google/wiki40b huggingface dataset:
Cate Blanchett

Tunnustused

Blanchett on nimetatud Oscari kandidaadiks viis korda: parima naisnäitleja kategoorias 1998 filmiga "Elizabeth" ja 2007 filmiga "Elizabeth: Kuldajastu" ning parima naiskõrvalosatäitja kategoorias 2004 filmiga "Aviaator – valguses ja varjus", 2006 filmiga "Ühe skandaali märkmed" ja 2007 filmiga "Kus on Bob Dylan?". Ta pälvis selle auhinna ühel korral, 2004.
Kuldgloobuse kandidaadiks on Blanchett nimetatud seitse korda: parima draamanäitlejanna kategoorias 1998 filmiga "Elizabeth", 2003 filmiga "Veronica Guerin" ja 2007 filmiga "Elizabeth: Kuldajastu", parima muusikali- või komöödianäitlejanna kategoorias 2001 filmiga "Bandiidid" ning parima naiskõrvalosatäitja kategoorias 2004 filmiga "Aviaator – valguses ja varjus", 2006 filmiga "Ühe skandaali märkmed" ja 2007 filmiga "Kus on Bob Dylan?". Ta võitis neist esimese ja viimase (filmidega "Elizabeth" ja "Kus on Bob Dylan?").
Oma kodumaa Austraalia Filmiinstituudi auhinnale on Blancett kandideerinud neli korda: parima naispeaosatäitja kategoorias 1997 filmiga "Oscar ja Lucinda", 2005 filmiga "Väike kala" ja 2007 filmiga "Elizabeth: Kuldajastu" ning parima naiskõrvalosatäitja kategoorias 1997 filmiga "Thank God He Met Lizzie". Ta võitis neist kolm viimast (ei võitnud "Oscari ja Lucindaga"). Samad tulemused on tal Austraalia filmikriitikute auhindade jagamiselt, välja arvatud film "Elizabeth: Kuldajastu", mida filmikriitikud ei pidanud piisavalt Austraalia filmiks.
Suurbritannia filmiakadeemia BAFTA auhinnale on ta kandideerinud viis korda: naispeaosalise kategoorias filmidega "Elizabeth" ja "Elizabeth: Kuldajastu" (ta võitis neist esimese) ning naiskõrvalosatäitja kategoorias 1999 filmiga "Andekas härra Ripley", 2004 filmiga "Aviaator – valguses ja varjus" ja 2007 filmiga "Kus on Bob Dylan?" (ta võitis neist keskmise).
Ekraaninäitlejate Gildi auhinna kandidaadiks on ta esitatud kaksteist korda, millest kaks ta võitis: naispeaosatäitja kategoorias filmidega "Elizabeth" ja "Elizabeth: Kuldajastu", naiskõrvalosatäitja kategoorias filmidega "Bandiidid", "Aviaator – valguses ja varjus" (selle ta võitis), "Ühe skandaali märkmed" ja "Kus on Bob Dylan?" ning parima võttetrupi kategoorias 2001 filmiga "Sõrmuste isand: Sõrmuse vennaskond", 2003 filmiga "Sõrmuste isand: Kaks kantsi", 2003 filmiga "Sõrmuste isand: Kuninga tagasitulek" (selle ta võitis), 2004 filmiga "Aviaator – valguses ja varjus", 2006 filmiga "Paabel" ja 2008 filmiga "Benjamin Buttoni uskumatu elu".
Parima ulmefilmi auhinna Saturn kandidaadiks on Blancett nimetatud neli korda: naispeaosatäitja kategoorias 2000 filmiga "Selgeltnägija", 2003 filmiga "Kadunud" ja 2008 filmiga "Benjamin Buttoni uskumatu elu" ning naiskõrvalosatäitja kategoorias 2006 filmiga "Ühe skandaali märkmed". Ta ei võitnud neist ühtegi.
Helsingi Teatriakadeemia

