google/wiki40b huggingface dataset:
S-kvark

S-kvark (ehk strange kvark, ehk "veider" kvark) on teise põlvkonna kvark, mis kannab lõhna veidrus. Ta on ühtlasi down tüüpi kvark, see tähendab, et tema isospinn on -1/2. Üldse eksisteerib kuus erinevat tüüpi kvarki (u-, d-, s-, c-, b- ja t-kvark).
S-kvark on fermion (tema spinn on 1/2) ning tema elektrilaeng on -1/3e. Ta on u-kvargi ja d-kvargi järel raskuselt kolmas kvark. Tema seisumass ei ole täpselt määratud, kuid eeldatavalt asub kusagil 80 ja 130 MeV vahel.

Veidrus

Veidrus on üks lõhna kvantarvudest. S-kvark omab veidrust –1 ja S-antikvark veidrust +1. Kõigi teiste kvarkide veidrus on 0.
Kõik hadronid, mis sisaldavad s-kvarki on veidrad (välja arvatud fii-meson (φ), mis koosneb s-kvargist ja s-antikvargist ning mille summaarne veidrus on seetõttu 0). Kui veider barüon (kolmest kvargist koosnev liitosake) ei sisalda rohkem raskemaid kvarke (c-, b- või t-kvarki), siis nimetatakse teda hüperoniks.
Veidrad osakesed on ka näiteks Kaaonid, mis koosnevad s-kvargist (või antikvargist) ja u- või d- antikvargist (kvargist).
Toomas Kukk

Elukäik ja teadustöö

1989 lõpetas ta Tallinna 32. Keskkooli ja 1993 Tartu Ülikooli bioloogias. Aastast 1991 töötab Zooloogia ja Botaanika Instituudis (alates 2005. aastast Eesti Maaülikooli põllumajandus- ja keskkonnainstituut).
Aastatel 1993–2000 oli ta Eesti Looduseuurijate Seltsi botaanikasektsiooni esimees, 1994-2004 ja alates 2018 kuulub seltsi juhatusse.
Aastast 1997 on ta Pärandkoosluste Kaitse Ühingu liige. Aastast 1998 Eesti Teaduste Akadeemia Looduskaitse Komisjoni liige.
Ta on ajakirja Eesti Loodus peatoimetaja.
Ta on koostanud Eesti floora ja selle uurimise ajaloo ülevaateid. Eriti põhjalikult on ta uurinud karutubaka (Pilosella) perekonna süstemaatikat. Samuti on ta kirjutanud Eesti puisniitude levikust ja ökoloogiast.
Soopoolitse

