google/wiki40b huggingface dataset:
Annapolis

Ajalugu

Annapolise asutasid 1649 Briti puritaanidest kolonistid William Stone'i juhtimisel. Aastatel 1783–1784 oli Annapolis Ameerika Ühendriikide pealinn

Demograafia

62,7% linna elanikest on valgenahalised, 31,4% mustanahalised. 12,7% elanikest elab allpool vaesuspiiri.

Haridus

Linnas asub 1845. aastast alates Ameerika Ühendriikide Mereakadeemia (United States Naval Academy) ja 1696 asutatud St. Johni Kolledž (St. John's College).

Sõsarlinnad

Annapolis on alates 2002. aastast Tallinna sõpruslinn.
Paula Palmeos

Paula Palmeos (varem Pauline Palmeos; 18. november 1911 Vastemõisa vald – 23. detsember 1990 Tartu) oli eesti keeleteadlane (täpsemalt fennougrist) ja tõlkija.
1939. aastal lõpetas Palmeos Tartu Ülikooli cum laude filoloogiamagistrina. 1936–1937 õppis ta stipendiaadina Ungaris ja 1937 õpetas Budapesti Ülikoolis eesti keelt. 1949 reatesteeriti tema magistrikraad (väitekiri "Esimese silbi vokaalid läänemeresoome (eesti ja soome) ja ungari keeles") filoloogiakandidaadi kraadina. Ta kuulus ka naiskorporatsiooni Filiae Patriae.
1944–1989 töötas Palmeos õppejõuna Tartu Ülikoolis. 1956. aastast oli ta dotsent. Peamiselt õpetas ta ungari ja soome keelt, kuid luges kursusi ka eesti murretest ja sõnavarast, soomeugri keeleteadusest (sh karjala ja vepsa keelest, ungari keele ajaloolisest grammatikast).
Pea igal aastal käis Paula Palmeos koos üliõpilastega ekspeditsioonidel, kogumas materjali soomeugri keelte, eelkõige karjala keele Tveri ja Valdai murraku kohta. 1962. aastal avaldas ta ka monograafia "Karjala Valdai murrak". Samuti on Palmeose sulest pärit mitu soome keele õpikut, uurimusi karjala ja vepsa keelest, eesti keele sõnavara koostisest ja päritolust.
Paula Palmeose õpilaste hulka kuulusid luuletaja Ellen Niit ja filoloog Valmen Hallap.
Palmeos oli mitme rahvusvahelise teadusseltsi välisliige.

Isiklikku

Paula Palmeos oli Eesti põllumajandustegelase ja poliitiku Tõnis Kindi ristitütar.
Noortebänd

Ajalugu

Võistlust on korraldatud alates 2001. aastast. Noortebändi iseloomustab suur meediahuvi, oma ala professionaalidest koosnev žürii ja kõrgetasemeline korraldus. Noortebänd on andnud tuule tiibadesse paljudele eesti lavadele jõudnud noortele artistidele. 
2007. aasta võitja Bedwetters saavutas edu ka maailma muusikaareenil. Noortebändi auhinnaks olnud muusikavideo tagas neile edu MTV Europe Music Awards 2007 galal ja bänd kuulutati "Euroopa uueks tulijaks 2007".
2008. aastal võitis võistluse ansambel Groundhog Day, kes pärjati samal aastal Raadio 2 Aastahitil "Aasta demo" tiitliga.
2009. aasta võitja Junk Riot pälvis suurt tähelepanu Tallinn Music Weeki külastanud rahvusvaheliste festivalide talendiküttide silmis.
2010. aasta võitjaks osutus X-Panda. Finalist Animal Drama pälvis Raadio 2 "Aasta demo" tiitli.
2011. aasta võitja Sibyl Vane sõlmis mõni kuu pärast võistlust koostöölepingu Läti plaadifirmaga I Love You Records ning andis samal aastal välja debüütalbumi. Järgnes esinemisi välisriikides.
2012. aasta Noortebändi tiitli võitis Slippery Slope ning publiku lemmikuks valiti Frankie Animal.
2013. aasta võitjaks osutus Ziggy Wild. Rahvalemmikuks sai Ouu. Lisaks astusid poolfinalistide seas üles ka Wilhelm, The Boondocks ja Her Memorial Discourse.
2014. aasta Noortebänd oli Innersound.
2015. aasta võitja Abandoned Elysium sai ka rahvalemmiku tiitli.
2016. aastal osutus nii võitjaks kui ka publiku lemmikuks The Notes.