Helsingi Kunstiülikooli teatriakadeemia (soome keels Taideyliopiston Teatterikorkeakoulu, lühend TeaK) on teatri- ja tantsuharidust andev kõrgkool Soomes. See kool on üks Helsingi Kunstiülikooli kolmest akadeemiast.
Kool asutati 1979. aastal Helsingi Teatriakadeemia (ka Soome Teatriakadeemia, soome keeles Teatterikorkeakoulu) nime all. 2013. aastal liideti see vastloodud Helsingi Kunstiülikooliga. Üliõpilasi on Helsingi teatriakadeemias umbes 350.
Keith Laumer

John Keith Laumer (9. juuni 1925 – 23. jaanuar 1993) oli USA teadusulmekirjanik.
Tema raamatutes saavad lugejad osa reisidest nii ajas kui ka alternatiivsetes maailmades. Rohkem tuntud on tema hilisemad teosed: BOLOd, arukad ja ülivõimekad sõjamasinad (Tankid), mille kujutamist ja arendamist on jätkanud ka teised kirjanikud.
Peter Aulinus

Peter Aulinus (7. jaanuar 1617 Värnamo, Småland – 7. november 1687 Tallinn) oli Eesti vaimulik.
Aulinus sündis Värnamos (praeguse haldusjaotuse järgi Jönköpingi läänis) Smålandis. Koolis ja gümnaasiumis õppis ta Växjös. Seejärel õppis ta (immatrikuleeriti 6. augustil 1648, oli stipendiaat aastani 1648) Tartu Ülikoolis. Aastast 1649 oli ta Tallinna toomkooli õpetaja, 29. märtsist 1652 konrektor ja 25. aprillist 1659 rektor.
Ta oli aastal 1659 Tallinna toomkoguduse rootsi koguduse abipastor, 24. augustil 1659 sai ta erakorraliseks pastoriks. Aastatel 1669–1676 oli ta (kutsuti 25. novembril 1669) Tallinna Mihkli koguduse abiõpetaja, aastatel 1676–1687 sama koguduse õpetaja.
Ta on kirjutanud juhuluulet. 7. juulil 1647 pidas ta Tartu Ülikoolis teadusliku orat-i Oratio de voluplate. Dorpat 1647.
Aulinus suri aastal 1687 Tallinnas ja maeti 10. novembril 1687 Oleviste kirikusse. Talle pühendatud matusetrükise (Arzney wieder die Hertzenangst. Reval 1687) koostas Tallinna Niguliste koguduse õpetaja Gottfried Stecher.

Isiklikku

Tema poeg Johannes Aulinus oli Tallinna Mihkli koguduse ja Harju-Madise koguduse õpetaja.
Murumemmed

Murumemmed on Esku seenioride naisrahvatantsurühm. Rühm alustas tegevust 1. aprillil 1993. Esimeseks juhendajaks oli Mati Kivi.
Esimene avalik esinemine oli 1993. aasta juulis Kosel klubide "Elulõng" kokkutulekul. 1994. aastal osales rühm esimest korda üldtantsupeol.
2012. aastal juhendab rühma Kaja Kivi.
Misosupp

Misosupp on jaapani rahvustoit. Peamisteks maitseandjateks on dashi (puljong vetikatest ja kuivatatud ning suitsutatud tuunikalast) ja miso (sojaoapasta). Misosupp on hooajaline – supipõhi on aasta läbi sama, koosnedes tofust, wakamest (söödav pruun merevetikas) ja kevadsibulast, ent lisandid võivad vastavalt aastaajale vahetuda. Kevadel lisatakse supile näiteks bambusevõrseid, suvel baklažaani, sügisel seeni ja talvel maguskartulit.
Zachad

Ajalugu

Aastal 1827 rajati endise Sucharava küla juurde metsapark, mille kesksel platsil asus itaalia skulptori Bernini loodud purskkaevu koopia (park asub tänapäeval Sucharava ja Zachadi linnaosade vahel. Linnaosa maad arvati Minski koosseisu XX sajandi seitsmekümnendate alguses, ehitustööd algasid seal aastal 1978.
Kurt Warner

Kurt Warner (õieti Kurtis Eugene Warner; sündinud 22. juunil 1971 Burlingtonis Iowas) on Ameerika Ühendriikide näitleja ja endine ameerika jalgpallur.
Nazran