Soopoolitse ehk Sobolits oli muinaskihelkond (ja võib-olla omaette väikemaakond) Peipsi läänerannikul Emajõest põhja pool.
Kihelkonda mainitakse 1224. ja 1229. aasta maadejagamisürikutes (kujul Soboliz ja Sobolitz) kõrvuti Ugandi, Sakala ja Kesk-Eesti väikemaakondadega. Samas Henriku Liivimaa kroonika ja Taani hindamisraamat, peamised ajalooallikad 13. sajandi alguse Eesti ala haldusjaotuse kohta, Soopoolitset ei nimeta. Kuna Alatskivi mõisa kutsuti tõenäoliselt kuni 16. sajandini Soblitz ja muudes regiooni piirkondades asusid teadaolevalt teised muinaskihelkonnad, siis arvatakse Soopoolitse olevat asunud hilisema Kodavere kirikukihelkonna territooriumil. Vene kroonika teates 1242. aasta Jäälahingu kohta öeldakse, et lüüasaanud sakslasi ja tšuude jälitati 7 versta kuni Subolitši kaldani (до Суболицского берега). Kuna Kodavere jääb lahingu oletatavast toimumispaigast kaugemale, siis on Enn Tarvel välja pakkunud, et Soopoolitse nime võis kanda ka Ugandisse kuuluv Emajõest lõuna pool asunud kihelkond. Tema hinnangul sobib selle oletusega kokku asjaolu, et Emajõest lõunasse jääv ala, hilisem Võnnu kirikukihelkond, on olnud kultuuriliselt sarnane vadjapärase Kodavere ja laiemalt ka kogu Peipsi ümbrusega. See võib osutada, et tegu oli omavahel hõimusidemetes oleva rahvastikuga ja seletada ühesugust nime.
Soopoolitse staatus pole kindlalt teada – võimalikuks on peetud nii selle eksisteerimist omaette väikemaakonnana, mis piirnes läänes Vaiga ja Jogentaganaga, aga ka kuulumist Vaiga või Ugandi koosseisu. Soopolitse keskus oli arvatavasti Alatskivil, kus asusid noorema rauaaja lõpus rajatud linnus Alatskivi linnamäel ja sellest vanem linnus Peatskivi Kalevipoja sängi kohal.
Soopoolitse on rekonstrueeritud oletuslik nimekuju, mida esmakordselt kasutati 1936. aastal välja antud Eesti ajaloo raamatusarja 1. köites. Soopoolitse nime on arvatud pärinevat sõnadest soo ja pooline ("poolne"). Alternatiivse tõlgenduse kohaselt on see nimi seotud aga Räpina ümbruses ja setude juures kasutusel olnud väikest ahvenat tähistanud sõnaga sobal või sobul.
1224. aastal läks Soopoolitse Tartu piiskopkonna koosseisu.
Teet Veispak

Teet Veispak (sündinud 25. septembril 1955) on eesti ajaloolane ja kultuuritegelane.

Töö

Töötanud Eesti NSV Teaduste Akadeemia Ajaloo Instituudi teaduri ja direktorina, Rakvere Muuseumi teaduri, näitustekorraldajana ja teadusdirektorina ning Virumaa Muuseumid SA Kalame talumuuseumi näituste kuraatorina.
Trekingtipp

Trekingtipp on mägi kõrgusega kuni 7000 meetrit, mida peetakse alpinismis kergeks mäeks, mis tähendab, et selle tippu ronimine ei vaja erilisi mägironija oskusi. Kassid ja alpikirka on selliste mägede tõusumarsruutidel paljudel juhtudel siiski vajalikud abivahendid.
Trekingtipud on populaarsed mägimatka sihtkohad, kuid nad pakuvad huvi ka alpinistidele, kes käivad sageli aklimatiseerumas trekingtippudel vahetult enne seitsmetuhandelistele ronimist.

Nepali trekingtipud

Nepali Alpinismi Assotsiatsioon (NMA) liigitab trekkingtippudeks 27 mäge viie- ja kuuetuhandeliste hulgast, mainides nende seas Mera Peaki, Imja Tse'd (Island Peak) ja Lobujet. Ronimisloa saab hankida NMA-st.
Üle 7000 meetri kõrgustele tippudele ronimiseks tuleb luba taotleda Nepali kultuuri- ja turismiministeeriumist, sealne mäemaks on tavalisest oluliselt suurem.

India trekingtipud

India Alpinismi Sihtasutus liigitab trekingtippudeks 3 mäge viie- ja kuuetuhandeliste hulgast. Need on Friendship Peak, Ladakhi Peak ja Stok Kangri.
Mercury on hädaohus

Sisu

Kui 9-aastane autistlik poiss Simon murrab ülisalajase valitsuse koodi, otsustatakse, et Simon ja ta vanemad tuleb kõrvaldada. Palgamõrvarid lasevad paari maha, kuid ei suuda enne politsei saabumist poissi leida. Poisi leiab oma üllatuseks FBI eriagent Art Jeffries. Jeffries otsustab poissi kaitsta ja poisi vanemate tapjad üles otsida.
Johannes Green

Eluloost

Green õppis Retla ministeeriumikoolis 1910–1914. Ta läks 1914. aastal õppima Kroonlinna jungadekooli.
Green oli Teise maailmasõja ajal Nõukogude Läänemere-laevastiku suurtükiväe ülem, siis rannakaitse ülem ja hiljem kogu Nõukogude sõjalaevastiku suurtükiväe ülem. Ta oli Nõukogude mereväeakadeemia täienduskursuste ülem 1946–1959.

