google/wiki40b huggingface dataset:
Enn Realo

Elulugu

Enn Realo oli teenistujate poeg, Küllike Realo abikaasa.
Lõpetas 1957 Türi 1. Keskkooli ja 1963 TÜ füüsika osakonna; füüsika-matemaatika-kandidaat (1974, TÜ), väitekiri "Мессбауэровская спектроскопия примесных центров железа и олова в некоторых ионных кристаллах" . Olnud 1962–92 Eesti NSV Teaduste Akadeemia Füüsika ja Astronoomia Instituudi ja Eesti NSV Teaduste Akadeemia Füüsika Instituudi (FI) noorem-, vanem- ja juhtivteadur, 1992–2004 Eesti Teaduste Akadeemia FI ja TÜ FI tuumaspektroskoopia labori juhataja, aastast 2005 erakorraline vanemteadur; osakoormusega 1994–96 TÜ dotsent ja aastast 1996 õppeülesande täitja; loengukursused: keskkonnadosimeetria ja kiirguskaitse I ja II; radioökoloogia ja kiirguskaitse. Stažeerinud Moskva Ülikooli Tuumafüüsika Instituudis (1967), Islandi Kiirguskaitse Instituudis ja Risö Rahvuslaboris (1993), Lübecki Meditsiini Ülikooli FI-s (aastast 1993 korduvalt), sh DAAD stipendiaadina (1993–94), täiendanud end Zarechny's (1995), Karlsruhes JRC ITU-s (2002).

Teadustöö

Uurimisvaldkonnad: Mössbaueri spektroskoopia ja resonants-gammakiirguse kiired siirdenähtused, sünkrotronkiirguse tuumaresonantne otsehajumine, radionukliidide gammaspektromeetria ja radioökoloogia Eesti keskkonnas, kiirgusliku keskkonnamõju hindamine. Osalenud paljudes Põhjamaade, EL ja kahepoolsetes kiirgusohutuse-alastes projektides, saanud Eesti Teadusfondi grante, IAEA toetusi, Deutscher Akademischer Austauschdienst'i (DAAD) ja NATO stipendiume. Olnud Paldiski tuumareaktorite valitsuskomisjoni liige (1993–95), kiirgusseadusandluse töörühma esimees (1994–97) ja liige (aastast 1997), ekspert EL-ga liitumiskõnelustel (1999). Eesti Füüsika Seltsi asutajaliige; Põhjamaade Kiirguskaitse Ühingu NSFS/IRPA liige; Institute of Physics'i (Suurbritannia) liige; OECD/NEA Andmepanga kontaktisik; EURATOM-i tuumaenergia uurimise ja hariduse eriprogrammi konsultatiivkomiteede liige (aastast 2003); EURATOM-i Teaduse ja Tehnika Komitee liige (2005). Eesti Füüsika Seltsi aastapreemia (1992). Üle 150 teadustrükise, sh 1 sõnaraamat.
In spe (Pärt)

"In spe" on eesti helilooja Arvo Pärdi 2010. aastal loodud teos. Selle pikkus on 9 minutit. Teose kandis esimest korda ette BBC Walesi Rahvusorkester (dirigent Tõnu Kaljuste) 9. septembril 2010 Suurbritannias Walesi Millennium Centre'is.
Hans-Christian Hausenberg

Haridus

Haridusteed alustas ta Tartu Karlova Gümnaasiumis. Pärast kaheksandat klassi otsustas õppima minna Ülenurme Gümnaasiumi.
Igor Šuvalov

Igor Ivanovitš Šuvalov (sündinud 4. jaanuaril 1967 Tšuktšimaal Bilibinos) on Venemaa riigitegelane, esimene asepeaminister alates 12. maist 2008, SRÜ asjade riiklik koordinaator alates 19. märtsist 2009, Ühtse Venemaa ülemnõukogu presiidiumi sekretäri asetäitja 2008. aasta novembrist, laevakompanii Sovkomflot direktorite nõukogu esimees.
Aastatel 2003 ja 2004 kuni 2008 oli Igor Šuvalov Venemaa presidendi (Vladimir Putini) abi. 2004. aastast on ta Venemaa Föderatsiooni 1. klassi tõeline riiginõunik.
1998. kuni 2000. aastani oli Šuvalov Venemaa Föderaalomandi fondi esimees.
Maniokk