Elanikkond

2010. aasta rahvaloenduse andmetel oli elanikest ingušše 92 175 (98,8%). Suuremad vähemusrahvad olid tšetšeenid 385 (0,4%) ja venelased 189 (0,2%).
Tollien Schuurman

Tollien Schuurman [toll'iin sh'üürman] (õieti Tollina Wilhelmina Schuurman; 20. jaanuar 1913 Zorgvlied – 29. jaanuar 1994 Apeldoorn) oli hollandi jooksja.
Ta oli 1930ndatel üks maailma kiiremaid naisi. Juulis 1930 püstitas ta 17-aastasena Friisimaa meistrivõistlustel Joures Hollandi rekordi 100 m jooksus (12,6). Augustis 1930 püstitas ta Hollandi meistrivõistlustel Haagis Hollandi rekordi 80 m jooksus. Ajakirjandus nimetas teda looduslikuks andeks. 1930. aasta naiste maailmamängudel Prahas tuli ta 100 m jooksus (12,6) ja 200 m jooksus (25,8) teiseks. Samal aastal kordas ta Rottevalles Drachteni lähedal maailmarekordit 12,0. Selle aja jooksis ta välja veel üks kord. Aastal 1932 jooksis ta uueks maailmarekordiks 11,9. Mitteametlikult kordas ta seda tulemust 1933. aastal neli korda ja 1934. aastal ühe korra. 13. augustil 1933 jooksis ta 200 m maailmarekordiajaga 24,6.
Los Angelese olümpiamängudelt 1932 oodati Hollandis temalt kuldmedalit. Treener Jan Bijtstra ei saanud temaga kaasa minna, mistõttu sportlane tundis end üksi jäetuna. Schuurman võitis küll eeljooksu, kuid poolfinaalis tegi valelähte, mille tõttu ta kaotas eneseusalduse ja jäi kolmandaks ning lõppvõistlusele ei pääsenud.
Berliini olümpiamängudel 1936, kus peeti tõenäoliseks tema võitu 100 m ja 200 meetri jooksus, 4×100 m teatejooksus ja kaugushüppes, keeldus ta osalemast. Ta pärines Sotsiaaldemokraatliku Töölispartei pooldajate perekonnast, ja kui Adolf Hitler ei lubanud juutidel mängudest osa võtta, siis otsustas ta hoolimata Kuningliku Hollandi Kergejõustikuliidu (KNAU) survest mänge boikoteerida. Tema loobumise tõttu sai Fanny Koen võimaluse teha debüüdi rahvusvahelistel võistlustel. Schuurmanile tähendas see otsus sportlaskarjääri lõppu.
1948. aasta mängudel Schuurman vanuse tõttu enam osaleda ei saanud. Ta töötas vahepeal hambaarsti assistendina ning hiljem oli tal pediküüritöökoda. Suvel 1948 päästis ta kahe tüdruku elu, kes oleksid Vlielandi saare rannas äärepealt uppunud.
Umbes 1950 asutas ta koos teistega Apeldoornis kergejõustikuühingu Olympic. Ta oli seal treener ning vabal ajal ühingu Vrienden van de KNAU lehe Vriendenband sekretär ja laekur.
Tollien Schuurman suri 81-aastasena 1994. Drachteni kergejõustikuühing Impala andis ühele spordiväljakule tema nime.
Oßling

Oßling on asula Saksamaal Saksimaa liidumaal Bautzeni kreisis Oßlingi vallas.
2012. aasta jaanuari seisuga elas asulas 686 inimest.
Oßlingi kirik on ehitatud 1805. aastal.
Asulas tegutseb luteriusu eragümnaasium.
Tugiasustamine

Tugiasustamine (inglise augmentation, reinforcement, supplementation) on olemasolevasse populatsiooni täiendavate isendite lahtilaskmine populatsiooni arvukuse ja geneetilise mitmekesisuse suurendamiseks.
1926. aasta Eesti-Soome maavõistlus poksis

