitsid arhitektid Yrjö Lindegren ja Toivo Jäntti oma funktsionalismi printsiipe järgiva projektiga. 
Olümpiastaadioni ehitati 12. veebruarist 1934 kuni 12. juunini 1938. Staadion pidi võõrustama 1940. aasta olümpiamänge, kuna Tokio oli oma õigusest olümpiamänge korraldada loobunud. Loobumise põhjuseks oli Jaapani osalemine 1937. aastal alanud Teises Hiina-Jaapani sõjas. 1938. aastal valis ROK pärast Tokio loobumist uueks olümpiamängude korraldajaks Helsingi. Kuid kahjuks jäid mängud 1939.–1940. aastal toimunud Talvesõja kahjustuste ja Euroopas hoogustunud sõjategevuse (Teine maailmasõda) pärast ära.
Olümpiastaadioni on kohendatud mitu korda. Staadioni suurim pealtvaatajate mahutavus oli 1952. aasta olümpiamängude ajal, kui sinna mahtus üle 70 000 pealtvaataja. Olümpiastaadioni suurem ümberehitus oli aastatel 1990–1994.

Staadioni juhtkond

Olümpiastaadioni sihtasutuse esimene juht oli Erik von Frenckell, kes oli sellel ametipostil 50 aastat, 1927–1977. Täpselt oma juhtimisaastate keskel sai ta näha oma tehtud töö tulemust, kui Helsingis korraldati 1952. aastal olümpiamängud. Sihtasutus tegutseb endiselt olümpiastaadionil. Sellel on kaks haldusosakonda, sihtasutuse juhtkond ja sihtasutuse liikmed. Sihtasutuse juhtkond tuleb aastas kokku kaheksa-üheksa korda, kõik liikmed korra aastas. Juhatuse esimees on Erkki Aurejärvi ja asetäitja Esko Paukkonen. Sihtasutuse praegused liikmed on Heidi Ruhala, Kari Piimies, Riitta Hämäläinen-Bister, Mari Puoskari, Timo Haukilahti, Antti Pihlakoski ja Pekka Hämäläinen.

Staadioni mõõtmed

Olümpiastaadioni torni kõrgus on 72 meetrit ja 71 cm, mis on 1932. aasta olümpiamängudel Los Angeleses Soomele odaviskes kuldmedali toonud Matti Järvineni võidutulemuse pikkus. Staadioni pikkus on 243 meetrit ja laius 159 meetrit. Suurim pealtvaatajate arv 70 435 oli 1952. aasta OM-il. Praegu on istekohtade arv 40 600, millest 15 000 on katuse all.
Leidissoo peakraav

Leidissoo peakraav on kraav Läänemaal Lääne-Nigula vallas Vanaküla külas.
Peakraavi pikkus on 4,2 km. Peakraav suubub paremalt Riguldi jõkke (59° 5′ 45″ N, 23° 37′ 22″ E) (6,8 km suudmest). Peakraavi valgala on 31,6 km². Lähe: (59° 6′ 1″ N, 23° 41′ 29″ E). Lähtest ida ja põhja poole jääb Leidissoo looduskaitseala.
Leidissoo peakraav on tugevasti muudetud avalik veekogu, mille piiranguvöönd on 100 m.
Leidissoo peakraavi keskkonnaregistri kood on VEE1104000.
TV14

TV14 oli Eesti telekanal, mis kasvas välja telekanalist Kalev Sport ning kandis lühikest aega ka nime TV4. 
Kanali kontseptsiooni järgi oli tegemist kodaniku-, tervise-, hariduse-, sporditelevisiooniga. Telekanal oli eetris ööpäev läbi ning omasaadete kõrval näidati ka filme ja välismaalt sisse ostetud telesaateid. Viimastel tegutsemiskuudel edastas TV14 peamiselt Tallinna TV pilti.

