google/wiki40b huggingface dataset:
Uno Naissoo

Uno Naissoo (25. märts 1928 Viljandi – 5. jaanuar 1980 Tallinn) oli eesti helilooja ja muusik.
Ta oli politseinik Jaan Naissoo poeg.
Asutas 1949. aastal, kui džäss oli juba ametlikult keelatud, ansambli Swing Club.
1949. aastal oli ta Tallinnas toimunud esimese eesti džässifestivali üks algatajaid.
Ta lõpetas 1952. aastal Tallinna konservatooriumi heliloojana Heino Elleri käe all. Mängis ansamblites Rütmikud (ansambel 1948–1950), Stuudio 8 ja Metronoom. Instrumentalistina mängis ta laitmatult klaverit, akordioni, kontrabassi ja althorni ja ventiiltrombooni, olles võimeline neil kõigil huvitavalt improviseerima.
1952–1980 oli Tallinna Muusikakoolis muusikateooria õppejõud, 1977. aastal asutas selles koolis kergemuusika osakonna, mis tegutseb siiani.
Naissoo tuntumate laulude seas on "Neil päevil polnud algust", "Märtsis algas mai", "Mu kodu", "Tuletoojate marss" ja "Iial ei muutu võõraiks me".
Ta kirjutas koos poja Tõnu Naissooga 1969. aastal muusika filmile "Viimne reliikvia". 1978. aastal kirjutas ta muusika Dovženko-nimelise Kiievi filmistuudio melodraamale "Esimene päev, viimane päev" ("День первый, день последний").
Uno Naissoo mälestuseks korraldatakse Uno Naissoo nimelist loomingu- ja interpretatsioonikonkurssi.
Jana Jacková

Jana Jacková (sündinud 6. augustil 1982 Frýdek-Místekis Tšehhis) on tšehhi maletaja, naiste suurmeister (2001). 
Jacková mängis edukalt 2003. aastal Euroopa naiste meistrivõistlustel ja kvalifitseerus 2004. aastal Elistas toimunud naiste maailmameistrivõistlustele (64 osavõtjat, nokautsüsteem), kus ta sai turniiritabelis 51. asetuse. Ta võitis avaringis Almira Skripchenkot ja võiduga teises ringis pääses ta kaheksandikfinaali, kus kaotas Maia Tšiburdanidzele. 
Ta esines Tšehhi naiskonna koosseisus kuuel naiste maleolümpial (1998–2008).
Jacková sai FIDE-lt 1998. aastal naiste rahvusvahelise meistri, 2001. aastal naiste suurmeistri ja 2004. aastal  rahvusvahelise meistri nimetuse.
Ankur (mahuühik)

Ankur on endisaegne mahuühik. Kasutati tallinna ankrut (32,5 liitrit) ja riia ankrut (38,2 liitrit).
Ühikut kasutati viina, veini ja õlle mõõtmiseks.
Perearst

Perearst on sellekohase eriala omandanud eriarst, kes on läbinud residentuuri või vastavad spetsialiseerumiskursused ning sooritanud perearsti eksami.
Perearst osutab koos pereõega üldarstiabi teenust, annab nõu hoolduse ning haigusi, vigastusi või mürgistusi ennetavate tegevuste osas kõigile tema nimistusse kantud isikutele.

Perearstiteenuse osutamine

Perearstiteenust võivad osutada ainult selleks kvalifitseeruvad arstid, kes on patsientide nimistu miinimumsuuruses kokku saanud. Ainult sel juhul saab perearst Haigekassalt finantseerimise. Perearsti nimistu nõutav suurus on 1600 ± 400 inimest. Praktikas on nimistu loomine toimunud enamasti endiste polikliinikute jaoskonnaarstide registrite ülevõtmise teel. Seega ei erine perearstiteenus varasemast polikliiniku jaoskonnaarsti teenusest kuigi oluliselt.
Perearsti nimistu selline suurus tähendab keskmiselt 5–8 patsiendi vastuvõttu tööpäevas, kui eeldada, et keskmine nimistus olev patsient külastab perearsti keskmiselt üks kord aastas. Kuid paljudes kohtades ei vasta elanikkonna vanuseline struktuur üleriigilisele keskmisele. Vanema elanikkonna ülekaal suurendab perearsti külastatavust oluliselt.
Massilise haigestumiste perioodidel (näiteks gripiperioodil) võib perearsti vastuvõtule soovijate arv kasvada aga mitu korda. Sellega enamus perearste praktikas toime ei tule ja osa patsiente pöördub seetõttu arstiabi puudumisest tingitud fataalsete tagajärgede kartuses või muudel põhjustel otse haiglate erakorralise meditsiini osakondadesse (EMO).

