google/wiki40b huggingface dataset:
Prantsuse Flandria

Ajalugu

Olles kord osa keskaegsest Frangi riigist langes Flandria järk-järgult Inglise ja siis Hispaania kontrolli alla. Kui Prantsuse sõjaline võim Bourbonide "Päikesekuninga" Louis XIV (1638-1715) ajal kasvas, läks ajaloolise Prantsuse Flandria osa kuningriigile.
Prantsuse Flandria oli algselt Flandria krahvkonna osa ja siis Lõuna-Madalmaade osa (tänapäeva Belgia). See eraldati krahvkonnast (Habsburgide Burgundia pärandi osa) aastal 1659 Püreneede rahuga, mis lõpetas Prantsuse-Hispaania konflikti Kolmekümneaastases sõjas (1618-1648), ja teisi piirkonna osi lisandus järgnevate lepingutega aastatest 1668 ja 1678. Piirkond loovutati Prantsusmaale ning sai Flandria ja Hainaut' provintsi osaks. Lõviosa on Prantsuse Nord'i departemangus, kuigi mõned piirkonna lääneosad, mis eraldati aastal 1237 ja said enne Prantsusmaale loovutamist Artois' krahvkonnaks, on nüüd Pas-de-Calais' departemangu osa.
Teise maailmasõja ajal tähendas Prantsuse Flandria kogu Nord–Pas-de-Calais piirkonda, mis allutati esmalt sakslaste okupeeritud Belgia sõjalisele haldusele, sai siis "Belgien-Nordfrankreich" osaks Reichskommissari alluvuses ja lõpuks teoreetilise Flandria Reichsgau osaks.
Rikas kivisöe poolest ja külgnedes Põhjamerega, mille ümber olid tavaliselt võimsad naabrid, on Prantsuse Flandrias võideldud arvukaid kordi tuhande aasta jooksul keskajast ja Teise maailmasõjani.

Keel

Prantsuse Flandria (Prantsuse Westhoeki) põhjaosa traditsiooniline keel on hollandi keele lääneflaami murre, täpsemalt prantsuseflaami alammurre, mida räägib igapäevaselt umbes 20 000 inimest ja aeg-ajalt 40 000 inimest.
Lille'i Flandria traditsiooniline keel on pikardi (ja selle murded, nagu ch'ti või rouchi).
Autokool

Autokool on õppeasutus, kus õpetajad õpetavad soovijaid erinevaid mootorsõidukeid juhtima. Õppetöö koosneb harilikult kahest osast: teooriaõppest ja õppesõidust. Kursuse edukalt läbinud saavad õiguse taotleda ARK-ist juhiluba.
Tiit Rosenberg

