Termomeeter

Termomeeter on mõõteriist, millega mõõdetakse gaaside, vedelike jm ainete või organismide temperatuuri. Temperatuuri mõõtmiseks peab termomeeter olema viidud mõõdetava objektiga soojuslikku kontakti.

Sõna päritolu

Sõna võttis prantsuskeelsena (thermometre, praeguses kirjaviisis thermomètre) 1624 kasutusele Jean Leuréchon. Ta moodustas need vanakreeka sõnadest thermos 'soe' ja metron 'mõõt'.
Üldkeeles nimetatakse termomeetrit kraadiklaasiks.

Temperatuuri mõõtmise ajalugu

On teada, et õhutemperatuuri erinevusi mõõtis õhktermoskoobiga 4. sajandil eKr Philo Bütsantsist ja 3. sajandil eKr ehitas Ctesibius vedeliktermoskoobi.
Galileo Galilei ehitas oma temperatuuri mõõtmise seadme umbes 1597. aastal. Sellel ajal nimetati seda seadet õhktermoskoobiks. 1611. aastal kalibreeris Galilei termoskoobi Sanctorius, võttes miinimumpunktiks lume sulamise ja maksimumiks küünla leegi temperatuuri. 
Esimesed teated vesitermomeetrist pärinevad aastast 1632, selleks on Jan Rey vedeliktermobaromeeter. Alkohol- ehk piiritustermomeetri valmistas 1650. aastal Toscana hertsog Ferdinand II. Elavhõbetermomeeter on olemas 1657. aastast. Aastal 1672 valmistas Hubin elavhõbe-vasknitraattermomeetri. 1695. aastal katsetas Guillaume Amontonsi oma kolme vedeliktermomeetrit.
1701. aastal fikseeris taanlane Ole Christensen Rømer termomeetri püsipunktid, milleks on vee keemine, mis võrdub 60 ühikuga, ja vee külmumine, mis on võrdne −75 ühikuga.

Termomeetrite skaalad

Termomeetri temperatuuriskaala astmik põhineb mingil kindlal füüsikaseadusel: Rømeri, Fahrenheiti, Réaumuri ja Celsiuse termomeetrite skaalad soojuspaisumisel ning Kelvini ja Rankine'i skaalaga termomeetrid termodünaamika II seadusel.

Klaastermomeeter

Klaastermomeeter koosneb vedelikureservuaarist ja selle küljes olevast ühtlase siseläbimõõduga paisumistorust. Anum täidetakse paisuva ainega, mis võib olla elavhõbe, etanool, metüülbenseen või ka vedel gallium. Reservuaar koos skaalaga varustatud toruga on klaaskestas, mis võib vastavalt vajadusele olla mitmesugusea kuju või suurusega. Klaastermomeetrite mõõtepiirkond on vahemikus −80 °C – +600 °C, galliumtermomeetritel aga kuni +1200 °C.

Manomeetriline termomeeter

Manomeetriline termomeeter koosneb kinnisest süsteemist, mille põhiosadeks on termoballoon, ühendustorustik (suvalise pikkusega) ja temperatuuri ühikutesse gradueeritud skaalaga manomeeter. Manomeetriga mõõdetakse süsteemi täitva  aine rõhku. Täiteaineks on enamasti vedelik või aur. Eriti täpsete mõõtmiste puhul kasutatakse täiteaineks gaasi. Termomeetri suletud ruumis oleva jääva ruumala korral sõltub rõhk ainult temperatuurist mõõtekohas.
Manomeetriliste termomeetrite mõõtepiirkond on 0 °C kuni +300 °C.

Dilatomeetriline termomeeter

Dilatomeetriline termomeeter ehk bimetalltermomeeter koosneb kahest erineva joonpaisumisega metallvardast või termobimetallist, ülekandemehhanismist, osutist ja temperatuuriskaalast. Erineva joonpaisumisteguri tõttu muudab bimetallvarras temperatuuri muutudes oma kuju ning liigutab ülekandemehhanismi abil osutit.

Termoelektriline termomeeter

Termoelektrilisi termomeetreid liigitatakse omakorda tajuri tüübi järgi. Tajuriks on harilikult termotakisti või termopaar.
Termopaartermomeetrite puhul kasutatakse mõõteriistaks temperatuuri ühikutesse gradueeritud skaalaga millivoltmeetrit. Termopaar koosneb kahest eri metallist elektrijuhtmest (nt kulla ning raua sulam ja vask, vask ja konstantaan), mis ühendatakse ühest otsast kokku ja see liitekoht pannakse temperatuuri mõõtmise piirkonda. Termopaari vabade otste vahel tekkib termopinge, mis on otseses sõltuvuses temperatuurist liitekohas ja mida mõõdetakse millivoltmeetri või mõne muu mõõteriistaga. Täppismõõtmistel kasutatakse diferentsiaaltermopaari (kahte termopaari), mille ühte termopunkti hoitakse püsitemperatuuril, näiteks sulavas jääs. Eri tüüpi termopaaridega saab mõõta temperatuure vahemikus −270 °C kuni +2500 °C.
Takistustermomeetrite puhul kasutatakse mõõteriistaks temperatuuri ühikutesse gradueeritud skaalaga logomeetrit või mõõtesilda.
Tänapäeva levinuimad termomeetrid on elektroonsed termomeetrid, mille töö põhineb p-n-siirde pingelangu temperatuurisõltuvusel. Sellised on, näiteks, enamus meditsiinilisi termomeetreid.