Perearsti valik ja vahetus

Endale perearsti valinud ja selle perearsti nimistusse kantud isik võib soovi korral perearsti vahetada ja ennast teise perearsti nimistusse kanda, kui on täidetud selleks vajalikud tingimused. Kõige olulisem tingimus on vabade kohtade olemasolu selle perearsti nimistus, keda soovitakse enda perearstiks valida. Informatsiooni perearstide nimistute kohta on saadaval Terviseameti registritest.

Perearstikeskused

Suuremates asulates ja linnades on perearstid enamasti koondunud perearstiteenust pakkuvatesse osaühingutesse ja tegutsevad perearstikeskustena toimivates hoonetes või hoonestikes (mis tihti on endised polikliinikud). Samas perearstikeskuses, mis võib olla munitsipaalne (näiteks nagu Tallinnas), paiknevad reeglina mitme perearsti või nende moodustatud osaühingute vastuvõturuumid. Lisaks võivad seal paikneda ka eriarstide vastuvõturuumid, laboratooriumid, uuringute kabinetid jm vajalik.

Perearstide osaühingud

Perearstid võivad moodustada osaühinguid, mis täidavad nende eest teatud spetsiifilisi ülesandeid (raamatupidamislikke, majandusaruandlusega seotud jm). Need võivad olla ka munitsipaalsed (nagu näiteks on Tallinnas). Nende täita võivad olla sinna kuuluvate perearstide jaoks ühised osad, nagu näiteks registratuur, veebilehed, elektronposti aadressid jm.
Ühes perearstikeskuses, mis samuti võib olla munitsipaalne, võib tegutseda mitu perearsti ja/või nende moodustatud osaühingut. Samuti võivad ühe perearstikeskuse osaühingud tegutseda eri asukohtades (perearstikeskustes).
Tulejuht

Tulejuht (ka kaudtulejuht, suurtükiväe tulejuht) on sõjaväelane, kes tellib ja suunab peamiselt kinniselt tulepositsioonilt tulistavate kaudtulerelvade tuld.

Ajalugu

Tulejuhtimine võeti laiemalt kasutusele 19. sajandil seoses suurtükkide tehnoloogilise arenguga ja laskekauguse ning täpsuse märgatava tõusuga. Suurtükipatareide tulepositsioonidelt ei olnud enam alati võimalik näha tabamuste asukohti. Samuti olid selleks ajaks piisavalt arenenud tehnilised sidepidamise võimalused, mis võimaldas edastada informatsiooni kiiresti kauge vahemaa taha. Et tuld sihtmärgile juhtida, asus patareiülem kui suurtükiasjandust tundev ohvitser isiklikult laskesuunas ettepoole ja edastas vaatlustulemused patarei positsioonile, kus arvestati vastavad parandused laskenurkades. Patarei juurde jäänud vastutavat ohvitseri hakati nimetama patareiohvitseriks.
Tulejuhtimise esmased ühesed protseduurid ja süsteem kujunesid täielikult välja Esimese maailmasõja ajal, kus tõusis drastiliselt suurtükiväe osatähtsus lahingus. Teises maailmasõjas protseduurid täpsustusid veelgi – oluliseks sai tule avamise ja ülekandmise kiirus ning hea koordineeritus lahinguüksustega.
Tänapäeval on seoses side, kommunikatsiooni ja sõjalise väljaõppe arenguga hakatud loobuma 19. sajandil kujunenud patareipõhisest tulejuhtimissüsteemist. Selleks on asutud koguma tulejuhte kaudtulepataljonides eraldi tulejuhtimisallüksuseks või liitma väiksemate allüksustena (Fire Support Team) orgaaniliselt otse lahinguüksuste koosseisudesse. Tulejuhi ettevalmistus antakse ka lahinguluure ja kaugluure allüksustele ning snaipritele.