Kanali sulgemine

TV14 lõpetas programmi edastamise 1. juulil 2011.
TV14 juht Toomas Lepp põhjendas, et lõpetamises on süüdi Starman, kuna Starman lõpetas 8. juunil ühepoolselt TV14 signaali edastamise.
XIV Riigikogu

XIV Riigikogu on Riigikogu 14. koosseis, mille valis Eesti kodanikkond 2019. aasta Riigikogu valimistel 3. märtsil 2019.
XIV Riigikokku kandideeris 1099 inimest, neist 1084 olid üles seatud 10 erakonna nimekirjades ja 15 üksikkandidaatidena.
Riigikokku pääses 5 erakonda. Valitsuskoalitsiooni moodustasid Eesti Keskerakond, Eesti Konservatiivne Rahvaerakond ja Isamaa Erakond.
XIV Riigikogu valimistulemused kuulutati välja 28. märtsil 2019, avaldati Riigi Teatajas 29. märtsil ning need jõustusid 30. märtsil, mil algasid ka koosseisu liikmete volitused.
Riigikogu kogunes avaistungile 4. aprillil ning valis Riigikogu esimehe kohale Henn Põlluaasa, aseesimeesteks Helir-Valdor Seedri ja Siim Kallase.

Reformierakond

Reformierakonnast osutus valituks 34 kandidaati:
Arto Aas,
Annely Akkermann,
Yoko Alender,
Jüri Jaanson,
Kaja Kallas,
Siim Kallas,
Liina Kersna,
Johannes Kert,
Signe Kivi,
Toomas Kivimägi,
Urmas Klaas,
Heiki Kranich,
Eerik-Niiles Kross,
Urmas Kruuse,
Ants Laaneots,
Kalle Laanet,
Maris Lauri,
Jürgen Ligi,
Kristen Michal,
Marko Mihkelson,
Madis Milling,
Urmas Paet,
Kalle Palling,
Keit Pentus-Rosimannus,
Hanno Pevkur,
Heidy Purga,
Valdo Randpere,
Taavi Rõivas,
Andrus Seeme,
Andres Sutt,
Aivar Sõerd,
Kristina Šmigun-Vähi,
Urve Tiidus ja
Vilja Toomast.

Eesti Keskerakond

Eesti Keskerakonnast osutus valituks 26 kandidaati:
Jaak Aab,
Taavi Aas,
Vladimir Arhipov,
Vadim Belobrovtsev,
Enn Eesmaa,
Maria Jufereva-Skuratovski,
Marek Jürgenson,
Raimond Kaljulaid,
Kalev Kallo,
Jaanus Karilaid,
Mihhail Korb,
Siret Kotka-Repinski,
Mihhail Kõlvart,
Lauri Laats,
Aadu Must,
Anneli Ott,
Jüri Ratas,
Martin Repinski,
Mailis Reps,
Kersti Sarapuu,
Kadri Simson,
Mihhail Stalnuhhin,
Vladimir Svet,
Tarmo Tamm,
Yana Toom ja
Marika Tuus-Laul.

Eesti Konservatiivne Rahvaerakond

Eesti Konservatiivsest Rahvaerakonnast osutus valituks 19 kandidaati:
Merry Aart,
Riho Breivel,
Peeter Ernits,
Helle-Moonika Helme,
Mart Helme,
Martin Helme,
Ruuben Kaalep,
Uno Kaskpeit,
Kert Kingo,
Rene Kokk,
Leo Kunnas,
Alar Laneman,
Jaak Madison,
Siim Pohlak,
Anti Poolamets,
Paul Puustusmaa,
Henn Põlluaas,
Urmas Reitelmann ja
Jaak Valge.

ISAMAA Erakond

Isamaa Erakonnast osutus valituks 12 kandidaati:
Aivar Kokk, 
Tarmo Kruusimäe, 
Viktoria Ladõnskaja-Kubits,
Jüri Luik, 
Tõnis Lukas, 
Andres Metsoja, 
Urmas Reinsalu, 
Üllar Saaremäe, 
Helir-Valdor Seeder, 
Sven Sester,
Priit Sibul ja
Raivo Tamm.

Sotsiaaldemokraatlik Erakond

Sotsiaaldemokraatlikust Erakonnast osutus valituks 10 kandidaati:
Marina Kaljurand,
Kalvi Kõva,
Helmen Kütt,
Sven Mikser, 
Jevgeni Ossinovski,
Ivari Padar,
Heljo Pikhof, 
Katri Raik, 
Indrek Saar ja
Riina Sikkut.
Elo-Mall Toomet

Elo-Mall Toomet (sündinud 25. juulil 1981) on eesti luuletaja ja raamatuillustraator.
Ta illustreeris Ott Heinapuu 2009. aastal ilmunud luulekogu "Inglile".

Isiklikku

Ta on Jaan Kaplinski ja Tiia Toometi tütar. Tal on vennad Ott-Siim Toomet, Lauris Kaplinski ja Lemmit Kaplinski.