Eesti-Soome esimene maavõistlus poksis toimus 17. detsembril 1926 Helsingis Remanderi maja valges saalis (Aleksanterinkatu 16). Soome võitis 5:3.
Kärbeskaal (kuni 112 naela ehk 50,8 kg): Ernst Sonntag (Soome) – Anatoli Luts (Eesti) 3 - 0
Kukk-kaal (kuni 118 naela ehk 53,5 kg): August Leiger (Eesti) – Eino Nikkanen (Soome) 3 - 0
Sulgkaal (kuni 126 naela ehk 57,2 kg): Johannes Viikberg (Eesti) – Ossian Borg (Soome) 3 - 0
Kergekaal (kuni 135 naela ehk 61,2 kg): Nils Strömberg (Soome) – Artur Maasik (Eesti) 3 - 0
Kergekeskkaal (kuni 147 naela ehk 66,7 kg): Ragnar Hagelberg (Soome) – Valter Palm (Eesti) 3 - 0
Keskkaal (kuni 160 naela ehk 72,6 kg): Anatoli Koschkin (Soome) – Heinrich Kuuskmann (Eesti) DQ 3 
Poolraskekaal (kuni 175 naela ehk 79,4 kg): Torsten Ström (Soome) – Kustav Stolzen (Eesti) RSC 1 
Raskekaal (üle 175 naela ehk 79,4 kg): Karl Tender (Eesti) – Holger Westerberg (Soome) 
3 - 0
Metsa-Karpaadid

Metsa-Karpaadid (ukraina Українські Карпати) on mäestik Ukrainas Euroopas, osa Karpaatidest. Kulgeb loode-kagu suunas. Kõrgeim osa on Tšornogora, kõrgus kuni 2061 meetrit (Goverla).
Suislepa külanõukogu

Suislepa külanõukogu (1945-1960 Vooru külanõukogu) oli külanõukogu Viljandi rajoonis. Külanõukogu eksisteeris 1945–1975 ja seejärel liideti see Koidu külanõukoguga.
Aleksander Tamson

Aleksander Tamson VR II/3 (20. aprill (8.vkj) 1898 Saarde kihelkond Voltveti vald – 1. september 1975 Mõisaküla) oli Eesti sõjaväelane (seersant) (1939).
Õppis Voltveti ministeeriumikoolis 1909–1916. 
Võttis osa Esimesest maailmasõjast, teenis 1917–1918 raudteepataljonis.
Osales Vabadussõjas 10. veebruarist 1919 kaitseliitlasena Pärnu
Kaitsepataljoni 4. roodus kuni vabastamiseni sama aasta märtsis. Astus uuesti teenistusse ja määrati 1. aprillil 1919 Pärnu Kaitsepataljoni 6. roodu. Maikuus ülendati kapraliks ning jätkas teenistust 9. jalaväepolguks ümbernimetatud väeosa 6. roodus. Septembris ülendati nooremallohvitseriks ja oktoobris 1919 vanem allohvitseriks. Alates aprillist 1920 oli 9. jalaväepolgu 2. roodus ning sama aasta juunis viidi üle Inseneripataljoni raudteeroodu.
Sai kahel korral 22. novembril 1919 Aleksandrovskaja Gorka küla juures lahingus põrutada. Demobiliseeriti septembris 1920. Senine vanemallohvitseri auaste nimetati mais 1939 ümber seersandiks. 

Vabariigi Valitsuse otsusega 19. oktoobrist 1920 annetati 9. jalaväepolgu vanemallohvitserile Aleksander Tamsonile Vabadusristi II liigi 3. järk, seeria 1568, 
 