Varustus

Tulejuhtimisallüksus on varustatud sidevahendite, orienteerumisvahendite, positsioneerimisvahendite või -seadmetega ning kaugus- ja suunamõõteriistadega. Liikumiseks kasutab tulejuhtimisallüksus tavaliselt soomustransportööri, jalaväe lahingumasinat või maasturit, millele on tavaliselt paigaldatud ka vastavad tulejuhtimisseadmed. Tulejuhtimisallüksus peab olema siiski võimeline tegutsema ka jalgsi.
Eesti punane veis

Eesti punane veis (ka Eesti Punane, inglise Estonian red cattle) on aborigeenne piimaveise tõug Eestis. Tõu tunnusjoon on punane põhivärvus, ehkki teatud juhtudel võib värvus varieeruda punaste, punasekirjute ja pruunide toonide vahel, harvem ka musta värvi.
Valingu hiidrahn

Valingu hiidrahn (ka: Valingu rahn) on hiidrahn Harju maakonnas Saue vallas Valingu külas. 
Kivi mõõtmed on järgmised: pikkus 10,3 m, laius 6,8 m, kõrgus 4,7 m, ümbermõõt 25,9 m.
Kõpu kabel

Kõpu kabel (ka Kõpu kirik) oli luteri kabel Hiiumaal Reigi kihelkonnas Kõpu luteri kalmistul. Kabeli asukoht on maastikul jälgitav tänapäevalgi. 
Kabel ehitati 1887. 12. augustil 1942 sai kabel pikselöögi ja põles maha.
Norrby (Noarootsi)

Norrby on tänapäevase Lääne-Nigula valla territooriumil asunud küla. Küla alad kuuluvad praegu Riguldi küla koosseisu. Küla asus Riguldi mõisast üle tee, mõisa ja mere vahel.
1959. aastal elas külas 16 elanikku ning 1970. aastal kuus elanikku. Neil aastatel kuulus küla Tuksi külanõukogu koosseisu.
Tánaiste

Päritolu ja etümoloogia

Tánaiste oli algselt iiri sõna pealiku (taoiseach) või kuninga (rí) pärija kohta keldi pärilussüsteemis (tanistry). Enne Iirimaa iseseisvumist nimetati Briti asekuningat iiri keeles mõnikord An Tánaiste-Rí, sõna-sõnalt 'asekuningas'.

Tänapäevane ametikoht

Ametikoht loodi 1937. aasta Iirimaa konstitutsiooniga, asendades senise täitevnõukogu asepresidendi ametikoha, mis oli kehtestatud Iiri Vaba Riigi konstitutsiooniga.
Taoiseach (peaminister) nimetab ühe valitsuse liikmeist tánaiste'ks, ametisse kinnitab Iiri vabariigi president. Tánaiste asendab taoiseach'i selle ajutisel äraolekul ning kuni uue peaministri kinnitamiseni ka surma või pikema ametist eemaloleku korral. Tánaiste peab olema Dáil Éireanni liige ja kuulub ex officio Riiginõukokku. Tavaliselt juhatab tánaiste valitsuse istungeid taoiseach'i äraolekul ning vastab tema eest küsimustele Dáilis ja Seanadis.
Nende kohustuste kõrval on see praktikas suuresti auamet. Põhiseadus ei anna tánaiste'le muid erivolitusi peale taoiseach'i asendamise. Koalitsioonivalitsuses on sellel kohal harilikult suuruselt teise erakonna juht, kes võib sellises olukorras valida ükskõik millise ministriportfelli. Viimasel ajal on tánaiste ametit pidanud väiksemate parteide juhid nagu Michael McDowell, Mary Harney ja Dick Spring. Praegune tánaiste Eamon Gilmore on Dáili suuruselt teise partei juht, kuuludes koalitsioonivalitsusse.
Johan Haabma

Johan Haabma (1925 Peri vald, Põlva kihelkond, Võrumaa – 2. juuli 2009 Stockholm) oli eesti päritolu Rootsi ühiskonnategelane ja politoloog.
1943. aastal põgenes ta Soome ja 1944. aastal Rootsi.