Maniokk (Manihot) on taimeperekond piimalilleliste sugukonnas. Maniokid sisaldavad piimmahla.
Perekonda kuulub vähemalt 170 liiki, mis kasvavad Ameerika troopilistes ja subtroopilistes piirkondades.
Perekonda kuuluvad liigid (eriti jahumaniokk (Manihot esculenta)) on tähtsad kultuurtaimed. Maailmas sööb neid üle 800 miljoni inimese.
Madhya Pradesh

Pinnamood

Osariik asub Dekkani kiltmaa põhjaosas. Pinnamoelt valdavalt lainjas tasandik. Kõrgeimad on Vindhya mäed (suurim kõrgus 1350 m) ja Malwa platoo.

Kliima

Valitseb troopiline kliima. Sademeid 750–1500 mm aastas.

Taimkate

Üle 30% pindalast katavad metsad.

Põllumajandus

Suur osa rahvastikust töötab põllumajanduses. Kasvatatakse nisu, riisi, hirssi, suhkruroogu, tubakat, puuvilla, maapähklit.

Mäendus

Kaevandatakse kivisütt, rauamaaki, mangaanimaaki, boksiiti ja teemante.

Tööstus

Esikohal on tekstiilitööstus, kiiresti areneb metallurgia, masinatööstus, ehitusmaterjalitööstus ja toiduainetetööstus.

Rahvastik

Peamisteks keelteks on hindi (ametlik keel), urdu, marathi, sindhi, pandžabi, gudžarati ja inglise keel.

Rahvad

Osariigi rahvastiku enamuse moodustab hindikeelne rahvastik. Bhopalist läänes jäävad osariiki hindude ja radžastanlaste segaasustusega alad. Äärmises lääneosas elavad bhilid. Lõunaossa ulatuvad marathite, gondide ja korkude asualad. Viimased kaks elavad saartena marathite ja hindude seas.

Ajalugu

Osariik moodustati 1956 Madhya Bharati, Bhopali, Vindhya Pradeshi ja Madhya Pradeshi osariigist.
1. novembril 2000 eraldus temast Chhattisgarhi osariik.
Lembit Vahesaar

Lembit Vahesaar (kuni 5. augustini 1936 Lembit Bauman(n); 2. veebruar 1936 Tallinn – 25. aprill 2013 Tallinn) oli Eesti sporditegelane (eelkõige male- ja kabekohtunik) ja poliitikavaatleja. 
Ta lõpetas 1955. aastal Tallinna 22. Keskkooli ning 1960. aastal Tallinna Pedagoogilise Instituudi eesti keele, kirjanduse ja ajaloo õpetajana.

Sporditegelasena

Nii males kui ka kabes oli tal rahvusvahelise kohtuniku kategooria.

Isiklikku

Tema naisevend oli vaimulik Vello Salum, äi oli poliitik ja loomaarst August Salum.
Ilumetsa raudteepeatus

Ilumetsa raudteepeatus on raudteepeatus Tartu–Koidula raudteeliinil Põlvamaal Räpina vallas Kikkal.
Raudteepeatuse kõrval asub ka Ilumetsa bussipeatus.
Ilumetsa peatuses asus üks madal perroon pikkusega 67 meetrit, mis aastal 2012 lamutati ja praegu seal asub lühike, uue disainiga "poolkõrge" perroon. Tartu–Orava raudteeliinil (alates 1. septembrist 2011 Tartu–Koidula raudteeliin) sõidab vastavalt nädalapäevale ning aastaajale 1–4 reisirongi päevas. Rong sõidab Tartust Oravale umbes 1 tund 20 minutit.
Ilumetsa raudteepeatuse lähedal asub metsas neli meteoriidikraatrit, mille vanus on umbes 6000 aastat.

