google/wiki40b huggingface dataset:
Edward Elgar

Sir Edward William Elgar, esimene baronet, (2. juuni 1857 – 23. veebruar 1934) oli hilise romantismiajastu briti helilooja.

Elukäik

Edward Elgar sündis klaverihäälestaja ja muusikakaupmehe peres. Ta oli andekas iseõppija, kes õppis mängima paljusid pille. 16-aastaselt hakkas ta andma klaveri- ja viiulitunde ning mängis mitmes orkestris viiulit.
Pärast abiellumist kolis ta Londonisse, kus üritas peret heliloominguga elatada, kuid kuna Victoria-aegsel Inglismaal oli suhteliselt madalat päritolu iseõppijal raske läbi lüüa, pidi ta pöörduma tagasi Worcestershire'i ja töötama õpetajana.
Elgari tuntus suurenes 1890. aastatel. Tema esimese suure orkestriteose "Enigma variatsioonid" ettekanne Londonis aastal 1899 tegi temast ühe oma ajastu menukaima briti helilooja. Järgnenud aastatel sai ta oma tööde eest tiitleid ja autasusid.
Aastatel 1905–1908 oli Elgar Birminghami ülikooli muusikaprofessor.
Edward Elgari populaarsus kestis Esimese maailmasõjani. Pärast abikaasa surma 1920. aastal ta enam märkimisväärseid teoseid ei loonud. Elgari viimane, 3. sümfoonia jäi lõpetamata. Järelejäänud visandite põhjal kirjutas selle 1997. aastal lõpuni Anthony Payne.

Looming

Kokku on Elgar kirjutanud umbes 90 helitööd. Neist tuntuimad on "Enigma variatsioonid", 1. sümfoonia ja tšellokontsert. Elgari marss, millele Arthur C. Benson kirjutas teksti pealkirjaga "Land of Hope and Glory", on saanud brittide mitteametlikuks teiseks hümniks.
Elgar armastas anagramme, mõistatusi ja koode. Neid on põimitud ka tema muusikasse. "Enigma variatsioonid" ("Variations on an Original Theme (Enigma)") on siiani omamoodi muusikaline mõistatus. See orkestrisüit koosneb põhiteemast ja selle 14 variatsioonist, millest igaüks portreteerib muusikaliselt mõnda helilooja sõpra või lähedast. Esimene variatsioon kujutab Elgari abikaasat Alice'it, üheksas ja ehk kõige populaarsem nimega "Nimrod" tema kirjastajat August Jaegerit (Nimrod – Piibli suur kütt, Jäger – saksa keeles jahimees). Viimane variatsioon kujutab heliloojat ennast. Peateema ise on ühe tuntud teema variatsioon ja Elgar ei avaldanud kuni surmani, millise nimelt. Ta nimetas vaid, et see on väga tuntud, ja andis ka üksikuid muid vihjeid, kuid uurijate hulgas pole seni lahenduse suhtes üksmeelt. Välja on pakutud nii "Auld Lang Syne" kui ka "Rule, Britannia".
Elgar oli andekas meloodiameister. Tema muusikast on leitud Saksa romantismi, eriti Brahmsi mõjusid, samuti Wagneri-järgset kromatismi ühendatuna inglispärase mõõdukuse ja distsipliiniga.

Ülendamine

Edward Elgar löödi 1904 rüütliks ja 1931 baronetiks, kuid kuna tal ei olnud poega, kustus see tiitel ühes temaga.
El Gran Carlemany

"El Gran Carlemany" ("Võimas Karl Suur") on Andorra riigihümn. Sõnad on kirjutanud Joan Benlloch i Vivo (1864–1926) ja muusika on loonud Enric Marfany Bons (1871–1942), hümnina võeti laul kasutusele 1914.

Katalaanikeelsed sõnad

El gran Carlemany, mon Pare dels àrabs em deslliurà,

I del cel vida em donà de Meritxell, la gran Mare,

Princesa nasquí i Pubilla entre dues nacions neutral

Sols resto lúnica filla de l'imperi Carlemany.