Noortebänd 2001 / Koolibänd 2001

2001. aastal esimest korda toimunud võistluse võitis ansambel Mild. 
Võistlus toimus 12. aprillil Pirital, klubis Flamingo ning külastajaid oli u 450 inimest. Koolibändile sissepääs oli ilma vanusepiiranguta. Võistluse nimi oli esimesel aastal "Koolibänd 2001". Esimese aasta Koolibändi võistlusest võtsid teiste seas osa bändid Mild, Vedel Leib, Kleptomaan, F.O.D. 
Esimese võistluse žüriisse kuulusid teiste seas Tomi Rahula, Maria Rahula, Alar Kotkas ja William Vesilind. 
Võistluse peakorraldaja ja idee autor oli Paavo Pauklin.
Biorafineerimistehas

Biokütused

Biokütustest väärivad esmajoones mootorikütustena tähelepanu bioetanool ja biodiislikütus, millel on perspektiiv asendada traditsioonilisi naftakeemial põhinevaid kütuseid. Biomassist mootorikütuste saamisel on olulisemaks kaks tehnoloogilist suundumust: lähtetoorme gaasistamine süngaasiks (H₂ ja CO, lisandina CH₄)  järgneva süngaasi katalüütilise või ensümaatilise muundamisega vedelkütuseks ja teise tehnoloogilise variandina biomassi ensümaatiline hüdrolüüs ja monosahhariidide fermenteerimine piirituseks. Süngaas sobib ka osaliselt või täielikult soojus- ja elektrienergia tootmiseks või paljude keemiatoodete valmistamiseks.

Biokemikaalid

Biokemikaalide tootmisel on olulisel kohal metanool, etanool ja butanool. Metanooli võib saada lähtudes biomassi gaasistamise tehnoloogiast ja teda kasutatakse peamiselt formaldehüüdi saamiseks, aga ka paljudel muudel eesmärkidel, kaasa arvatud mootorikütuses. Etanooli saamiseks on eelistatum ensümaatilise hüdrolüüsi ja fermenteerimise tehnoloogia. Nii metanoolist kui ka etanoolist võib saada olefiine plastitööstuses polüetüleeni ja polüpropüleeni valmistamiseks. Etanool sobib ka butanooli valmistamiseks.

Tselluloositehas

Tselluloositehas biorafineerimistehasena (puidurafineerimistehasena)  võib toota tehnilist sulfaattselluloosi paberitööstusele või eelhüdrolüüsi tehnoloogia kasutamisel kõrge puhtusastmega tselluloosi, mis sobib keemiliseks töötlemiseks tselluloosi derivaatideks. Nendest olulisemad on ksantogenaattselluloos viskooskiu valmistamiseks, atsetüültselluloos atsetaatkiu, elektriisolatsioonmaterjalide ja plasttoodete valmistamiseks, nitrotselluloos lõhkeainete, lakkide, värvainete ja liimide valmistamiseks ning nanotselluloos kasutusvõimalustega väga paljudes valdkondades alates paberist ja komposiitidest ning lõpetades meditsiini, farmaatsia ja kosmeetikaga. Sulfaattselluloosi tootmise tavalisteks kõrvalsaadusteks on puiduvaigu komponentidest saadav tallõli (kasutus emulgaatorina, liimide komponendina, kampoli valmistamiseks jne) ja tärpentin. Sulfaatkeedu mustast leelisest võib eraldada ligniini, mille keemiline töötlemine võimaldab saada süsinikkiudu, mootorikütust, liimvaiku ja kemikaale. Eelhüdrolüüsi tehnoloogia puhul on võimalik ka hüdrolüsaadi sisalduvatest hemitsellulooside laguproduktidest saada etanooli, butanooli ja piimhapet. Butanooli saab kasutada paljude tööstuslike kemikaalide valmistamiseks, piimhappest saab biolagunevat polümeeri ning kasutusvõimalused on ka farmaatsias, kosmeetikas ja toidutehnoloogias.

