google/wiki40b huggingface dataset:
Ulrich Hub

Ulrich Hub (sündinud 2. novembril 1963 Tübingenis, Baden-Württembergis) on saksa näitekirjanik, kirjanik ja režissöör.
Ulrich Hub on õppinud näitlejaks, ta lõpetas Hamburgi teatri- ja muusikakõrgkooli (Hochschule für Musik und Theater Hamburg). Pärast seda töötas ta viis aastat koosseisulise näitlejana Gießeni ja Darmstadti teatrites. Alates 1993. aastast töötab lavastajana ja kirjutab näidendeid ning lasteraamatuid.
Esimene tunnustus kirjanikuna tuli aastal 1997, kui ta võitis esimese auhinna Heidelberger Stückemarkti teatrifestivalil näidendi "Die Beleidigten" eest. Kokku on temalt ilmunud üle 20 näidendi ja instseneeringu, kuuldemänge ja audioraamatuid, ning neli lasteraamatut.
Kirjanikku on Saksamaal tunnustatud enam kui kümne kirjandusauhinnaga. Enim auhindu pälvinud näidend "Kohtume kell kaheksa Noa laeval" ("An der Arche um Acht") on antud välja ka proosatekstina, raamatut on siiani tõlgitud 24 keelde.
Ulrich Hub elab Berliinis. Töötab peale kirjanikuameti ka näitleja ja lavastajana teatrites ning kirjutab stsenaariume.
Tema näidend "Kohtume kell kaheksa Noa laeval" on tõlgitud ka eesti keelde (tõlkija Raimo Pass), mängitud Vaba Lava kavas 2014. aastal ja on alatest detsembrist 2018 plaanitud olema Viljandi Ugala mängukavas.
August Mölder (advokaat)

August Mölder (28. september 1889 Vana-Põltsamaa vald, Viljandimaa – 1974) oli Eesti advokaat.
Osales Vabadussõjas. 
Õppis 1925–1928 (lõpetas cum laude) Tartu Ülikooli õigusteaduskonna, korporatsioon Revelia vilistlane.
Alates 1934. aastast vandeadvokaat Tallinnas. Kalanduskoja liige, ajakirja Eesti Kalandus vastutav toimetaja.

Isiklikku

Tema naise Anna (sündinud Starkopf) vend oli kujur Anton Starkopf.
Käibemaksukohustuslase number

Käibemaksukohustuslase number on käibemaksukohustuslase identifitseerimisnumber. Selliseid numbreid kasutatakse arvepidamise eesmärgil paljudes riikides, sh Euroopa Liidu riikides.
Andreas von Löwis of Menar

Andreas von Löwis of Menar (24. detsember 1777 (vkj) Vanamõisa – 16. september (vkj) 1839 Ķeipene) oli baltisaksa päritolu põllumees ja kunstnik.

Elulugu

Andreas von Löwis of Menar põlvnes šoti päritolu aadliperekonnast. Tema isa oli Nurmi mõisnik kindralmajor Reinhold Friedrich von Löwis of Menar (1731–1794), ema Dorothea Elisabeth von Clapier de Colonques (1744–1799). Ta sai koduhariduse. Seejärel astus Vene sõjaväeteenistusse, kus tõusis 1794. aastaks ratsakaardiväes vahtmeistriks. 1796. aastal õppis ta aadli ratsaväekorpuses. 1797. aastal läks sõjaväest erru ja elas Nurmi mõisas. Ta täiendas oma haridust, millele aitas kaasa tema kodukihelkonna pastor Gustav von Bergmann. 1801. aastal immatrikuleeriti ta Jena ja 1803. aastal Heidelbergi ülikooli tudengiks. Seejärel tudeeris aastatel 1806–1808 Schwetzingeni metsainstituudis. Naasis 1808. aastal kodumaale ja temast sai 1811. aastal Liivimaa Üldkasuliku ja Ökonoomilise Sotsieteedi alaline sekretär, kellena oli tegev surmani. Suri Löwis of Menarite Ķeipene pandimõisas.