Creient i lluire onze segles, creient i lliure vull ser.

¡Siguin els furs mos tutors i mos Prínceps defensors!
I mos Princeps defensors!

Tõlge

Mu isa, võimas Karl Suur, vabastas mind saratseenide käest,

Ja ta andis mulle suure ema Meritxelli elu.

Ma olen sünnilt vürstitar, erapooletu neitsi kahe rahva vahel.

Ma olen Karolingide impeeriumi ainus tütar

Usklik ja vaba üksteist sajandit, usklikuks ja vabaks ma jään.

Seadused olgu mu õpetajateks ja vürstid mu kaitsjateks!
Ja vürstid mu kaitsjateks!
Alaalia

Alaalia, ka Alalia idiopathica on kõnepuue, mis avaldub kõne täielikus või osalises puudumises normaalse intellekti ja kuulmise juures. Alaaliaga inimest nimetatakse tummaks.
RHK-10 järgi liigitatakse süsteemsete ehk polümorfsete kõnepuuete hulka.
Alaalia põhjusteks peetakse ajukoore kõnekeskuste orgaanilist kahjustust kõne-eelses eas. Selle tõttu esineb kõne üldine alaareng ehk alakõne.
Alaalia on alakõne raskeim vorm. Tumma kõnepuue avaldub eelkõige enese verbaalses väljendamises (ekspressiivne kõne). Sõltuvalt raskusastmest võib kõne kas üldse puududa või mõningal määral siiski olemas olla. Kõne mõistmisega probleeme ei esine.
Alaalia alaliigid on sensoorne alaalia ja motoorne alaalia.
Valeri Spiridonov

Saavutused

Neljakordne Eesti meister Kreeka-Rooma maadluses (1969, 1979, 1975, 1975)
NSV Liidu meistersportlane – 1970.
Suurmeister (rahvusvahelise klassi meistersportlane) Kreeka-Rooma maadluses (1971).

Euroopa meistrivõistlused Kreeka-Rooma maadluses

1970. aasta Euroopa juunioride meistrivõistlused  Huskvarna – 2. koht.

NSV Liidu rahvaste spartakiaad

1971. aasta – 1. koht (2. koht – Anatoli Kavkajev)
1975. aasta – 2. koht (1. koht – Suren Nalbandjan)

NSV Liidu meistrivõistlused

1970. aasta – 1. koht (noorsoo);
1973. aasta – 2. koht (noorsoo mängud);
1973. aasta – 2. koht; (1. koht – Šamil Hissamutdinov; 3. koht – Anatoli Bõkov)
1974. aasta – 2. koht; (1. koht – Šamil Hissamutdinov)
Rudolf Buchheim

Rudolf Richard Buchheim (1. märts 1820 Bautzen – 25. detsember 1879 Gießen) oli saksa arst ja farmakoloog.

Elu ja töö

1845. aastal sai ta doktorikraadi Leipzigi Ülikoolis, peatselt pärast seda võttis ta aga vastu professorikoha Tartu Ülikoolis.
Juba esimesel Tartu-aastal lõi ta maailma esimese eksperimentaalfarmakoloogialabori ja aastal 1860 Eksperimentaalfarmakoloogia Instituudi. Oma laboris rajas ta aluse täpsete teaduslike uurimuste meetoditele ja võttis kasutusele keemiliselt puhtad aktiivsed ained. Ta võttis farmakoloogias kasutusele biotestid ja lõi meetodeid keemiliste ainete koostisosade ja meditsiiniliste mõjude määramiseks. Ta võttis kasutusele tänaseni kasutatava ravimainete klassifikatsiooni keemilise toime järgi. 1867. aastal lahkus ta Tartust ning sai farmakoloogia- ja toksikoloogiaprofessoriks Gießeni Ülikoolis.
Õppides veel Leipzigis, tõlkis Buchheim Jonathan Pereira (1804–1853) farmakoloogia käsiraamatu inglise keelest saksa keelde. Ta ka toimetas selle ise, eemaldades vananenud ja väheefektiivsed ravimid ja meetodid, samal ajal uuendades informatsiooni ja lisades terve peatüki – "Art der Wirkung" ("Farmakoloogiline mõju"). Üks tema tuntumaid õpilasi oli Oswald Schmiedeberg (1838–1921), keda peetakse moodsa farmakoloogia loojaks. Tänapäevalgi on Gießeni ülikoolis Rudolf Buchheimi nimeline farmakoloogiainstituut.
Elektronvolt