Isiklikku

Greenile avati 1978. aastal Retla vana kooli seinal mälestustahvel, mis püsib vana koolimaja seinal siiani.

Mälestusest

Greeni nimi anti 1975. aastal Eesti NSV BMRT (394RM-Lutšegorsk) tüüpi kalapüügilaevale. Laevale pandi 1992. aastal uus nimi Tammsaare. Laeva saatusest ei ole pärast 2003. aastast andmeid.
Kaliningradis alustati 2008. aastal Vene mereväele suure dessantlaeva (vene keeles Большой десантный корабль, lühend БДК) ehitamist (Projekt 11711) , mille nimeks on plaanitud panna Ivan Gren. Laev peaks laevastikule üle antama 2012. aastal.
Des-vorm

des-vorm (ka gerundiiv) on eesti grammatikas tegusõna käändeline vorm, mis esineb lauses määrusena. See on ajamääruslik lauselühend. des-vormi kasutatakse samaaegseid tegevusi väljendavate lausete lühendamiseks: Kui päevitasin Pärnu rannas, lugesin läbi huvitava raamatu > Pärnu rannas päevitades lugesin läbi huvitava raamatu.
Grundzāle vald

Ajalugu

Grundzāle mõis kujunes Riia ja Pihkva vahelise kaubatee äärde. Aastal 1897 liideti sellest tekkinud mõisavald Koivaliina vallaga, ent hiljem eraldus see taas. Aastal 1935 oli valla pindala 37,4 km², elanikke oli seal 706. 1945. aastal moodustati valda Grundzāle külanõukogu, mis aga kaks aastat hiljem likvideeriti. Aastal 1949 likvideeriti vald ametlikult ja külanõukogu moodustati taas. Aastal 1960 liideti külanõukoguga likvideeritavate Vizla ja Aumeisteri külanõukogude territooriumid. Aastal 1979 liideti külanõukoguga osa Zvārtava külanõukogu maadest, aastal 1981 liideti osa külanõukogu maadest aga Vireši külanõukoguga. Aastal 1990 muudeti külanõukogu vallaks. 2009. aastast kuulub vald Smiltene piirkonda.

Loodus

Vald asub suuremalt jaolt Tālava madalikul, osalt ka Vidzeme kõrgustikul. Valla territooriumile jääb kavandatav Dzeņi karjäär, kust plaanitakse murda Pļaviņase lademe dolomiiti. Olulisemad jõed on Vija jõgi, Stepupe, Vecpalsa, Vizla, Palza ja Vidaga jõed. Valda jäävad ka neli väikest järve: Bezdibenis, Baltezers, Vizla veskijärv ja Duņķis.

Kaitstavad objektid

Muinsusmälestistest on riikliku kaitse all Jaunbemberi ja Ozoliņi muinaskalmed, samuti Aumeisteri mõisa hoonetekompleks (tallid, kutsari maja, elumaja, mõisavalitseja maja, häärber, palkidest ait, maneež, kõrts) ja park. Kohaliku kaitse all on Liepiņi muinaskalme. Looduskaitse all on Apsīši õunapuu, Aumeisteri mõisa tamm, Aumeisteri vaher, Gobase tamm, Mucenieki tamm, Grundzāle mõisa haab, Grundzāle mõisa lehis, Palejase tamm, Bindese tamm, Atvasese tamm, Caunese kask, Caunese jalakas ja Vērzemnieki tammed.
Vaemla mõis

Vaemla mõis (saksa keeles Waimel) oli rüütlimõis Käina kihelkonnas Läänemaal. Nüüdisajal jääb kunagine mõis Hiiu maakonna Hiiumaa valla territooriumile.