Elulugu

Tiit Rosenberg käis aastatel 1954–1962 Restu 8-klassilises koolis, seejärel kuni 1965. aastani Valga I Keskkoolis, mille lõpetamise järel töötas ta pool aastat (1965–1966) Keeni 8-klassilise kooli kehalise kasvatuse, geograafia ja matemaatika õpetajana. Seejärel teenis ta 1966–1968 Nõukogude armees Kaliningradis, misjärel astus ta 1968. aastal Tartu Riiklikku Ülikooli ajalugu õppima. Peagi asus ta tööle ka Eesti NSV Teaduste Akadeemia Ajaloo Instituuti, mistõttu pidi õpinguid jätkama kaugõppes, sest instituut asus Tallinnas. 1973. aastal lõpetas Rosenberg ülikooli kaugõppes cum laude. Seejärel läks ta aspirantuuri, kus uuris agraarajalugu Artur Vassara käe all.
Kuni 1977. aastani oli Tiit Rosenberg tööl Ajaloo Instituudis, seejärel asus aga Tartu Ülikooli Nõukogude Liidu ajaloo kateedri õppejõuks. 1980. aastal kaitses ta kandidaadikraadi, mille kinnitamise järel 1982. aastal võis ta asuda dotsendi kohale. Põhiosa tema kandidaaditööst 18.–19. sajandi maatööliste kihi kujunemisest ilmus artiklitena, sellega samaaegselt valminud uurimus maarahvastiku sotsiaalsest struktuurist Lõuna-Eestis 19. sajandi lõpul, mis pälvis 1979 vabariiklikul noorte teadlaste uurimistööde konkursil II preemia, ilmus venekeelse lühimonograafiana Eesti NSV Teaduste Akadeemia väljaandel (1980).
1993. aastal sai Rosenbergist pärast Sulev Vahtre emeriteerumist Eesti ajaloo õppetooli juhataja kohusetäitja ning alates 1994. aastast on ta Tartu Ülikooli korraline Eesti ajaloo professor. Aastatel 1995–1996 oli Rosenberg ka Tartu Ülikooli ajaloo osakonna juhataja. 1980. ja 1990. aastatel on ta täiendanud end ka välismaal, nii Venemaal, Saksamaal kui ka Inglismaal.
Tiit Rosenberg uurib peamiselt agraarajalugu, eriti mõisate ajalugu ning viimasel ajal ka 20. sajandi alguse Balti maareformide ajalugu, teda võib pidada Hans Kruusi ja Artur Vassara loodud tugeva Eesti agraarajaloo koolkonna üheks silmapaistvamaks esindajaks. Rosenberg on ka prominentsemaid Eesti ajaloo historiograafia (ajalooteaduse ja -kirjutuse) uurijaid, tema sulest on ilmunud enamik nüüdisaegseid Eestiga seotud ajaloolaste elulugusid, enamasti artiklite kujul. Seetõttu on ta palju tegelenud ka ajalooteooriaga ning aidanud seada sihte Eesti ajaloo uurimise edasisel teel. Rosenberg on üks Lennart Meri väljakuulutatud projekti "Eesti ajalugu 1700–2000" aktiivsemaid initsiaatoreid ja elluviijaid, tema kaastoimetamisel (teiseks tegevtoimetajaks oli Toomas Karjahärm) ilmus koguteose viies köide, mis käsitleb aastaid 1816/1819–1917/1918 (pärisorjuse kaotamisest Vabadussõjani).
2013. aastal ilmus Rosenbergi agraarajaloouurimusi koondav artiklikogumik "Künnivaod", mis sisaldab ka autori lühielulugu, publikatsioonide nimekirja, ettekannete ja esinemiste loendit ning juhendatud diplomi-, bakalaureuse-, magistri- ja doktoritööde nimekirja.

Liikmesus

1995–2008 ja 2013–2014 oli ta Õpetatud Eesti Seltsi esimees.
Getelo

Paiknemine

Getelo asub Nordhornist läänes Hollandi piiril. See kuulub valdade ühendusse (Samtgemeinde) Uelsen.

Koostisosad

Vallas asuvad Getelo ja Getelomoor.

Ehitised

Söven Pölle, kalme pronksiajast asub vallas. Nime annab number seitse, kuigi neid oli kunagi 26.

Transport

Erinevad liidumaa kiirteed ja kreisimaanteed ühendavad vallaga Bundesstraße 403, umbes 10 km eemal.
Chloë Agnew

Chloë Elisabeth Aislinn Moira Agnew (sündinud 9. juunil 1989 Dublinis) on iiri laulja.  
Ta on tuntuks saanud ansambli Celtic Woman lauljana. 
Ta elab koos ema Adéle "Twink" Kingi ja noorema õe Naomi Agnew'ga Knockylonis Iirimaal. 
Chloë õpib Alexandra tüdrukute kolledžis.
Urmas Peiker

Urmas Peiker (sündinud 22. augustil 1976) on eesti alpinist.
Ta on alpinistina tõusnud kahe seitsmetuhandelise mäe tippu.

Haridustee ja töökäik

Ta lõpetas 2001. aastal Tartu Ülikooli õigusteaduskonna õigusteaduse erialal. 
Hiljem täiendas ta end Ameerika Ühendriikides. Seejärel töötas ta mitu aastat Suurbritannias. 2008. aastal naasis ta Eestisse, kus tegeleb nõustamisprojektidega.
Ta on kümmekonnas firmas juhatuse liige.