Elektronvolt on energia mõõtühik, mis on laialt kasutusel elementaarosakeste, tuuma-, aatomi- ja tahkisefüüsikas. Sellega mõõdetakse näiteks elektronide seoseenergiat aatomites ja molekulides.
Tähis eV. 1 elektronvolt on kineetiline energia, mille elektron saab läbides vaakumis potentsiaalide vahe 1 volt. 1 eV=1,602177×10–19 džauli.
Elementaarosakeste massi mõõdetakse ühikutes eV/c² vastavalt (massi ja energia ekvivalentsusele). Massi mõõtmiseks sobivad ühikud on tavaliselt megaelektronvoltides (MeV/c²) ja gigaelektronvoltides (GeV/c²).
Nigul Karits

Nigul Karits (kuni 24. aprillini 1936 Nikolai Kapustin; 23. oktoober 1911 Narva – oktoober 1944; jäi II maailmasõjas teadmata kadunuks) oli Eesti poksija. Ta alustas poksimist Tallinna Poksiklubis 1933. aastal.
Karits sai keskkaalus (kuni 72,6 kg)  Eesti meistrivõistlustel II koha (1935).
Karits osales seitse korda Eesti koondises (1933–1936). Ta oli kergekeskkaalus (kuni 66,7 kg) kahekordne Baltimaade meister (1934 ja 1935).
Karits osales keskkaalus (kuni 72,6 kg)  IV Euroopa meistrivõistlustel 1934. aastal Budapestis, kuid kaotas oma esimese kohtumise punktidega. Tema vastane Alf Jackson (Suurbritannia) langes hiljem välja veerandfinaalis.
Karits mobiliseeriti Punaarmeesse 27. juulil 1941. Ta jäi oktoobris 1944 Eesti Laskurkorpuse võitlejana (reamees) teadmata kadunuks.

Isiklikku

Nigul Karitsa poeg on võrkpallur ja piirivalvur Henn Karits.
Vecbrenguļi mõis

Vecbrenguļi mõis, varem Brenguļi mõis  (saksa keeles Alt-Wrangelshof, varem Wrangelshof, läti keeles Vecbrenguļu muiža, varem Brenguļu muiža) oli rüütlimõis, hiljem rüütelkonnamõis Liivimaal Valga kreisis Trikāta kihelkonnas. Praegu asub mõisasüda Lätis Beverīna piirkonnas Brenguļi vallas Brenguļi külas.

Varasem ajalugu

Vecbrenguļi mõisa kohta on teateid 1474. aastast, mil Johann Kokenhausen müüs selle Heinrich Wrangellile; tema suguvõsa järgi sai mõis oma nime. 1531. aastal on omanikuna mainitud Georg Wrangelli. Veel 1599. aastal oli see Wrangelli perekonna valduses.

Mõis Rootsi ajal

Pärast Liivimaa Rootsi võimu alla minekut doneeris kuningas Gustav II Adolf peaaegu terve Trikāta kihelkonna kantsler krahv Axel Oxenstiernale. 1680. aastatel läks mõis reduktsiooni alla ja see võeti Oxenstiernadelt ära.

Mõis XVIII sajandil

1725. aastal doneeris keisrinna Katariina I mõisa koos teiste kihelkonna valdustega Liivimaa rüütelkonnale. Pärast asehalduskorralduse kehtestamist võeti mõis 1786. aastal riigile. 1788. aastal eraldati sellest 10 adramaad, millest kujunes Jaunbrenguļi mõis. Pärast Katariina II surma taastas tema poeg Paul I asehalduskorra eelse olukorra ja mõis anti 1797. aastal rüütelkonnale tagasi. Viimase valdusõigust kinnitati 1810. aasta ukaasiga.