Tegevus Liivimaa Sotsieteedis

Ta oli Sotsieteedi alaliseks sekretäriks 28 aastat. Aastatel 1812–1825 andis ta välja ajakirja Neues Ökonomisches Repertorium für Livland ja 1826–1837 Jahrbücher für Landwirtschaft, mis olid hilisema nädalakirja Baltische Wochenschrift für Landwirtschaft, Gewerbfleiss und Handel eelkäijaks. Aastatel 1816–1839 panustas ta oluliselt trigonomeetrilistesse mõõtmistessse, mis päädisid 1839. aastal üllitatud Liivimaa spetsiaalkaartiga. Lisaks sellele edendas ta lamba- ja söödataimede kasvatust. Ta oli ka üks rahekindlustuse alusepanijatest.

Kunstnik

Ta oli ilmselt nimeka joonistaja ja vaselõikaja Karl August Senffi (1770–1838) õpilane. Tema varaseimad tööd pärinevad 1819. aastast. Peamiseks teoseks oli 1821–1827 välja antud kaheköiteline Denkmäler aus der Vorzeit Liv- und Ehstlands, mille illustratsioonide autoriks ta oli.

Liikmesus

Löwis of Menar oli Saksi-Weimar-Eisenachi Mineroloogiaseltsi, Kuramaa Kirjanduse ja Kunsti Seltsi, Riia Bürgerite Ühenduse ning Venemaa Läänemereprovintside Ajaloo ja Arheoloogia Seltsi tegevliige. Samuti valiti ta Jena Ladina Seltsi auliikmeks.
Paul Eberhard vanem

Paul Eberhard (16. märts 1819 Sausti, Jüri kihelkond – 2. veebruar 1886 Kullamaa) oli Eesti vaimulik.
Õppis 1829–1836 Tallinna kubermangugümnaasiumis. Aastatel 1836–1839 õppis ta Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Töötas koduõpetajana Eestimaa- ja Peterburi kubermangus. Ordineeriti 11. juunil 1843 Tallinnas pastoriks.
Oli aastatel 1843–1855 Moskva Mihkli kirikukoolis usuõpetajaks ja Moskva Mihkli koguduse adjunktpastoriks. Aastatel 1855–1886 oli ta (introdutseeriti 16. oktoobril 1855) Kullamaa Püha Johannese koguduse õpetaja, teenides ka Piirsalus (siis polnud veel iseseisvat Piirsalu kogudust). Sai Eestimaa Konsistooriumi assessoriks 24. detsembril 1866, oli 1878–1886 Maa-Lääne praostkonna praost. Oli aastail 1854–1858 Kuuda õpetajate seminari esimene inspektor.

Isiklikku

Tema, poeg Theodor Eberhard oli Juuru Mihkli koguduse õpetaja, poeg August Eberhard oli Mustjala Anna koguduse õpetaja, poeg Paul Eberhard oli Väike-Maarja koguduse õpetaja.
St. Charlesi vald

Ajalugu

Vald moodustati 1807. aastal.
Mugultorik

Mugultorik (Polyporus tuberaster) on seeneliik. 
Ta on Eestis arvatud II kaitsekategooriasse (seisuga 2012).
Eestis võib teda leida parkidest ja salumetsadest.
Tiigermadu (perekond)

Levila

Neid võib kohata Austraalias.

Kokkupuuted saakloomadega

Tiigermaolt hammustada saanud väikesed saakloomad surevad silmapilkselt.

