Badeni markkrahvkond

Algus

Keskajal oli Švaabimaa hertsogkond erinevate krahvide ja hertsogite kontrolli all. Tugevaimad nendest olid Zähringid. Aastal 1112 oli Hermann II, Hermann I poeg ja Berthold II pojapoeg, esimene, keda kutsuti markkrahviks. Ta päris oma isalt Verona margi, piirkonna Itaalias Veneetsia ümbruses, kuid otsustas rajada oma residentsi Saksamaale, kuna ta oli siin sündinud ja kasvanud. Valituks osutus Baden, kuna tema isa oli saanud õiguse seda valitseda, abielludes selle pärijannaga. Badenis ehitas Hermann II Hodenhagen lossi. Kantsi ehitati aastatel 1070–1112, selle valmimise puhul võttis ta endale markkrahvi tiitli.

Kasvamine

Kuna Baden oli pealinn, tunti uut markkrahvkonda ka Badenina. Hermann II jätkas markkrahvina kuni surmani aastal 1130. Tema poeg Hermann III (valitses 1130–1160) ja pojapoeg Hermann IV (valitses 1160–1190) lisasid territooriume. 1200. aasta paiku jagati need maad esimest korda. Asutati kaks liini, Baden-Baden ja Baden-Hochberg. Viimane jagati umbes sada aastat hiljem, et luua kolmas liin – Baden-Sausenberg.
12. ja 13. sajandil oli Baden lojaalne ja vankumatu Hohenstaufenite toetaja, isegi oma Zähringi-Švaabi sõltlaste vastu. Vastutasuks oma teenete eest lubati tal laiendada oma võimu kogu Edela-Saksamaal, läänes üle Reini jõe Alsace'i, idas Schwarzwaldi serva, põhjas Murgi jõeni ja lõunas Breisgauni. Baden-Badeni neljas markkrahv Hermann V (valitses 1190–1243) asutas Backnangi, Durlachi, Stuttgardi, Ettlingeni ja Pforzheimi linna ning mitu kloostrit, sealhulgas Lichtenthali kloostri, millest sai tema järglaste matmispaik. Aastal 1219 viis ta oma võimukeskuse Pforzheimi. Ta pidi loobuma oma nõuetest Zähringile ja Braunschweigile, kuid sai Ortenau ja Breisgau krahvitiitli kahe oru järgi Lõuna-Badenis. Tema poeg Hermann VI (valitses 1243–1250) ja pojapoeg Friedrich I (valitses 1250–1268) nõudlesid Austria ja Steiermargi hertsogite tiitleid. Austerlased tõrjusid neid, kuna ei tahtnud võõraid valitsejaid.

Konsolideerumine

Markkrahv Bernhard I (valitses 1391–1431) ühendas kõik omandid aastal 1391. Sõdurina tuntud Bernhard jätkas oma eelkäijate missiooni ja omandas veel mõned kreisid, sealhulgas Baden-Pforzheimi ja Baden-Hochbergi. Aastast 1291 oli Baden-Pforzheim omaette markkrahvkond, kuid aastal 1361 valitsejasugu hääbus ja territoorium läks tagasi Baden-Badenile. Baden-Hochbergil läks veidi paremini. Asutatud aastal 1190, kestis see aastani 1418, mil jäi samuti ilma meessoost pärijateta. Bernhard kui lähim pärija, sai Baden-Hochbergi. Baden-Sausenberg jätkas omaette markkrahvkonnana aastani 1503, kuid pärijate puudus viis ta tagasi Baden-Badenisse.  
Markkrahvkonna konsolideerumine toimus aastal 1442. Sel aastal omandati pool Lahri ja Mahlbergi valdustest, mis lõi sideme kahe põhiterritooriumi, Breisgau lõunas ja Baden-Baden põhjas, vahel. Läbi kogu hiliskeskaja kasvatas Baden oma haldust, rahandust ja sõjaväge, kuni muutus üheks suuremaks ja tugevamaks Saksa-Rooma riigi osariigiks Edela-Saksamaal, eriti pärast Habsburgide valduste omandamist järelejäänud Ortenaus ja Breisgaus.

