Mylène Farmer

Biograafia

Mylène Gautier on sündinud Montréali äärelinnas Pierrefondsis. Tema vanemad kolisid Prantsusmaalt Kanadasse 1950. aastate lõpus, kui insenerist isa sai tööd ühel tammil. Tema perekond kolis tagasi Prantsusmaale, kui Mylène oli 8-aastane. Nad asusid elama ühte Pariisi äärelinna Ville-d'Avray'sse. Teismeliseeas oli tema suureks kireks ratsutamine. 17-aastaselt avastas Farmer oma teise kire – näitlemise. Ta jättis tallid maha ja võttis kolmeaastase kursuse Cours Florent'is, ühes Pariisi draamakoolis. Oma nime muutmine Mylène Farmeriks oli lugupidamisavaldus oma iidolile, 1930. aastate Hollywoodi näitleja Frances Farmerile, ta hakkas raha teenima modellina ja näitlejana televisioonis.
Aastal 1984 kohtas ta Laurent Boutonnat'd, noort filmitudengit (kes käis samuti Cours Florentis), kui ta vastas ühe ajalehe kuulutusele, kus otsiti näitlejannat ühele väiksele filmile, mille kallal Laurent töötas. Farmer ja Boutonnat said sõpradeks ja sepitsesid loomingulise partnerluse, kirjutades ja produtseerides muusikat koos. Boutonnat, kelle ambitsiooniks oli saada filmirežissööriks, on paljude Mylène'i videote tagant tõukavaks jõuks. Suure osa Farmeri kuulsusest ja edust saab panna tema viimistletud ja teatraalsetele videote arvele, mida saab vaadata kui lühifilme ("Pourvu qu'elles soient douces" kestab 17 minutit, samas "California" oli juhitud Abel Ferrara poolt ja maksis 700 000 USA dollarit). Tema kontserte võrreldakse tihti Michael Jacksoni ja Madonna omadega.
Farmer sai kuulsaks oma šokeeriva poeetilise lüürikaga ja konkreetsete muusikavideotega: "Maman a tort" rääkis ühe väikese tüdruku armastusest oma naissoost haigla õesse. "Pourvu qu'elles soient douces" omab sodoomia vihjeid; video on tehtud 18. sajandi keretäie andmisest. "Libertine'i" kohta on öeldud, et see on esimene kord, kui laulja esineb muusikavideos alasti. "Que mon cœur lâche" rääkis armastusest AIDSi ajastul; muusikavideos on stseen kuidas Jumal ütleb Jeesusele, et enam ta teda Maale ei lase, kuna eelmine kord "oli see katastroof".
Farmer on kõige edukam ja provokatiivsem naissoost prantsuse artist, ta on ainuke artist Prantsusmaal, kelle iga stuudioalbum on saanud plaatinaplaadiks. Ta on samuti väga populaarne Belgias, Šveitsis, Venemaal ja mõningates Ida-Euroopa osades.
Tema tuntuimad laulud on "Désenchantée", "Pourvu qu'elles soient douces", "Sans contrefaçon", "Libertine", "C'est une belle journée", "Rêver", "Oui mais... non", "XXL", "California" ja "Les mots".

Debüüt (1984–1989)

Boutonnat ja noor laulukirjutaja Jérôme Dahan kirjutasid Mylène'i esimese hiti "Maman a tort". See jõudis kohe pärast ilmumist 1984. aasta märtsis Prantsusmaa edetabelite tippu. Laulu video maksis 5000 franki, aga mõjutas palju muusikamaailma. Boutonnat esitles Farmerit kui provokatsioonilist Lolita figuuri. Tema esimene album "Cendres de lune", läks müüki 1986. aasta jaanuaris ja seda saatis üüratu edu, müües üle 1 miljoni eksemplari. Farmeri romantiline ja sensuaalne lüürika (mida ta ise kirjutab), on paljuski inspireeritud 19. sajandi kirjandusest ja sofistlikust meloodiast (autor Boutonnat). Boutonnat võttis enda hooleks Farmeri videod, kasutades nendel oma eristavat stiili. Videot, mis saatis "Libertine'i", on näiteks palju seostatud 18. sajandi erootikaga. Farmer, ühe pehme küünla valgel, on mähitud müstika ja kahemõttelisuse aura surilinasse. (See erootiline olemus on lauljanna kaubamärk läbi tema tulevase karjääri, mõjutades sellega järgmisi videoid: "Tristana" ja "Sans contrefaçon").
1988, Boutonnat ja Farmer alustasid oma teise albumi "Ainsi soit je..." tegemist. Selles albumis oli sama sünge ja erootiline atmosfäär, nagu lauljanna eelmises töös, kui ta esitas laule Mylène'i lemmikautoritelt, sh prantsuse romantiline poeet Baudelaire ja Ameerika õuduskirjanik Edgar Allan Poe. Kohe pärast ilmumist kerkis album prantsuse edetabelite tippu – seda müüdi lausa 1,8 miljonit eksemplari.