Mõisa suurus

Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus aastal 1816 10 ja 7/8 adramaad, sellele allus 288 mees- ja 331 naishinge.
Sääse raamatukogu

Sääse raamatukogu on Tallinna Keskraamatukogu haruraamatukogu (endine Mustamäe III raamatukogu). Raamatukogu asub Tallinna Mustamäe linnaosa Sääse asumis, aadressil Sõpruse pst 186. Pindala 449 m² ja kogus on ligi 30 000 teavikut. Raamatukogus on võimalik kasutada Wi-Fi-t.
Raamatukogu asub hoones, mille ehitas EKE Projekt. 9-korruselise elumaja projekteerimise eeltingimus oli ka uute linnaraamatukogu ruumide ehitus. Raamatukogu avati 1984. aastal. Algusaastal hakkas raamatukoguhoidjate eestvedamisel koos käima täiskasvanud lugejatele mõeldud kirjanduslik klubi Tarapita. 1985. aastal koliti Keskraamatukogu muusikaosakond Lasnamäelt Mustamäe III (praegune Sääse) raamatukogusse. 1990. aastatel viidi see üle Keskraamatukogu ruumidesse. Lastefondi hakati looma 1990. aastate lõpul. Raamatukogu ruume on kasutanud ka seltsid ja muud asutused: Eesti Esteetilise Kasvatuse Keskus, Eesti Muinasteadlaste Selts, Eesti Leedu Selts, Vabariiklik Koerakasvatajate Klubi jt. Selles on peetud ka keeleõppekursusi.
2005. aastal tehtud remondi järel on raamatukogu üle läinud arvutiteenindusele.
Tallinna Keskraamatukogu osakondades ja haruraamatukogudes kehtib ühtne lugejakaart.
Traktoritehase linnak

Ajalugu

Linnaosa kohal asus varem Arhierei Tuka nime kandev talu, mis kuulus 19. sajandil Minski piiskop Antonile. Aastal 1939 otsustati sinna rajada pommitajaid tootev tehas, ent valmida jõudsid vaid mõned angaarid, seejärel katkestas tööd aga Saksa vägede sissetung.
Linnakut asuti rajama aastal 1946. Kohe pärast sõja lõppu hakati lennukitehase asemele rajama traktoritehast ja see avati 29. mail 1946. Suur tööstusettevõte vajas suurel hulgal tööjõudu (ka tänapäeval on seal üle 17 000 töölise) ja nii ehitati selle juurde töölislinnak, kuhu kavandati ka vajalikud teenindusettevõtted. Rajooni projekteeris Zinovi Rozenfeld. Ehitusel osalesid ka saksa sõjavangid ning mõned sealsed hooned on sakslaste projekteeritud.
Linnaossa oli ette nähtud ohtralt haljastada ning sinna püstitati mitmeid skulptuure. Algselt projekteeritud hooned olid valdavalt kahekorruselised, hiljem lisandusid nelja- ja viiekorruselised hrustšovkad.
Kuna hooned on rajatud suuremalt jaolt ühel perioodil, on nad ka ühesuguses seisukorras. Juba aastal 2011 arutati linnaosa renoveerimise vajadust, ent rajooninõukogu võttis sellekohase otsuse vastu alles aastal 2014.
Tallinn-Sadama raudteejaam

Tallinn-Sadama raudteejaam oli raudteejaam Tallinna Kesklinnas kitsarööpmelisel Tallinna–Viljandi raudteeliinil. 
Raudteejaama kohta kasutati 20. sajandi alguses ka nime Tallinn-Sadam jaam, vanadel kaartidel leidub nimekujusid (saksa keeles) Reval-Hafenbahnhof ja Felliner Bhf.II, (vene keeles) Revel-Gavan, samuti Willjandi Waksal II.

