google/wiki40b huggingface dataset:
Poisid ei nuta

Süžee

Tüdrukuna sündinud Teena Brandon (Hilary Swank) on end alati tundnud poisina ning et omada võimalust oma edasine elu poisina veeta, kolib ta Nebraska osariigis asuvast Lincolni linnast 75 miili kaugusel asuvasse väikelinna Falls Citysse ja muudab oma nime Brandon Teenaks. Karismaatiline, heasüdamlik ja lahke poiss saab väikelinnas kiiresti kõigi lemmikuks ning ta armub isegi kohalikku tüdrukusse Lanasse (Chloë Sevigny). Ei lähe kaua aega, kui Lana endine poiss-sõber armukadedusest Brandonit jälgima hakkab ning kahtlustab, et too ei pruugigi olla see, kellena ta ennast on esitlenud.
Ascarops strongylina

Patoloogia

Väiksel hulgal ei põhjusta need ümarussid haiguslikke episoode, suuremates kogustes aga võivad põhjustada maopõletikku.
Ühe muutujaga ruutvõrratus

Näide 3

Lahendame võrratuse kujul (x+1)(3-2x)>0. Selleks leiame esimese sammuna väärtused, millal korrutis (x+1)(3-2x)=0. Korrutis on null siis, kui üks tema liikmetest on võrdne nulliga. Järelikult  ja . Kanname saadud punktid reaalarvude teljele ja joonestame välja ruutfunktsiooni graafikuks oleva parabooli. Parabool avaneb alla, sest avades sulud (x+1)(3-2x) saame ruutliikme kordajaks negatiivse arvu. Graafikult võime lugeda, et võrratuse lahenditeks on vahemik
Idumea

Idumea (läti keeles Idumeja, allikates ka Ydumea) oli ajalooline piirkond 13. sajandi Vana-Liivimaal Brasla jõe alamjooksul Koiva paremal kaldal, jäädes tänapäeval põhiliselt Kesk-Läti Pārgauja haldusüksuse territooriumile. 13. sajandi algul ümbritsesid Idumead loodes Metsapoole, edelas Turaida, kagus Jersika ning kirdes Tālava alad.

Nimi

Ajalooallikates esinev piirkonna nimi on laenatud piiblis mainitud Idumea regioonilt. Tõenäoliselt on seda tehtud kõlalise sarnasuse tõttu tegeliku kohalike rahvaste poolt kasutatud nimega, mis võis olla Idumaa (või ka Vidumaa), tähendades liivi keeles kirdesse jäävat maad (idu - kirre, maa - maa). On välja pakutud, et ka hilisem Vidzeme regiooni nimi võib olla tulnud Idumea või Idumaa nimest.

Rahvastik

Idumea territoorium ja rahvaarv oli suhteliselt väike, Riia piiskopkonna koosseisu minnes moodustati temast ainult üks kirikukihelkond.
Henriku Liivimaa kroonika järgi elasid Idumeas idumealased ja latgalid. Tuginedes arheoloogiale, dialektoloogiale ning idumealaste nime kasutamise loogikale Henriku Liivimaa kroonikas on jõutud järeldusele, et idumealased olid tõenäoliselt kas liivlased või liivlastele lähedane läänemeresoome hõim.