"L'Autre" ja Désenchantée (1990–1992)

Aastakümne möödumisel oli Mylène Farmer Prantsusmaa suurim superstaar. Oma kolmanda albumi, "L'Autre...", ja singliga "Désenchantée" sai ta ikooniks. "Désenchantée" on prantsuse popmuusika fenomen: seda on märgitud kui aegade tähtsaimat laulu, mis on Prantsusmaalt välja lastud. Laul debüteeris 12. kohal, kuid tõusis peagi esikohale ja läks ajalukku kui maailma müüduim prantsuse singel (nii Prantsusmaal kui ka maailmas), ja läks "Guinnessi rekordite raamatusse". "L'Autre..." müüs ainuüksi Prantsusmaal üle 2 miljoni eksemplari, tehes selle müügiedu põhjal aegade kolmandaks albumiks Prantsusmaal. Album samuti toetas hitti "Regrets", duetti koos Jean-Louis Murat'iga, ja "Je t'aime mélancolie", mille videos Farmer mängib profipoksijat, jätkus esitamist kogu Euroopas. Lavahirmust ülesaamine oli tema jaoks kerge ning ta andis 52 kontserti üle Prantsusmaa ja Euroopa. Samuti anti välja ka kontsertalbum aasta lõpus, mille pealkiri oli lihtsalt "En concert".

Prantsusmaalt lahkumine

1991. aasta detsembris üks häiritud mees, kes oli Mylène't jälitanud, sisenes Polydor Recordsi peakorterisse Pariisis ja võttis ühe grupi töötajaid pantvangi ning nõudis Mylène'iga rääkimise võimalust. Traagiliselt tappis mees ühe töötaja ja seejärel sooritas enesetapu. Selle sündmuse järel Farmer vältis meedia tähelepanu ja lahkus Prantsusmaalt, et elada anonüümselt Californias. Farmer sai peaaegu et kuulsaks oma eraklikkuse ja lindistamiskarjääriga, hoides kõik aspektid oma eraelust privaatsuses ja piirdudes ühe intervjuuga albumi kohta.

"Anamorphosée" (1995–1997)

Californias viibides hakkas Farmer kirjutama oma neljandat stuudioalbumit "Anamorphosée", mis märkis täielikku muutumist prantsuse popikuninganna sammus. Albumil oli väga ameerikalik, chick-rock-heli, mis võib jagada Mylène'i fännihulka kaheks. Album heideti õhku lauluga "XXL", keskmiselt tempoka rokkballaadiga koos elektrikitarride ja meeldejääva videoga, mida juhtis Marcus Nispel. Selles näidati kuidas Mylène oli rihmaga kinni seotud ühe sõitva rongi külge. Edetabelitesse sisenedes sai see laul kohe esimeseks. Album debüteeris teisel kohal ja seda müüdi kolme esimese kuuga pool miljonit eksemplari. Album müüs hästi "California" ilmumisega, džässikas popballaad polsterdatud basskitarriga ja klassikalise Rêveriga, mis aitas albumil jõuda 1997. aasta jaanuaris edetabelis esikohale, 16 kuud hiljem pärast selle ilmumist. 1996. aasta suvel käis Farmer oma teise kontserditurnee ("Live à Bercy"), mis sai vaimustavaid arvustusi ja tegi piletimüügirekordeid peaaegu igas linnas, kus ta esines.

"Mylenium" (1998–2000)

Pärast mõnda eraklikku aastat, tuli Farmer tagasi. 1999. kevadel lindistas ta viienda stuudioalbumi "Innamoramento". Juht-singel "L'Âme-stram-gram" oli futuristlik kiire tempoga elektrooniline laul erootilise lüürikaga, mida saatis Hiina-teemaline video, kus Farmer sooritab enesetapu, et päästa oma kaksikõde.
Teise singli video, "Je te rends ton amour", mis põhjustas suure vaidluse oma pühaduseteotusega ning mille katoliku kirik hukka mõistis. Farmeri helisalvestusfirma lasi müüki kiirelt selle laulu videosingli, mis sai kõige enam müünud sellist laadi videoks Prantsusmaal.
1999. aasta lõpus läks Farmer oma kolmandale kontserditurneele "Mylenium tour". See oli kolossaalne ja grandioosne sõu, mis vapustas publikut Pariisist Moskvani ja püstitas rekordi kui külastatuim mitteingliskeelne turnee kogu Euroopas.
Turnee vältel avaldas Farmer albumi kolmanda ja neljanda singli "Souviens-toi du jour" ja "Optimistique-moi", mis üllatuslikult said albumi suurimateks hittideks.
Pärast albumi viimase singli "Innamoramento" müüki laskmist, Farmer lindistas laulu "L'Histoire d'une fée, c'est..." animafilmi "Rugrats in Paris: The Movie" jaoks ning avaldas oma kolmanda kontsertalbumi, mis filmiti Mylenium Touri vältel koos singliga "Dessine-moi un mouton".