Kokkupuuted inimestega

Tiigermadude perekonda liigitatud tiigermaod on inimeste suhtes mürkmadudeks liigitatavad, kuna nende hammustus võib raske astmega mürgistusseisundeid esile kutsuda.
Kittilä lennujaam

Kittilä lennujaam (IATA: KTT, ICAO: EFKT) (soome keeles Kittilän lentoasema) on lennujaam Soomes Kittiläs. Lennujaam tegeleb üldlennundusega ja hooajalise rahvusvaheliste lennuliinide haldamisega, tegu on ühe põhilise Põhja-Soome lennujaamaga. Lennujaama läbis 2017. aastal 325 160 reisijat, muutes lennujaama Soomes reisijaterohkuselt neljandaks lennujaamaks.
Alates 14. detsembrist 2018 saab Tallinna lennujaamast lennata hooajaliselt Kittilä lennujaama.
Vassili Jantševetski

Isiklikku

Tema isa Grigori Jantševetski oli kreeka klassikalise kirjanduse tõlkija, vanade keelte õpetaja ning koolijuht; oli sealhulgas Tallinna Aleksandri gümnaasiumi ja Tallinna Nikolai I Gümnaasiumi direktor. Tema ema Varvara Jantševskaja oli esimesi vene naisajakirjanikke.
Kevade (film)

Filmi kaks versiooni

1969. aasta lõpus tehti filmist "Kevade" eestikeelne koopia. Jaanuaris 1970 tehti pärast ümbermonteerimist uus koopia, mis on ka "Kevade" ametlikult kinnitatud kinoversioon. See on 101 sekundit lühem: sealt on puudu filmi alguses olev Arno ja Lible jutuajamine ning filmi keskel olev stseen, kus Toots saab Latipaci pudeli kätte ja hüüab: "Näe, ära tõin!"
Algsest versioonist tehti ainult mõned koopiad, millest üks läks Kinokomiteele. Sellest koopiast tehti hiljem televisiooni jaoks videoversioon.
Enamik koopiaid tehti ametlikust versioonist, millest on säilinud ka duubelpositiiv. Seda kasutati ka filmi taastamisel.
Film "Kevade" koosnes 9 osast ehk filmirullist. Algselt olid nende osade pikkused sellised: I – 282 m, VII – 292 m ja IX – 249 m. Pärast kärpimist ja ümber monteerimist olid pikkused järgmised: I – 258m, VII – 285m ja IX – 234m. Kärped: I – 7 plaani, VII – 2+2 plaani, IX – 3+2+1+1+2+1 plaani.
2004. aastal andis DVD2002 välja taastamata "Kevade" DVD, mis oli tehtud algsest pikemast versioonist.
"Kevade" taasesilinastus digitaalselt taastatuna 13. aprillil 2006 Tallinnas kinos Sõprus.

Film arvudes

Esimese aastaga kogus "Kevade" Eestis vähemalt 558 000 vaatajat.
Letipea tuletorn

Letipea tuletorn on tuletorn Lääne-Viru maakonnas Viru-Nigula vallas Letipea neemel.
Tuletorni geograafilised koordinaadid on 59° 33′ 9″ N, 26° 36′ 25″ E.
Valge neljatahulise betoontorni kõrgus jalamist on 15 meetrit ja tule kõrgus merepinnast on 19 meetrit.
Praegune tuletorn ehitati 1951. aastal.
Joseph Borġ

Joseph Borġ (ka Joe Borġ; sündinud 19. märtsil 1952) on Malta poliitik.
Ta oli Malta välisminister 1999–2004. Pärast Malta liitumist Euroopa Liiduga 2004. aastal sai temast Euroopa Komisjoni liige.
1. oktoobril 2003 anti talle Valgetähe I klassi teenetemärk, tunnustades tema tööd Malta välisministrina.
Käkk

Käkk on odrajahust (harvemini rukkijahust) ning vee või petipiimaga segatud tihkest tainast umbes rusikasuurune pätsike, mida keedetakse soolases vees või lihaleemes (supis).