Idumea Riia piiskopkonna osana

Idumead mainitakse esmakordselt 1208. aasta paavst Innocentius III bullas, kus öeldakse, et idumealased (Idumeos) koos liivlaste, võndlaste ja osade latgalitega on ristiusu vastu võtnud. Henriku Liivimaa kroonika järgi tehti piirkonna Riia piiskopkonnale allutamisega algust 1206. või 1207. aastal, kui Riiast saadetud preester Daniel seal ristimist ja kiriku ehitamist alustas. Piirkonna keskuseks kujunes Straupe. Idumea territooriumil Kudumsi Baznīckalnsi mäel asus tõenäoliselt kroonikas mainitud Urele linnus. Hilisemate Riia piiskop Alberti ja Mõõgavendade ordu vaheliste maade jagamise kokkulepetega määrati Idumea nende alade hulka, mis piiskopkonnale jäävad. 1212. aastal pandi senise piirkonna foogti Theoderichi asemel sellesse ametisse piiskop Alberti teenistusse tulnud endine Pihkva vürst Vladimir Mstislavitš, kelle kohtuotsused aga üldist vastuseisu tekitasid, misjärel ta lahkus 1213. aastal Venemaale. 1213.-1214. aasta talvel tuli ta aga uuesti tagasi, asudes elama Metimne linnusesse, ent sattus kohe konflikti tolleaegse Idumea preestri Alebrandiga, kes süüdistas teda oma kohtuvõimu kuritarvitades kohalike arvel rikastumises, ning Vladimir läks taas Venemaale tagasi.
Piirkond sai Liivi ristisõja jooksul korduvalt kannatada Riia piiskopi ja Mõõgavendade ordu ning nende vaenlaste vahelises sõjategevuses. Eriti rängad olid 1211. ja 1218. aasta Idumeasse ulatunud rüüsteretked, kus vastavalt eestlaste ning Novgorodi ja Pihkva väed põletasid kohalikud külad, kiriku ja vilja, tapsid kättesaadud mehed ning viisid naised ja lapsed vangidena kaasa.
1225. aastal külastas paavsti legaat Modena Wilhelm oma Liivimaa ringreisi käigus ka Idumead.

Tänapäev

Ajaloolise piirkonna järgi on nime saanud Idumea kõrgustik.
Ilmar Vaino

Ilmar Vaino (20. detsember 1927 – 24. veebruar 1997) oli pedagoog, eesti ajakirjanik ja karikaturist.
Tema karikatuure on avaldatud ajakirjas Pikker ja ajalehes Õpetajate Leht.
Ilmar Vaino suri 24. veebruaril 1997 ja ta maeti 1. märtsil 1997 Liiva kalmistule.
Andres Raid

Andres Raid (sündinud 4. mail 1955) on eesti teleajakirjanik.
Raid oli Rahvaliidu ja klubi Front Line liige.
Andres Raidist räägib Kuldse Trio laul "Chiri-biri-binn", kus Raidi kujutatakse maailmaränduri ja kõigi naiste poolt armastatud mehena. Enne laulu valmimist küsis Kuldne Trio selleks Raidilt luba.
2013. aasta kohalike omavalitsuste valimistel kandideeris ta Keskerakonna nimekirjas Tallinnas Kristiines.
2015. aasta Riigikogu valimistel kandideeris ta valimisringkonnas nr 9 (Jõgeva ja Tartu maakond), sai 295 häält ja valituks ei osutunud.

Purjuspäi autojuhtimine

2003. aasta septembris tabas politsei Tallinn–Saku–Laagri teel autoroolist purjus Andres Raidi. Teist korda jäi ta korrakaitsjatele purjuspäi autoroolis vahele 2004. aasta oktoobris Tallinnas Viljandi maanteel.  
Raid tunnistas eeluurimisel oma süüd ja sõlmis prokuröriga kokkuleppe. 2005. aasta mais karistas Tallinna Linnakohus Raidi 18 126 Eesti krooni suuruse trahviga. Kohtuotsuse järgi peab ta selle trahvi tasuma aasta jooksul ehk 1510,10 krooni kuus. Kohus mõistis temalt riigi kasuks välja ka teise astme kuriteo eest 4035 krooni. 
Kolmandat korda jäi Andres Raid alkoholi tarvitamise jääknähtudega vahele Tallinnas Viljandi maanteel 9. aprillil 2016.
Hohenstaufenid

Pärand

Natsi-Saksamaal nimetati Hohenstaufenite dünastia (arvatavasti keiser Friedrich II) järgi Relva-SSi 9. SS-tankidiviis "Hohenstaufen" (9.SS-Panzer-Division "Hohenstaufen").
Alasora

Alasora on küla Madagaskaril Antananarivo provintsis Alasora vallas Alasora künka ümber. Geograafilised koordinaadid on 18°57' S, 47°34' E.