Ajalugu

Pooljaam avati aastal 1931, seoses Tartu–Petseri raudteeliini rajamisega. Avamisajal jäi see Kahkva valda.
Peatust ähvardas sajandi algul sulgemine lagunenud perrooni ja väheste sõitjate pärast, kuid peatus jäi siiski püsima.

Jaamahoone

Ilumetsa jaamahoone ehitati sama tüüpkavandi järgi nagu Taevaskoja, Kliima ja Raikküla jaamahoone. Hoone on kasutusel elamuna.
Praeguseks on kunagisest raudteejaamast saanud peatuskoht.
Tirza kirikumõis

Tirza kirikumõis (saksa keeles Tirsen-Wellan Pastorat, läti keeles Tirzas mācītājmuiža) oli kirikumõis Liivimaal Valga kreisis Tirza kihelkonnas. Praeguse haldusjaotuse järgi asub mõisakompleks Läti Gulbene piirkonnas Tirza vallas.

Mõisa suurus

Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 5/8 adramaad, sellele allus 36 mees- ja 45 naishinge. 
Agraarreformi ajal 1920 kuulus mõisale 286 ha maad.
Tuumalaev

Tuumalaev ehk aatomilaev on laev, tuumaallveelaev, jäälõhkuja, mille liikumapanemiseks ja käitamiseks kasutatakse selle pardal paiknevat tuumaenergial (tuumareaktor) toimivat jõuallikat, tavaliselt mitmeastmelist auruturbiini.
Tuumalaevadel -allveelaevadel kasutatakse enamasti energia ülekandeks kõrgsurve aurukatelt, mille võimsus ulatub kuni 100 megavattini. Selline aurugeneraator (katel) toodab veeauru, mis juhitakse tavaliselt auruturbiini, mis omakorda käitab, kas otse sõukruvisid või neid ringiajavaid elektrimootoreid toitvat elektrigeneraatorit ja teisi abiseadmeid.
Tuumalaevad on peamiselt sõjalaevad, kuigi kasutatakse ka tsiviilotstarbelisi tuumalaevu.
Koonusfreesimine

Koonusfreesimine on CNC-freesimismeetod, kus kasutatav freesimistööriist on koonilise kujuga. Seda kasutatakse mitmesuguste materjalide graveerimisel (graniit, marmor, puit, metallid, plastid jne) peamiselt tähemärkide, numbrite ja kolmemõõtmeliste reljeefide freesimiseks.
Koonusfreesimise peamine eelis laialt levinud liivapritsimise ees on graveeringu suur sügavus ja ruumiline vorm. Liivapritsitud hauasamba graveeringusügavus piirdub kvaliteetse graniidi korral 1–1,5 mm-ga sõltumata tähtede suurusest ja graveering jääb vormitu, ebatasase põhjaga. Koonusfreesimise korral on tähesügavus otseselt seotud tähe suurusega, tulemuseks on sügavad ruumilise vormiga graveeritud tähed. Näiteks ca 10 cm tähekõrguse juures tuleb sõltuvalt kasutatavast kirjastiilist graveeringu sügavuseks ca 10 mm. Tulemuseks on korraliku sügavusega, nägus ruumiline tekst. Koonusfreesimisel võib sõltuvalt CNC-seadmest saavuda kõrge, kuni 0,01 mm täpsusega kvaliteetse graveeringu.
John Wiley & Sons

John Wiley & Sons on rahvusvaheline kirjastus, mis on spetsialiseerunud akadeemilisele kirjandusele.
Kirjastus loodi 1807. aastal New Yorgis. Tema peakorter asub Hobokeni linnas New Jersey osariigis Ameerika Ühendriikides.
Muu hulgas on kirjastus avaldanud 350 Nobeli auhinna laureaadi teoseid.
Soomekeelne Vikipeedia