Kõrgalpinism

Ta võttis osa 2001. aastal JKA ekspeditsioonist Pamiiri [[Lenini mäetipp|Lenini mäetipule] (7134 m) ja tõusis selle käigus koos Hannes Ojaga tippu.
8. augustil 2008 tõusis ta Tian Shan mäestikus Han-Tengri (7010 m) tippu.
2009. aastal osales ta mägimatkal Türgis, mille käigus tähistati 180 aasta möödumist Ararati (5165 m) mäe vallutamisest J.  F. Parroti poolt tõusuga selle mäe tippu.
Eduard Tiro

Eduard Tiro (22. jaanuar 1900 Alūksne vald, Valgamaa – 13. juuni 1972 Valga) oli Eesti konsul.
1935. aastal lõpetas ta Tartu Ülikooli õigusteaduskonna.
Eduard Tiro oli 1918–1919 raudteeametnik Gulbenes. 1919 teenis Läti sõjaväes, 1919–1920 Eesti sõjaväes Vabadussõjas. 1920–1933 üleajateenija Kaitseministeeriumi Varustusvalitsuses. 1935–1936 Kaitseministeeriumi Varustusvalitsuse ja Majandusministeeriumi Maksudevalitsuse ametnik. 1936–1939 vanemmaksukontrolör Valgas, alates 1939 abimaksuinspektor Haapsalus.
15. juunil 1940 nimetati ta Eesti asekonsuliks Valka (eksekvaatur saadud Augusts Kirhenšteinsilt 5. juulil 1940). Pärast sõda töötas ta maksuametnikuna.

Isiklikku

Tiro abikaasa oli Irmgard Jakobson (1903–1986), lapsed Kalju (1931) ja Vello (1935–1993).
Central Park Tower

Central Park Tower on superkõrge pilvelõhkuja (472 m), mida ehitatakse New Yorgi linna ülemise ärikeskuse Midtown Manhattani eksklusiivse hoonestusega 57th Street tänavale. Kõrghoone valmib 2020. aastal ja sellest saab Läänepoolkera kui ka Ameerika Ühendriikide üks kõrgeimaid ehitisi. Hoone nimetus tuleneb vahetus läheduses asuvast Central Parkist, millele avanevad ehitise kõrgematelt korrustelt suurepärased vaated.
Eesti NSV Ülemnõukogu XII koosseisu valimised

Valimissüsteem

Valimised toimusid üksiku ülekantava hääle meetodil. Tegemist oli isikuvalimistega.
Hääletamissedelile kanti kõigi ringkonnas kandideerivate kandidaatide nimed. Valija pidi asetama oma eeliskandidaadid pingejärjekorda. Valimistulemused tehti lõpuks kindlaks, arvutades igaks vooruks järgmise valemi alusel ringkonnakvoot:
kvoot = (arvestuses olevate häälte arv / (vakantsete kohtade arv + 1)) + 1
Seejärel võrreldi kandidaatide arvel olevat häälte koguarvu (skoori), mis moodustus talle antud häältest ja talle üle kantud häältest kvoodiga. Valituks osutus kandidaat, kelle skoor ületas ringkonnakvoodi või oli sellega võrdne. Igas järgmises voorus tehti valituks osutunud kandidaadi valimissedelitele märgitud järgmise eelistuse alusel kindlaks neile kandidaatidele ülekantavate valimissedelite arv ja arvutati sedelite uus väärtus. Selleks jagati jääk ülekantavate sedelite koguväärtusega.
Iga vooru järel valimissedelid panderolliti ja kõikidele sedelitele kirjutati uus väärtus. Igale kandidaadile arvutati uus skoor talle antud esimeste eelistuste ja lisandunud jääkhäälte alusel. Seejärel arvutati uuesti ringkonnakvoot ning võrreldi sellega konkureerima jäänud kandidaatide skoore. Kui ükski kandidaat ei osutunud selles voorus valituks, loeti kõige väiksema skooriga kandidaat väljalangenuks (mittevalituks) ning temale antud hääled kanti vastavalt eelistusjärjekorrale üle teistele kandidaatidele. Nende reeglite järgi korraldati nii mitu hääletusvooru, kuni kõik mandaadid ringkonnas said jaotatud.