„“hinnates wahwust, mis [ta oli] ülesnäitanud lahingus 17. mail 1919 a. Lätimaal, Muna talu juures”“
Lisandus 13 000 marka, Vabadussõja Mälestusmärk haavatulindiga ning Läti iseseisvuse 10. aastapäeva mälestusmedal. Sai tavalises korras Pärnumaa Laatre valla Laatre mõisast 13,20-hektarilise krundi. Raudoja taluks ristitud koha sai rendile mais 1922 ning see kinnistati tema nimele novembris 1936.  Pidas iseseisvusaastatel talu, mis algul asus Laatre ja alates 1939. aastast Rajangu vallas. Oli aktiivne jahimees ning VRVÜ Pärnu osakonna liige. 
Saksa okupatsiooni ajal kuulus Omakaitsesse.
Arreteeriti Nõukogude julgeolekutöötajate poolt 5. augustil 1945 Raudoja talus. Peeti kinni Pärnu vanglas, kust juba sama aasta lõpul viidi Venemaale Sverdlovski oblasti BogoslavLagi. Mõisteti SARKi Erinõupidamise otsusega jaanuaris 1947 Omakaitsesse kuulumise eest 5 aastaks vangilaagrisse. Vabanes augustis 1950 Sverlovski oblasti Karpinski vangilaagrist. Saabus tagasi oma Raudoja tallu, mida seni oli pidanud abikaasa. Töötas märtsist 1951 Rajangu kn Võidu Tee kolhoosis ja alates selle ühinemisest Kamara sovhoosiga selle Laatre osakonnas põllutöölisena. Viimased eluaastad oli pensionär oma talus ning tegeles aiandusega.
Aleksander Tamson suri 1. septembril 1975 Mõisaküla haiglas südamelihaste ateroskleroosi tõttu. Maetud Saarde kalmistule.

Isiklikku

Abiellus 6. detsembril 1925 Halliste kirikus Liina Sooga (1899–1974). Lastetu.
Tõravere

Nime päritolu

Asulat esmamainiti 1582 nime all Therrawera. Edaspidi kirjutati seda kujul Terafehr (1627), Der(r)efer (1638) ja Terrafer (1839).
Lauri Kettunen võrdles Tõravere nime Taani hindamisraamatus oleva kohanimega Tõristevere (Toruestœuœrœ, 1419 nimetati seda Tirwestevere) ja pidas võimalikuks mõlema lähtumist sõnast tõrv või toru (seda hääldati vanasti kujul torvi). Kuid Tõravere nime varasemad kirjapanekud ei sisalda v-d vere-lõpust eespool ja sellepärast võib nimi lähtuda ka muust sõnast, näiteks "tõra" ('silla jäätõke'), "tõra" ('tüli, riid') vms. 16. sajandil esines isikunimi Thoro.
1939 üles kirjutatud rahvajutu järgi elas sealkandis loomi ja kalu õginud koletis, kes magades tegi nii suurt lõrinat, et teda hakati Tõraks kutsuma. Kalevipoeg ajanud teda taga ja tapnud ta Elva jõe ääres. Eluka veri värvinud jõevee ja pinnase punaseks, mistõttu ümbruskonda hakati Tõravereks kutsuma.

Asula ajalugu

]]
Küla kujunes kohta, kus Liivi sõja ajal 1558. aasta novembris toimus kokkupõrge Vene ja ordu vägede vahel. Tuulemäe ja Vapramäe vahelisel alal toimusid verised lahingud ka 1919. ja 1944. aastal.
Tõravere lähedal Vapramäel on vennaskalm mälestuskiviga, millel on eesti, vene ja hiina keeles kiri: "Igavene kuulsus vapratele hiina punaarmeelastele, kes langesid võitluses nõukogude võimu eest." Sinna on maetud kaks Vabadussõjas Vapramäe lahingus 16. jaanuaril 1919 langenud hiinlast, kes kuulusid Punaarmee miinipataljoni.
Tõraveres asub Tartu Observatoorium, Eesti suurim professionaalne astronoomiauuringute keskus. Observatoorium asub Tartust 22 km kaugusel ja Tõravere raudteepeatusest 1,2 km loodes Tuulemäel. Tartu Observatooriumi vaatluskeskus rajati Tõraverre aastatel 1958–64. Tõraveres paikneb Eesti suurim, 1,5-meetrise peegliga teleskoop, mis on töös alates 1975. aastast.
Observatooriumi juures tegutseb alates 1964. aastast Tartu-Tõravere meteoroloogiajaam.
Vapramäe lael asus jaanikute ja laulupidude paik, mis on nüüd metsa kasvanud. Keset laulupeo platsi kasvas suur pärn, mis murdus 1967. aasta augustitormis. Kuulu järgi olevat selle pärna istutanud Karl XII ja seda kutsuti Karl XII pärnaks.
Tõravere küla sai 1977 alevikuks.