Haridus

Johan Haabma lõpetas Stockholmi Ülikooli pol. mag. (1951) ja fil. lic. (1959) kraadiga. 
Ülikooliõpingute ajal oli ta Stockholmi üliõpilaskonna abiesimees ja aastail 1949–1951 Ülemaailmse Eesti Üliõpilaskonna peasekretär. Alates 1948. aastast oli ta Eesti Üliõpilaste Seltsi liige.

Elukäik

1970. aastate algusest kuni 1990. aastani oli ta Uppsala linna majandusdirektor. 
Ta oli Eesti Majandusteadusliku Seltsi, Eesti Laenu-Hoiu Ühisuse ja Eesti Teadusliku Seltsi Rootsis juhatuse liige. 1956. aastal valiti ta Rootsi Eestlaste Esinduse Esinduskogu liikmeks, aastail 1983–1990 oli ta Rootsi Eestlaste Esinduse esimees. 
Tema ärasaatmistalitus toimus 19. augustil 2009 Stockholmi Metsakalmistul.
Fail

Fail (inglise keeles file) on andmete kogum, mis on salvestatav, loetav, kopeeritav ja kustutatav arvuti välismälust. Faile võib avada, muuta ja kopeerida lõpmatult palju kordi. Failidesse informatsiooni salvestamine on sama nagu sõnade kirjutamine paberil. Failidega töötamine toimub operatsioonsüsteemide abil.
On olemas palju erinevaid failitüüpe, iga tüüpi kasutatakse erinevatel eesmärkidel. Fail võib olla loodud selleks, et salvestada pilte, kirjaliku sõnumeid, videod, arvutiprogramme ja muid andmeid. Mõned failitüübid saavad salvestada korraga kaks või enam andmete tüüpi, näiteks arhiivifailid, mis võivad sisaldada pildi-, video- ja tekstifaile.
Kuna arvutites on väga palju faile (tuhanded või isegi rohkem), siis pannakse need gruppidesse – kaustadesse, mida kasutaja saab omaduste järgi sorteerida. Igale failile on antud nimi, mis lihtsustab faili leidmist kaustas.

Ajalugu

Sõna "fail" pärineb ladinakeelsest sõnast filum .
Sõna "file" rakendati arvuti mälus esimest korda 1950. aastal Radio Corporation of America reklaamis Popular Science Magazine'is, kus öeldi, et arvutuste tulemusi saab säilitada "failis", kuhu salvestatakse numbreid  ja neid võib täiendada.
Aastal 1952 oli sõna "fail" seotud perfokaartidega. Esialgu tähistati terminiga "fail" salvestusseaded, mitte selle sisu.

Failinime laiend

Failinime laiend eksisteerib FAT16, FAT32 ja NTFS-failisüsteemides, mida kasutavad MS-DOS, DR-DOS, PC DOS, MS Windows. Laiendeid kasutatakse failitüübi määramiseks, need annavad süsteemile teada millise rakendusega seda faili avada.

Vaikimisi on Windowsi operatsioonisüsteemil laiend peidetud.

Kellaaeg

Faile võib sorteerida loomise, muutmise ja viimase avamise järgi.

Faili omanik ja grupp

Mõnes failis saab märkida faili omaniku ja omanikugrupi.

Juurdepääsuõigused

Mõned failisüsteemid pakuvad kasutajatele võimalust piirata juurdepääsu faili sisule.
Ülo Telgmaa

Ülo Telgmaa (sündinud 19. juulil 1945 Padise vald, Harjumaa) on Eesti ammulaskja, poksitreener ja harrastuskunstnik.

Sportlasena

Ta poksis aastatel 1960–1967 Tallinna Tööjõureservides, tema treener oli Martin Linnamägi, Harry Buddel ja Lembit Maurer. Ta pidas 27 kohtumist ja võitis neist 25.
Ta sai 1963. aastal Tööjõureservide Eesti NSV juunioride karikavõistlustel poksis I kergekeskkaalus (kuni 63,5 kg) esikoha.
Ta sai 1981. aastal Eesti NSV sisemeistrivõistlustel ammulaskmises harjutuses 2x18 m esikoha.

Poksitreenerina

Ta asutas 1993. aastal Haapsalus poksiklubi ABC ning on olnud ka selle ja järglase Poksiklubi Hapsal treener.