Ajalugu

Alasora on üks Imerina vanimaid külasid. Teda nimetatakse ka [Madagaskari]maa vanemaks õeks ja kuningate kodupaigaks.
Alasora küla rajas 1490 vürst Ramasimparihy. Nime Alasora sai ta Merimanjaka valitsejalt Rangitalt ja tema teiselt abikaasalt Andrianamponga II-lt. Pärast Rangita surma otsustas tema tütar Rafohy teha Alasora Merimanjaka riigi pealinnaks ning jäi sinna elama.
Andriamanelo viis oma pealinna Alasorasse. Ta viis Alasora ehitamise lõpule. Ta laskis oma lossi ümber kaevata vallikraavi (hadivory). Lisaks laskis ta ehitada valvekraavi hadifetsy. Ta rajas lossi ainsa sissepääsu vavahady, kiviplaatidest portaali, mida märgistasid kuningriigi sümbolid aviavy (viigipuud). Hilisemad Imerina kuningate residentsid ehitati tema lossi eeskujul.
Andriamanelo saabumine märkis vazimbade valitsemise lõppu Alasoras ja Andriana dünastia algust.
Andriamanelo poeg Ralambo viis oma riigi pealinna üle Ambohitrabibysse, kust tema ema oli pärit. Alasora kuningateks kuulutasid end teised vürstid, kellest üks tuntumaid oli Andriambonimera, seejärel tema poeg Andrianohara ja pojapoeg Andrianavalonjafy. Viimane sai lüüa Andrianampoinimerinalt, kes võttis naiseks tema tütre Ramanantenasoa. Seejärel päris Alasora Radama I tütar Rabodosahondra.
Andriamasinavalona (1675–1710) sündis Alasoras ning lahkus sealt, et hõivata Antananarivo trooni. Ta rajas Alasora kuningate ja nende perekonnaliikmete kalmistu Fasana fito miandalana. Tema rajas Imerina esimese steeli (Ambatomitsangana), esimese veehoidla (Andriambato) ja esimese tammi (Fefiloha, Vahilava) Alahora tasandiku (650 hektarit) niisutamiseks.
Alasora oli kunagise Imerina ühe piirkonna Vakinisisaony pealinn (viis ülejäänut olid Avaradrano, Ambodirano, Marovatana, Vonizongo ja Vakiniadina).
Eutrofeerumine

Ökoloogilised tegurid

Paljud ökoloogilised tegurid võivad stimuleerida esmatootjate produktsiooni. Enamikul juhtudest on tegemist küll kolme probleemiga: vähenenud biodiversiteet, muutused liikide koosseisus ja domineerimises ning toksilised efektid.
Mundilfari

Allikad

"Vafþrúðnismális" küsib Gagnrathina esinev Odin Vafþrúðnirilt: "Ma küsin järgmist vastust; kui tarkus on sinu, siis vasta nüüd, kust tuli kuu, nii kauge inimeste teine maailm, ja leegitsev päike." (22)
Vafþrúðnir kvað:
Mundilfæri heitir,/ hann er mána faðir/ ok svá Sólar it sama;/ himin hverfa/ þau skolo hverjan dag/ öldom at ártali.
"Vafþrúðnir ütles: "Mundilfari on selle nimi, kes on kuu ja samuti Päikese isa; nad jooksevad iga päev üle taeva, et inimestele aega näidata."" (23)
"Gylfaginningis" öeldakse: Hár segir: "Sá maðr er nefndr Mundilfœri er átti tvau börn. Þau váru svá fögr ok fríð at hann kallaði annat Mána en dóttur sína Sól, ok gipti hana þeim manni er Glenr hét. En guðin reiddusk þessu ofdrambi ok tóku þau systkin ok settu upp á himin, létu Sól keyra þá hesta er drógu kerru sólarinnar, þeirar er guðin höfðu skapat til at lýsa heimana af þeiri síu er flaug ór Muspellsheimi." Hár ütleb: "Mehel, kelle nimi oli Mundilfœri, oli kaks last. Nad olid nii ilusad ja head, et ta andis ühele [pojale] nimeks Máni [kuu] ja tütrele Sól [päike], ja andis ta naiseks mehele nimega Glenr. Aga jumalad vihastasid selle häbematuse peale, võtsid õe ja venna ning panid nad taevasse, lastes Sólil juhtida hobuseid, kes vedasid päikesevankrit, mille jumalad olid loonud, et maailma valgustada, sädemest, mis oli välja lennanud Múspellsheimrist."
Seal öeldakse ka: "Mánile tehti ülesandeks juhtida taevakeha, kelle nime ta oli saanud, ja ta võttis maa pealt kaasa kaks last, kelle nimed olid Bil ja Hjúki, kui nad parajasti tulid Byrgiri allikalt;..."
Paramušir