Katsumused

Aastal 1462 viis vaidlus uue Mainzi peapiiskopi valimise üle Karl I (valitses 1453–1475) sõtta Reini pfaltskrahvi Friedrich I vastu. Tuntud kui "Mainzi peapiiskopi vaenus", oli see lühike, kestis ainult mõned kuud, kuid selle mõju oli kaotajale – Karlile – laastav. Ta pidi loovutama mitmeid territooriume Pfalzile ja selle liitlastele. Need territooriumid tõi tagasi tema poeg ja järglane Christoph I (valitses 1475–1515). Aastal 1503 suri Baden-Sausenbergi sugu välja ja Christoph ühendas kõik Badeni maad. Ta püüdis hoida neid ühendatuna ühele oma poegadest, Philippile, kuid tema pingutused nurjas Prantsuse kuningas. Enne oma surma jagas Christoph markkrahvkonna oma kolme poja vahel. Philipp järgnes talle aastal 1515, kuid suri lastetuna aastal 1533 ja tema osa läks tema vendadele Bernhardile ja Ernstile. Aastal 1535 jagasid nad oma pärandi. See oli esimene mitmest jagamisest, mis rajas Badenis kaks põhiliini – Baden-Badeni markkrahvkond ja Baden-Durlachi markkrahvkond (aastani 1565 Baden-Pforzheim) – mis kestis aastani 1771. Siiski ei olnud suhted kahe liini vahel rahumeelsed ja püsiv killustatus ei aidanud. 
Reformatsiooni ajal jäid harud, mida juhtis Baden-Baden, katoliiklaste poolele, teised ühinesid koos Baden-Durlachiga protestantide poolega. Kolmekümneaastane sõda tegi asja kõigile harudele hullemaks. Paljud neist läksid maapakku. Baden kannatas sõja ajal märgatavalt. 1648. aasta Vestfaali rahu taastas harud ja nende kirikud nende maadel. Tasapisi rivaalitsemine taandus. Prantsusmaa kuningriigi "Päikesekuninga" Louis XIV sõdades laastati kaks markkrahvkonda Prantsuse vägede poolt. Saksa-Rooma riigi väed, mida juhtis Baden-Badeni markkrahv "Türgi" Louis (valitses 1677–1707), võitlesid Prantsusmaa kuningriigi vastu.

Taasühinemine

Aastal 1771 sai August Georg viimaseks Baden-Badeni markkrahviks, kuna suri poegadeta. Kõik tema territooriumid läksid tema lähimale pärijale – Baden-Durlachi markkrahvile Karl Friedrichile (valitses 1738–1811). Kolmandat ja viimast korda ühendati kõik Badeni maad ühe valitseja alla.
Kuigi Baden oli lõpuks ühendatud, olid tema valdused killustatud ja laiusid Reini ülemjooksu mõlemal kaldal, kogupindalaga 3496,48 km². Kui Karl Friedrich sai aastal 1738 markkrahviks, võttis ta eesmärgiks täita augud oma territooriumis. Tema esimene võimalus tuli aastal 1792, kui puhkes sõda Prantsusmaa ja Austria vahel. Badenlased võitlesid Austria eest ning jätsid Badeni rüüstata, kui nad kaotasid. Karl Friedrich pidi maksma kahjutasu ja loovutama oma territooriume Reini idakaldal Prantsusmaale. Ta sai teise võimaluse mõni aasta hiljem Napoleoni vaenlasena Venemaa tsaari Aleksander I poolel. Aastal 1803 sai markkrahv tsaari jõupingutuste abil Konstanzi piiskopkonna, Reini Pfalzi osi ja mitmed muud väiksemad kreisid, omandades seeläbi kuurvürsti tiitli.

Markkrahvid

Vaata loendit Badeni markkrahvkonna kõigi harude – Baden-Badeni, Baden-Durlachi, Baden-Hochbergi, Baden-Pforzheimi ja Baden-Sausenbergi – valitsejatest.