Eesti

Käkk oli varem põhiline eesti rahvatoit.
Mõnel pool lisati käkitainale ka rasva või pekitükke ning sibulat. Käkid tõsteti peale keetmist lihaleemest välja ning neid söödi keedust peale rüübates. Levinud ning veidi pidulikumaks toiduks olid verikäkid. Peale sügisest lamba- või seatappu valmistati verikäkke ka pikemaks ajaks varuks. Eesti loodeosas ja saartel oli 19. sajandi lõpuni kombeks käkitainas või tainapätsid hapendada ning aidas säilitada. Lõuna-Eestis valmistati ka kamakäkke.

Euroopa

Käkk oli kogu Euroopas laialdaselt tuntud toit.
Paide vald

Külad

Anna küla – Eivere – Kirila – Korba – Kriilevälja – Mustla – Mustla-Nõmme – Mäeküla – Mäo – Mündi – Nurme – Nurmsi – Ojaküla – Otiku – Pikaküla – Prääma – Puiatu – Purdi – Sargvere – Seinapalu – Sillaotsa – Suurpalu – Sõmeru – Tarbja – Valgma – Veskiaru – Viraksaare – Võõbu
EKP Keskkomitee

EKP KK büroo

EKP Keskkomitee büroo koosnes 9–11 liikmest ja 3–4 liikmekandidaadist. Keskkomitee büroosse kuulusid parteiaparaadi esindajad, milleks olid KK sekretariaat ja Keskkomitee osakonnad.
Büroosse kuulusid tavaliselt EKP Keskkomitee sekretärid, keda võis olla 3–5, lisaks Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi esimees, Eesti NSV Ministrite Nõukogu esimees, kohaliku sõjaväe esindaja, tihti Eesti NSV Ametiühingute Nõukogu juht ja Eesti NSV Riikliku Julgeoleku Komitee esimees, aeg-ajalt EKP KK häälekandja Rahva Hääl toimetaja ning tavaliselt ka Keskkomitee kõige olulisema osakonna juhataja. Tavaliselt oli selleks Partei Organisatsioonilise Töö Osakonna juhataja.
Büroo käis koos regulaarselt, igal nädalal, selle istungitel arutati kõiki olulisi liiduvabariigi haldusküsimusi. Büroo oluliseks tegevusvaldkonnaks olid ka kaadriküsimused – parteisse vastuvõtt ja sealt väljaheitmine, olulistele ametikohtadele määramine jne.
EKP Keskkomitee büroo oli tinglikult kohalik poliitbüroo. Kui midagi oli büroos arutatud, siis Eesti NSV Ministrite Nõukogu ei hakanud seda enam arutama, vaid juba otsust ellu viima. Keskkomitee büroo oli liiduvabariigi võimutasandi võimukese.

Ajalugu

Pärast avaliku sõjategevuse lõppu Nõukogude Venemaa ja Eesti vahel asutati 5. novembril 1920 Tallinnas EKP I kongressil senistest Venemaa Kommunistliku (bolševike) Partei Eestimaa organisatsioonidest Eestis illegaalselt tegutsenud Eestimaa Kommunistlik Partei. Kongressil moodustati EKP Keskkomitee, mis juhtis EKP tööd kongresside vahel. Samal kongressil otsustati ka liitumine Kominterni ehk Kommunistliku Internatsionaaliga, tunnistades end organisatsiooniliselt üheks Kominterni sektsiooniks (Kominterni struktuuriüksuse nimetus) ja esindusena Nõukogude Venemaal Venemaa Büroo ehk Välismaa Büroo.

1924. aasta riigipöördekatse

Pärast 1. detsembri riigipöördekatset likvideeriti Poliitilise Politsei poolt Eestis EKP juhtorganid ning EKP tegevust Eestis juhendasid üksikud NSV Liidust Eestisse saadetud emissarid. Juhtimist teostasid aastatel 1925–1927 EKP KK Välismaa Büroo liikmed Hans Pöögelmann, Jaan Anvelt, Rudolf Vakmann, Otto Rästas ning VB vastutav sekretär Johannes Reesen.
Marcus Berg