Energia tootmine

Energia tootmine biorafineerimistehases võib toimuda süngaasi baasil. Kui aga biorafineerimistehases toodetakse tselluloosi, siis saadakse musta leelise põletamisel soojus- ja elektrienergiat sellises koguses, mis ületab tunduvalt tehase sisemised vajadused ja ülejäägi võib müüa väljapoole.
Antsiferovi saar

Antsiferovi saar (vene keeles остров Анциферова ehk Ширинки, jaapani keeles 志林規島) on Suur-Kuriilide Põhjarühma asustamata saar Venemaa idaosas. Kuulub Sahhalini oblasti koosseisu.
Saar on kustutud vulkaani veepealne osa. Kõrgeim punkt on Širinki mägi (747 m). Rannajoone pikkus on 12 km.
Antsiferovi saar sai nime Danila Antsiferovi järgi.
14 km ida poolt asuvast Paramuširi saarest eraldab Antsiferovi saart Lužini väin.
Linnaõhk teeb vabaks

"Linnaõhk teeb vabaks" oli keskajal põhimõte, et kui maalt linna põgenenud sunnismaine talupoeg suutis ennast linnas 1 aasta ja 1 päeva peita, siis polnud mõisnikul enam õigust talupoega maale tagasi tuua. Linnakodanikele olid maalt tulnud talupojad vajalikud, sest nad tahtsid odavat tööjõudu, ega andnud seetõttu põgenikke meelsasti välja.
Bernhard Otto von Rehbinder

Bernhard Otto von Rehbinder (21. november 1662 Tallinn – 12. november 1741 Torino) oli Sardiinia kindralfeldmarssal.
Tema isa oli Rootsi sõjaväelane ja poliitik Otto von Rehbinder.
Zbigniew Cybulski

Zbigniew Hubert Cybulski (3. november 1927 – 8. jaanuar 1967) oli poola näitleja.
1953. aastal lõpetas ta Krakówis Ludwik Solski Draamakunstide Akadeemia. Lavategevust alustas samal aastal Gdanskis teatris Teatr Wybrzeże. 1954. aastal asutas ta Gdanskis koos Bogumił Kobielaga üliõpilasteatri Bim–Bom.
Filmides mängimist alustas Zbigniew Cybulski 1955. aastal. Ta sai rahvusvaheliselt tuntuks peaosalisena Andrzej Wajda filmis "Tuhk ja teemant" (1958). Impulsiivne näitlemismaneer ja õnnestunud osadevalik tegid ta Poolas näitlejana erakordselt populaarseks.
1960. aastate algul kolis ta Varssavisse, kus oli näitleja Kabaret Wagabundas ja Ateneumi Teatris ning mängis paljudes telelavastustes.
8. jaanuaril 1967 püüdis ta filmivõtetelt koju sõites Wrocławi raudteejaamas hüpata juba liikuma hakanud rongile, kuid kukkus vaguni rataste alla ja suri tund aega hiljem haiglas.
Võidukaar

Võidukaar ehk triumfikaar ehk triumfivärav on ühe või kolme kõrge kaaravaga massiivne kivisein. Kuigi väravataoline, pole need mõeldud väravaks, vaid monumendiks. Neid püstitati suurte sõjaliste võitude või muude ühiskondlikult tähtsate sündmuste auks. Seina liigendavad sambad või poolsambad.
Kirikuarhitektuuris on triumfikaar kooriruumi pikihoonest eraldav, sageli mosaiigiga kaunistatud kaar.
Tartu Ülikooli Kliinikum

Ajalugu

1. mail 1804 asutas ja avas arstiteadlane Daniel Georg Balk Tartus Riia mäel bürger Dahlströmi majas Tartu Ülikooli Kliinikumi – Clinicum Universitatis Dorpatensis. Algne hoone ei ole säilinud, kuid see asus Võru, Lille ja Tähe tänava vahelisel alal. Üliõpilased hakkasid kohe peale avamist kliinikus praktiseerima. Kliinik oli ette nähtud meditsiini õppivatele tudengitele praktiliseks õppetööks, kõiki ravi vajavaid patsiente polnud võimalik vastu võtta kuna kliinikul puudus raha ning ruumi oli vähe.
27. juulil 1808 viidi Clinicum Universitatis Dorpatensis Toomemäele, sealsest kasarmuhoonest ümber ehitatud omaette kivimajja. Hoonesse pidi mahtuma kolm kliinikut- sisehaiguste, kirurgia- ja sünnituabi. Kliiniku avamise järel teatas professor Balk ajalehes Dörptsche Zeitung: 
"Kõigil, kes Tartu Ülikooli Kliiniku hoonet seestpoolt näha soovivad, peab olema sissepääsuluba või professor Balki nõusolek. Tartu elanikele on külastamine võimaldatud ainult pühapäeviti, väljast sissesõitnule tuleb professor Balk rõõmuga vastu ka teistel päevadel. Kliinikumi ilma lota ei lasta, sest see segab asjaajamist ja põhjustab ebameeldivusi."
1998. aasta jaanuaris sõlmisid Eesti Vabariigi Valitsus, Tartu Ülikool ja Tartu linn vastava koostööprotokolli ja 22. detsembril 1998 asutati Sihtasutus Tartu Ülikooli Kliinikum.