Valimistulemus

Eesti NSV Ülemnõukogu XII koosseisu valimised olid isikuvalimised, sest parteid ega valimisliidud ei saanud oma nimekirjadega osaleda. Kandidaadid võisid kuuluda parteisse, aga kandidaadi hääled ei kandunud üle oma parteile. Valimistel osalesid järgmised poliitilised liikumised: Rahvarinne, Eestimaa Kommunistlik Partei, Interrinne, Sõjaveteranide ja sõjameeste internatsionalistlik vabariiklik organisatsioon, Töökollektiivide Ühendnõukogu, Demokraatlik ühendus Vaba Eesti, Eesti Demokraatlik Partei, Eesti Töökollektiivide Liit, Eesti Roheline Liikumine, Eestimaa Talupidajate Keskliit, Eesti Kristlik Demokraatlik Liit ja Eesti Kristlik Demokraatlik Erakond, Eesti Ettevõtjate Erakond, Eestimaa Naiste Ühendus ja Eesti Naisliit. Osa ei võtnud ERSP, kes nägi valimistel osalemist nõukogude okupatsiooni tunnustamisena. Valituks osutunud saadikutest 73 esindasid iseseisvusemeelseid jõude ja 27 impeeriumimeelseid.
István Csurka

István Csurka (27. märts 1934 Budapest – 4. veebruar 2012 Budapest) oli Ungari ajakirjanik, kirjanik ja poliitik.
István Csurka oli pärit ajakirjanik Péter Csurka perekonnast. 1952–1957 õppis ta Teatri ja Filmikunsti Kõrgkoolis dramaturgiks.1956. aasta Ungari ülestõusu mahasurumise järel oli ta pool aastat interneeritud. Seejärel tegutses ta kirjanikuna, tema näidendid olid 1960. aastatel ja 1970. aastatel menukad.
1987. aasta septembris oli ta üks Ungari Demokraatliku Foorumi asutajatest. 1990–1994 ja 1998–2002 oli ta Ungari parlamendi liige. Alates 1994. aasta oktoobrist oli ta paremkonservatiivse Ungari Õiguse ja Elu Partei (MIÉP) esimees.
Nahaparkimine

Nahaparkimine (ka: parkimine) on toornaha töötlemine mehaaniliste ja keemiliste meetodite abil nahaks. Parkimine fikseerib naha struktuuri põiksidemete abil. Parkimine ei luba nahal nii tugevasti punduda ning kuivades kokku  tõmbuda. Parkimise protsess on pöördumatu ja selle efektiivsust saab määrata, kui võrrelda parkimata ja pargitud naha omadusi. Üht tähtsaimat omadust pargitud naha puhul näitab liimistumistemperatuur. Liimistustemperatuuriks nimetatakse temperatuuri, mille juures naha tükk tõmbub kokku ja deformeerub, pannes ta vette ja tõstes järk-järgult temperatuuri. Sel ajal hakkavad ka naha struktuuri põiksidemed katkema. Parkimata naha liimistumistemperatuur jääb alla 60-kraadi, kuid pargitud nahal võib olla see 130-kraadi läheduses. Parkimata nahk muutub kõrgemal temperatuuril mõne tunni jooksul želatiiniks. Naha parkimine sarnaneb kummi vulkaniseerimisega, sest kui põiksidemeid tekib liiga palju, muutub nahk jäigaks ning rabedaks. Kui nahk on ülepargitud, siis ei saa seda kasutada, kuna parkimine on pöördumatu.

Ajalugu

Nahka on kehakattena kasutatud alates kiviajast. Kõige vanemaks nahaparkimisviisiks loetakse toornaha veekindlaks ja painduvaks tegemist; see saavutati loomset või taimset rasva kasutades.
Võsu Rannaklubi

Võsu Rannaklubi on rahvamaja hoone Lääne-Viru maakonnas Haljala vallas Võsu asulas.  Rannaklubi asutati 1972. aastal.Praegu (2018) on see antud rendile mittetulundusühingule Võsu Rannaklubi. Klubi eesotsas on Andres Truman.