Paramušir (vene keeles Парамушир, jaapani keeles 幌筵島) on saar Venemaa idaosas, Suur-Kuriilide Põhjarühma saar.
Paramuširi saare pindala on 2053 km², see on saarestiku suuruselt teine  saar. Saare pikkus on umbes 120 km, laius kuni 30 km.
Paramuširi saare põhjaosas asub saare ainus  asula Severo-Kurilski linn (2389 elanikku (2009)). 
Teine Kuriili väin laiusega 2 km eraldab saart Šumšu saarest, Alaidi väin eraldab seda Atlassovi saarest ja Lužini väin laiusega 15 km eraldab seda Antsiferovi saarest. Neljas Kuriili väin laiusega 54 km eraldab Paramuširi saart Onekotani saarest.
Saare lähedal paikneb mitu väikest saart ja laidu.
Nicolleti maakond

Ajalugu

Maakond moodustati 1853. aastal.
Elisabeth Linnuse

Elisabeth Linnuse (1896 – 13. mai 1973 Tallinn) oli eesti haridus- ja Eesti esperantoliikumise tegelane.
Ta oli Tallinna 14. Algkooli (praegune Liivalaia Gümnaasium) direktor.
Täispuuprotokoll

Täispuuprotokoll (Inglise k. Spanning Tree Protocol) on võrguprotokoll, mis tagab sillatud kohtvõrgule silmustevaba topoloogia. Vajalik vältimaks lõputu tsükli tekkimist topoloogias, kus kaks võrku on mitut teed pidi omavahel ühenduses.
Veibri mõis

Veibri mõis (saksa keeles Timmofer, ka Timmomois) oli riigimõis Tartu-Maarja kihelkonnas Tartumaal.
Keskkonnahoidlik eluviis

Keskkonnahoidlik eluviis ehk säästev eluviis (inglise sustainable life style) on kokkuhoidlikkust ja keskkonnakaitset silmas pidav eluviis.
Selle eluviisi järgijad on teadlikult omaks võtnud säästva arengu hoiakud (nt tarbimistavad, keskkonnahoidlik kodumajapidamine, virgestus ehk rekreatsioon).
Enamasti viidatakse keskkonnahoidliku eluviisi puhul individuaalsele käitumisele.
Eluviisi keskkonnahoidlikkust saab mõõta nt ökoloogilise jalajälje kaudu.
Kyrillose ja Methodiose ühing

