Orf-viirusnakkus

Levik

Lisaks lammastele ja kitsedele on orf-viirus veel nakatanud teisi mäletsejalisi ja imetajaid nagu näiteks kaamelid, hirved, põhjapõdrad, muskusveised, koerad, kassid ja oravad. Orf-viirust on väga keeruline ennetada, seega on see maailmas suhteliselt laialt levinud ja seda on diagnoositud ka Eestis. Kliiniliselt terved loomad võivad olla viiruse kandjad. Vältida tuleb haigete või viirusekandjate lammaste karja toomist, kuna nakkusallikaks on enamasti haiged loomad, kes eritavad viirust sülje ja lõhkenud pustulite sisaldisega. Viirus võib levida ka muude ülekandefaktoritega nagu saastunud loomasööt, inventar, allapanu jms. Nakatumine toimub transkutaanselt ehk naha kaudu või sööda ja vee kaudu.

Haiguse kirjeldus

Haiguse iseloomulikeks tunnusteks on esmalt erüteemide, seejärel paapulite ja pustulite ning hiljem pruunikate koorikutega kaetud haavandite teke ninasõõrmete ja suu, harvem silmade ümbruses, jalgadel ja nisadel.
Haigusetekitajaks on orf-viirus, mis on parapoksviirus ja kuulub viiruste perekonda Poxviridae. Viirused on vastupidavad väliskeskkonnas, säilides pinnases ning loomade nahal ja karvkattes mitu kuud; viirused hävivad ultraviolettkiirguse toimel. Viirus on resistentne füüsikalis-keemiliste mõjutuste suhtes, talub hästi kuivamist: näiteks toatemperatuuril võib see püsida eluvõimelisena kuni 17 aastat. Niiskes keskkonnas on viirus vähem vastupidav ja kuumutamisel 60 °C juures hävib ta mõne minutiga.
Pärast nakatumist inkubatsiooniaeg on ligikaudu üks nädal, sellele järgneb kehatemperatuuri tõus ja nahakahjustuste teke. Tüüpilised nahakahjustused on erütematoossed täpid, vesiikulid, paapulid ning kollakad-kreemjad pustulid, mis hiljem haavanduvad ja kattuvad pruunikate koorikutega. Kahjustused arenevad mokkadel, limaskesta ja naha piiril, nina ümbruses ning võivad sealt levida suuõõne limaskestale. Mõnikord võib neid leida ka jalgadel ja pealael ning imetavatel uttedel nisadel, kust võivad levida edasi udarale. Kahjustused on valulikud, mistõttu on söömine raskendatud ja uted, kellel on tabandunud nisad ja udar, võivad keelduda tallede imetamisest. Raskelt tabandunud loomadel võib tekkida kaalukadu ning nad on vastuvõtlikud sekundaarsetele infektsioonidele. Haigus kestab 2–3 nädalat.

Zoonoos

Peamiselt levib orf-viirus lammaste ja kitsede seas, kuid otsesesse kontakti sattudes haige loomaga võib nakatuda ka inimene. Orf on üldiselt inimesel healoomuline iseparanev haigus, kuid nõrga immuunsüsteemiga inimestel võib viirus osutuda kiiresti progresseeruvaks ja eluohtlikuks. Orf esineb inimestel harva ja võib olla seetõttu raskesti diagnoositav. Viirus võib esineda sõrmedel, labakätel, käsivartel või näol, kus tekivad violetse tooniga sõlmekesed või villikesed, mis haavanduvad ja võivad püsida 3–6 nädalat.

Ravi

Spetsiifiline ravi puudub, rakendatakse toetavat ravi. On olemas nõrgestatud elusviirust sisaldavad vaktsiinid, mis suudavad viirust ohjeldada, kuid neid ei tohiks kasutada karjades, kus haigust varem esinenud ei ole, sest nakatuda võivad ka teised karjas olevad lambad. Praegustest saadaval olevatest vaksiinidest ei taga ükski looma jaoks täielikku immuunsust. Leevendamiseks võib kasutada desinfitseerivat salvi või õli (saialill), et nahka pehmendada. Samuti on enda kaitsmiseks oluline kasutada kindaid. Põletikulise nähtuse korral tuleb kasutada ka antibiootikume.