Jaamahoone

Tallinn-Sadama raudteejaama vaksal asus Narva maantee ja Tuukri tänava vahelisel, praegusest Tallinna Ülikoolist veidi kirdes asuval alal, praeguse Tuukri tänav 58 hoone kohal. Jaamas asunud vaksalihoone oli analoogne Tallinn-Väikses ehitatud jaamahoonega – kahekorruseline paekivist jaamahoone koos varikatusega ning veetorniga.
Suur osa Tallinn-Sadama jaamakompleksist, sealhulgas vaksali peahoone, lammutati, kui laiendati Pedagoogikaülikooli ja ehitati selle lähedale Tuukri ja Nafta tänavale uusi hooneid. Tänaseni on säilinud üks laohoohe, Tallinn-Sadama jaama ait Tuukri tänava ääres.
Liardi jõgi

Liard on jõgi Põhja-Ameerikas.
Lähtub Yukoni mägismaalt. Ülemjooksul voolab kagu suunas. Seejärel pöördub kirdesse ja murrab läbi Kaljumäestiku. Alamjooksul voolab tasandikul, suubub vasakult Mackenzie jõkke.
Famagusta

Sport

Linnas on tegutsenud jalgpalliklubi Néa Salamís Famagusta FC.
Turd-lühikupar

Turd-lühikupar (Brachythecium turgidum) on lühikupraliste sugukonda kuuluv sammaltaim. 
Ta on Eestis arvatud II kaitsekategooriasse (seisuga 2012).
Eestis võib neid leida kasvamas niitudel .
Toimesüsteem

Toimesüsteem (inglise keeles business system) on süsteem, mis on piiritletud ühe organisatsiooniga.
Toimesüsteemi moodustavad reeglid, mis juhivad organisatsiooni toimimist (süsteemi sisendist süsteemi väljundi loomist).
Mõnikord (enamasti akadeemilises kõnepruugis) kasutatakse alternatiivse terminina sõna infosüsteem. Tavakõnepruugis on viimase juurdunud tähenduseks siiski 'toimesüsteemi abistav tarkvaratoode'.
Toimesüsteemis oluliste mõistete ja nende seoste kogumit nimetatakse toimesüsteemi ontoloogiaks.
Jāzeps Vītols

Jāzeps Vītols (saksapäraselt Joseph Wihtol, 26. juuli 1863 Valmiera – 24. aprill 1948 Lübeck) oli läti helilooja, dirigent ja pianist. Ta oli rahvusromantismi juhtiv esindaja Lätis.
Jāzeps Vītols sündis õpetaja peres. Ta õppis 1880–1886 Peterburi konservatooriumis Nikolai Rimski-Korsakovi juhendamisel. Pärast õpinguid asus ta samas õppejõuna tööle. 1901 sai ta professoriks. Tema õpilaste seas olid Nikolai Mjaskovski ja Sergei Prokofjev. Vītolsi lähedased sõbrad olid professorid Aleksandr Glazunov ja Anatoli Ljadov.
1918 naasis ta Venemaalt Lätti ja asus tööle Läti Rahvusooperi peadirigendina. 1919 asutas ta Läti Konservatooriumi (praegu Jāzeps Vītolsi Läti Muusikaakadeemia ning oli selle rektor 1935. aastani ja õppejõud 1944. aastani. Tema õpilaste seas olid Jānis Ivanovs ja Ādolfs Skulte. 1944 põgenes ta Saksamaale, kus ta elu viimased aastad veetis Flensburgis. Ta suri Lübeckis. 1993 toodi tema põrm Lätti ja maeti Riia metsakalmistule.
Vītols kirjutas mitmeid sümfoonilisi teoseid, sh 1 sümfoonia, üle 100 laulu ja umbes 300 rahvalaulu seadet. Ta on kirjutanud ka kammermuusikat ja klaveripalu. Tema koorilaulud, näiteks "Gaismas pils" ('Valguse loss') on Lätis väga populaarsed ja on sageli laulupidude kavas.
Jāzeps Vītols oli korporatsiooni Fraternitas Lataviensis liige.
Kabuki