Kyrillose ja Methodiose ühing (ukraina keeles Кирило-Мефодіївське товариство, ka Україно-слов'янське товариство või Кирило-Мефодіївське братство) oli Kiievis 1845. aastal asutatud ukraina rahvuslik organisatsioon. Ühing sai oma nime slaavi tähestikule aluse pannud kreeka piiblitõlkijate, pühade Kyrillose ja Methodiose järgi.
Ühingu rajamise eestvedaja oli ajaloolane Mõkola Kostomarov. Koos Vassil Bilozerskõi ja Mõkola Gulakiga koostas ta ühingu põhikirja.
Põhikirja järgi oli ühingu eesmärk ühiskonna muutmine lähtudes õiglusest, vabadusest, võrdsusest ja vendlusest. Selle saavutamiseks peeti vajalikuks pärisorjuse kaotamist ja võrdseid õigusi kõigile Vene keisriigi provintsidele. Ühingu liikmed pidasid oluliseks ka rahvahariduse suuremat levikut. Kuna ühing loodi slavofiilse ideoloogia alusel, siis võeti üheks eesmärgiks, et kõigil slaavi rahvastel oleks võrdsed võimalused oma keele ja kultuuri arendamiseks. Ukrainal pidi seejuures olema juhtiv roll ning kõigi slaavlaste esinduskogu pidi asuma Kiievis.
Lisaks põhikirjale oli ühingu üheks alustekstiks Kostomarovi "Ukraina rahva tekkimise raamat" (ukraina keeles "Книзі буття українського народу"), mis oli koostatud Adam Mickiewiczi "Poola rahva ja poola teekonna raamatu" (poola keeles "Księgi narodu polskiego i pielgrzymstwa polskiego") eeskujul.
Ühingul arvatakse lühikese tegutsemisaja vältel olevat olnud ligikaudu 100 liiget. Selle liikmeskonna moodustasid valdavalt Kiievi ja Harkivi ülikoolide tudengid ja töötajad. Lisaks Kostomarovile, Bilozerskõile ja Gulakile oli ühingus oluline roll veel Tarass Ševtšenkol, Georgi Andruzkõil ja Panteleimon Kulišil. Ühingus tekkis kaks suunda: Kostomarov, Bilozerskõi ja paljud teised pooldasid liberaalseid reforme, samas kui Ševtšenko esindas revolutsioonilist suunda. Kahe pooluse vahele jäid näiteks Gulak ja Oleksandr Navrotskõi.
1847. aasta alguses, enne kui ühing jõudis aktiivselt tegutsema asuda, anti sellest võimudele teada ning sama aasta märtsis selle liikmed arreteeriti. Enamik ühingu liikmeid pääses kergete karistustega, sest tsaarivõim ei soovinud protsessile liigset tähelepanu pöörata ja sellega riigivastaste meeleolude levimist soodustada. Ševtšenko, kes lisaks ühingusse kuulumisele oli tuntust kogunud tsaarivastase luulega, saadeti erinevalt teistest liikmetest määramata ajaks pagendusse Orenburgi.
Mäksa valla vapp

Mäksa valla vapp on Tartu maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Mäksa valla vapp.
Vapp kinnitati 4. juulil 1997.

Vapi kirjeldus

Sinisel kilbil tuulik ja selle all lainelõikeline palk - mõlemad hõbedased ning roheline vapitüvi.

Põhjendus

Sinine ja roheline, mis on ka Tartumaa vapi värvused, meenutavad, et Mäksa vald asub selles maakonnas. Sinine on ühtlasi vaimsuse ja karskuse värvus ning taeva sümbol. Roheline on looduse ja põllunduse, samuti nooruse ja lootuse võrdkuju. Põllumehe töö eesmärgi ning tulemuse - leiva ja üldisemalt toiduga on otseses seoses vapi keskne kujund tuulik. Lainelõikeline hõbedane palk on vallaga piirneva Emajõe sümbol.
Termoemissioon