"Alizée" (2000–2004)

Aastal 2000 kogusid Farmer ja Boutonnat ideid selliste laulude ja videote tegemiseks, mis oleksid rohkem sobilikud nooremale, uuele tähele. Nad hakkasid kohe otsima uut naisartisti, kes murraks prantsuse edetabelitesse – nad leidsid Alizée, kes oli kogunud kuulsust võistlejana prantsuse telesaates "Graines de stars". Farmer ja Boutonnat kirjutasid ja produtseerisid Alizée albumeid "Gourmandises" ja "Mes courants électriques". Tema hitt "Moi... Lolita" jõudis üle maailma edetabelite tippu ja Alizéest sai edukaim prantsuse laulja tol aastal. 2001. aastal IFOP avalikustas Mylène kui aasta enim teeniv prantsuse meelelahutaja, suurelt osalt tänu tema osa Alizée laulude kirjutamises, lindistamises ja produtseerimises, teenides sellega 10,4 miljonit eurot.
Alizée imidž oli hoolikalt kaitstud Farmeri ja Boutonnat' poolt – tal oli lubatud teha ainult mõned intervjuud ja kõik mitte rohkem kui 20 minutit pikad ning ainult mõned kaasa aitavad ilmumised televisioonis. Aastal 2005 Alizée võttis osa duettidest, et lüüa läbi iseseisvalt. Tema neljas album avaldati 2010. aasta märtsis.

"Les mots" (2001–2003)

2001. aasta lõpus tuli müügile Farmeri esimene hitikogumik "Les mots" [le mo:], mille tiitellugu ja juhtsingel oli duett laulja Sealiga. Les Mots oli müüduim album aastatel 2001 ja 2002 ja on siiani müüduim (üle 1,5 miljoni eksemplariga) kompilatsioonialbum Prantsusmaal.

"Avant que l'ombre..." (2004–2006)

2004. aasta detsembris teatas Farmer oma uue albumi "Avant que l'ombre..." ja singli "Fuck them all" ilmumisest kevadel ja 13 kontserdist Palais Omnisports de Paris-Bercy's jaanuaris. Farmer lisas, et ei saanud üleriigilist turneed teha erilise lavakompleksi tõttu. Farmer tegi ainult ühe esinemise televisioonis. Ta kommenteeris, et kõik mida ta tahtis öelda, ütles ta oma lauludes. Sellegipoolest album sai edetabelis esikohale ja müüs ligi miljon eksemplari.
Tema kontserditurnee algas 13. jaanuaril 2006. Ta andis 13 kontserti, mille viimane kuupäev oli 29. jaanuar. Uus kontsertalbum ja kontserdi-DVD "Avant que l'ombre... à Bercy" tuli müügile 2006. aasta detsembris. Juba esimeste kuudega sai see album müüduimaks muusika-DVD-ks Prantsusmaal.
Farmer lindistas singli Mobyga, "Slipping Away (Crier la vie)", mis tuli müügile 2006. aasta septembris. Sellest sai tema neljas singel, mis oli edetabelis esikohal.

"Point de Suture" (2007–2010)

Farmeri seitsmendat stuudioalbumit, elektroonilist "Point de Suture'i" sai digitaalselt alla laadida alates 20. augustist 2008. Poodides muutus see saadavaks 25. augustist. Albumi juhtsingel "Dégénération" debüteeris 19. juunil. Albumis on teinegi duett Mobyga – "Looking for my name". Ta tahtis ka lindistada duetti David Bowiega, aga see jäi ära Davidi terviseprobleemide tõttu. Esimene singel "Dégénération" oli tema viies singel, mis sai edetabelis esikohale. Sellele järgnesid "Appelle mon numéro", "Si j'avais au moins...", "C'est dans l'air" ja "Sextonik" – kõik tõusid edetabelis esikohale. See on esimene kord, kui kõik tema singlid albumist on edetabelis esikohal. Farmeri väljamüüdud kontserditurnee algas 2. mail 2009 Nice'is ja lõppes 19. septembril Brüsselis. Lavakujunduse autor oli arhitekt Mark Fisher. Erinevalt 2006. aasta turneest oli Farmeril seekord transporditav lava. See album võitis ka "Prantsusmaa aasta albumi" tiitli NRJ Music Awardsil.
Tema 2009. aasta turneest valmis kontsertalbum "N°5 on Tour".

"Bleu Noir" (2010–)

27. novembril 2010 avalikustati, et Farmer ilmutab peagi uue singli "Oui mais... non". Esimest korda tegi ta koostööd kellegi teisega peale Laurent Boutonnat'. Farmer palkas RedOne'i, kes on tuntud oma koostööst Lady Gagaga, et produtseerida ja kirjutada muusika tema uuele singlile. Raadios sai seda laulu kuulata esmakordselt 29. septembril, kuid digitaalselt alla laadida alates 11. oktoobrist. See sai edetabelis kohe esikohale. 20. oktoobril kinnitati uue albumi pealkirjaks "Bleu Noir" ja album tuli müüki 6. detsembril 2010. Tema järgmine singel "Bleu Noir" jõudis edetabelis samuti esikohale. Seda albumit on müüdud üle 500 000 eksemplari.