Soomekeelne Vikipeedia (soome keeles Wikipedia, Vapaa tietosanakirja) on Vikipeedia soomekeelne versioon. See loodi 21. veebruaril 2002. Soomekeelne Vikipeedia on artiklite arvult Vikipeediate seas 24. kohal (seisuga 01.09.2019). Kõrgeim koht on olnud 13.
Esimene loodud lehekülg oli Etusivu ('esileht') ja esimene artikkel oli Kaskinen. Kuni 2002. aasta lõpuni loodi väga vähe artikleid. 2003. aasta jaanuaris-veebruaris aga kirjutamine hoogustus ja ühe kuuga tõusis artiklite arv viielt 76-le. 1000. artikkel loodi sama aasta juulis. Detsembris valiti esimesed administraatorid. Selleks ajaks oli kujunenud väike püsiv kirjutajaskond. Viis kasutajat tegid üle saja muudatuse kuus. Artiklite arvult oldi Vikipeediate pingereas 16. positsioonil. 2004. aasta juulis loodi esmakordselt üle tuhande artikli ühe kuu jooksul.
2005. aasta 9. septembril toimus Turus esimene kasutajate kokkusaamine.
Anthony Enden

Anthony Enden (sündinud 11. novembril 1987 Venemaal) on Eesti korvpallur, kes mängib tänavakorvpalliklubis Ei, Emotsioon.
Ta on 191 cm pikk.
Enden on mänginud TTÜ KK võistkonna koosseisus Korvpalli Meistriliigas 5 mängus 29 minutit ja visanud neis kokku 2 punkti.

Isiklikku

Tema vanemad on korvpallur Heino Enden ja vene iluvõimleja Galina Beloglazova.
Aktsessoorne mineraal

Aktsessoorne mineraal on kivimi koostises esinev mineraal, mis esineb kivimis juhuslikult või nii väikses koguses, et teda ei kasutata kivimi nimetamisel ja klassifitseerimisel.
Settekivimites on aktsessoorseteks mineraalideks tihti rasked maakmineraalid.
Mõnikord peetakse aktsessoorseiks mineraale, mis moodustavad kivimi koostisest vähem kui 5%.
Karl Pärnoja

Karl Pärnoja (kuni 1936. aastani Permann) (11. november 1916 Vändra, Pärnumaa – 15. jaanuar 1985 Toronto, Kanada) oli Eesti, Soome ja Saksa sõjaväelane (nooremleitnant 1940, luutnantti, Obersturmführer, 1944).

Elukäik

Lõpetas 1935. aastal Vändra Gümnaasiumi. Oli kooli ajal aktiivne sportlane. Tema tulemused 100 m jooksus ja teivashüppes kuulusid tollal Pärnumaa parimate hulka. Tegeles aktiivselt ka noorkotkaste organisatsioonis. Läks kohe pärast kooli lõpetamist Ratsarügementi sundaega teenima. Asus seejärel Sõjakoolis õppima, mille lõpetas 1940. aastal. Määrati rühmaülemana teenistusse Ratsarügementi. 
Pärast Eesti okupeerimist ja Ratsarügemendi likvideerimist 1940. aastal määrati ta Laskurdiviisi juures oleva luurepataljoni ratsarühma ülemaks. Selle koosseisus viidi koos 22. territoriaalse laskurkorpusega Venemaale, kus langes mõne aja pärast sakslaste kätte vangi ja viidi Saksamaale vangilaagrisse. Koju tagasi jõudis 1942. aasta alguses. 
Asus õppima Tallinna Tehnikaülikoolis, kuid oli sunnitud õpingud katkestama ning lahkus 1943. aasta mais Soome. Soomes alustas ta teenimist 47. jalaväerügemendi III pataljonis, mille koosseisus oli üle poole aasta. Pärast rügemendi JR 200 moodustamist saadeti Pärnoja õpetajaks eesti ohvitseride kursustele. Viiburi lahe tõrjelahingute ajal oli ta JR 200 I pataljoni 2. kompanii ülema abi. Tema sõjalisi teeneid hinnati 4. klassi Soome Vabadusristiga.
19. augustil 1944 tuli koos JR 200 võitlejatega 7000-tonnisel transpordilaeval Wartheland Hanko sadamast Paldiskisse, sealt viidi meeskond Männiku sõjaväelaagrisse. Soomepoiste I pataljon (nüüd juba 20. eesti diviisi 46. rügemendi III pataljon) suunati Tartu alla rindele. Pärnoja oli esimene soomepoiss, kes Eestis haavata sai – veel enne esimest lahingut mürsukilluga reide. Ei läinud siiski hospidali, sõdis selle haavaga pikka aega, kuni kild lõpuks välja võeti. Pataljoni ülem Hauptsturmführer Voldemar Pärlin sai 2. septembril 1944 lennukipommi killust haavata ning alates sellest kuupäevast täitis pataljoniülema kohustusi Obersturmführer Karl Pärnoja.
Tartu rinde lagunemise järel juhtis pataljoni taganemist üle Põltsamaa Läti suunas. 23. septembril läksid pataljoni riismed (umbes 70 meest) Mõisaküla lähedal Laatres laiali. Pärnoja ütles, et Eesti kaotamise järel ei ole enam midagi kaitsta jäänud, soovitas meestel minna väikeste gruppidena Eesti lääne- või põhjaranda ja sealt edasi vabadusse. Ise suutis oma haavatud jalaga liikuda Põhja-Eestisse ja sealt oktoobris läbi Soome Rootsi põgeneda. Rootsis töötas metsatöödel, 1949. aastal õnnestus edasi asuda Kanadasse. Töötas Kanadas algul Toronto linnavalitsuses joonestajana, hiljem sai temast suurfirma Artistic Woodworking Co üks asutajaliikmeid. Võttis osa Teatristuudio tööst, laulis Helmi Betlema ja Toronto koguduse kooris. 
1950. aasta mais asutasid Kanadasse jõudnud soomepoisid oma organisatsiooni Soomepoiste Klubi Torontos. Selle 4-liikmelisse juhatusse kuulus ka Karl Pärnoja.
Grand Island