Termoemissioon on soojuse tekitatud laengukandjate voog laetud keha pinnalt või üle potentsiaalibarjääri. See toimub sellepärast, et laengukandjale antud soojuslik energia ületab sideme energia. Laengukandjad võivad olla elektronid või ioonid. Pärast kiirgumist jääb emissiooniregiooni alles laeng, mis on sama suur ja vastupidise märgiga kui kiiratud kogulaeng. Kui emitter on ühendatud patareiga, siis järelejäänud laeng neutraliseeritakse patarei varustatud laenguga. Elektronide termoemissiooni nimetatakse ka termoelektronemissiooniks.
Termoemissiooni klassikaline näide on elektronide kiirgumine kuumast katoodist vaakumisse (tuntud ka kui Edisoni efekt) elektronlambis. Kuumaks katoodiks võib olla metallist hõõgniit, kaetud metallist hõõgniit või eraldi metallide või üleminekukarbiidide või -boriidide struktuur. Metallidelt vaakumisse kiirgumine kaldub olema oluline ainult temperatuuridel üle 1000 kelvini (K).
Tänapäeval kasutatakse terminit "termoemissioon" kõikide soojuslikult ergastatud laengu kiirgamise protsesside puhul, isegi kui laeng kiiratakse ühest tahkest regioonist teise. See protsess on väga tähtis paljude elektrooniliste seadmete töös ning seda kasutatakse ka kehade jahutamiseks või elektrienergia tootmiseks (nt termoelektronmuundur). Laengu voo suurus kasvab muljetavaldavalt temperatuuri tõstmisega.

Ajalugu

Termoemissiooni täheldas esimesena 1873. aastal Suurbritannia füüsik Frederick Guthrie. Töötades laetud objektidega, avastas Guthrie, et punaseks kuumutatud positiivselt laetud rauast kera kaotas oma laengu (seda kuidagi õhku maha laadides). Ta pani ka tähele, et seda ei juhtunud, kui keral oli negatiivne laeng. Nähtusega tegelesid 19. sajandi lõpus ka mitmed teised teadlased, näiteks Johann Wilhelm Hittorf, Eugen Goldstein ning Julius Elster ja Hans Friedrich Geitel.
1880. aasta 13. veebruaril taasavastas Thomas Edison selle nähtuse, kui ta üritas leida oma hõõglampide hõõgniitide katkiminemise ja ebaühtlase tumenemise põhjust.

Footonparendatud termoemissioon

Footonparendatud termoemissioon (Photon-enhanced thermionic emission (PETE)) on Stanfordi Ülikooli inseneride väljatöötatud protsess, mis kasutab nii päikese valgust kui ka soojust, et elektrit toota, ja suurendab päikeseenergia kasutamise efektiivsust rohkem kui kaks korda. See seade jõuab suurima efektiivsuseni pärast 200 °C; enamik räni päikesepatareidest muutub inertseteks pärast 100 °C.
Varsaallikad

Varsaallikad on kaitsealused allikad Tallinnas Pirita linnaosas. 
Need on tüübilt langeallikad. Kui põhjavesi on madalseisus on allikad 2–4, kõrgseisu ajal aga kümne ringis. Allikate maksimaalne vooluhulk on üle 120 l/s, minimaalne alla 1 l/s.
Kildini saami keel

Levik

Enamik Kildini saami keele kõnelejatest elab Venemaal Murmanski oblastis Koola poolsaare keskosas Lovozero külas.

Kõnelejate arv

Venemaa rahvaloendused annavad andmeid saami keelte (saami keele) kõnelejate kohta kokku. Peale Kildini saami keele kõneldakse Venemaal veel põhjasaami keelt, koltasaami keelt ja turjasaami keelt, kuid valdav osa saami keele kõnelejatest kõneleb Kildini saami keelt. Venemaa 2002. aasta rahvaloenduse andmetel elas Venemaal 787 saami keele valdajat. Elisabeth Schelleri andmetel 2007.–2008. aastast valdab Venemaal Kildini saami keelt mingil määral alla 700 inimese, neist üle 200 inimest valdab seda passiivselt hästi, kuid ei kasuta, ja arvatavasti alla 100 inimese kasutab seda aktiivselt igapäevaelus.     
Kildini saami keel on väga ohustatud keel.

Kirjakeel

Kildini saami keelt kirjutati aastatel 1933–1937 ladina kirjas, kuni võimud andsid käsu kogu saamikeelne kirjavara hävitada. 
Aastast 1982 kirjutatakse Kildini saami keelt uues kirillitsapõhises kirjas, mille lõi töörühm eesti foneetiku Arvo Eegi osalusel. Kildini saami keelseid lasteraamatuid on välja andnud ka Davvi Girji kirjastus.