Juhtimine

Kliinikumi juhatuse liikmed (2018) on Priit Eelmäe – juhatuse esimees, Andres Kotsar – juhatuse liige-ravijuht, Marek Seer – juhatuse liige-jaldusjuht, Maret Tark – juhatuse liige-finantsjuht, Kati Korm – juhatuse liige-infotehnoloogiajuht. 
Kliinikumi nõukokku kuulus  2018. aastal kaheksa liiget.

Tartu Ülikooli Kliinikumi logo

Kliinikumi logo kujutab endast südant, mis moodustub kolme ossa keerdunud katkematust Möbiuse lindist. Kolmeks osaks keerdunud lint sümboliseerib harmoonilist tervikut kliinikumi kolme peamise tegevusala – teaduse, õpetamise ja ravimise – vahel. Ülemaailmselt tuntud armastuse ja hoolimise sümbol süda kujutab kliinikumi patsiendisõbralikkust. Süda sümboliseerib elu, mille eest hoolitsemine on kogu kliinikumi tegevuse mõte.
Kliinikumi logo värvid on punane, sinine ja roheline. Punane ja sinine värv sümboliseerivad vereringe tuntud värvidega. Roheline aga sümboliseerib kasvamist ning elu.
Tarvastu käsitöökoda

Tarvastu käsitöökoda on hoone Viljandi maakonnas Viljandi vallas Tarvastu külas. Hoone on ühtlasi ka küla kultuurikeskus. Hoonet haldab Tarvastu Muuseumi Sõprade Selts. Hoone perenaine on Riina Salm.
Hoone avati 2009. Hoone ehitas OÜ Tarvest.
Anatoli Solovjanenko

Anatoli Solovianenko (25. september 1932 Donetsk – 29. juuli 1999 Kozõn, Obuhhivi rajoon, Kiievi oblast, Ukraina) oli ukraina ooperilaulja, tenor.
Jaunķemeri

Jaunķemeri on Läti linna Jūrmala osa. Elanike arv 188 (2008). Asub Liivi lahe kaldal. 
Osa Ķemeri rahvuspargi territooriumist paikneb selles linnaosas. 
Aastal 1912 rajati läbi selle koha Ķemerisse viiv trammiliin, mis tegutses 1914. aastani. Trammiliini äärde osteti 150 suvilakrunti ja piirkonda hakati kutsuma Jaunķemeriks (saksa keeles Neu-Kemmern). Aastast 1928 Ķemeri linna osa, aastal 1959 läks koos kogu Ķemeriga Jūrmala koosseisu. Aastast 1967 on seal kaks sanatooriumit.
Blind

'Blind on Eesti ansambel, mis tegutses 15 aastat. Tegi comebacki 2018. aasta suvel. 
Bändi asutasid 1994. aasta novembris kolm noormeest oma sõnade järgi igavuse peletamiseks. 
Bändi esialgne nimi oli Totally Blind Drunk Drivers, millest hiljem jäi kasutusele lühem vorm Blind.
Jakovlev Jak-40

Jakovlev Jak-40 (vene Як-40, NATO koodnimi Codling) oli Nõukogude Liidu kolmemootoriline reaktiivreisilennuk. 
Lennuk konstrueeriti 1966. aastal Jakovlevi konstrueerimisbüroos ja seda ehitati aastatel 1968–1981. Kokku valmistati 1011 lennukit. 
Lennuki maksimaalne kiirus on 510 km/h.
Eugen Krooni