Grand Island on saar Niagara jões, joast ülesvoolu. Pindala 74 ruutkilomeetrit. Kuulub Ameerika Ühendriikidele. Saar moodustab haldusüksuse (town) New Yorgi osariigi Erie maakonnas. Elanike arv oli 18 621 (2000. aasta rahvaloendus).
Laanenäär

Levila

Laanenäär on levinud Euraasia taigavööndis Skandinaavia poolsaarest kuni Anadõri piirkonna, Sahhalini ja Primorjeni. Ta on paigalind.
Eestis on ta haruldane juhukülaline, keda igal aastal ei kohata.

Välimus

Linnu üldpikkus on 25–31 cm. Tal on põhiliselt hallpruunides toonides kohev sulestik ja üsna pikk saba. Sugupooled ja noorlind on sarnased. Laanenäär on elava loomuga uudishimulik ja liikuv lind. Ta lendab kergelt ja hääletult, ajades seejuures saba lehvikuna laiali.
Häälitsusi on mitmesuguseid, sealhulgas matkimishäälitsusi. Laul on vaikne ning kostab vaid mõnekümne meetri kaugusele.

Varieeruvus

Laanenääri alamliikide täpne arv pole teada. Näiteks Vaurie järgi eristatakse laanenääril kümme alamliiki.

Elupaik

Laanenäär elab tihedates okasmetsades. Eelistab metsamassiivi siseosasid. Põhja-Euroopa samblikurohketes kuusikutes on ta iseloomulik lind.

Pesitsemine

Laanenäär on küllaltki varane pesitseja. Kesk-Soomes on kurn täis märtsis. Laanenäär moodustab paari ilmselt kogu eluks. 
Pesaterritoorium on suur. Pesa on tugev ja koosneb oksaraagudest, samblikust, sulgedest ja samblast. Sügav pesalohk on paksult vooderdatud sulgede, karvade ja pehme taimse materjaliga. Pesa asetseb vastu okaspuu tüve 2–6 meetri kõrgusel. Kurnas on kolm kuni viis, keskmiselt neli muna.  Munad on sinakasrohelised või rohekashallid, pruunide ja hallide tähnide ning laikudega. Haudumine algab esimese muna munemisest ja kestab umbes kaks ja pool nädalat. Noored saavad lennuvõimelisteks juunis, juuli algul. Nad jäävad oma sünnikohta mõnikord kuni aastaks, enne kui edasi liiguvad.   
Mittepesitsevad laanenäärid moodustavad väikseid salkasid.