Küsisõnad

Lujavvri murde küsisõnad: мӣ "mis", ке̄ "kes", ко̄ххт, ма̄ххт "kuidas", касьт "kus", ко̄з "kuhu", куэссь "millal", манҍтэ "milline".
Graciosa

Graciosa on üks Assoori saartest. 
Pindala 60 km². Saar on künklik, kõrgus kuni 404 meetrit. Kuulub Portugalile.
Pikaküla mõis

Pikaküla mõis (saksa keeles Pitkaküll) oli mõis Järvamaal Anna kihelkonnas. Tänapäeval jääb kunagine mõis Paide linna territooriumile.

Ajalugu

Pikaküla küla on esmakordselt mainitud 1586. aastal, mil selle omanikuks sai Hans Wartmann. 17. sajandi keskel rajati Pikaküla mõis. Wartmannide omandusse jäi see 1760. aastani, mil naabruses asuva Purdi mõisa omanik Carl Gustaf von Baranoff selle 3000 rubla eest ära ostis. Sestpeale toimis Pikaküla Purdi kõrvalmõisana.
Mõisa viimane omanik oli Wilhelm von Ungern-Sternberg.

Mõisahoone

Ungern-Sternbergid rajasid mõisa esindusliku kahekorruselise puidust härrastemaja. 1920. aastatel, pärast mõisa võõrandamist, võeti peahoone lahti, viidi Paidesse ning pandi uuesti kokku. Ümberkolimisega muutus siiski tunduvalt hoone välimus. Kuni 1980. aastateni asus hoones kultuurimaja. Nüüdisajal hoonet renoveeritakse.
Žoress Alfjorov

Žoress Ivanovitš Alfjorov (vene keeles Жорес Иванович Алфёров, valgevene keeles Жарэс Іванавіч Алфёраў Žares Ivanavič Ałfioraŭ; 15. märts 1930 Viciebsk – 1. märts 2019 Peterburi) oli valgevene päritolu Venemaa füüsik, akadeemik ja poliitik.
2000. aastal jagas ta Nobeli füüsikaauhinda.
Alates 1995. aastast oli ta Riigiduuma liige.
Ülerahu

Ülerahu on Lääne maakonda Haapsalu linna territooriumile jääv 0,48 hektari suurune saar (rahu). Saare rannajoone pikkus on 434 meetrit.
Rahu jääb Väinamere hoiuala Väinamere saarte sihtkaitsevööndisse.
Saare koordinaadid on 58° 50′ N, 23° 29′ E.
QAPF-diagramm

QAPF-diagramm on tardkivimite klassifitseerimiseks kasutatav topeltkolmnurkdiagramm.
QAPF on akronüüm, mis koosneb sõnade Quartz (kvarts), Alkali-feldspar (leelispäevakivi), Plagioclase (plagioklass) ja Feldspathoid (feldšpatoid) esitähtedest. Tegemist on mineraalirühmadega, mida kasutatakse selliste tardkivimite klassifitseerimiseks, mille modaalset mineraloogilist koostist on võimalik määrata.
Enamasti klassifitseeritakse selle alusel faneriitseid tardkivimeid (Joonis 1), sest nende mineraloogilist koostist on lihtsam määrata. QAPF-diagramm on olemas ka vulkaaniliste kivimite jaoks (Joonis 3), kuid enamasti on mineraalid nii väiksed, et neid on isegi mikroskoobi abil raske määrata või sisaldab kivim olulisel määral vulkaanilist klaasi, mistõttu ei ole see meetod usaldusväärne. Vulkaaniliste kivimite klassifitseerimiseks kasutatakse enamasti TAS-diagrammi, mis põhineb kivimi keemilisel koostisel.
QAPF-diagrammi ei kasutata nende faneriitsete tardkivimite klassifitseerimiseks, mille koostisest moodustavad värvilised mineraalid üle 90%, sellistele kivimitele on eraldi diagramm, mis põhineb mineraalide pürokseeni, küünekivi ja oliviini sisaldusel.
Et anda kivimile korrektne nimetus, on vaja teada kas mineraloogilist koostist või kui seda ei tea, siis keemilist. Kui aga kumbagi ei tea, siis tuleb anda kivimile nimi nn väliklassifikatsiooni abil (Joonis 2 süvakivimeile, Joonis 4 vulkaniitidele), mis on piisavalt lihtne, et mõningase kogemuse najal anda kivimile esialgne nimetus.
Diagrammi kasutatakse nagu iga teist kolmnurkdiagrammi. Et klassifikatsioon põhineb vaid neljal mineraalirühmal, tuleb mõtteliselt elimineerida kõik muud kivimi koostises olevad mineraalid. Seega Q+A+P+F=100%. Q ja F on üksteist välistavad mineraalirühmad, mistõttu põhineb konkreetse kivimi klassifikatsioon kolmel mineraalirühmal. Need on kas QAP või FAP.
QAPF-diagramm on loodud Rahvusvahelise Geoloogiaühingu (IUGS) komisjoni poolt (Subcommission on the Systematics of Igneous Rocks). See diagramm on ülemaailmselt aktsepteeritud viis faneriitsete tardkivimite klassifitseerimiseks.
Johann Philipp von Roth

