Jane Goodall

Lapsepõlv

Valerie Jane Morris-Goodall sündis 3. aprillil 1934. aastal Londonis ärimees Mortimer Herbert Morris-Goodalli ja kirjanik Margaret Myfanwe Josephi (kirjanikunimega Vanne Morris-Goodall) tütrena. Goodalli noorem õde Judith on sündinud neli aastat hiljem samal kuupäeval.
Goodallil oli juba lapsepõlves kirglik huvi loomade ja Aafrika vastu. Tema lapsepõlveraamatute lemmiktegelased olid dr Dolittle ja Tarzan ning nende raamatute mõjul unistas ta looduseuurijaks saamisest .
Lapsepõlves oli tema lemmikleluks isa kingitud tõetruu mängušimpans Jubilee. Varajase loomaarmastuse sümbolina on mänguasi siiani Goodalli kodus aukohal.

Aafrika

1957. aastal kutsus koolikaaslane Jane Goodalli oma perele kuuluvasse farmi, mis asus Keenia mägismaal. Keenias helistas Goodall arheoloog-paleoantropoloog Louis Leakeyle, et paluda kohtumist, mille eesmärk oli lihtsalt vestelda loomadest. Leakeyl oli aga plaan leida šimpansite uurija, kes vaatleks inimahvide käitumist. Ta nimelt oletas, et inimahvide uurimine võiks anda vihjeid varajaste hominiidide käitumise kohta. Esiagu pakkus Leakey Goodallile sekretäriametit ning kutsus ta endaga kaasa Tansaaniasse, alles seal avaldas ta oma tegeliku plaani.
1958. aastal saatis Leakey Goodalli Londonisse, et ta õpiks Osman Hilli juures primaatide käitumist ja John Napieri juures primaatide anatoomiat. Leakeyl õnnestus koguda piisavalt uurimistoetusi ning 14. juulil 1960 suundus Goodall Gombe Streami rahvusparki šimpanse uurima. Tansaania oli sel ajal Briti protektoraat nimega Tanganjika. Kohalike ametnike nõudmisel, kes muretsesid tema turvalisuse pärast, pidi Goodall esialgu minema sinna koos saatjaga, seepärast võttis ta kaasa ka oma ema.
Kuna Goodallil polnud ülikoolidiplomit, siis saatis Leakey ta 1962. aastal Cambridge'i ülikooli, kus Goodall omandas Newnhami kolledžis doktorikraadi etoloogina. Ta on üks neist vähestest, kes on Cambridge'i doktoriõppesse vastu võetud ilma eelneva kraadita. 1965. aastal valmis doktoritöö pealkirjaga "Vabalt elavate šimpansite käitumine" (juhendaja Robert Hinde), milles Goodall analüüsib esimese viie vaatlusaasta jooksul Gombe kaitsealal tehtud tähelepanekuid.

Isiklik elu

Goodall on olnud abielus kaks korda. 28. märtsil 1964 abiellus ta hollandi aadliku, loodusfotograaf parun Hugo van Lawickuga ning oli abielu jooksul tuntud kui paruness Jane van Lawick-Goodall. Paaril sündis 1967. aastal poeg Hugo Eric Louis. Nad lahutasid 1974. aastal, kuid jäid headeks sõpradeks. Järgmisel aastal abiellus Jane Goodall Tansaania parlamendi liikme ja riigi rahvusparkide direktori Derek Brycesoniga. Bryceson suri vähki oktoobris 1980. Brycesoni kõrge positsioon riigi looduskaitsesüsteemis võimaldas tal kaitsta Goodalli uurimisprojekte ning rakendada turismikeeldu Gombe kaitsealal.