Hoone  ajaloost

Rannaklubi hoone valmis 1961. aastal, pärast Võsu rahvamaja hävimist tulekahjus 1958. aastal. Rannaklubi funktsionalistlik vormikeel peegeldab ilmekalt stalinismijärgse arhitektuurikäsitluse retrospektiivset iseloomu Nõukogude okupatsioonile eelnenud  iseseisvusaja ideaalide suunas .Samas stiilis on ka ehitatud Narva-Jõesuu sanatooriumihoone. 
Võsu Rannaklubi on kantud arhitektuurimälestisena Kultuurimälestiste riiklikku registrisse jrk nr 1227 all.
Biser Kirov

Biser Hristov Kirov (bulgaaria keeles Бисер Христов Киров; 4. september 1942 Sofia – 6. november 2016 Berliin) oli bulgaaria muusik (estraadilaulja ja helilooja) ning diplomaat, Venemaa Föderatsiooni teeneline kunstnik.
Ta töötas aastatel 2006–2010 Bulgaaria Moskva saatkonnas kultuurinõunikuna. Ta on töötanud telesaatejuhina Moskvas. Lauljana on ta andnud ainuüksi Nõukogude Liidus üle 2000 kontserdi.
Tema lauljakarjäär algas 1967. aastal Sotšis peetud rahvusvahelisel poliitilise laulu konkursil Punane Nelk, kus ta saavutas kolmanda preemia.

Haridustee

Ta lõpetas 1961. aastal gümnaasiumi Sofias. Nõukogude Liidus elades lõpetas ta 1973. aastal Moskva keemilise tehnoloogia instituudi ja 1989. aastal GITIS-e punase diplomiga ning astus aspirantuuri.
Habemeajaja paradoks

Habemeajaja paradoks on hulgateooria ja matemaatilise loogikaga seotud paradoks, Russelli paradoksi üldarusaadav versioon.

Sõnastus

Habemeajaja paradoksi saab esitada üksikasjade poolest erinevates sõnastustes. Sõnastus mõjutab paradoksaalsuse astet ja selle iseloomu.

Analüüs

Kui me jätame ära tingimuse, et habemeajaja on mees, siis ta võib-olla mittemees (näiteks naine) ning sel juhul ei järeldu habemeajaja habeme ajamise kohta mitte midagi.
Paradoksi sõnastuses on oluline, et habemeajaja kuuluks nende isikute ringi, kelle habeme ajamise üle tuleb otsustada. Võib algusest peale mitte piirata seda isikute ringi meestega. Sel juhul ei oleks lahenduseks, kui öelda, et habemeajaja on naine. Tõepoolest, kui naine jätab endal habeme ajamata, siis ta peab ikkagi endal habet ajama, sest eeldatav nõue käib ka tema kohta.

Seos Russelli paradoksiga

Suhe x ja y (kus x ja y on teatud linna mehed) vahel "x ajab y habet" habemeajaja paradoksis on täpses vastavuses suhtega x ja y vahel (kus x ja y on hulgad) "x on y element" Russelli paradoksis.
Kui me vaatleme näiteks nende meeste hulka, kes ise endal habet ei aja, siis mingit paradoksi ei teki.

Päritolu

Habemeajaja paradoks omistatakse Bertrand Russellile, kes 1901. aastal avastas Russelli paradoksi, mis näitas, et Georg Cantori naiivne hulgateooria on vastuoluline.
Russell ise esitas selle nimetamata allikale viidates avalikult esimest korda 1918. aastal Londonis peetud loengusarjas, millel põhineb tema töö "Philosophy of Logical Atomism". Ta kirjutab selles töös: "Too vastuolu on äärmiselt huvitav. Selle kuju saab modifitseerida; mõned modifitseeritud kujud on kehtivad, mõned mitte. Kunagi esitati mulle üks selle kuju, mis ei ole kehtiv, nimelt küsimus, kas habemeajaja ajab iseendal habet või mitte. Habemeajaja võib defineerida kui 'kellegi, kes ajab habet kõigil neil ja ainult neil, kes iseendal habet ei aja'. Küsimus seisneb selles, kas habemeajaja ajab endal habet. Sellel kujul ei ole seda vastuolu väga raske lahendada..."
Kiltsi vald (Ridala kihelkond)