IFK Göteborg

Pärast noorjalgpallurikarjääri veetmist IFK Veleni ja Torsby IF-i klubides liitus Marcus Berg 17-aastaselt IFK Göteborgiga (2003. aastal). Debüüdi Rootsi kõrgliigas Allsvenskanis tegi ta 2005. aastal 19-aastaselt võõrsil mängus Malmö FF-i vastu, kus Berg vahetati sisse kohtumise üleaja. Oma esimese värava Allsvenskanis lõi Berg samuti samal hooajal võõrsil kohtumises Helsingborgs IF-i vastu.
Läbimurde saavutas Berg 2007. aastal, kui ta lõi 17 Allsvenskani mängus 14 väravat. Tema tabamustel oli suur roll IFK Göteborgi meistritiitlis 2007. aasta sügisel. Berg ise hooaega Rootsi liigas lõpuni aga ei mänginudki, sest 2007. aasta augustis müüdi ta 38 miljoni Rootsi krooni eest Hollandi kõrgliiga klubile FC Groningen. Bergi viimane mäng IFK Göteborgis oli võõrsil kohtumine Kalmar FF-ga, mille Göteborg võitis 5 : 0.

FC Groningen

Ka Hollandi kõrgliigas suutis Bergi kiiresti kohaneda ja luua endale väravaküti kuulsuse. Juba teisel liigamatšis AFC Ajaxi vastu lõi ta kaks väravat. 20. detsembril 2008 lõi ta Roda JC vastu ühes kohtumises koguni neli väravat.

Hamburger SV

17. juulil 2009 sõlmis Berg lepingu Saksa kõrgliiga Bundesliga klubiga Hamburger SV. FC Groningen ja Hamburger SV üleminekusummat ei avaldanud, kuid meedias kõneldi 10 miljonist eurost. Bergi leping klubiga kehtib 2014. aasta suveni.

Koondisekarjäär

Rootsi koondises tegi Marcus Berg debüüdi 6. veebruaril 2008 võõrsil peetud treeningkohtumises Türgi vastu. Oma esimese värava rahvusmeeskonnas lõi ta 2009. aasta kevadel MM-valiksarja kohtumises Malta vastu.
Berg kuulus ka 2009. aasta juunis Rootsis peetud U21 Euroopa meistrivõistlustel Rootsi koondisse. Rootsi esimeses alagrupimängus Valgevene vastu lõi Berg kolm väravat, andes suure panuse 5 : 1 võitu. Kaks väravat lisas ta 3 : 1 võidumängus Serbia vastu. Poolfinaalis Inglismaa vastu lõi ta veel kaks väravat, kuid eksis pärast 3 : 3 lõppenud normaal- ja lisaaega peetud penaltiseerias. Kokku lõi Berg U21 Euroopa meistrivõistluste finaalturniiril seitse väravat, püstitades uue meistrivõistluste rekordi. Esituste eest anti Bergile nii meistrivõistluste parima mängija kui ka Adidas Golden Booti (kuldse saapa) auhind.
Marshalli maakond (Iowa)

Ajalugu

Maakond moodustati 13. jaanuaril 1846. See sai nime ülemkohtuniku John Marshalli järgi.
Heerold

Antiikaeg

Antiikajal oli heerold isik, kes saadeti läbirääkimiste pidamiseks vaenlase juurde, selles mõttes diplomaadi eelkäija. Heerold pidi teate edastama mõlemas keeles ja valju häälega.
Ta hoidis heeroldikeppi ja oli seetõttu kaugele nähtav. Antiikajal peeti heeroldikeppi rahu, rahumeelse kaubavahetuse, heade sõnumite ja isikupuutumatuse sümboliks. Heeroldikeppi kaunistava maokujutise tähendus ja kepi võimalik seos Mercuriuse kepiga ei ole lõplikult selge.

Keskaeg

Valitseja teenistuses heerold võis kanda valitseja vapiga tabardit nagu teisedki ohvitserid. Heeroldid osalesid tihti turniiride organiseerimisel ja olid seotud rüütlite varustusega, mis enamjaolt kandis rüütlite vappi. Seetõttu kujunesid heerolditest vappide asjatundjad ja siit pärineb sõna heraldika.

