Johann Bernhard Fischer von Erlach

Elulugu

Johann Bernhard Fischer von Erlach sündis 1656.  aastal Austria lõunaosas Grazi linnas. Tema isa töötas skulptorina ning dekoreeris kohalike aadlike elamuid. 15.  aastaselt kolis von Erlach Rooma ning hakkas õppima ja töötama Johann Paul Schori arhitektuuri stuudios. Johann Paul Schori oli Austriast pärit ( Roomas tunti teda Giovanni Paolo Tedesco nime järgi) ning loonud oma perekonna stuudio. Scholari perekond tegeles ka õukondlike pidustuste ja tseremooniate jaoks dekoratsioonide valmistamisega ja von Erlach sai praktiseerida võlvide, paviljonide, skulptuuride disainimist. Scholari perekonnal olid ka sidemed ühe kuulsaima Rooma barokk arhitekti ja skulptori Gian Lorenzo Berniniga.  Rooma kunstikoolis Accademia di San Luca tutvus von Erlach lähemalt Bernini tööde ja kirjutistega. Bernini mõju on näha ka hilisemates von Erlachi töödes. 
1683.  aastal läks von Erlach Napolisse Philipp Schori assistendina Marchese del Carpio teenistusse. Napolis tutvus von Erlach ka arhitekti Francesco Antonio Picchiattiga.  Itaalias veedetud aastatega õppis ta hästi tundma Itaalia barokk arhitektide töid ja stiili. Von Erlachi töödes on mõjutusi Itaalia ja Prantsuse (püüdis vältida Prantsuse ratsionalismi) arhitektuurist ning ta sidus neid kohalike oludega. Tema arhitektuuristiili peeti kaasajal ka eklekteliseks, sest ta arvestas iga töö puhul vastavat keskkonda ja valis sobiliku stiilikeele. Von Erlachi kiindumust Prantsuse arhitektuuri vastu ilmestab hilisem valik saata oma poeg pikemale õppereisile Prantsusmaale.
1686.  aastal naasis von Erlach Austriasse, sünnilinna Grazi, ning palgati peagi maalingutega kaunistama pooleli olevat Ferdinand II mauseoeumi. 1687.  aastal kolis von Erlach Viini ning töötas kolm aastat komisjonis, mis kujundas ümber linna peatänavat tähistamaks Habsburgide dünastia hiilgust. Ta saabus Viini soosival hetkel, mil oli käimas ehitusbuum. Pärast türklaste piiramist 1683.  aastal ehitasid paljud aristrokraadid ja õukonna liikmed endale uusi losse ning Viin kasvas oma vanadest müüridest välja. Tema üheks esimeseks Viini töödest on Grabeni väljakule püstitatud Pestsäule. Sellesse projekti oli kaasatud veel mitmeid skulptoreid peale tema.  Rohkem sai von Erlach oma annet rakendada kahe triumfikaare projekteerimisega Katedraali väljaku otstesse. Need püstitati kroonprintsi Josephi linna sisenemise auks, peale tema pühitsemist kuningaks Roomas. 1694.  aastal määras Salzburgi peapiiskop von Erlachi õukonna arhitektiks ning tal avanes võimalus hakata kirikuid projekteerima. 1721.  aastal avaldas ta arhitektuuri ajaloost raamatu "Entwurff einer historischen Architektur". Oma hulgaliste tööde ja teenistuse eest õuearhitektina omandas ta tiitli von. Ka tema poeg Joseph Emanuel Fischer von Erlach sai hiljem tuntud arhitektiks.

Viljakas periood Salzburgis

1690.  aastatel ja 18.  sajandi esimestel aastatel töötas von Erlach Habsburgide õukonna heaks Viinis, kuid samal ajal oli ta ka Salzburgi printsi Johann Ernst Graf Thuni teenistuses. Sel ajal oli Salzburg suhteliselt autonoomse printskonna keskus. Graft Thun oli aktiivne valitseja ning palkas von Erlachi projekteerima paljusid kirikuid , paleesid, aiapaviljone ja ka terveid komplekse Salzburgi piirkonda. See periood iseloomustab von Erlachi loomingulist vabadust ja mitmekesisust, kuna ta oli valitseja soosingus. Tal oli suur otsustusroll paljude projektide asukoha, materjalide ja plaanide üle. Tema esimesed töödeks seal olid sissesõidu kompleks Hofmarstalli jaoks ning väike paviljon (Hoyos-Stöckl) Klessheimi parki. Von Erlach projekteeris Salzburgi viis kirikut ning kõige mahukamad tööd olid Kollegienkirche (1696) ja Dreifaltigkeitskirche (1694). Tema hiliseimaks tööks jäi Graf Thuni jaoks projekteeritud suursugune Klessheimi palee.

Tuntumad tööd Viinis

Schönbrunni loss
Leopold I tellimusel valmis 1688.  aastal von Erlachi esimene projekt Schönbrunnist. Tema esimene projekt osutus liiga mahukaks ja suursuguseks ning 1696.  aastal valmis tagasihoidlikum teine projekt. Tema esialgne projekt nägi ette mitmetasandilist eeshoovi, kuid ehitusse läks ühetasandiline teine kavand. Palee esiküljel on eenduvate tiibhoonetega auhoov. Palee ehitustööd kestsid kauem kui plaaniti ning tööd viis lõpule Maria Theresia troonile tõustes Nikolaus von Pacassi. Tema juhtimisel ehitati lossi siseruumid rokokoo kerges ja peenes stiilis. Nicolas Jadot ja A. Steckhofen kujundasid lossi taha rohkete skulptuuride, purskkaevude ja alleedega barokkpargi. Pargis asub üks maailma vanimaid loomaaedu, mille 1751.  aastal kujundas Nicolas Jadot. Mitmete arhitektide ja erinevate stiilide sulamina kujunes unikaalne lossikompleks, mis arvati 1996.  aastal ka UNESCO maailmapärandi nimistusse. 
Karlskirche
1713.  aasta katkupuhangu järel kuulutas Charles VI välja konkursi uue kiriku ehitamiseks, mille von Erlach võitis. Kirik pühitseti Püha Karl Borromeusi järgi, kes oli Milanos katkuhaigeid aidanud. Ehitustööd algasid 1716.  aastal. Kirik projekteeriti tsentraalse põhiplaaniga ning suure kupliga. Eriliseks tegid hoone kaks kõrguvat sammast, jäljendasid Rooma Trajanuse sammast, mille tippu kroonis keiserlik kroon.  Pärast J.B. Fischer von Erlachi surma 1723.  aastal jätkas ehitustööde juhtimist tema arhitektist poeg Joseph Emanuel Fischer von Erlach ning hoone valmis 1737.  aastal. Kirik asus valmides hõreda hoonestusega alal ning paistis kaugelt silma, kuid 19.  sajandil ehitati see piirkond tihedalt täis ning unikaalne vaade kadus.