Kiltsi vald (saksa keeles Wessenfeld) oli vald Läänemaal Ridala kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1890 ja siis liideti Kiltsi vald Asuküla vallaga.
Valla alal asus Kiltsi mõis.
Kramatorsk

Sõda Donbassis

2014. aasta aprillis võtsid valitsusvastaste relvajõudude (DRV) võitlejad linna oma kontrolli alla.
2014. aasta 13. mail ründas umbes 30 automaatrelvade ning granaadiheitjatega relvastatud valitsusvastaste relvajõudude võitlejat Kramatorskist umbes 20 km kaugusel asuva Oktjabrske küla juures varitsusest valitsuse väesalka. Granaadiheitja tabamuse saanud soomustransportööri plahvatuses hukkus 6 Ukraina õhudessantvägede võitlejat, üks raskelt haavatud võitleja suri teel haiglasse, surma sai ka üks mässaja, 7 inimest sai haavata. Tegemist oli valitsusvägede seni suurima inimkaotusega Donbassi sõjas.
BBC ja Reutersi teatel hakkasid valitsusvastaste relvajõudude võitlejad 5. juulil linnast lahkuma.
2014. aasta 5. juulil heisati Kramatorski haldushoonele taas Ukraina lipp.
11. juulil taastati ühistranspordi liiklus.
2015. aasta 10. veebruari päevases raketiheitjarünnakus linnale hukkus vähemalt kakskümmend viis inimest, sealhulgas seitseteist rahulikku elanikku ja kaheksa sõjaväelast. Vähemalt 64 inimest (35 tsiviilisikut ja 29 sõjaväelast) sai haavata, 10 haavatu seisund oli kriitiline. Sõjaväelased said haavata peamiselt Kramatorski sõjalennuvälja juures asuvas Ukraina sõjaväebaasis.
12. veebruar kuulutati Kramatorskis leinapäevaks.
24. mail 2018 külastas Kramatorskit Eesti president Kersti Kaljulaid.
Pärnu Immaanueli baptistikoguduse palvela

EEKBKL Pärnu Immaanueli baptistikoguduse palvela on vanim baptisti palvela Pärnus.
Palvela on ehitatud aastal 1896 ja ta asub aadressil Henno tänav 3. Palvelas tegutseb Pärnu Immaanueli baptistikogudus.
Tiibade siruulatus

Tiibade siruulatus (ka sirulaius) on linnu maksimaalselt välja sirutatud tiibade tippude vaheline vahemaa. Siruulatust mõõdetakse linnu keha ülapoolelt, s.t kui lind on laua peal selili.
Tagatisrahasüsteem

Tagatisrahasüsteem ehk pandipakendisüsteem on pakendikogumissüsteem, mille korral pakendatud kauba hinnale on lisatud deposiit, mille tarbija saab tagasi pakendi tagastamisel müügikohta või selleks ettenähtud kogumispunkti.
Viies taarat automaati, peab vaatama, et vöötkood pandipakendi etiketil oleks loetav, muidu aparaat ei tunne seda ära. Klaastaaralt tuleks eemaldada ka korgid, kaaned, kraed ja alumiiniumfoolium.
Vilhelm Kohal

Vilhelm Richard Kohal (8. veebruar 1887 Alatskivi, Tartumaa – 8. mai 1942 Vjatlag, Venemaa) oli Eesti sõjaväelane (kolonel).
2. Üksiku Jalaväepataljoni ülem. Korp! Sakala vilistlane.
Subsessor

Levila

Neid madusid võib kohata ujumas Vietnami, Tai, Kambodža ja Malaisia (poolsaar) vetes.
T-10