Toitumine

Laanenäär on segatoiduline. Tema menüüsse kuuluvad mitmesugused marjad, puuviljad, putukad ja putukavastsed, nälkjad, teod, hiired, väikeste lindude munad, lisaks raiped ja inimeste toidujäätmed. Viimast tulevad nad sageli laagripaikadest otsima. Kogub talvevarudeks putukaid, seemneid ja marju, peamiselt mustikaid, mida peidab koorepragude ja samblikutortide vahele. 
Toitu otsib nii puude otsas kui maas. Sarnaselt tihastega võib rippuda oksal, selg allapoole.

Kaitse

Laanenääri peetakse soodsas seisundis olevaks liigiks. Kuigi tema levila on ulatuslik, pole ta igal pool tavaline.
Soomes on laanenääri arvukus järjekindlalt vähenenud, põhjusteks on ilmselt vanade okasmetsade raie, ja võimalik konkurents ning röövlus pasknääri poolt, kes levib järjest põhja poole. 2007. aastal oli laanenäär Soomes aasta lind.
1932. aasta taliolümpiamängud

1932. aasta taliolümpiamängud (ametlikult III taliolümpiamängud) toimusid 
4.–15. veebruaril 1932 USA-s Lake Placidis. 
Lake Placid kinnitati olümpialinnaks ROK-i XXVII istungjärgul Lausanne'is 1929. aastal. Teised kandideerinud linnad olid Bear Mountain, Denver, Duluth, Yosemite Valley, Lake Tahoe, Minneapolis (kõik USA) ja Montréal (Kanada).
Korralduskomitee president oli Godfrey Dewey.

Avamine

Olümpiamängud avas New Yorgi osariigi kuberner Franklin D. Roosevelt. 
Olümpiavande andja oli kiiruisutaja Jack Shea (John Amos Shea).

Osavõtt

Olümpial osales 17 riiki 252 sportlasega, neist 21 naist.
Suurim võistkond oli Ameerika Ühendriikidel (92 sportlast).

Tulemused

Olümpiamängude edukaim riik medalite arvult oli USA (6 kuld-, 4 hõbe- ja 2 pronksmedalit). 
Edukamad sportlased olid kiiruisutajad John Shea ja Irving Jaffee (USA), mõlemad kaks kuldmedalit. 
Noorim olümpiavõitja oli naistest  Norra iluuisutaja Sonja Henie (19 aastat 308 päeva), iluuisutamine, meestest Kanada jäähokimängija Albert Duncansson  (20 aastat 134 päeva). 
Tähelepanuvääriv osaleja oli neljabobil kuldmedali võitnud ameeriklane Edward Eagan. 1920. aasta Antwerpeni suvemängudel oli ta olümpiavõitjaks tulnud poksi poolraskekaalus. Ta on tänini ainus isik olümpiamängude ajaloos, kes võitnud kuldmedali nii suve- kui ka talimängudel.

Olümpiamargid

25. jaanuaril 1932 lasi USA postiteenistus välja taliolümpiaajaloo esimese postmargi. Punasel kahesendisel margil on kujutatud mäesuusatajat-kiirlaskujat.
Improvisatsioonkõne

Improvisatsioonkõne ehk improkõne on üks kõne edastusviisidest, mida kasutatakse olukordades, kus ettevalmistusaega on vähe või pole seda üldse. Vahel on kõne teema mingil määral olukorrast tuletatav. Mitmetes riikides, näiteks Ameerika Ühendriikides on tegemist ka võistlusalaga, milles koolid kindlate reeglite järgi mõõtu võtavad.