Kunstnikuna

Maalimisega hakkas ta tegelema Nõukogude armees aega teenides. Aastatel 1965–1966 õppis Telgmaa Skrupskaja-nimelises Moskva kunstikoolis.
Telgmaa on loonud eelkõige loodusmaale ja ajaloolisi maale.

Isiklikku

Tema vend oli matemaatik ja kasvatusteadlane Aksel Telgmaa.
Aptekarski saar

Aptekarski saar (eesti keeles ka Apteekrisaar; vene keeles Аптекарский остров; soome keeles Korpisaari) on saar Venemaal Neeva deltas Peterburi linnas.
Pindala 198 ha.
Saar on madal, ujutatakse mõnikord üle.
Saarel asub 310 meetri kõrgune Peterburi teletorn.
Mitmikisadus

Roomajatel

Roomajatel on mitmikisadus üsna levinud.

Madudel

Madudel on mitmikisaduse tekkimine mitte päris selgepiiriline. Madudel (sarnaselt teiste roomajatega) võib mitmikisadus teoks saada suguküpse emase kopulatsiooni tulemusel enam kui ühe suguküpse isasega ühe sigimisperioodi vältel või kopulatsiooni abiga ühe või enama isasega iga sigimisperioodi jooksul, koos seemnevedeliku kehasisese säilitamisega.
Mitmikisadus on tuvastatud sugukondades rästiklased, püütonlased, Colubridae embrüotel ja/või järglastel.
Nii arvatakse, et emased rästikud paarituvad kuni 8 isasega (initsiaatorid) ning sündinud järglased kannavad edasi geene mitmelt kopulatsioonides osalenud isaselt.
Juura mägedes elavate harilike rästikute isaduse tuvastamiseks läbiviidud uuringud (2000–2002 jooksul mikrokiibistatud madudega) 15 graviidse emase rästiku ja nende kokku 115 maopoja analüüside põhjal määrati tõenäoline isadus kindlaks kasutates programmi CERVUS 2.0 (Marshall et al. 1998), tulemused inditseerisid järgmist: üksnes 4 mao järglaskonna sigitajaks oli 1 isane, 3 olid sigitatud 2 ning 5 järglaskonda 3 ja 1 4 erineva isase rästiku poolt. Uuringus märgiti ära, et kinnipüütud maod ja nende järglased lasti loodusse tagasi.
Osade uurijate arvates toimub paljudel maoliikidel kopulatsioon siiski üsna varjatult kas urgudes või pesapaikades jne ning kopulatsioonipartnerite ja kopulatsiooniaktide arvu ühe sigimiserioodi jooksul pole võimalik kindlalt kokku arvutada, kuna emased maod on võimelised seemnevedelikku aastaid (5–7 aastat) kehasiseselt eluvõimelisena säilitama.
Mitmikisaduse tuvastamiseks kasutatakse näiteks loodusest kokku korjatud graviidseid emaseid, kes uurimise õnnestumiseks tuleb eutaneerida. Embrüod eemaldatakse ning mitmikisaduse tuvastamiseks kasutatakse erinevaid meetodeid, näiteks molekulaarsete markeritena allosüüme.
Rakvere saksa kogudus

Rakvere saksa kogudus oli aastail 1835–1939 Rakveres tegutsenud evangeelne kogudus.
Kogudus pidas jumalateenistusi Rakvere Kolmainu kirikus, õpetaja oli ühine Rakvere Kolmainu kogudusega, kuni 1923. aastal saadi oma õpetaja.
Aastail 1926–1935 moodustas kogudus iseseisva usuühingu, kuni astus Eesti Evangeeliumi Luteriusu Kiriku ja selle saksa praostkonna koosseisu.
Koguduse ainus õpetaja oli Walter von Holst, aastail 1923–1939.
Lubbocki tuled