Eugen Krooni (24. märts 1895 Sassi küla, Sinalepa vald, Läänemaa – 29. jaanuar 1975 Uppsala) oli Eesti arst ja sõjaväelane (sanitaarnooremleitnant). 
Ta õppis 1907–1915 Riia Vaimulikus Seminaris (lõpetas) ja astus 1917 Tartu Ülikooli arstiteaduskonda. Pärast Vabadussõjas osalemist jätkas õpinguid samal erialal, lõpetas ülikooli 1924. 
E. Krooni registreeriti kutseõigusega arstina 1925 ja ta asus praktiseerima Ellamaa turbatööstuse arstina. 1929 siirdus ta erapraktikuna Keilasse ja 1933 Tartusse naistekliiniku assistendiks. 1934 asus Tallinnasse, kus tegutses erapraktikuna sise- ja naistehaiguste erialal. 
Ta teenis Tallinna Garnisonis, ülendati 28. juunil 1937 lipnikuks ja sama aasta 19. augustil (vanusega 5. juulist) sanitaarnooremleitnandiks täiendusohvitseri õigustega. 
Põgenes 1944 purjekal Luise Ahvenamaale, sealt edasi Rootsi, kus töötas 1945-1946 arstina Ekersta põgenikelaagris, seejärel Püha Birgitta haiglas Vadstenas ja Säteri haiglas, 1950–1955 psühhiaatrina Västra Mark'i vaimuhaiglas  Örebros ning 1955–1969 Salberga haiglas Salas. Hiljem praktiseeris Uppsalas. 
Ta oli Eesti Üliõpilaste Seltsi ja Eesti Arstide Selts Rootsis liige (alates 1970). 
Eugen Krooni on maetud õigeusklike alale Stockholmi Metsakalmistul.

Isiklikku

1935 abiellus ta Niina Laanusega. 1936 sündis poeg Jüri, 1939 poeg Paul ja 1943 poeg Peeter. Ta oli advokaat Augustin Krooni vend.
Eerik Jaanvärk

Eerik Jaanvärk (kuni 1936 Erich Jaanverk; 11. november 1893 Tallinn – 6. mai 1967 Tartu) oli eesti pedagoogikateadlane ja haridustegelane.
Ta lõpetas aastal 1912 Tallinna Nikolai Gümnaasiumi õppis 1912–1918 Moskva ülikoolis filosoofiat ja pedagoogikat, täiendas ennast Berliini ülikoolis psühholoogia alal (1923) ning  lõpetas aastal 1935 ka Tartu ülikooli germaani filoloogia erialal. E. Jaanvärk kuulus aastast 1936 Üliõpilasseltsi Raimla.
Töötas aastaid Tartu Õpetajate Seminaris, kus oli ühtlasi ka direktori asetäitja (1920-1937), TÜ didaktilis-metoodilise seminari juht (1933-1937), aastast 1937 Läänemaa koolide inspektor, koolinõunik, aastast 1947 vanemõpetaja ja asedirektor Tartu õpetajate instituudis ning vanemõpetaja TÜ-s.
Püsiva osa E. Jaanvärgi elutööst moodustavad õpikud ja metoodilis-pedagoogiline uurimistöö, seda peamiselt saksa, vene ja teiste võõrkeelte alal). Talle kuulus Tartus kirjastus Kool (1926-1940), mis oli spetsialiseerunud õpikute ja õppematerjalide väljaandmisele erinevates keeltes.
Oli üks Eesti Psühholoogia Seltsi loojatest 1960-ndatel ning selle vastutav sekretär.

Isiklikku

Irene Tiivel on Eerik Jaanvärgi tütar ja Toomas Tiivel tütrepoeg.
Kolgata

Kolgata on paik väljaspool Jeruusalemma müüre 1. sajandi alguses pKr, kus väidetavalt toimus Jeesuse Kristuse ristilöömine.
Nimi Kolgata on eesti piiblikeele mugandus kreeka nimest Golgotha Uues Testamendis. Selle aluseks on omakorda arameakeelne nimi, mille kujuks on traditsiooniliselt oletatud Gûlgaltâ (kuid on ka teisi variante); piibel tõlgendab seda "pealuu paigana" – kreeka keeles Κρανίου Τόπος (Kraniou Topos) ja ladina keeles Calvariae Locus (siit ka inglise Calvary).