Ajalugu

Improvisatsioonkõne täpne lugu on teadmata, sest see on eeldatavasti pärit aegadest, kus inimesed hakkasid verbaalselt suhtlema. Improvisatsioonkõne kui kunsti arendasid teadaolevalt esimestena välja kreeklased siis, kui sündis demokraatia. Eriti tähtis oli see oskus meestele, kes tahtisid osa saada poliitikast. Ettevalmistuseta kõne oli igapäevane mõjutamisvahend poliitilistel kogunemistel ning seega olid paljud nõus kõnekoolituse eest sofistidele maksma, et need aitaksid neil täiendada argumenteerimisvõimet ja idiolekti. Esimesed vastavad koolid asutati 5. saj eKr.
Esimene kõneõpik, mida kasutati renessansini, valmis Roomas 80. aastatel eKr ning kandis nime "Rhetorica ad Herennium". Raamatu autoriks oli Cicero, kes oli advokaat, arst ning sel ajal Rooma suurim oraator.
Pea 200 aastat hiljem, 90 pKr, valmis Roomas teine raamat "Institutio Oratoria", mida kasutatakse veel tänapäevalgi. Raamatu autor on oraator Quintilianus, kes sai eeskuju ja inspiratsiooni Rooma assamblee miitingutest.
Keskajal hakati ülikoolides õpetama retoorikat kui ainet. Esimesed retoorika populaarsed uurimisalused olid Quintilianus ja Aristoteles, kelle teoseid analüüsiti õppimaks, kuidas pidada head kõnet.

Ettevalmistus

Improkõne ettevalmistus on reeglina lühike, kuid on mitmeid kasulikke näpunäiteid, mida meeles tuleks pidada. Esmalt tuleb selgeks teha esitatava kõne tähtsamad osad. Kuna ettevalmistus on lühike, pole mõtlemine kõne üksikosade peale hea, sest see tekitab segadust. Oluline on keskenduda sissejuhatusele, ühele tabavale aspektile teemaarenduses ning kokkuvõttele.
Oluline on enda läheduses hoida märkmeid, olgu need arvutis või paberkandjal. Märkmed on abiks olukorras, kus kõik on justkui öeldud ning tekib paanika, mida edasi teha. Kui on tunne, et sõnum on edasi antud ning midagi enam öelda pole, tuleb sõnum lühidalt kokku võtta. Rääkida tuleb enesekindlal toonil ning mitte kahelda oma kõnes. Reeglina on improkõne esitajad autoriteedid, keda kuulatakse ning kellel on, mida öelda
Babice (Praha-východi ringkond)

Babice on küla ja vald Tšehhimaal Kesk-Tšehhi maakonnas Říčany linnast umbes viie kilomeetri kaugusel idas. Elanike arv on 2016. aasta seisuga 1034.
Mets-harakputk

Kasvukohad

Kasvab Eestis luha- ja rannaniitudel, rannavallidel, umbrohuna parkides ja aedades.

Kirjeldus

Kasvab 20–70 cm kõrguseks. Harakputk on mitmelisulgjate liitlehtedega. Taime vars on vaoline. Valged väikesed õied on koondunud sarikõisikutesse. Viljaks on kaksikseemnised, mustad või tumepruunid, siledad, läikivad, tipu suunas ahenenud nokaks, pikkus 6–7 mm, laius 2 mm.

Maitsetaim

On lähedalt sugulane maitsetaimena kasvatatava aed-harakputkega. Maitsetaimena sobib kasutada ka mets-harakputke, kuigi tal pole aed-harakputkele omast, erilist aniisi maitsega sarnanevat maitset. Harakputke korjamisel loodusest tuleks olla väga ettevaatlik, sest paljud sarikalised on tugevalt mürgised.
Hiiu valla lipp

Hiiu valla lipp on Hiiu maakonnas asuva Eesti haldusüksuse Hiiu valla lipp.
Lipp võeti kasutusel Kõrgessaare valla ja Kärdla linna ühinemisel 20. oktoobril 2013 Hiiu vallaks.
Lipu autoriks on Triin Paalo.