Ajalugu

Mõis rajati tõenäoliselt 16. sajandi lõpul. Viimane võõrandamiseelne omanik oli Gustav von der Pahlen.

Mõisakompleks

Vaemla mõisa katusekorrusega kivist härrastemaja rajati ilmselt 18. sajandi lõpul. Kõrvalhooned paiknesid ümber häärberi esise auringi ning ka peahoonest lääne ja lõuna pool. Mõisasüdamest mõnisada meetrit idas asus maantee ääres tuulik, mis tänaseks on hävinud.
Vaemla mõisa härrastemaja ja enamik kõrvalhooneid on hävinud. Tall-tõllakuurist on siiski alles suurem osa müüre. Säilinud on ka park (Vaemla mõisa park), mida on viimastel kümnenditel korras hoitud, ning mõisasüdamest edelas paiknev villaveski koos oma ajaloolise sisseseadega.
Robert F. Kennedy

Robert Francis Kennedy (tuntud ka initsiaalide RFK all; 20. november 1925 Brookline, Massachusetts – 6. juuni 1968 Los Angeles) oli Ameerika Ühendriikide poliitik, kes oli jaanuarist 1961 kuni septembrini 1964 justiitsminister. Ta oli president John F. Kennedy noorem vend.
Robert F. Kennedy kuulus alates 3. jaanuarist 1965 kuni surmani Ameerika Ühendriikide Senatisse, kus ta esindas New Yorgi osariiki.
Kennedy oli Demokraatliku partei liige. Ta oli tuntud kodanikuõiguste eestkõneleja ning organiseeritud kuritegevuse (maffia) vastase võitluse aktivist.
Ta oli hariduselt jurist ning töötas justiitsministeeriumis ja Adlai Stevenson II nõunikuna. 1960. aastal oli ta John F. Kennedy presidendikampaania juht. Pärast John F. Kennedy võitu ja ametisse astumist nimetas ta Robert F. Kennedy oma valitsuse justiitsministriks.
1968. aastal osales ta Ameerika Ühendriikide presidendivalimiste eelvalimistel, et saada Demokraatliku Partei kandidaadiks. 
Robert F. Kennedy suri Los Angeleses 6. juunil 1968 pärast atentaati 5. juuni öösel. Teda tulistati Ambassadori hotelli köögis, kui ta oli teel ballisaalist, kus ta oli tänukõnet pidanud, pressikonverentsi ruumi. Atentaadi sooritanud palestiina immigrant Sirhan Sirhan võeti kohapeal kinni.

Perekond

1950. aastal abiellus ta Ethel Skakeliga. Nad said 11 last, kellest viimane sündis pärast Roberti surma.
Lakkhunt

Lakkhunt ehk guara (Chrysocyon brachyurus) on koerlaste sugukonda lakkhundi perekonda kuuluv kiskja, oma perekonna ainus liik.

Nimi

Kohalikud guaraniid nimetavad lakkhunti oma keeles aguará guazú, mis tähendab nende keeles 'suur rebane'. Sellest tuleb ka eestikeelne paralleelnimetus guara.
Looma teaduslik nimetus Chrysocyon tähendab kreeka keeles 'kuldne koer'. Samuti tähendab kuldset koera šaakali ladinakeelne nimetus Canis aureus. Šaakal ja lakkhunt kuuluvad samasse, koerlaste sugukonda.

Levila ja elupaigad

Lakkhunt on Lõuna-Ameerika suurim koerlane. Tema levila ulatub Brasiiliasse, Paraguaysse, Boliiviasse, Uruguaysse ja Põhja-Argentinasse. Ta elutseb rohtlates ja sooservades. Neis paigus on tal tänu pikkadele jalgadele kerge üle kõrge rohu saakloomi jälgida.