Kabuki (歌舞伎) ehk kabukiteater on koos nooteatriga (能)) üks kolmest traditsioonilise Jaapani teatri vormist. 
Kabuki ajalugu ulatub tagasi 17. sajandi alguse Kyotosse, kui see oli üksnes naiste esitatav tantsuline vaatemäng. Moraalikaalutlustel (probleemiks oli prostitutsioon) keelati 1628. aastal naistel kabukietendustel esinemine, kuid kuna kabuki oli juba saavutanud suure populaarsuse, tõi keeld kaasa  üksnes selle, et naissoost näitlejad asendati meestega. Šogunaadi meelehärmiks ei toonud see muutus aga kaasa mingit arvestatavat paranemist moraalis – ka meessoost kabukinäitlejad olid tihti seotud prostitutsiooniga ja etendustega kaasnes sageli kähmlusi. Šogunaadi edasiste jõupingutuste tulemusena arenes välja rafineeritum stiil, mis on aluseks kabuki nüüdisaegsele kujule. 
Kabukinäitlejad on tänapäevani mehed. Naiste rolle mängivad üksnes sellele spetsialiseerunud meesnäitlejad (onnagata), kes on kabukimaailma vaieldamatud staarid.
Alexander von Humboldt

Mälestuse jäädvustamine

Alexander von Humboldti nimi on antud rohkem kui kümnele loomariigi esindajale ja mitmele taimele ning ta nime kannavad maakonnad, linnad, mäed, jõed, järved ja muud objektid.
Saksamaal tegutseb Alexander von Humboldt Stiftung – fond, kust on kõikide erialade teadlastel kogu maailmast võimalik taotleda stipendiumi teadustööks Saksamaal.
Tema järgi on nimetatud mitu kõrgkooli, sealhulgas Berliini Humboldti Ülikool.

Isiklikku

Ta oli Preisi riigitegelase, filosoofi ja keeleteadlase Wilhelm von Humboldti noorem vend.
Krista Kodres

Krista Kodres (kuni aastani 1979 Krista Saar; sündinud 15. oktoobril 1957 Tallinnas) on eesti kunstiajaloolane.
1993. aastast alates töötab ta Eesti Kunstiakadeemias. Ta on 2003. aastast kunstiakadeemia professor ja 2007. aastast Tallinna Ülikooli Ajaloo Instituudi vanemteadur.

Isiklikku

Tema elukaaslane on arhitekt Emil Urbel.
Ludwig I (Pfalz-Zweibrücken)

Elu

Ta oli Stefan von Pfalz-Simmern-Zweibrückeni ja tolle naise, Veldenzi krahvkonna pärijanna Anna noorem poeg. Kuigi Anna suri aastal 1439, ei saanud tema lesk Veldenzit aastani 1444. Sel aastal otsustas Stefan, kuidas tuleb tema territooriume pärast tema surma jaotada, andes Simmerni oma vanemale pojale Friedrichile ja Zweibrückeni oma nooremale pojale Ludwigile, kombineerides selle Veldenzi ja enamuse Sponheimi krahvkonnaga.
Hendrik Lettens

Hendrik Lettens VR II/3 (eesnimi ka Hindrik; 19. jaanuar või 20. jaanuar 1888 Rutikvere vald, Põltsamaa kihelkond, Viljandimaa – 25. oktoober 1940 Adavere asundus, Põltsamaa vald) oli Venemaa ja Eesti sõjaväelane (kapral).
Lettens teenis Esimeses maailmasõjas Venemaa jalaväelasena 1916-1917. Ta sai Rumeenia rindel 24. detsembril 1916 haavata.
Lettens mobiliseeriti 9. jaanuaril 1919 3. jalaväepolku. Võttis Vabadussõjas osa lahingutest Punaarmee ja Landeswehri vastu Lõuna-Eestis ja Põhja-Lätis. Sai 2. juulil 1919 Riia lähedal Salaspilsi (Kurtenhofi) jaama juures haavata.
Lettens demobiliseeriti aprillis 1920. Ta tegeles edaspidi põllupidamisega ja kuulus Vabaduse Risti Vendade Ühenduse (VRVÜ) Viljandi osakonda. Hendrik Lettens suri 25. oktoobril 1940 oma talus vähki ja maeti Põltsamaa kalmistu uude ossa.
Keemiline hapnikutarve

