Lusitaania

Nime päritolu

Lusitaanide nime etümoloogia (kes andsid oma nime Rooma provintsile) on jäänud ebaselgeks. Populaarne etümoloogia seostas nime arvatava Rooma pooljumala Lususega, samal ajal kui mõned varauusaja õpetlased väitsid, et Lus oli keldi Luguse vorm, millele järgnes teine (tõendamata) tüvi *tan-, mis pidi tähendama "hõimu", teised aga tuletasid nime Lucisest, iidsest rahvast, keda on mainitud Avienuse Ora Maritimas (4. sajand pKr), ja sõnast tan (iraani -stan) või sõnast tain, mis tähendab "piirkonda" või "vete maad", tüvisõna, mis varem tähendas selle piirkonna vürsti või suveräänset kuberneri.
Iidsed roomlased, nagu Plinius Vanem (Naturalis historia) ja Varro (116–27 eKr, Pliniuse viidatud), spekuleerisid, et nimi Lusitaania oli Rooma päritolu, kuna Plinius ütles "lusum enim Liberi Patris aut lyssam cum eo bacchantium nomen dedisse Lusitaniae et Pana praefectum eius universae" [Lusitaania on oma nime saanud Lususelt, mis on seotud Bacchuse ja Lyssaga tema bakhantide hulgast, ja Paan on selle kuberner].
Lusus tõlgitakse tavaliselt "mäng" või "näidend", samas Lyssa on laenatud kreeka λυσσα, "hullus" või "raev", ja mõnikord isikustatud raev; hilisemate luuletajate jaoks saavad Lususest ja Lyssast Bacchuse loomulikud kaaslased (isegi lapsed). Luís Vaz de Camõesi eepos Lusiaadid (1572), mis kujutab Lusust Lusitaania asutajana, laiendab neid ideid, millel pole seost moodsa etümoloogiaga.
Oma töös Geograafia vihjas antiikgeograaf Strabon (suri u. 24 pKr) muutuse toimumisele nime "Lusitaania" kasutamisel. Ta mainib Douro jõest põhjas elavat rühma, keda kunagi kutsuti "lusitaanideks", kuid tema ajal kutsuti "kallakanideks".

Jaotus Augustuse ajal (25–20 eKr)

Lusitaaniaga (ning Astuuria ja Gallaeciaga) lõpetas Rooma Ibeeria poolsaare vallutamise, mille Augustus jaotas (25–20 eKr või 16-13 eKr) idas ja põhjas Hispania Tarraconensis, edelas Hispania Baetica ja läänes Provincia Lusitana. Algselt kuulusid Lusitaaniasse Astuuria ja Gallaecia territooriumid, kuid hiljem loovutati need uue Provincia Tarraconensis alluvusse ja esimesest sai Provincia Lusitaania et Vettones. Selle põhjapiir oli piki Douro jõge, samas idas läks piir läbi Salmantica (Salamanca) ja Caesarobriga (Talavera de la Reina) Anasi (Guadiana) jõeni.
Aastatel 28-24 eKr rahustasid Augustuse sõjalised kampaaniad kogu Hispania Rooma võimu alla, rajati Rooma linnad, nagu Asturica Augusta (Astorga) ja Bracara Augusta (Braga) põhjas ning Emerita Augusta (Mérida) lõunas (asustati Legio V Alaudae ja Legio X Gemina leegionite veteranidega).

Jaotus Diocletianuse ajal

Diocletianuse ajal säilitas Lusitaania oma piirid ja seda valitses praeses, hiljem consularis; lõpuks, aastal 298 pKr, ühendati see teiste provintsidega ja moodustati Hispaniate diötsees.

Nime pärand

Nagu paljude Euroopa maade Rooma nimedega, oli ja on Lusitaania sageli kasutatav Portugali alternatiivnimena, eriti ametlikus või kirjanduslikus ja poeetilises kontekstis. 16. sajandi koloonia, millest sai lõpuks Brasiilia, asutati esialgu kui "Uus-Lusitaania". Tavakasutuses on sellised mõisted nagu lusofoon, tähendusega portugali keele rääkija, ja lusitaaniline, mis viitab Portugalikeelsete Riikide Ühendusele – kunagi Portugali kolooniad ja nüüd iseseisvad riigid, jagades ikkagi ühist pärandit. Enne oma sissetungi aastal 1807 tegi Napoleon I ettepaneku rajada Prantsuse toetatud Põhja-Lusitaania kuningriik kui üks Portugali järglasriike eeldusel, et sellise kampaania tulemuseks on prantslaste kerge võit.
Provintsil oli ka kurikuulus nimekaim Põhja-Atladi ookeanilainer Lusitania, mida torpedeeriti Saksa allveelaeva poolt aastal 1915.