Välimus

Lakkhunt meenutab suurt rebast. Ta on omapäraste proportsioonidega: jalad on pikad, kõrvad suured, saba lühike. Pika koonu ja sihvaka kaela tõttu tundub keha lüheldane. Kolp meenutab tugevasti rebase oma. Ka värvus on iseäralik: pealtpoolt on keha kollakasoranž, altpoolt aga peaaegu must. Saba see-eest on hele ja valge tipuga. 
Lakkhundi tüvepikkus on umbes 125 cm, sabapikkus ligi 30 cm, õlakõrgus kuni 75 cm, mass 20–23 kg. 
Lakkhuntidel on hea kuulmine. Nende saagiks langevad peamiselt aguutid, pakad, linnud, roomajad ja putukad; nad söövad ka taimetoitu, näiteks maha kukkunud puuvilju. Võimalusel näppab lakkhunt kodulinde ja haruharva, hulgakesi koos murrab lambaid. 
Pojad sünnivad talvel, harilikult on neid vaid 2–3. Kutsikad on tumedad, välja arvatud valge sabaots.

Lakkhunt loomaaias

Loomaaias on lakkhunti üsna lihtne pidada. Lakkhunt elab ka Tallinna loomaaias. Loomaaedades, sealhulgas Tallinnas, on lakkhuntidelt sageli järglasi saadud.
Liivimaa Talurahva Rentpank

Liivimaa Talurahva Rentpank oli pank Liivimaal, mis asutati 1849. aasta Liivimaa talurahvaseaduse alusel ja Hamilkar von Fölkersahmi eestvedamisel.  
Panga eesmärk oli soodustada talumaade müümist. Panga tegevus oli väheedukas, sest talle töötasid vastu vanameelne aadel ja Liivimaa Mõisnikkude Maakrediitselts.
Torre Glòries

Torre Glòries (endise nimega Torre Agbar) on pilvelõhkuja Hispaanias Barcelonas.
Torre Glòries on 144,4 meetriga kõrguselt kolmas hoone Barcelonas. Sel on 38 korrust, neist 4 maa-alused. 
Hoone valmis 2005. aasta juulis ja selle avas pidulikult Hispaania kuningas Juan Carlos I 16. septembril 2005.
Hoone projekteeris prantsuse arhitekt Jean Nouvel. 
Hoone kuulus kontsernile Agbar (lühend sõnadest Aguas de Barcelona). 2017. aastal ostis hoone kinnisvarafirma Merlin Properties ning hoone sai uue nime asupaigaks oleva väljaku (Plaça de les Glòries Catalanes) järgi.
Greene'i maakond (Missouri)

Ajalugu

Maakond moodustati 1833. aastal.
Andreas Thorkildsen

Elukäik

Andreas Thorkildsen sündis ja kasvas Kristiansandis. Aastal 2001, olles 19-aastane, asus elama Oslosse. 
Odasviskega hakkas tegelema 11-aastaselt. Esimeseks treeneriks oli tema isa Tomm Thorkildsen. Oslosse asudes hakkas teda treenima Åsmund Martinsen.