Keemiline hapnikutarve (lühend KHT, inglise keeles COD) on mingit vett (harilikult reovee puhul) iseloomustav näitaja, mis väljendab, mitu mg O₂ kulub 1 liitri veeproovi orgaanilise ja anorgaanilise aine (seda on reovees tavaliselt väikestes kogustes) oksüdeerimiseks mingit tugevat oksüdeerijat kasutades. Oksüdeerumise saadused on enamasti CO₂, vesi, ammoniaak jt lihtsad anorgaanilised ühendid. Tavaliselt kasutatakse oksüdeerijana kromaate ja permanganaate (permanganaatne hapnikutarve).
Aleksei Navalnõi

Aleksei Anatoljevitš Navalnõi (vene keeles Алексей Анатольевич Навальный; sündinud 4. juunil 1976 Moskva oblastis Odintsovo rajoonis Butõni külas) on Venemaa poliitik, jurist, ühiskonnategelane ja blogija.
Navalnõi on tuntud eelkõige oma korruptsioonivastase tegevuse tõttu.
Ta oli 2013. aasta valimistel Moskva linnapea kandidaat. Navalnõi poolt andis 8. septembril 2013 Moskvas oma hääle 633 tuhat valijat (27,2% valijate koguarvust). Navalnõi jäi valimistel teiseks, sest Ühtse Venemaa kandidaat Sergei Sobjanin kogus 51,4% hääli.
2016. aasta detsembris teatas Aleksei Navalnõi oma kavatsusest kandideerida 2018. aasta Venemaa presidendivalimistel Venemaa Föderatsiooni presidendiks. Venemaa Föderatsiooni Keskvalimiskomisjon otsustas 25. detsembril 2017 jätta Aleksei Navalnõi kandidatuuri registreerimata, viidates sellele, et seadus ei võimalda kandideerida isikutel, kellel on kehtiv kohtulik karistus.

Haridustee

Navalnõi õppis Kalininetsis (sõjaväelinnak Moskva külje all) asuvas keskkoolis. Küpsustunnistuse sai 1993. aastal. 1998. aastal lõpetas ta Moskvas Venemaa Rahvaste Sõpruse Ülikooli õigusteaduskonna ja 2001. aastal Venemaa Föderatsiooni Valitsuse juures asuva Rahandusakadeemia rahanduse ja krediidi teaduskonna erialal "väärtpaberid ja börsindus".

Yale'i Ülikooli stipendium

2010. aastal täiendas ta end USA-s. Garri Kasparovi, Jevgenija Albatsi (Harvardis doktorikraadi saanud politoloog), Sergei Gurijevi (Venemaa Majanduskooli rektor) ja Oleg Tsõvinski (Yale'i professor) soovitustega sai ta Yale'i Ülikooli stipendiumi "Yale World Fellows", mis võimaldas tal ülikooli kulul läbida Yale'i ülikooli juurakoolis pooleaastane kursus. Konkurents selle stipendiumi saamiseks oli väga tihe – 15 kohale pretendeeris 1500 inimest.

Kriminaalkaristus

18. juulil 2013 mõistis Kirovi linna Lenini rajooni kohus Aleksei Navalnõi süüdi kelmuse organiseerimises, mille käigus varastati 16 miljoni rubla (ligi 380 000 euro) väärtuses saematerjali, mis kuulus riigifirmale KirovLes. Navalnõile määrati karistuseks viieaastane vabadusekaotus. Ta võeti kohtusaalis vahi alla. Järgmisel päeval Kirovi oblastikohtu otsusel jäeti Navalnõi kuni kohtuotsuse jõustumiseni vabadusse. 16. oktoobril jättis Kirovi oblastikohus linnarajoonikohtu 18. juulil kuulutatud kohtuotsuse jõusse, kuid reaalse vangistuse Navalnõile asendas ta tingimisi karistusega. 2019. aasta keskpaiga seisuga oli Navalnõilt võetud kohtu otsusega vabadus vähemalt 12 korral ning ta oli veetnud vangistuses enam kui 200 ööpäeva.