Isiklikku

Ta abiellus 18. septembril 1780 Anna Katharina Seefelsiga (Kursi koguduse pastori Georg Eberhard Seefelsi tütrega). Tema õde Dorothea oli abielus Põlva koguduse õpetaja Gustav Adolph Oldekopiga. Tema väimees Carl Gottfried Gustav Masing oli Vastseliina Katariina koguduse õpetaja. Vastseliina Katariina koguduse õpetaja oli ka tema tütrepoeg Gustav Alexander Hermann Masing. Teine tütrepoeg Friedrich Gustav Heinrich Wilhelm Masing oli Räpina ja Mehikoorma koguduse õpetaja.
Olev Maimets (insener)

Olev Steven Maimets (sündinud 21. detsembril 1951 Torontos) on väliseesti insener.
Ta lõpetas Kanadas De La Salle College'i ja 1977. aastal Waterloo Ülikooli.
Ta on tegev E.E.L.K. Toronto Peetri Koguduses ning on Korporatsioon Rotalia liige.
Tartu Ülikooli Sihtasutus annab igal aastal välja Olev ja Talvi Maimetsa stipendiumi, mille eesmärgiks on toetada infektsioonhaiguste ja rakubioloogia alast õppe- ja teadustööd Tartu Ülikoolis, ning Perekond Maimetsa stipendiumi Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia üliõpilasele.

Isiklikku

Tema abikaasa on Talvi Maimets. Tal on kaks tütart ja poeg, noor helilooja Riho Esko Maimets. Vanem tütar Mari Maimets on advokaat Torontos ja teine tütar Kaili Maimets mängib esimest flööti Orchestra Londoni orkestriga London Ontarios (Kanadas). Tartu Ülikooli anatoomiaõppejõud Olev Maimets oli tema isa vend.
Olbersdorf

Vallaosad

Niederdorf, Oberdorf, Kaltenstein, Städtel ja Kohlenviebig.
Gaasipõleti

Gaasipõleti on gaaskütusega (näiteks atsetüleen, maagaas või propaan) seade (põleti) peamiselt kuumutamiseks vajaliku leegi tekitamiseks.
Mõned põletid segavad kütust välisõhuga, et tagada täielik põlemine. Atsetüleeni kasutatakse tavaliselt koos dihapnikuga.
Gaasipõletite rakenduste seas on jootmine ja keevitamine. Viimase korral kasutatakse õhu asemel hapnikku, et saada terase sulatamiseks vajalik kuumem leek. Laboris kasutatakse Bunseni põletit, mille kütuseks on maagaas. Et sulatada metalle sulamistemperatuuriga kuni  
1100 °C, näiteks vask, hõbe ja kuld, kasutatakse loomuliku õhutõmbega propaanpõletit.