Lipu kirjeldus ja põhjendus

Lipuks on sinine ristkülik millel kaks valget horisontaalset lainelist joont. Lained sinisel taustal sümboliseerivad vett, millega Hiiu vald on tihedalt seotud. Alumine laine annab aimu allikatest Kärdlas ning ülemine laine Hiiu valla mereäärsest asukohast. Sinine värv sümboliseerib vett ja värskust ning valge puhtust ja puutumatust.
Viktor Tsigal

Viktor Tsigal ( Виктор Ефимович Цигаль, 21. mai 1916 Odessa – 21. märts 2005 Moskva) oli juudi päritolu Nõukogude Liidu kunstnik.
Tema teosed olid sotsialistliku realismi stiilis.
Piiumetsa soo

Piiumetsa soo (ka: Rumbi soo, Rumbi raba, Kummassaare soo, Kummassaare raba) on soo Rapla ja Järva maakonnas. Soo pindala on 9542 ha, millest Rapla maakonda jääb 771 ha ja Järva maakonda 8771 ha. Soo kaitseks moodustati 1981. aastal Piiumetsa sookaitseala.
Soo turbakihi paksus on kuni 5 m.
Lõuna-silenastik

Kirjeldus

Arvatakse, et lõuna-silenastikud on aktiivsed videvikus või öösel, kuid neid võib soodsa välistemperatuuri korral näha ka päeval, kui nad peavad jahti väiksematele saakloomadele, kelle nad kägistavad.  
Lõuna-silenastikute sülg ei toimi nende järele küünitavatele inimestele toksiinina ja hammustavad nad harva, aga nad võivad väljutada kloaaginäärme nõret ja selle lõhn ei pruugi meeldiv olla. 
Graviidsed emased lõuna-silenastikud munevad juunis 6–16 muna (14 × 19 bis 14 × 25 mm). 11–18 cm pikkused maopojad kooruvad augustis või septembris. Suguküpseid (4 a) lõuna-silenastikuid võib tabada paaritumistung. Isased harrastavad sel ajal hoogsaid võitlusi, mille käigus nad oma kehadega teineteise ümber põimuvad. See, kes vastu peab, hakkab vastuvõtlikku emast otsima, et tollega paarituda. Paaritumine võib kesta rohkem kui tunni ja paar võib seda soovi korral mitmeid kordi korrata.

Levila

Lõuna-silenastikuid võib kohata Alžeerias, Hispaanias, Prantsusmaal, Itaalias, Marokos, Portugalis ja Tuneesias.
Ingvar

Ingvari oletatavad hauakohad

Ingvari hauakohta on otsitud mitmelt poolt. Muhus olla olnud suur kivi, millel olnud peal väiksem kivi ruunikirjaga. See olnud alles veel 20. sajandi alguses.
Ingvari sõjakäiguga on püütud seostada ka Salme muinaslaevadega seotud lahingupaika.
Moskvitši teine platvorm

Uuendatud teise põlve Moskvitšid

"Kandiliste" Moskvitšide ajastu sai alguse aastal 1964 mudeliga 408. Aastal 1967 lisandus mudel 412. Mõlemad mudelid baseerusid samal kerel, kuid nende mootorid olid erineva võimsusega. Mudelil 408 kasutati eelmiselt mudelilt pärit pisut moderniseeritud 1,3-liitrist mootorit võimusega 37 kW (50 hj). Mudelil 412 võeti kasutusele peakonstruktor Okunevi juhtimisel loodud ülanukkvõlli ja märghülssidega 1,5-liitrine mootor. Selle jõuallika loomisel oli üheks prototüübiks tuntud BMW M-10 mootor. Moskvitš 412 mootor oli oma ajas küllaltki modernne, kiirekäiguline ja arendas võimsust 56 kW (75 hj). Aastal 1969 muutus mõlema mudeli kere, peamiseks väliseks uuenduseks olid kandilised esituled ja uued tagatuled. Mudeli nimed ja mootorid jäid samaks.
Aastal 1976 uuendati veel keret, muudeti nii esi- kui ka tagaosa ja salongi sisu. Mudeli 408 nimi vahetati 2138 vastu. Mudelist 412 sai 2140. Mootorid olid ikka samad. "Kandilisi" Moskvitše toodeti Moskvitšidest üldse kõige kauem ja ka kõige rohkem.