Vaatlused

Esimesena nägid objekti 25. augustil 1951 kell 21.10 Texase Tehnoloogiakolledži (Texas Technological College, praegu Texas Tech University) õppejõud geoloogiaprofessor dr W. I. Robinson, keemiatehnoloogiaprofessor dr A. G. Oberg ning naftatehnoloogia osakonna juhataja professor W. L. Ducker. Nad seisid selgel ja pimedal õhtul Robinsoni aias ja nägid, kuidas umbes 30 heledat poolkaares asetsevat valguslaiku mõne sekundiga hääletult horisondist horisondini kihutas. Mõni hetk hiljem kordus sama nähtus. Mehed hindasid objekti liikumise kiiruseks 30 nurgakraadi sekundis.
Sama nähtust nägid needsamad vaatlejad ning teised korduvalt ka hiljem. Sajad vaatlejad Lubbocki naabruses nägid seda vähemalt kolm korda. Ducker nägi augustist novembrini kokku 12 juhtumit.
Nad nägid umbes 2 jalgpalliväljaku suurust objekti. Objekt lendas hääletult ja tema esimene ja tagumine serv oli ääristatud  tuledega.
30. augustil 1951 pildistas sarnast objekti 18-aastane Carl Hart Juunior. Kuna nägijaid oli palju ja mitme osariigi ulatuses, siis leidis juhtum laialdast kajastamist meedias.
USA Õhujõudude kohaliku sõjaväebaasi pressiesindaja selgituse järgi viis inimesi segadusse hõbepartide tagaosa sulgedelt peegeldunud tänavalaternate valgus. Pärast loodusteadlaste väiteid, et hõbepardid sealkandis üldiselt ei lenda ja ka tänavalaternaid oli vähe keeldusid õhujõud edasistest kommentaaridest.
Kooli tänav (Tallinn)

Kooli tänav on tänav Tallinnas Kesklinna linnaosas Vanalinna asumis.
Tänav algab Gümnaasiumi tänavalt ja lõppeb Aida tänava ja Laboratooriumi tänava ristumiskohas.
Reet Pukk

Elulugu

Reet Pukk on õpetaja tütar.
Õppis 1949–53 Tallinna Õpetajate Instituudis, lõpetas 1953 (eksternina) Tallinna 6. Kaugõppekeskkooli, 1959 Moskva Ülikool, 1965 aspirantuuri Moskvas Teoreetilise ja Eksperimentaalfüüsika Instituudis, füüsika-matemaatikakandidaat (1967, Eesti TA), väitekiri "Алгоритмы и программы однократного и двухкратного интегрирования, экономящие число обращений к подинтегральной функции". Oli aastast 1959 Küberneetika Instituudi teadur, 1970–1990 süsteemtarkvara sektori vanemteadur, ühtlasi aastani 1991 ka Moskva Elektrooniliste Juhtimisseadmete Instituudi vanemteadur.

Teadustöö

Uurimisvaldkonnad: süsteemprogrammeerimine, arvutusmeetodid, metasüsteemide koostamine arvutitele. Üle 10 teadustrükise.
Endla looduskaitseala

Endla looduskaitseala asub Pandivere kõrgustiku lõunaosas. Kaitseala piirneb kolme maakonnaga: Järva (Järva vald), Jõgeva (Jõgeva ja Põltsamaa vald) ning Lääne-Virumaa (Väike-Maarja vald). Kaitseala suurus on 10 110 hektarit.
Piirkonda hakati kaitse alla võtma 1980. aastal, kui loodi kohaliku tähtsusega Norra allikate ja Endla soo kaitseala, millest 1981. aastast moodustati Endla-Oostriku sookaitseala. 1985. aastal loodi sookaitseala ja Tooma Soojaama baasil Endla riiklik looduskaitseala iseloomulike sooalade ja Pandivere kõrgustiku karstiallikate kaitsmiseks. Kaitse rõhuasetus on ka looduskaitsealaks reorganiseeritud maa-alal samasugune.
Kaitsealal asub palju jäänukjärvi, millest suurim on Endla Sinijärv. Ühed tähtsaimad kaitseala objektid on rabad: Endla raba, Oostriku soo, Rummallika raba, Kanamatsi raba, Linnusaare raba, Kaasikjärve raba, Männikjärve raba, Toodiksaare raba ja Punaraba. Turbakihi paksus võib ulatuda kuni 8 meetrini. Linnusaare raba on loodusreservaat.
Kaitseala territooriumil pesitseb umbes 180 liiki linde, 42 liiki imetajaid, taimeliike on sealt leitud umbes 450. 
Aastast 1997 kuulub Endla looduskaitseala Ramsari-alade nimekirja.
Blastula

Blastula on organismi ontogeneesis viljastatud munaraku (sügoodi) lõigustumisel tekkinud blastomeeride ehk lõigustusrakkude kobar; lootelise arengu üks staadiumeid.
Blastulale eelneb moorula- ja järgneb gastrulastaadium. Moorula arengut blastulaks nimetatakse blastulatsiooniks.
Alexander Adolf von Nolcken

Alexander Adolf von Nolcken (30. august 1791 Kareda – 22. august 1861 Kuressaare) oli staabikapten ja mõisnik Saaremaal.