Karjäär

2001. aasta suvel viskas Bergeni Vidari klubisse kuuluv Thorkildsen juunioride maailmarekordi 83.87, kuid halva käitumise tõttu arvati ta mõneks ajaks Norra koondisest välja.
2003. aasta maailmameistrivõistlustel Pariisis viskas ta end finaali, kuid finaalis visatud tulemus 77.75 andis talle vaid 11. koha.
Ateena olümpiamängudel võitis Andreas Thorkildsen kulla teises voorus visatud 86.50-ga. Enne olümpiat oli tema isiklik rekord 85.72 ning oma isiklikule rekordile lisas ta peaaegu meetri. Enne olümpiat ei oleks keegi julenud temalt medalit loota, eelmine odaviske olümpiakuld pärines 1956. aastast Melbourne'ist kui Egil Danielsen tõi norralastele esimese odaviske olümpiakulla.
2005. aastal Helsingis toimunud maailmameistrivõistlustel pidi Thorkildsen alla vanduma vaid Andrus Värnikule, visates viimasest 99 sentimeetrit vähem – Värnikule tõi kulla neljandas voorus visatud 87.17, Thorkildsenile hõbeda viiendas voorus visatud 86.18.
Oma järgmise suurvõidu sai Thorkildsen 2006. aasta Euroopa meistrivõistlustel Göteborgis, kus ta tegi odaviske lõppvõistlusel kolm pikimat viset – teises voorus 87.37, neljandas voorus 87.35 ja viimases voorus 88.78 – millest igaüks toonuks talle tiitli. Soomlane Tero Pitkämäki viskas vaid 86.44 ning pidi rahulduma hõbedaga.
2007. aasta maailmameistrivõistlustel Ōsakas tuli Andreas Thorkildsen tulemusega 88.61 hõbemedalile. Maailmameistriks tuli tulemusega 90.33 soomlane Tero Pitkämäki.
Pekingi olümpiamängudel tuli Andreas Thorkildsen olümpiavõitjaks viiendal katsel visatud tulemusega 90.57. See tulemus on uueks olümpiarekordiks, seni kehtinud olümpiarekord 90.17 kuulus 2000. aastast tšehh Jan Železny nimele. Hõbemedali teenis viimasel katsel isikliku rekordi 86.64 visanud lätlane Ainārs Kovals. Soomlasest maailmameister Tero Pitkämäki sai tulemusega 86.16 pronksmedali.
Thorkildsen lõpetas tippsportlase karjääri odaviskajana 2016. aasta mais.

Isiklikku

Andreas Thorkildsen on 190 cm pikk ja kaalub 88 kuni 90 kg.
Aastatel 2005–2011 oli Andreas Thorkildseni tüdruksõber norra tõkkejooksja Christina Vukicevic.
Lossi tänav (Viljandi)

Ajalugu

Lossi tänav oli keskaegse linna peatänav ja viis Viljandi ordulinnusest  üle turuväljaku (Kindral Laidoneri plats) linnamüüris oleva Tartu väravani (ligikaudu praegune Lossi tänav 22) ja omandas tähenduse pärast linnusega ühendavate sildade valimimist. Tänava alal tehtud arheoloogilised uuringud on olnud napid ega anna ühest vastust tänava tekkimise aja kohta. Tänava alalt ja ümberkaudsetelt aladelt leitud sillutised annavad põhjuse eeldada, et tänav oli sillutatud juba 14. sajandil.
Tänav sai nime 1915. aastal. Nõukogude okupatsiooni ajal kandis tänav koos August Maramaa puiesteega Viktor Kingissepa tänava nime.
Collins Kids

Collins Kids on rockabilly-duo, milles kitarri mängib Larry Collins (sündinud 4. oktoobril 1944 Tahlequahs Oklahoma osariigis) ja laulab tema vanem õde Lorrie Collins (sündinud 7. mail 1942 Tulsas Oklahoma osariigis).
Vend ja õde hakkasid koos esinema juba siis, kui Larry (õieti Lawrence) oli 10-aastane ja Lorrie (õieti Lawrencine) 12-aastane.
1954. aastal osalesid nad telesaate "Town Hall Party" talendikonkursil, misjärel hakkasid esinema saate "Town Hall Party" igas osas. Larry võlus publikut oma ülienergilise lavaliikumise ja soolodega oma kahekaelalisel kitarril, Lorrie aga oma hääle ja seksapiilsusega.
1955. aastal allkirjastasid nad lepingu Columbia Recordsiga. Siiski ei õnnestunud neil edetabelitesse tõusta.
Collins Kids esines muudeski telesaadetes, sealhulgas "The Ed Sullivan Show", "The Steve Allen Show" ja "Grand Ole Opry". Samuti käis duo regulaarselt turneedel.
Saatest "Town Hall Party" jäi Lorrie silma tolleaegsele noorteiidolile Ricky Nelsonile ning peagi sai temast Ricky esimene tüdruk. 1959. aastal abiellus ta aga Johnny Cashi mänedžeri Stu Carnalliga, mistõttu esinemised jäid pooleli. 1961. aastal jätkas Collins Kids salvestusi ja turneesid, kuid Lorriel sündis esimene laps ja 1962. aastal lõpetas duo tegevuse. Lorrie jäi pereelu elama, Larry saavutas edu laulude kirjutamisega.
1993. aastal tuli Collins Kids kokku Hemsby Rockabilly festivaliks Inglismaal ning esineb siiani koos.
Jõulusandid