Asula tänapäeval

Aleviku peatänav kannab Observatooriumi tänava nime. Samuti asuvad seal Torni ja Tiigi tänav.
Mööda aleviku läänepiiri voolab Elva jõgi ja selle lõunapiiri lähedal kulgeb Nõo oja. Aleviku lõunaosa läbib Jõhvi–Tartu–Valga põhimaantee.
Teisel pool maanteed otse küla piiri taga Voika küla territooriumil asub Tõravere raudteepeatus. Ka Vapramäe raudteepeatus jääb Tõraveresse.
Tõraveres Jaagupi talu maa-alal asub 3.–5. sajandist pärit kivikalme, mida nimetatakse Jaagupi tarandkalmeks. 1930-ndail toimusid seal väljakaevamised.
Tõravere pargis on päikesekell.
Elva jõe ääres Tepripalus on võsu-mägisibula (Sempervivum soboliferum) kasvukoht.
Tormide planeet

Süžee

Veenusele suundub kolmest kosmoselaevast koosnev Nõukogude Liidu – USA ühisekspeditsioon. Üks kosmoselaevadest hukkub kokkupõrkes meteooriga. Kahe ülejäänud kosmoselaeva meeskonnad maanduvad Veenusele, üks kosmoselaev jääb naiskosmonaudiga orbiidile, et pidada sidet Maaga. Veenuse pinnal jagunevad kosmonaudid kahte rühma ja asuvad planeeti uurima. Nad näevad fantastilisi loomi, kes sarnanevad saurustega. Lisaks sellele jälgivad nad vulkaanipurset ja sukelduvad ookeani põhja. Lõpuks pöörduvad nad edukalt Maale tagasi.
Douentza

Transport

Linna teenindab Douentza lennujaam.
Pavel Bogovski

Pavel Bogovski (10. märts 1919 Tartu – 8. märts 2006) oli Eesti onkoloog-patomorfoloog ja akadeemik.
Bogovski isa oli arst ja ema halastajaõde. Tema lapsepõlv möödus Saaremaal, kus ta käis saksakeelses lasteaias. Kaheksa-aastaselt rääkis ta nii eesti, saksa kui ka vene keelt.
Ta lõpetas aastal 1937 Hugo Treffneri Gümnaasiumi. Aastatel 1937–1941 õppis ta Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas. Teise maailmasõja tõttu sattus ta  Kasahhi NSV-sse, kus 1943. aastal lõpetas Alma-Ata Meditsiiniinstituudi. Pärast lõpetamist mobiliseeriti ta sõjaväkke, kus Eesti Laskurkorpuse rivistuses oli vanemarst.
Hiljem jätkas tudeerimist Tartu Riikliku Ülikooli aspirantuuris A. Valdese juhendamisel. Tema erialaks oli patoloogiline anatoomia, mis päädis kandidaadiväitekirja kaitsmisega aastal 1949. Väitekirja teemaks oli "Vaegtoite ja glükoosisüstete mõjust haava organisatsioonilise protsessi morfoloogiale (maksale)"
Aastast 1949 oli ta Eksperimentaalse ja Kliinilise Meditsiini Instituudi direktor. Algul töötas samas teadussekretärina, hiljem laboratooriumi juhataja. Aastail 1953–1991 instituudi direktor.
Aastal 1961 kaitses ta doktorikraadi. Doktoritöö ühine nimi oli "Eesti põlevkivi töötlemise produktide kantserogeenne toime".
Aastatel 1963–1967 oli ta Eesti NSV Ülemnõukogu VI koosseisu saadik.
Aastatel 1968–1974 töötas ta Lyoni Rahvusvahelises Vähiuurimise Keskuses, kus juhatas väliskeskkonna kantserogeenide osakonda.
Bogovski tähtsamad saavutused on seotud onkoloogia ja kantserogeensete ainete uurimisega. Samuti aitas ta kaasa eestikeelse meditsiiniterminoloogia arendamisele.
Kubinka

Ajalugu

Kubinka küla asutati 15. sajandil ja võib olla nimetatud vürst Ivan Kubenski järgi, kes oli tähtis kohalik maaomanik.
Küla tähtsus kasvas 19. sajandi teisel poolel, kui Moskva-Smolenski raudtee hakkas piirkonda läbima.
Kubinka sai linnaks 2004. aastal.
Siseturundus

Siseturundus tähendab ettevõtte turundamist organisatsiooni siseklientidele ehk töötajatele ning keskendub nende huvi suurendamisele lõppklientide ja sihtide vastu ning töötajate motivatsiooni tõstmisele  . Siseturundus seisneb töötajate vajaduste rahuldamises. Kui esmase turu vajadused pole rahuldatud, pole suurt efektiivsust oodata ka välisturunduses ehk lõppkliendi rahulolu on samuti väike.