Kirjeldus

T-10 projekt valmis 1949. aastal peakonstruktor Žozef Kotini juhtimisel, salanimega Objekt 730. Tank sai nimeks IS-10 (IS-8 Mati Õuna järgi), hüüti ka Lenini tankiks. Tanki katsetati 1952. aastani ja hakati tootma 1953. aastal Tšeljabinski Kirovi tehases. Hiljem muudeti tanki nimi T-10-ks, tõenäoliselt peale Stalini "isikukultuse" paljastamist Nikita Hruštšovi poolt 1956. aastal.
Võrreldes IS-3-ga oli T-10 kere pikem, sellel oli seitse paari sõidurattaid, mitte kuus, suurem torn uue gaasipiduriga kahuriga, täiustatud diiselmootor ja paksem soomus. T-10 üldine võimekus oli sama, kuigi ta suutis kanda rohkem laskemoona. Tanki mootor oli 700-hobujõuline diiselmootor V12-5. Pearelvaks oli 122 mm kahur ja sellel lisandus kaks 12,7 mm kuulipildujat: üks kahuri kõrval, teine torni lael.

Tootmine

Tootmist alustati 1953. aastal Tšeljabinski Kirovi tehases. T-10M-i hakati tootma ka Leningradi Kirovi tehases.
Leningradi ja Tšeljabinski tankid erinesid mõnevõrra. Tšeljabinski tank kaalus 50 tonni, selle torni esikülje soomuse paksus oli 200 mm ja mootoriks 750-hobujõuline V12-6. Aga Leningradi tank kaalus 51,5 tonni, torni esikülje soomuse paksus oli 136 mm ja mootoriks 750-hobujõuline V12-6B.
Aastal 1962. tootmine Tšeljabinskis lõpetati, kuid Leningradis jätkus tootmine 1966. aastani. Pärast seda muutus Nõukogude armee tankikontseptsioon. Rasketankid olid mõeldud läbimurdetankideks, kuid arvati, et nüüd saavad selle ülesandega hakkama ka uued keskmised tankid T-64, mis hiljem põhitankideks ümber klassifitseeriti.
Kokku toodeti umbes 8000 tanki T-10.

Kasutamine

Tanke T-10 kasutati iseseisvates tankipolkudes, mis kuulusid armeede juurde, ja iseseisvates tankipataljonides, mis kuulusid diviiside juurde. Selliseid iseseisvaid tankiüksusi sai liita mehhaniseeritud üksuste juurde, et toetada jalaväe operatsioone ja teha läbimurdeid.
T-10 püsis Venemaa relvastuses kuni 1993. aastani, kuid seisid sel ajal juba tõenäoliselt kuskil Kesk-Aasia tankiladudes ega olnud aktiivses kasutuses.
Barokliinsus

Barokliinsus (kr sõnadest baros 'raskus' + klinō 'kallutan') on vedelikel ja gaasidel täheldatav omadus, mille korral nende tihedus sõltub peale rõhu ka teistest muutujatest (nt temperatuurist)
Soodla–Kehra tee

Soodla–Kehra tee (riiklik registreerimisnumber 11132) on kõrvalmaantee Anija vallas (Kehra linna tänavana Raja tänav). Tee pikkuseks on 6,1 km.
Tee saab alguse Jägala–Käravete maantee üheteistkümnendal kilomeetril Soodla külas. Tee läbib Soodla, Lilli, Looküla ja Ülejõe külad ning Kehra linna. Tee lõpeb Kehra tee teisel kilomeetril Kehra linnas. Tee ületab 1 silla (Kehra sild üle Jägala jõe tee kuuendal kilomeetril) ja 10 truupi. Teele jääb 3 bussipeatust: Lilli, Looküla, Idu.
Teega ristub kuuendal kilomeetril Raudoja–Vikipalu–Kehra tee.
Tee on mustkattega. Tee on klassita. Liiklussagedus teel on 200-500 autot ööpäevas. Kiiruspiirang on Kehra linnas (50 km/h). Teevalgustuse kohta andmed puuduvad.
Drabeši vald