Isiklikku

Tema poeg Nikolai Nolcken oli Pöide Maarja koguduse õpetaja ja Saaremaa Jaani koguduse vikaarõpetaja.
Mandatoorne Palestiina

Mandatoorne Palestiina (araabia keeles فلسطين ehk Filasṭīn; heebrea keeles פָּלֶשְׂתִּינָה (א"י) ehk Pālēśtīnā (EY), kus "EY" ehk "Eretz Yisrael" tähendab Iisraeli Maad) oli geopoliitiline entiteet, mis loodi Lähis-Idas aastatel 1920–1923. Piiritlus vastas ligikaudu Palestiina piirkonnale, mis oli osa Esimese maailmasõja järgsest Briti administreeritud Osmanite riigi partitsioonist, nagu sätestas Palestiina mandaat.
Kõrvukräts

Levik

Kõrvukrätsu levila asub Euraasias okasmetsade vööndist kuni vahemerelise vööndini, Põhja-Aafrika metsaaladel, Kanaari saartel ning Põhja-Ameerika metsa- ja preeriavööndis. Leviala põhjapiir ulatub kõrgetüvelise metsa piirini, sealhulgas Kesk-Skandinaaviasse. Idas ulatub levila Ohhoota mere, Primorje ja Hokkaidoni, lõunas Iraagi, Kesk-Aasia ja Himaalajani.
Eestis on kõrvukräts üsna ühtlaselt levinud, ent väikesearvuline haudelind. Enamasti on vanalinnud paiksed, noored rändavad talveks lõuna poole.
Kõrvukrätsu pesitsusaegset arvukust hinnatakse 500–4000 paarile, talvist arvukust 100–400 isendile .
Elupaigana eelistab okas- ja segametsi, väiksemaid metsatukkasid põldude vahel, suuremaid okaspuudega parke. Tegutseb öösel, harvem videvikus. Põhiliselt paigalind, osa isendeid liigub sügisel lõuna suunas.

Pesitsemine

Kõrvukräts pesitseb puu otsas varese, haraka, kaelustuvi või orava mahajäetud pesas, harvem puuõõnes, üksnes erandjuhtudel maapinnal. Pesas on 4–5, headel hiireaastatel 7–9 muna ja kurn on täis aprillis. Haudeaeg kestab 25–30 päeva. Pojad kooruvad mai keskpaigas. Kuuvanuselt pojad lennuvõimestuvad ja lahkuvad pesast. Suured vanusevahed pesakonnas soodustavad kannibalismi.
Näriliste mass-sigimise aastail on täheldatud, et kõrvukräts pesitseb sügisel teist korda.

Toitumine

Kõrvukräts toitub hiirtest, oravatest, karihiirtest, rästastest ja üldse väikestest värvulistest, nahkhiirtest ja suurtest sitikatest. Põhiosa tema toidust moodustavad siiski närilised, lindudel on tema toidus teisejärguline tähtsus, aga muud selgroogsed, näiteks konnad, sisalikud ja putukad esinevad toidus vaid juhuslikult.
Vaenlasteks on kõrvukrätsule suured kakulised, pistrikulised ja nugis. Hiirevaestel lumerohketel talvedel hukkub neid teinekord päris hulgaliselt, mis veenvalt näitab nende paigalist eluviisi.
Kõrvukräts on koos kõigi teiste kakulistega olnud Eestis looduskaitse all.
Märjandi mõis

Märjandi mõis (saksa keeles Merjandes) oli Linnape mõisa karjamõis Ambla kihelkonnas Järvamaal. Nüüdisaegse haldusjaotuse järgi jääb mõis Linnape küla alale Tapa vallas.