Krüptorhism

Krüptorhism ehk munandi laskumishäire on patoloogia, mille korral ei paikne munand munandikotis, vaid kubemekanalis või kõhuõõnes. Enamikul poeglastel laskub munand iseenesest munandikotti paari esimese elukuuga. Krüptorhism on kõige sagedasem sünnidefekt poistel.
Krüptorhismi esineb umbes 2–3% poisslastest ja 30% enneaegselt sündinutest. Tegemist on multifaktoriaalse haigusega ehk defekt tekib geneetiliste põhjuste ja rasedusaegsete mõjutuste koostoimel.
Kui pärast sündi on õigele kohale laskumata kas üks või mõlemad munandid, siis on tegemist kaasasündinud krüptorhismiga. Kui aga pärast sündi on munandid õiges kohas ning hiljem tõusevad kubemekanalisse või kõhuõõnde, siis on tegemist omandatud krüptorhismiga. Siinkohal ei tohi sassi ajada krüptorhismi retraktiilse munandiga, mis soojas ja rahulikus keskkonnas liigub ise tagasi kubemekotti. Vahet tehakse veel uni- ja bilateraalsel krüptorhismil. Kõigest 10–20% juhtumitest on bilateraalsed.
Kui patsiendil on krüptorhism, hüpospaadia, munandivähk ja madal sperma kvaliteet, siis loetakse seda testise düsgeneesi sündroomiks.

Diagnoos

Esmane diagnoosimine toimub kohe pärast sünnitust, kui lapse keha vaadatakse ämmaemanda poolt füüsiliselt läbi. Enamasti saab katsumisega leida puuduva munandi. Kui munandit ei leita, on järgmiseks sammuks ultraheli. Ameerika Ühendriikide Tervishoiu- ja Teenindusministeerium ultraheli, kompuutertomograafiat (CT) ega magnetresonantstomograafiat (MRI) kasutada ei soovita, sest tulemus võib olla ebatäpne. On märgitud, et 10% juhtudest andis ultraheli valepositiivse tulemuse, kus munandijuhtsidet peeti ekslikult testiseks. Siiski on tegemist pigem odavate, mitteinvasiivsete ja väheste riskidega protseduuridega, mis võivad operatsioonil palju aega ja lisatööd ära hoida. Kompuutertomograafia töötab röntgenikiirgusega, seega peetakse seda pigem ebavajalikuks lisariskiks ning ei soovitata kasutada. Magnetresonantstomograafias ei kasutata küll röntgenikiirgust, kuid meetod on kallis ja raskemini kättesaadav, kuigi väga täpne. Seega annaks MRI kasutamisel vältida laparoskoopiaga tulenevat invasiivsust.
Laparoskoopiat, mis kujutab endast väikese kaameraga varustatud toru, viiakse läbi väikese sisselõike kõhuõõnde. Peale munandi asukoha saab veel määrata, kas testis on üldsegi olemas. Seda meetodit loetakse 100% efektiivseks. On isegi võimalik, et laparoskoopia ajal saab munandi viia õigesse kohta. Kui see ei ole võimalik, tuleb opereerida. Opereerimine ise on ka otseseks diagnoosimise viisiks.
Tihti erineb riikide statistika krüptorhismi esinemise kohta suuresti. Vahe tuleneb arstide poolt haiguse klassifitseerimisest. Paljudes kohtades loetakse normaalseks isegi seda, kui testis ei ole päris munandikotti laskunud, aga asub skrootumi ülaservas.

Ravi

75% juhtudest laskuvad munandid õigele kohale esimese kolme elukuu jooksul, kui reproduktiivhormoonide aktiivsus on kõrge.
Kui esimese eluaasta lõpuks ei ole munand munandikotti laskunud, siis sekkutakse kirurgiliselt ning tehakse orhidopeksia ehk anatoomilist paiknemist korrigeeriv lõikus. Lõikus säilitab testiste võime spermatogeneesi läbi viia, sest spermatogeneesiks vajalikud rakud kahjustuvad ja surevad, kui testis ei asu õiges kohas. Kuigi orhidopeksia parandab viljakuse taset, siis munandivähi saamise tõenäosus ei vähene. Oluline on käia regulaarselt kontrollis, sest isegi pärast operatsiooni võib umbkaudu veerandil patsientidest munand uuesti tõusta. Mõned uuringud muidugi kirurgilist sekkumist ei poolda, kuna puberteedieas laskub kolmveerandil juhtudest munand ka ilma operatsioonita.
Kasutatakse ka hormoonravi kooriongonatropiiniga või gonatropiini vabastava hormooniga. Kooriongonatropiin stimuleerib Leydigi rakke, mis toodavad androgeene. Seda manustatakse süstides. Kuna patsiendid on erinevas vanuses, raviplaanid on individuaalsed ning neil võib olla lisaks erinevaid haigusi, siis reageeritakse hormoonile erinevalt. Üldiselt on ravi tulemus madal. Paremini reageerivad patsiendid, kelle munand asub kubemekanalis. Kõrvalnähtusteks on munandi kokkutõmbumine, pigmentatsioon ning kubemekarvade ja peenise kasv, mis pärast ravi lõpeb. Gonatropiini vabastava hormooni (GnRH) kasutamine on lubatud ainult Euroopas ning seda saab manustada ninaspreina. See stimuleerib ajuripatsit tootma gonatropiini, luteiniseerivat hormooni (LH) ja folliikuleid stimuleerivat hormooni (FSH). Gonatropiini vabastavat hormooni peetakse tõhusamaks kui kooriongonatropiini manustamist. Sellel on ka vähem kõrvalmõjusid. Samas on levinud mõlema ravimi koos kasutamine, mis kokkuvõttes tõstab ravi efektiivsust veelgi.