Ajalugu

1935 oli Drabeši vald Cēsise maakonna üks valdasid. Tollal oli selle pindala 109,07 km² seal elas 2030 inimest. Aastal 1945 moodustati vallas Rencēni, Ieriķi ja Drabeši külanõukogud, aga vald ise likvideeriti aastal 1949. Aastal 1954 liideti Drabeši külanõukoguga likvideeritav Ieriķi külanõukogu, aastal 1961 aga likvideeritav Līvi külanõukogu. Aastal 1965 arvati Amata sovhoosi maad Kosa külanõukogu koosseisu.  Aastal 1977 liideti Drabeši külanõukoguga osa Vaive külanõukogu maadest. Aastal 1990 muudeti külanõukogu vallaks. 2000. aastal liideti vald Amata vallaga ühiseks Amata piirkonnaks.

Kultuurimälestised

Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Drabeši mõisa vesiveski ja möldri maja, lisaks veel häärberi kaks ahju ja kamin-ahi, Vāvere kõrts, sealhulgas kutsarimajake ja kõrtsihoone, Melturi rehielamu, Brušose karjamõisa hoonetekompleks, Āraiši kirikumõisa ansambel, sealhulgas heinalakaga kanala, tall-tõllakuur, jääkelder, ait, koolimaja, õpetajamaja ja kaks sealset ahju, Āraiši kirik, selle orel ja kaks vitraaži, Vāļi, Kalnamežiņi, Ainavase ning Lejaspeļi muinaskalmed, Āraiši ordulinnus koos asulakohaga, Āraiši muuseumpargi ajaloolised hooned ja Āraiši järvelinnus. Kohaliku kaitse all on Simtēni muinaskalmed, Raksti ristikivid, Mazruki keskaegne kalmistu, Liepiņi muinaskalmed, Uplanti keskaegne kalmistu, Uplanti ristikivi, Uplanti asulakoht, Kalnaastītese asulakoht, Veclauči keskaegne kalmistu, Āraiši kiriku keskaegne kalmistu ja Krustkalni keskaegne kalmistu ehk  Rootsi kalmed.

Loodus

Valla loodepiiri moodustab Koiva jõgi, teine tähtsam jõgi on selle lisajõgi Amata. Vallas asub Āraiši järv - 32,6 ha suurune veekogu, mis on tuntud Āraiši järvelinnuse asupaigana.
Looduskaitse all on Neļķese tamm, Āraiši Rootsi mänd, Kalnasmīdi allikas, Ieriķi mõisa allee, Cecīļi mänd, Dzilnase pank, Stūķi pank, Ķaubji pank, Ainavase kallas, Rāceņmuiža allee, Dolomiitkallas, Simtēni mänd, Simtēni koobas, Leimaņi mänd, Leimaņi pank, Roči koobas, Rotase pärn, Rotase kask, Zvārte pank, Vanagi pank, Kājiņase koobas, Īļākase pank, Vizuļi pank, Dambji pank ja Bruņi koobas. Lisaks asub vallas  viis looduskaitsealust nimetut põlispuud. Valla põhjaosa jääb Gauja rahvusparki, valda jääb 288 hektari suurune Melturi männiku hoiuala.
Kuldre külanõukogu

Kuldre külanõukogu oli külanõukogu Urvaste valla koosseisus aastail 1945–1950 ja Antsla rajooni koosseisus aastail 1950–1954.
1954. aastal liideti külanõukogu Urvaste külanõukoguga.
Öpiku-Oorti pilv

Avastuse tagamaad

Kuna aga teiste tähtede mõju Päikesesüsteemi keskmest kaugel asuvatele kehadele oli juba varem uurinud Eesti astronoom Ernst Öpik (1932. aastal), siis sai see hüpoteetiline komeetide reservuaar nimeks Öpiku-Oorti pilv, kuid kuna Öpik ei olnud väga aktiivne oma avastustusi publitseerima, siis väliskirjanduses teatakse seda siiski ainult Oorti pilvena, hollandi astronoomi Jan Oorti järgi.