Ajalugu

Esimest korda tarvitati siseturunduse mõistet 1970-ndatel, kui uurijad Berry, Hensel ja Burke pakkusid klientide teenindamise kvaliteedi parendamiseks välja siseturunduse, mille idee seisnes selles, et klientide vajaduste rahuldamiseks tuleb esmalt rahuldada töötajate vajadused .

Eesmärk

Siseturunduse eesmärk on kasvatada personali motiveeritust töötama osaliste turustajatena ehk töötajad tunnistavad ja väärtustavad oma rolli firma peamise sihtrühma – välisklientide – teenindamises. Lisaks välisklientide rahulolule saab organisatsioon edukast siseturundusest kasu ka lojaalsete ja aktiivsete töötajate näol, sest kvaliteetse teeninduskultuuri olemasolu meelitab uusi töötajaid ettevõttega liituma ning kauaaegseid häid töötajaid ettevõttesse jääma.  
Turvalise, toimiva ja meeldiva töökeskkonna loomine suurendab ka töötajate produktiivsust ja toodangu kvaliteeti  .

Näide siseturundusest

Innovaatiline tehnoloogiaettevõte Cleveron AS turundab oma töötajatele tervislikku eluviisi, pakkudes iga kuu 40 eurot sporditoetust ja mittesuitsetamise toetust. Lisaks pakub ettevõte töötajatele iga päev lõunasööki ning võimaldab iga viie aasta tagant kolm kuud puhkust võtta.
Kansi säär

Kansi säär on neem (maasäär) Saare maakonnas Muhu valla idaosas. Säär piirneb Suure väinaga.
Sääre koordinaadid on 58° 36′ N, 23° 21′ E.
August Reinart

August Reinart  (21. august 1895 Särevere vald, Järvamaa – 22. november 1972 Winnipeg, Kanada) oli eesti põllumajandusteadlane. 
Ta oli Üliõpilasselts Liivika liige alates 1927. aastast.
Nitrotselluloosid

Nitrotselluloos ehk tselluloosnitraat on üldnimetus tselluloosi lämmastikhappeestritele. Need on ained, milles tselluloosi molekuli ühe elementaarlüli kohta sisaldub üks kuni kolm nitrorühma ja ühine omadus on ebastabiilsus ning kergestisüttivus.
Nitrotselluloos saadakse tselluloosi töötlemisel lämmastikhappega väävelhappe kui katalüsaatori juuresolekul, nimetatakse nitreerimiseks. Seejuures tselluloosi polümeerse ahela ühe elementaarlüli kolmest hüdroksüülrühmast  võivad ühes, kahes või kõigis kolmes vesiniku aatomid asenduda nitrorühmaga, saadakse erineva nitreerimisastmega produktid [C₆H₉(NO₂)ₓO₅, milles x = 1, 2, 3].
Trinitrotselluloos (x = 3) on tuntud lõhkeaine, suitsuta püssirohu (püroksüliin) koostisosa.  Väiksema lämmastikusisaldusega produkte tarvitatakse tselluloidi, nitrolakkide, -värvide ja -liimide tootmiseks.
Heiki Vilep

Isiklikku

Heiki Vilepi abikaasa on Auli Vilep. Lapsed: Kertu (1980), Mihkel (1988), Elise (2000), Madli (2003) ja Villiam (2008).