Jõulusandid olid Eesti rahvakultuuris jõuluaja tähtpäevadel peresid külastanud käijad (enamasti noormehed), kes soovisid pererahvale õnne ja edu.
Näiteks Lääne-Eestis käisid andresepäeval (30. november) andresed, luutsinapäeval (13. detsember) luutsid, toomapäeval (21. detsember) toomad. Uusaastaööl külastasid Lääne-Eestis ja läänesaartel perekondi ka jõulusandid, keda nimetati nääripoisteks.
Tõnu Anton

Tõnu Anton (sündinud 26. aprillil 1953 Pärnus) on Eesti ekspoliitik, rahandus- ja kohtutegelane.
Ta lõpetas aastal 1971 Pärnu 1. Keskkooli ja aastal 1976 Tartu Ülikooli õigusteaduskonna.
Ta töötas peale ülikooli lõpetamist aastani 1990 Tartu Linna RSN Täitevkomitees. Lisaks ta oli Tartu Kommertspanga asedirektor. Ta oli väljatöötamas peamiselt demokraatliku printsiipe järgivat uut Ülemnõukogu valimisseadust, mille XI Ülemnõukogu võttis vastu 17. novembril 1989. aastal.
ENSV XII Ülemnõukogu valimistel 18. märtsil 1990 Anton osutus valituks saadikuks kui rahvuskommunistide Demokraatlik Ühendus "Vaba Eesti" ja kodanikualgatuse üles seadma kandidaat. Ülemnõukogu XII koosseisus ta esindas Rahvarinnet ja Sotsiaaldemokraatlikut fraktsiooni (kuni 1991. aasta juunini) ning sai õiguskomisjoni esimeheks. Kuulus Põhiseaduse Assambleesse ÜN poolt valituna.
Aastatel 1993–2016 oli ta riigikohtunik. Ta oli riigikohtu halduskolleegiumi esimees.
Õiguskantsler Ülle Madise on tema tütar.
Anna Markina

Anna Markina (sündinud 17. jaanuaril 1966 Tartus) on eesti kriminoloog.

Haridus

Ta on lõpetanud Tartu ülikooli matemaatika teaduskonna 1988. aastal ning saanud Kesk-Euroopa ülikoolist sotsiaal- ja poliitika teaduste magistri kraadi 1995. aastal.

Töö

1988–1994 töötas ta Tartu Ülikooli käitumishälvete sotsioloogia laboris nooremteadurina.
Alates 2001 töötab ta Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas lektorina.
Proaktiivne

Etümoloogia

Esmane kasutuselevõtt 1933. aastal Paul Whiteley ja Gerald Blankforti poolt, eksperimentaalpsühholoogia valdkonnas. Nende artiklis oli proaktiivne kasutusel tehnilise terminina: proaktiivne hõlbustus ja pidurdus tähistavad eelneva info soodustavat või häirivat mõju uue info omandamisele.
Populaarteaduslikus kontekstis sai sõna laialdasemalt tuntuks 1946. aastal välja antud raamatus „Man’s Search for Meaning,” mille autoriks oli Austria päritolu eksistentsialistlik neuropsühhiaater Viktor Emil Frankl. Autor kasutas sõna proaktiivne Holokausti kontekstiks, kirjeldamaks inimest, kes võtab ise vastutuse oma elu eest ega otsi ebaõnnestumise põhjuseid välistest asjaoludest või teistest inimestest. Frankl rõhutas, et oluline on julgus, järjekindlus, isiklik vastutus ja teadlik olemine valikute paljususest olenemata olukorrast.
Oma raamatus defineerib Frankl proaktiivset suhtumist kui „ vabadust valida oma suhtumist olukordadesse, mis elus ette tulevad“.