Rünnak briljantrohelisega

27. aprillil 2017 langes Aleksei Navalnõi Moskvas Korruptsioonivastase Võitluse Fondi kontori juures värvirünnaku ohvriks. Silma sattunud briljantroheline põhjustas sarvekestakahjustuse. 8. mail tehti Navalnõile Barcelonas silmaoperatsioon.

Isiklikku

Aleksei Navalnõi abikaasa on Julija Navalnaja. Pere elab Moskva Marjino rajoonis üürikorteris. Peres kasvavad tütar Darja (sündinud 2001) ja poeg Zahhar (sündinud 2008).
Aleksei Navalnõi 2016. aasta aastatulu oli 8,7 miljonit rubla, sealhulgas ettevõtlustulu 5,3 miljonit ja 3,4 miljonit Euroopa Inimõiguste Kohtu määratud kompensatsioonid.
Prantsuse Indohiina

Prantsuse Indohiina oli ajalooline piirkond Kagu-Aasias Indohiina poolsaarel, tänapäeva Vietnami, Kambodža ja Laose aladel, aastatel 1887–1954. Teise maailmasõja ajal oli piirkond okupeeritud Jaapani vägede poolt.
Vietnami Indohiina sõda 1946–1954 tulemusel jagati Vietnam kaheks mööda 17. paralleeli: Põhja-Vietnam ehk Vietnami Demokraatlik Vabariik, pealinn Hanoi ja Lõuna-Vietnam ehk Vietnami Vabariik, pealinn Saigon. Ameerika Ühendriikide ja tema liitlaste poolt kaotatud Vietnami sõja 1964–1973 tulemusel moodustati Põhja-ja Lõuna-Vietnami ühendanud  Vietnami Sotsialistlik Vabariik.
1863. aastal kuulutas Prantsusmaa Kambodža oma protektoraadiks ning sellest aastast valitseb Kambodžas Norodomi dünastia, mille aitas võimule Tai. 1867 jagasid Tai ja Prantsusmaa Khmeeri riigi omavahel ära (Tai sai kaks provintsi ja Prantsusmaa ülejäänu) ning Norodomid jäid Prantsuse asumaa asevalitsejateks. 1906. aastal sõlmitud piirileppe järgi pidi Tai mõlemad endise Kambodža provintsid Prantsusmaale üle andma. Teise maailmasõja ajal aastail 1941–1945 oli Kambodža Jaapani poolt okupeeritud. Kambodža jäi osaks Prantsuse Indohiinast kuni iseseisvumiseni aastal 1953, mil asutati Kambodža Kuningriik.
Laos saavutas iseseisvuse Prantsuse-Laose 1953. aasta lepinguga ning riiki asus valitsema Laose kuningriigi  kuningas  Sisavang Vong.
Saadu tänav

Saadu tänav on tänav Tallinnas Haabersti linnaosas Pikaliiva asumis.
Saadu tänav sai nime 25. septembril 1998. Tänav on nime saanud heinateo mõiste saadu järgi.
Aizkraukle komtuur

Aizkraukle komtuur (saksa Komtur von Ascheraden) oli Liivi ordu käsknik, kes valitses Aizkraukle komtuurkonda.
Esimene komtuur on teada juba aastast 1209, seega Mõõgavendade ordu ajast. Esimene teadaolev Liivi ordu komtuur on teada 1252. aastast. Viimane Aizkraukle komtuur oli ametis 1478. aastal, misjärel komtuurkond likvideeriti ja liideti Liivi ordu maamarssali valdustega.
Aizkraukle komtuur oli ordus küllaltki olulisel positsioonil 13. sajandi algusest 15. alguseni, kuid ei kuulunud siiski ordut juhtivasse kõrgemasse siseringi.