Tänapäev

Tänapäeval on ametlikud palgalised heeroldid olemas mitmes riigis, mis üldiselt kuuluvad Rahvaste Ühendusse: Suurbritannias, Iirimaal, Kanadas ja Lõuna-Aafrikas. Nende tööks on teadaannete avalik ettelugemine. Lisaks määratakse tähtsate sündmuste, näiteks kroonimise puhuks ametisse erakorralisi heeroldeid.
Mõnel pool, näiteks Šotimaal, palkavad kõrgaadlikud oma teenistusse ka eraheeroldeid. Nemad tegelevad tavaliselt heraldika ja suguvõsauurimise ehk genealoogiaga.
Eestis on heeroldit kasutatud Vabariigi Presidendi 24. veebruari vastuvõtu puhul, mis heerold tutvustab presidendile ja televaatajaile külalisi nimepidi. Seda rolli on täitnud teiste seas Eero Raun, Tanel Jonas, Sergo Vares ja Meelis Kompus.
Vitālijs Astafjevs

Vitālijs Astafjevs (sündinud 3. aprill 1971 Riias) on endine Läti jalgpallur, kes oli Läti jalgpallikoondise poolkaitsja ja kapten. Ta mängis 1992–2010 kokku 167 rahvuskoondise kohtumises.
Läti rahvuskoondises mängis Astafjevs esimest korda 26. augustil 1992, kui mängiti Taaniga ja mäng jäi viiki 0:0. Koondises mängis ta aastatel 1992–2010 kokku 167 mängu ja lõi 16 väravat. Esimese värava Läti koondises lõi ta mängus Eestiga 2. juulil 1993, kui saadi võit 2:0.
Klubikarjääri jooksul mängis ta muuhulgas Inglismaal Bristol Roversis, Venemaal Kaasani Rubinis ning Austria klubides Viini Austria ja Mödlingi Admira Wacker.
Läti aasta jalgpalluriks valiti ta aastatel 1995, 1996 ja 2007.

Isiklikku

Vitālijs Astafjevs on 180 cm pikk ja kaalub 78 kg.
Assauwe torn

Assauwe torn kuulub Tallinna keskaegsete kaitserajatiste hulka ning asub tänapäeval Müürivahe tänaval.
Algselt asusid Viru värava ja Assauwe vahel linnamüüris Hinke torn, Kuraditorn (ehk Duveli torn) ja Karja värav, teisele poole, ülesmäge aga jäid Assauwe ning Kiek in de Köki torni vahele Harju värav ja Kitsetorn. Suurem osa Assauwe naabritest on nüüdseks hävinud, lähimad säilinud tornid on Viru värav ja Kiek in de Kök. Ka osa Hinke tornist on säilinud Pärnu maantee äärsete majade vahel.
Torn rajati aastatel 1370–1380. Väidetavalt saanud Assauwe torn nime karjus Assauwe ehk Asso järgi. 19. sajandil asus selles hobusetall. Hiljem kolis torni konservatoorium ning 1934. aastast tegutseb Assauwe tornis ja sellega seotud hoones Eesti Teatri- ja Muusikamuuseum.
Assauwe torni aadress on Müürivahe 12. Selle taga asub sisehoov: Asso õu ehk Karjase hoov.
Res publicae