Kasutusvaldkond

Kirjeldab probleeme ennetavat, ettenägelikku ja tulemusele orienteeritud käitumisviisi. Vastandiks on reaktiivne käitumisviis, mis tegeleb olukorra tagajärgede likvideerimisega ehk reageerimisega juba tekkinud probleemile.
Proaktiivne käitumine on seotud aktiivse tegutsemisega, probleemide ette nägemise ja ära hoidmisega ning kõigi kasulike võimaluste ärakasutamisega enda huvides. See on mõtteviis, mille kohaselt muutuste loomine on inimese enda kätes. Tulevik ei ole ette määratud, vaid sõltub kõikidest meie igapäevastest otsustest.
Eesti Keele Instituudi „Ametniku soovitussõnastik“ nimetab sõna proaktiivne ebamäärase sisuga võõrsõnaks, mida on soovitav mõnikord asendada täpsema omasõnaga, näiteks ennetav.
Näiteks: Proaktiivne juhtimisstiil — Ettenägelik ja tulevikku vaatav juhtimisstiil
Virtsu

Ajalugu

15. sajandil rajati Virtsu vasallilinnus, mida on esimest korda mainitud 1465. aastal. See hävitati 1535. või 1536. aastal ja 1536. aasta Valmieras vastu võetud otsusega, millega lõpetati Saare-Lääne vaenus, keelati linnuse taastamine. Hiljem ehitati see tõenäoliselt siiski uuesti üles ja see hävis lõplikult Liivimaa sõja ajal.
Uexküllide läänilinnuse juures asus Virtsu mõis, mida on esmakordselt mainitud 1459. aastal; pärast 1771. aasta jagunemist oli seal Vana-Virtsu mõisa süda. Virtsu linnuse varemed ja Virtsu mõisa hooned on arvatud ehitismälestisteks.
Virtsu saar ühines mandriga 19. sajandil maatõusu ja teetammi ehitamise tagajärjel.

Loodus

Virtsu aleviku territoorium võtab enda alla terve Virtsu poolsaare, Puhtulaiu, Uuluti laiu ja Kõbajad. Mandrist lahutvad Virtsu poolsaart Mõniste laht, Mõisalaht ja Rame laht.
Virtsu on varem kuulunud Virtsu-Laelatu-Puhtu looduskaitseala koosseisu. Hiljem vähendati selle pindala. Virtsu alale jääb nüüd  osa Puhtu-Laelatu looduskaitsealast. Puhtus asub ka Puhtu bioloogiajaam.

Transport

Virtsu sadama kaudu on mandril parvlaevaühendus Muhu saarel asuva Kuivastu sadamaga.
1931–1968 viis Raplast Virtsusse kitsarööpmeline raudtee (vaata Rapla–Virtsu raudtee).
Navigatsioonimärkidest asuvad Virtsus tuletorn ning liitsihi ülemine ja alumine tulepaak.
Asulat läbib Risti–Virtsu–Kuivastu–Kuressaare maantee.

Tuntud isikud

Virtsus on sündinud eesti kirjanik Aristarch Sinkel.
Badjarihha

Badjarihha on jõgi Venemaal Sahhas.
Jõgi algab Moma ahelikust. Laskunud tasandikule, voolab valdavalt loodesse. Suubub paremalt Indigirkasse.
Jõe pikkus on 545 km.
Tartu kalmistud

Endised kalmistud

Varasemad kesklinna kirikute (sh Tartu toomkiriku ja Tartu vana Maarja kiriku) ümber olnud kalmistud on hävinud, samuti ei ole säilinud juudi kalmistu ning islamiusuliste kalmistu Raadi kalmistu servas. Kadunud on ka Riia mäel olnud Püha Anna kalmistu ja kõrval Lille mäel olnud Püha Antoniuse kalmistu.