Traditsiooniline asukoht

Kolgata traditsioonilise paiga tegi kindlaks Konstantinoopoli Helena, Rooma keisri Constantinus I ema, 325. aastal. Veidi eemal leidis Helena ka Jeesuse haua koha ning väitis end olevat leidnud Püha Risti. Tema poeg Constantinus ehitas seejärel sinna Püha Haua kiriku.
Ben Foster

Stoke City

Foster alustas oma jalgpallikarjääri 2000 Warwicki Racing Clubis. Seal veetis ta ühe hooaja, enne kui järgmisel aastal liitus Stoke Cityga. Stoke City hingekirjas oli ta neli aastat, ent ei mänginud selle meeskonnas ühtki mängu: klubi laenas ta meeskondadele Bristol City, Tiverton Town, Stafford Rangers, Kidderminster Harries ja Wrexham FC. Ta mängis neis klubides vastavalt 0, 16, 1, 2 ja 17 mängu, mis ei ole 4 aasta kohta kuigi suur koormus.
Foster sai 2003. aasta juunis oma vennaga tennist mängides vigastuse, mis hoidis teda platsilt eemal 6 kuud.

Manchester United

Fosterit märkas Wrexhami ridades Manchester Unitedi peatreener Alex Ferguson, kes oli tulnud vaatama hoopis oma poja Darreni mängu. Kuna Fergusonil oli pärast Peter Schmeicheli lahkumist probleeme väravavahtidega, tegi ta Stoke Cityle 1 miljoni naelase pakkumise Fosteri eest. Leping sõlmiti 15. juulil 2005.
Kuna Foster ei kõlvanud veel esindusmeeskonda mängima, saadeti ta 1. augustil 2005 esiliigaklubisse Watfordi laenule. Foster aitas Watfordi tõsta Inglismaa kõrgeimasse liigasse, Premier League'i. Otsustavas üleminekumängus alistas Watford Leeds Unitedi 3:0. Fosteri laenulepingut Watfordiga pikendati, sest Manchester laenas West Bromwich Albionist Poola jalgpallikoondise väravavahi Tomasz Kuszczaki.
Kolmandat aastat ei lasknud Ferguson tal Watfordis olla, kuid Foster läks 2007. aasta juunis operatsioonile, millest taastumine kestis 9 kuud. Manchesteris debüteeris ta põhikoosseisu mängus alles 15. märtsil 2008. Meeskonna põhiväravavaht Ruud van Nistelrooy oli nimelt vigastatud ja Kuszczak oli eelmises mängus saanud punase kaardi. Järgmises mängus Derby vastu, mille Manchester võitis 1:0, tegi Foster suurepäraseid tõrjeid, kuid ikkagi saatis Ferguson järgmises mängus platsile karistuse alt vabanenud Kuszczaki.
Eurosarjas debüteeris Foster 5. novembril 2008 võõrsil Glasgow' Celticu vastu. Mäng lõppes 1:1.
1. märtsil 2009 kaitses Foster Manchesteri väravat liiga karikafinaalis Tottenham Hotspuri vastu. Mäng lõppes väravateta ja järgnenud penaltiseerias tõrjus Foster ühe penalti, mis koos vastaste ühe möödalöögiga andis Manchesterile 4:1 võidu. Foster valiti kohtumise parimaks mängijaks.

Birmingham City

2010. aasta maist 2012. aastani mängis ta Birmingham City FC-s.

West Bromwich Albion

2012. aasta juunist mängib Foster West Bromwich Albionis. 2011–2012 oli ta klubis laenul.

Koondisekarjäär

Esimese kutse Inglismaa jalgpallikoondisse sai Foster 2006. aasta mais. Ta debüteeris alles 7. veebruaril 2007 Hispaania vastu, ehkki oli vahepeal peaaegu igaks mänguks koondisse kutsutud. Hispaania võitis 1:0. Varsti seejärel sai Foster vigastada ja ehkki paranes, ei saanud ta tükk aega koondisekutset. Alles 2009. aastal võttis Fabio Capello ta taas koondisse. Ta mängis Slovakkia vastu teise poolaja 4:0 võidetud mängus.
Foster kutsuti 2014. aasta maailmameistrivõistlusteks Inglismaa koondisse. Nädal enne võistlusi mängis Foster kontrollmängus Ecuadori vastu kaasa kogu kohtumise.
Otepää vald (Otepää kihelkond)

Otepää vald (saksa keeles Odenpäh) oli vald Tartumaal Otepää kihelkonnas.
Vald moodustati 1892 nime all Kastolatsi vald. 1903 nimetati vald ümber Otepää vallaks.
Taagepera sanatoorium