Res publicae ehk avalikud asjad olid Vana-Roomas esemed, mida põhimõtteliselt saaks omandada, kuid mis on mõeldud kasutamiseks kõigile (nagu jõekaldad, mis on rahvaste õiguse järgi mõeldud kasutamiseks igaühele) ja seetõttu ei kuulu need kellelegi. See tähendab, et need asjad on väljaspool inimeste eraomandit ehk res extra nostrum patrimonium. Sinna kuuluvad ka jumalikud asjad (Res divini iuris), mis ei kuulu kellelegi.
Res publicae mõistet on selgitanud Rooma 2. sajandi jurist Gaius oma teoses "Igapäevased asjad ehk Kuldsed [sõnad]", mis on edasi antud "Digestas" (Dig. 1.8.5.pr): Riparum usus publicus est iure gentium sicut ipsius fluminis. Itaque navem ad eas appellere, funes ex arboribus ibin atis religare, retia siccare et ex mare reducere, onus aliquid in his reponere cuilibet liberum est, sicuti per ipsum flumen navigare. Sed proprietas illorum est, quorum praedilis haerent: qua de causa arbores quoque in his natae eorundem sunt. 'Jõekallaste kasutamine on rahvaste (loomu)õiguse alusel avalik nagu ka jõe enda [kasutamine]. Seega on kõigil vaba voli laeva kalda poole suunata, köitega seal kinnitada, võrke kuivatada ja merest välja tõmmata ning koormat sinna [kaldale] laadida, nagu ka mööda jõge ennast sõita. Aga omandiõigus [kallaste üle] kuulub neile, kelle maatükid ulatuvad jõeni: sel põhjusel kuuluvad neile ka puud, mis seal kasvavad.'
Üldiselt jaotati asjad esmalt nendeks, mis allusid jumalikule ja inimlikule õigusele. Inimlikule õigusele alluvad asjad olid kas avalikus või eraomandis. Kõik asjad jagunesid ka kehalisteks ja kehatuteks asjadeks.
Carl Prima

Carl Prima (26. september 1892 Rõngu – 6. juuli 1941 Põltsamaa) oli eesti arst.
Ta sündis põllupidaja peres. Üldhariduse sai ta Tartu Reaalkoolis. Arstiteadust õppis Prima Tartu Ülikoolis aastail 1913–1918 ja lõpetas selle cum laude. Ta oli korporatsioon Sakala liige. Carl Prima võttis osa Vabadussõjast ning töötas 1919. aastal Viljandis ja pärast sõda Eesti sõjaväes mitmel ametikohal. 1922. aasta veebruaris kaitses Carl Prima doktoriväitekirja, seejärel töötas ülikooli haavakliinikus.
1924. aastast kuni elu lõpuni oli Carl Prima seotud Põltsamaa haiglaga. 1925. aastal täiendas ta oma teadmisi Berliinis. Doktor Prima tegi linnaarstina keerukaid operatsioone: mao resektsioonid, põie- ja neeruoperatsioonid, plastilised operatsioonid jne. Ta avaldas ka mitmeid kirjutisi Eesti Arstis ja mujal. Artiklid käsitlesid nii kirurgilisi kui ka koolitervishoiu küsimusi.
Ta arreteeriti 6. juulil 1941, kui ta oli teel haiglast koju. Carl Prima elas kunagise Uue-Põltsamaa mõisa kõrtsipidaja Stambergi majas jõe ääres. Talle esitati süüdistus haavatud metsavendade abistamises ning ta hukati täitevkomitee ruumides. Algul maeti ta linna karjamaale ühishauda. 27. juulil 1941 maeti ta ümber Põltsamaa kalmistule, sama aasta 12. oktoobril kodukihelkonna Rõngu kalmistule.
Arvo Järvet

Arvo Järvet (sündinud 23. septembril 1948) on eesti geograaf.
Ta on töötanud pikka aega õppejõuna Tartu Ülikoolis.
Bougainville

Bougainville (inglise; tok-pisini Bik Buka) on saar Melaneesias, geograafiliselt üks Saalomoni saartest, poliitiliselt kuulub Paapua Uus-Guineale, moodustades põhiosa Bougainville'i autonoomsest piirkonnast. 
Bougainville'i pindala on 9318 km². Saar on mägine, kõrgeim tipp on 2715 meetri kõrgune Balbi vulkaan .
Bougainville'il elas 2008. aasta seisuga 175 160 inimest. Rahvastiku tihedus oli 18,80 inimest ruutkilomeetri kohta.

