2008. aasta suveolümpiamängud

2008. aasta suveolümpiamängud on XXIX olümpiaadi olümpiamängud, suveolümpiamängud. Need toimusid 8.–24. augustil 2008 Hiina pealinnas Pekingis. Ratsutamisvõistlused peeti Hongkongis, mis on teine kord olümpiamängude ajaloos, kui selle ala võistlused korraldas teine olümpiakomitee kui olümpiamängud.
Teised kandideerinud linnad olid İstanbul, Ōsaka, Pariis ja Toronto. Rahvusvaheline Olümpiakomitee ei võtnud kandideerima Bangkoki, Havannat, Kairot, Kuala Lumpurit ja Sevillat.
ROK valis olümpialinna 13. juulil 2001 oma istungil Moskvas. Esimeses hääletusvoorus kogus Peking 44, Toronto 20, Istanbul 17 ja Pariis 15 häält. Kõige vähem, 6 häält saanud Osaka langes välja. Teises hääletusvoorus kogus Peking 56 häält, järgnesid Toronto 22, Pariis 18 ja Istanbul 9 häälega. Sellega oli Peking kogunud enam kui poolte osavõtvate delegaatide hääled ja osutus valituks, järgmisi hääletusvoorusid ei olnud vaja.
2008. aasta suveolümpiamängud olid esimesed Hiinas toimunud olümpiamängud ja kolmandad Aasias toimunud suveolümpiamängud.
Rahvusvahelisel olümpiakomiteel oli 2008. aasta seisuga 205 liiget. Neist ainus, kes ei osalenud Pekingi olümpiamängudel, oli Brunei. Esimest korda osalesid olümpiamängudel Marshalli saared, Montenegro, Serbia ja Tuvalu. Kosovo ei osalenud, sest ROK ei olnud teda tunnustanud.
Kõige suurem delegatsioon oli korraldajamaal Hiinal: 639 sportlast. Suuruselt teine oli Ameerika Ühendriikide delegatsioon: 596 sportlast. Venemaal oli 467 võistlejat. Kõige väiksem delegatsioon oli Naurul: 1 sportlane. Eestit esindas 47 sportlast.

Üleskutsed boikotiks

Pekingi valimist olümpialinnaks kritiseeriti inimõiguste halva olukorra pärast Hiina Rahvavabariigis.
Pärast rahutuste puhkemist Tiibetis 2008. aasta märtsis kutsus mitu poliitikut üles boikoteerima Pekingi olümpiamänge. Hiina võimude tegevust rahutuste mahasurumisel kritiseeris ka mitu tippsportlast. 
24. märtsil teatati, et ajakava ei võimalda Toomas Hendrik Ilvesel osaleda Pekingi olümpiamängude ava- ja lõputseremoonial. Küll aga külastas olümpiamänge peaminister Andrus Ansip, kes kohtus ka Hiina peaministriga.

Olümpiatuli

Olümpiatuli süüdati päikesekiirtest 24. märtsil Olümpia pühamus. Turvameetmetest hoolimata pääses kaks Tiibeti inimõiguste eest võitlevat protestijat oma loosungiga korralduskomitee juhi Liu Qini seljataha, kui ta kõnet pidas, ja see pilt levis üle maailma. 
Tõrvik läbis enne Pekingisse jõudmist 130 päeva jooksul 137 000 kilomeetrit. Olümpiatuli jõudis Pekingisse läbi 29 riigi ja 78 Hiina linna. See läbis oma teekonnal ka Džomolungma ja tuld kandis ligi 22 000 inimest.
Taiwan keelas olümpiatule toomise oma pinnale pärast seda, kui Hiina nõudis, et tõrviku teekonnal ei tohi näidata Taiwani lippu ega mängida Taiwani hümni. Nii Hiina kui ka Taiwan süüdistasid teineteist katses sündmust politiseerida.
Tõrviku teekonnal Pariisis ja Londonis toimusid meeleavaldused Tiibeti toetuseks. Pärast seda, kui Londonis tehti mitu katset olümpiatuli kustutada, suutsid protestijad olümpiatule kustutada järgmisel päeval Pariisis. USA-s tõrviku teekonda viimasel hetkel muudeti ja see liikus enamasti pealtvaatajateta. Hiljem muudeti tõrviku teekonda turvalisuse pärast pidevalt. Hiina inimõiguslaste ja teiste sagedaste protestide tõttu, mis peamiselt olid keskendunud olukorrale Tiibetis, nimetas ajaleht USA Today tõrvikuteatejooksu Hiina avalike suhete katastroofiks. ROK keelas pärast seda rahvusvahelised tõrvikuteatejooksud olümpiatulega, lubades korraldada üksnes riigisiseseid.