Muu

Heiki Vilep on 2007. aasta noorte laulu- ja tantsupeo "Ilmapuu lävel" tunnuslaulu "Puu on puude kõrgune", laulude "Ja suvi tantsib", "Tahaksin olla" ja "Ilmapuu lävel" sõnade autor ning X noorte tantsupeo "Lävel" tekstide autor.
XXV Laulupeol esitati Heiki Vilepi sõnadele laulud "Mehed ja naised" ja "Isad ja pojad" (helilooja Piret Rips).
Rajca

Ajalugu

Rajca kuulus kuni XVIII sajandini Rajeckitele. Järgmiseks omanikuks oli Maryla Wereszczakówna vend. Aastal 1897 müüsid Weresczakid Rajca Puttkameritele.
Kuni 1917. aastani oli Rajca Venemaa Keisririigi koosseisus, 1919–1939 kuulus Poolale. 1939–1991 kuulus Nőukogude Liidu koosseisu.
Paul Hoffman

Paul Hoffman (sündinud 30. märtsil 1956) on ameerika teaduskirjanik, Ameerika Kunstide ja Teaduste Akadeemia liige. 
Ta on lõpetanud kiitusega Harvardi Ülikooli bakalaureusekraadiga. Hiljem töötanud 10 aastat ajakirja Discover peatoimetaja ja presidendina, samuti olnud Encyclopædia Britannica väljaandja ja president. 2011. aastast on ta Jersey Citys Liberty Science Centeri president ja tegevdirektor. Kirjutanud kümmekond raamatut, sealhulgas  1998. aastal ilmunud Ungari matemaatiku Pál Erdősi elulooraamatu "The Man Who Loved Only Numbers", mis aasta hiljem pälvis maineka Briti teadusraamatuauhinna.
Eljo Kaldalu

Eljo Kaldalu (19. november 1920 Tartu – 4. august 2014 Tartu) oli eesti raamatukogundustegelane, aastatel 1951–1975 Tartu Linnaraamatukogu direktor.
Kaldalu lõpetas 1934. aastal Tartu Õpetajate Seminari Harjutuskooli, 1941 Tartu Tütarlaste Gümnaasiumi ja 1967 Tartu Riikliku Ülikooli raamatukogunduse ja bibliograafia erialal.
1944–1949 oli ta ELKNÜ Tartu Linnakomitee noorsoo- ja pioneeride osakonna juhataja.
32 aastat oli tema elu seotud Tartu Linnaraamatukoguga, 1949–1951 oli ta seal lugemissaali juhataja ja 1951–1975 direktor.
Kaldalu direktoriks oleku ajal avati teatmebibliograafia, rändfondi ja tehnikakirjanduse osakonnad, projekteeriti ja valmistati ette juurdeehitus, hangiti esimene raamatubuss, loodi raamatukogude nõukogu Jaan Eilarti juhtimisel, moodustati vanemate raamatute ostukomisjon, raamatukogule anti 1962. aastal eesrindliku raamatukogu nimetus.
1976–1985 töötas Kaldalu Tartu Struumatõrje Dispanseri raamatukoguhoidjana ning 1986–1992 oli ta Tartu Linnaraamatukogu raamatukoguhoidja rändfondiosakonnas.
Margus

Margus on eestipärane mehenimi. Nimi on tuletatud nimest Marcus.
1. jaanuari 2017 seisuga oli Eestis eesnimi Margus 5287 mehel. Margus on Eestis populaarsuselt 13. mehenimi.
Margus on keskmiselt 42 aasta vanune (mediaanvanus on 43).
Kõige populaarsem on eesnimi Margus vanuserühmas 45–49, kus neid on 10 000 elaniku kohta 120,88 ning Viljandi maakonnas, kus neid on 10 000 elaniku kohta 62,33.
Jalaka-harivaablane

Jalaka-harivaablane (Aproceros leucopoda) on harivaablaste (Argidae) sugukonda kuuluv liik pidevkehalisi kiletiivalisi.

Eluviis

Vastsed toituvad jalaka lehtedest. Vastsed teevad lehele või leherootsule võrkja kookoni, milles asub nukk.

Levik

See on Ida-Aasia päritolu liik (Jaapan, Korea, Ida-Hiina). Ta ilmus 2003. aastal Euroopasse ning on invasiivsena kiiresti oma areaali laiendanud.
2017. aastal leiti seda liiki Merikülas. 2018. aastal on täheldatud paljude jalakate paljakssöömist Lääne-Eestis (Puhtus).