Ajalugu

Bougainville on olnud asustatud vähemalt 33 000 aastat.
Põhja- ja Lõuna-Bougainville'is räägitakse idapaapua keeli, mille päritolu ja sugulussuhted on teadmata. Nähtavasti on nende keelte kõnelejad saarte põlisasukad. Saare keskosas kõneldakse austroneesia keeli, mille tõid saarele Lapita kultuuri kandjad lääne poolt umbes 3000 aastat tagasi.
Eurooplaste jaoks avastas Bougainville'i 1767 Louis Antoine de Bougainville ja nimetas selle enese järgi, kuid Saalomoni saarte pärismaalaste vaenulikkuse tõttu ei maabunud saarel ega kuulutanud seda Prantsusmaa osaks.
Saksa Uus-Guinea kehtestas oma kontrolli Bougainville'i ja selle lähedal paiknevate saarte Buka, Choiseuli saare, Shortlandi ja Treasury saarte üle 1885, kuid ei laiendanud oma võimu kagu poole ülejäänud Saalomoni saartele. Suurbritannia kuulutas ülejäänud Saalomoni saared 1893 oma protektoraadiks. 1899 hõivas Suurbritannia Saksa Uus-Guinea idapoolseimad saared ja 1900 loobus Saksamaa õigusest kõigile Saalomoni saartele peale Bougainville'i, saades vastutasuks Lääne-Samoa, mis tänapäeval moodustab Samoa riigi.
Esimese maailmasõja ajal okupeeris Austraalia kogu Saksa Uus-Guinea ja Rahvasteliit andis 1920 kogu selle territooriumi Austraalia halduse alla.
1942 vallutas Bougainville'i Jaapan, kes kasutas saart Teise maailmasõja ajal baasina rünnakute korraldamiseks Guadalcanalile, kus asub tänapäeva Saalomoni Saarte pealinn Honiara, ja teistele liitlaste territooriumidele. 1943. aasta novembrist 1944. aasta aprillini püüdsid liitlased Bougainville'i vallutada, aga jaapanlased taganesid mägedesse ja säilitasid sõja lõpuni oma väed saarel. Alles Jaapani keiser Hirohito käskis neil 2. septembril 1945 alla anda, misjärel Jaapani sõdurid saadeti Jaapanisse.
Paapua Uus-Guinea iseseisvus 1975. aastal. Sellest ajast moodustab Bougainville koos oma looderannikul asuva Buka saare ning mõne põhjas ja kirdes asuva atolliga Paapua Uus-Guinea Põhja-Saalomoni saarte provintsi.
1988–1998 toimunud kodusõjas hukkus üle 15 000 inimese. 2001. aastal sõlmitud rahulepingus lubati korraldada iseseisvusreferendum.
17. oktoobril 2019 on kavas korraldada iseseisvusreferendum.
Kübarrahu

Kübarrahu on Lääne maakonnas Haapsalu linna halduspiirkonnas Suures viigis asuv 0,13 hektari suurune saar (rahu). Rahu rannajoone pikkus on 180 meetrit.
Rahu on pikliku kujuga, seda kasutatakse Haapsalu Uussadama kai osana. Rahu kuulub Silma looduskaitseala Haapsalu lahe piiranguvööndisse.
Haapsalu Jahtklubi on korraldanud Kübarrahu maratoni.
Rahu koordinaadid on 58° 58′ N, 23° 31′ E.
Helve Raik

Helve Raik (sündinud 14. juulil 1932 Rakveres) on eesti endine geograafiaõpetaja.
Ta on lõpetanud Tartu Riikliku Ülikooli.
Aastail 1972–1989 oli ta Tartu 5. Keskkooli direktor.

Isiklikku

Tema abikaasa oli Tartu Ülikooli geograafiaõppejõud Ants Raik. Nende tütar on endine Tartu Ülikooli Narva Kolledži direktor Katri Raik, poeg koolitaja Mart Raik.