Uurimistöö Gombe Streami rahvuspargis

Goodall on kõige rohkem tuntud šimpansite sotsiaalsuhteid ja pereelu käsitlevate uurimuste poolest. Ta alustas Tansaanias Gombe Streami rahvuspargis Kasakela šimpansite koloonia uurimist 1960. aastal. Kuna Goodallil polnud vaatluste alguses akadeemilist haridust ega juhendajat, siis kirjeldas ta ka neid nähtusi, mida tol ajal akadeemilises ringkonnas oluliseks ei peetud, ja kasutas šimpanseid vaadeldes selliseid võtteid, mille tõttu teised teadlased süüdistasid teda antropomorfismis. Näiteks tavapärase nummerdamise asemel kasutas Goodall uuritavate tähistamiseks selliseid nimesid nagu Flo, Figan, Fifi, Frodo, Goblin, David Greybeard ('Hallhabe David') jne ning käsitles neid sellele ajale sobimatult kui isiksusi, mitte kui uurimisobjekte. Erinevalt teistest uurijatest püüdis ta suhelda šimpansite kui mõtlevate olenditega. Ta on teadaolevalt ainus inimene, kelle šimpansid on oma ühiskonna kõige madalamale astmele mõneks ajaks vastu võtnud.
Jane Goodall tõdes, et inimene ei ole ainus liik, mille isendeid saab käsitleda mõtete ja tunnetega isiksustena. Ta märkas, et ka šimpansid kasutavad selliseid käitumisakte nagu kallistused, suudlused, seljapatsutused ja kõdistamine, mida oli harjutud pidama inimesele omasteks tegevusteks. Goodall on veendunud, et need žestid tõendavad lähedasi, toetavaid ja armastavaid suhteid perekonna- ja kogukonnaliikmete vahel, mis võivad püsida kogu šimpansi elu, s.o enam kui 50 aastat. Goodalli uurimistulemused osutavad, et inimese ja šimpansi sarnasus ei piirdu geneetilise lähedusega. Sarnasusi võib leida ka šimpansite ja inimeste emotsioonides, intelligentsis ja sotsiaalsetes suhetes.
Goodalli uurimistöö Gombe Streami rahvuspargis sai tuntuks eelkõige selle tõttu, et see lükkas ümber kaks tolleaegset eksiarvamust: et ainult inimesed suudavad valmistada ja kasutada tööriistu ning et šimpansid on taimetoitlased. Toituvaid šimpanse vaadeldes märkas ta korduvalt, et loomad torkasid rohukõrsi termiitide pessa ning justkui kalastasid sel kombel termiite. Samuti murdsid šimpansid puudelt oksi, rebisid neilt lehed ja kasutasid saadud vitsu termiitide püüdmiseks. Sellist käitumist saab käsitleda algelise tööriista valmistamisena. Tol ajal arvati, et vaid inimliigil on oskus tööriistu valmistada. Vastuseks Goodalli revolutsioonilistele avastustele kirjutas Louis Leakey: "Nüüd tuleb kas uuesti defineerida inimene, uuesti defineerida tööriist või aktsepteerida šimpanse inimestena!"
Samuti  märkas Goodall vaatluste käigus, et üldiselt rahulikuks ja südamlikuks peetavad šimpansid käituvad aeg-ajalt ka agressiivselt. Ta avastas, et nad jahivad ja söövad süstemaatiliselt väiksemaid primaate –  koolobusahve. Goodall vaatles šimpansite rühma, kes ajas ühe koolobusahvi kõrgele puu otsa ja blokeeris tal kõik põgenemisteed. Seejärel ronis üks karja liige üles, püüdis ja tappis koolobuse. Iga jahirühma liige sai tüki saagist ning jagas seda teistega, kui tema juurde tuldi kerjamisliigutustega. Gombe rahvuspargi šimpansid tapsid ja sõid igal aastal pea kolmandiku koolobuste populatsioonist. See avastus muutis täielikult senist arusaama šimpansite toitumisest ja käitumisest.
Veelgi hämmastavamad olid aga vaatlustulemused, milles kirjeldati karjasisest agressiooni ja vägivalda. Goodall kirjeldas, et domineerivad emased tapavad teadlikult teiste emaste järglasi, et säilitada enda parem positsioon karjas. Mõnikord kaasnes sellega ka kannibalism. Selle avastuse kohta on Goodall öelnud, et esimesel kümnel vaatlusaastal tundus šimpansite käitumine inimeste omast meeldivam. Seejärel aga ilmnes, et ka šimpansite loomusel on varjukülgi ja nemadki võivad käituda sama julmalt kui inimesed. Raamatus "Through a Window: My Thirty Years with the Chimpanzees of Gombe" kirjeldab Goodall sõda, mis kestis kaitseala põhja- ja lõunaossa jagunenud šimpansipopulatsioonide vahel neli aastat (1974–1978). Need kirjeldused olid omal ajal nii ebatavalised, et esmalt peeti neid väljamõeldisteks ning Goodalli süüdistati selles, et ta on ise oma uurimistööga loomade agressiivse käitumise esile kutsunud. Siiski on hilisemad vaatlused ja ka mudelarvutused kinnitanud, et šimpansigruppide vahel esineb sõdu.

Aktivism ja looduskaitsealane tegevus

1977. aastal asutas Goodall Jane Goodalli instituudi, mis toetab uurimistööd Gombe kaitsealal. Instituudil on üle maailma rohkem kui 19 kontorit, mille eesmärgiks on kogukonnapõhised looduskaitse- ja arenguprojektid Aafrikas. 1991. aastal loodi noorteprogramm Roots & Shoots. Selles osaleb praegu 1820 projekti, mida viiakse ellu 72 riigis.