Taagepera sanatoorium oli tervishoiuasutus (sanatoorium) Valga maakonnas Taagepera külas Taagepera mõisa peahoones. Asutus tegutses 1922-2000 (teistel andmetel aastani 2002).
Pärast mõisa võõrandamist kohandati hoone kopsusanatooriumiks. 1930. aastate lõpus valmis hoone lähedusse Alar Kotli projekti järgi uus funktsionalistlikus stiilis sanatooriumihoone.
Vaimuhaigla ja sanatoorium asusid hoones 1. juulini 2002. Aastast 2002 on hoone eravalduses ja alates 2003 tegutseb seal hotell koos restoraniga.
Pullapää

Ajaloost ja loodusest

Kohta on esmakordselt mainitud 1391. aastal nimega Pulenpe ja räägitud kui rootslaste asualast.
Omapärane on Pullapää kõrge paelava loodus. Kevaditi võib liigirikka taimestikuga loopealsetel näha õitsemas ohtralt käpalisi.
Paarisaja meetri kaugusel Pullapää poolsaare rannast asub umbes 200 m pikkune ja 4 m kõrgune alamsiluri kivististerikas Juuru lademe Tamsalu kihistu. Oma murdunud servadega on ta Eesti pankrannikutest üks ainulaadsemaid. Veel 1960. aastate algul korraldati sinna igal kevadel kooliekskursioone.
Astangu all kasvab haruldane loomännik.
Kunagi asus antud paikkonnas ka Nõmme küla. Nõukogude perioodil muudeti see militaarseks piirkonnaks – rajati raketibaas, ehitati sõjaväelinnak ja paigaldati radarid. Eiglast otse Pullapääle ehitatud tee sai nimeks Prospekt Mira (Rahu tee). Praeguseni võib uudistada raketihoidlat Pullapää astangu vahetus läheduses, mis oli ette nähtud maa-õhk tüüpi rakettide hoidmiseks.
Pullapää neem on olnud sajandeid Haapsalu suvitajate väljasõidukoht. Siin käisid ka Haapsalus suvitanud Vene tsaarid, nagu näiteks Aleksander III, kes olevat koguni ise lõkkes kartuleid küpsetanud.
Peale tsaari surma 1894. aastal püstitati Pullapääle tema kunagist külaskäiku meenutav mälestussammas. 1896. aastal valminud Vasalemma marmorist sammast kroonisid kolm kuldset sibulkuplit, esikülje nišis metallreljeefil võis näha tsaari lõkke ääres. 1917. aasta revolutsiooni käigus sai sammas kõvasti kahjustada.
1. järgu laevastikuflagman

1. järgu laevastikuflagman (vene keeles флагман флота 1-го ранга) oli Nõukogude Liidu mereväes aastatel 1935–1940 kehtinud sõjaväeline auaste, mille analoog Venemaa mereväes on laevastikuadmiral.
1. järgu laevastikuflagman oli mereväelaste kõrgeim auaste. Punaarmee maa- ja lennuväes aastatel 1935–1940 vastas sellele 1. järgu armeekomandöri auaste. 1. järgu laevastikuflagmanist madalam auaste oli 2. järgu laevastikuflagman.
1. järgu laevastikuflagmani auastme on saanud ainult kaks inimest, mõlemad 20. novembril 1935.
Unt (perekonnanimi)

Unt on eesti perekonnanimi.
Perekonnanime Unt on pandud 28 mõisavallas Pärnu-, Tartu-, Viljandi- ja Virumaal. Nimede eestistamisel määrati Unt uueks perekonnanimeks isikuile, kelle perekonnanimi oli Kuhlberg. Undi-nimelistele isikutele määrati uueks perekonnanimeks Aus ja Kalmet. 2018. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Unt Eestis 369 mehel ja 407 naisel.
Madisoni maakond (Georgia)

Ajalugu

Maakond moodustati 1811. aastal.
Arko Okk

Arko Okk (sündinud 25. detsembril 1967 Tallinnas) on eesti filmilavastaja ja filmioperaator.
Arko Okk õpetas 1986. aastal Tallinna 44. Keskkooli. Aastatel 1987–1989 läbis Taškendis ajateenistuse Nõukogude armees. Lõpetas 1993. aastal Üleliidulise Kinematograafia Instituudi Moskvas (VGIK).