Goodall on endiselt täielikult pühendunud šimpansite ja nende elukeskkonna kaitsmisele, seepärast reisib ta nende mõjuka eestkõnelejana suurema osa aastast. Ta on ka maailma suurima, Floridas asuva Aafrika-välise šimpansite turvakodu nõukogu liige.
Goodall on laiendanud oma tegevust šimpansite jälgimisest erinevatele looduskaitselistele tegevustele, mis toetavad inimeste ja loomade kooseksisteerimist. 1986. aastal korraldas ta koos Paul Heltne ja Chicago ülikooli teaduste akadeemiaga konverentsi "Understanding Chimpanzees" ('šimpansite mõistmine'), mis kutsus esimest korda kokku kõik šimpansiuurijad. Järgmised konverentsid toimusid aastatel 1991, 2007 ja 2016. Ta on olnud ka loomaõiguste eest seisva Šoti organisatsiooni Advocates for Animals president, kuid lahkus sellelt kohalt, kui tal tekkis eriarvamus loomaaedade looduskaitselise rolli osas.
Goodall on taimetoitlane. Ta propageerib toitumist, mis võtab arvesse eetilisi, keskkonnakaitselisi ja tervisega seotud aspekte. Amy Hatkoffi teose "The Inner World of Farm Animals" ('farmiloomade sisemaailm') sissejuhatuses kirjutab Goodall, et loomad on palju teadlikumad ja intelligentsemad, kui me ette kujutada oskame, ning kuigi neid on aretatud kodustatud orjadeks (domestic slaves), on nad siiski iseseisvad isiksused. Nemadki väärivad lugupidavat suhtumist ja meie abi.
2011. aastal sai temast Austraalia loomakaitsegrupi Voiceless ('ilma hääleta') patroon ning ta ütles: "Olen aastakümneid olnud mures tööstusliku loomapidamise pärast, osalt selle kohutava keskkonnamõju pärast, aga ka šokeeriva julmuse pärast, mida miljonid tunnetega olendid peavad taluma."

Kriitika

Goodalli uurimismeetodid olid ebakonventsionaalsed, näiteks ei nummerdanud ta vaadeldavaid loomi, vaid pani neile nimed. Sel ajal peeti õigemaks loomi nummerdada, et säilitada vaatlejate objektiivsus. Osad primatoloogid kritiseerisid Goodalli uurimismeetodeid. Goodall on 1993. aastal kirjutanud: "1960ndatel kritiseeriti mind väga, kui kasutasin [loomade kirjeldamisel] sõnu "lapsepõlv", "teismeiga", "motivatsioon", "ärevus" ja "tuju". Mu kõige hullemaks kuritööks oli oletus, et šimpansid on isiksused. Kuna kirjeldasin inimestele mõeldud sõnadega loomi, olin süüdi etoloogide kõige hullemas patus – antropomorfismis."
Paljud standardsed meetodid eeldavad uuritavate loomade ellu mittesekkumist. Seetõttu on Goodalli kritiseeritud šimpansite teadliku söötmise pärast. Arvatakse, et see võis muuta loomade toitumiskäitumist ja nende omavahelisi suhteid ning suurendada nende agressiivsust ja põhjustada loomade vahel suuremaid konflikte, kui looduses tavapäraselt esineb. Goodall on ka ise tunnistanud, et toitmine tõi kaasa mõne looma agressiivse käitumise, kuid samas on ta lisanud, et efekt oli vähene ning ei muutnud põhimõtteliselt loomagruppide omavahelist suhet. Ta on öelnud, et toitmine oli vajalik, et saada üldse mingit sissevaadet loomade omavahelisse suhtlemisse. Jane Goodalli uurimisinstituudi liige Craig Stanford on öelnud, et uurijad, kes ei kasuta šimpansite lisatoitmist, ei suuda loomade omavahelisi suhteid adekvaatselt kirjeldada.
Šimpansigruppide vaheliste sõdade osas on teadlased siiani eriarvamusel. Kuigi hiljutised Kongos ja Elevandiluurannikul läbi viidud uurimused ei ole kinnitanud šimpansite agressiivsust Goodalli registreeritud tasemel, leidub siiski primatolooge, kes on sarnast käitumist registreerinud ka neis uurimustes, kus pole kasutatud lisatoitmist.

Paroodiad

Goodalli on parodeeritud paljudes teleseriaalides ja filmides. Gary Larsoni koomiksi "Far Side" ("Ääremail") ühel pildil kujutati kahte šimpansi teineteise karvastikku puhastamas. Üks leiab teise pealt blondi juuksekarva ja ütleb: "No nii. Jälle üks väike "uurimistöö" selle liiderliku Jane Goodalliga?" Koomiksi ilmumise ajal oli Goodall ise Aafrikas ning Jane Goodalli instituudi juristid alustasid Larsoni vastu hagi koostamist. Kui Goodall Aafrikast naasis, leidis ta, et koomiks on naljakas, ja peatas juriidilise protsessi. Sellest saadik annetatakse selle koomiksi pildiga T-särkide müügikasum Jane Goodalli instituudile ja koostöö on viinud Larsoni ka Gombe šimpanseid külastama.