google/wiki40b huggingface dataset:
Helmi Neggo

Helmi Neggo (1916. aastani Helmi Reiman; 17. oktoobril 1892, Kolga-Jaani – 2. november 1920, Tartu) oli Eesti etnograaf ja ajaloolane.

Elulugu

Keskhariduse omandas Neggo Helsingis. Seejärel õppis ta 1911–16 Helsingi Ülikoolis rahvateadust, ajalugu, kunstiajalugu ja geograafiat, lõpetas filosoofiakandidaadi kraadiga. Üliõpilasena kogus ta kodukihelkonnas vanavara ning avaldas 1914 Helsingis ulatusliku soomekeelse ülevaate Kolga-Jaani naisteülikonnast. 
Neggo oli 1916–17 Eesti Rahva Muuseumi etnograafiaosakonna juhataja. 1917 siirdus ta Tallinna, kus oli ajakirjanik ning rahvaülikooli lektor.

Teadustöö

Helmi Neggo uuris eestlaste matusekombeid ja rahvakunsti, osutas silmapaistvat asjatundmist rahvakunsti tõlgendamisel, samuti 17.–18. sajandi skandaalse poliitikategelase ja diplomaatilise agendi Johann Reinhold von Patkuli tegevust. Ta avaldas ka ajalehtedes Postimees ja Tallinna Teataja kirjutisi kirjandus- ja kultuuriküsimustest (osalt H. Tõramaa varjunime all).

Isiklikku

Helmi Neggo oli Villem Reimani tütar.
Žiari nõgu

Žiari nõgu (slovaki keeles Žiarska kotlina) on maastikuregioon Slovakkia keskosas, mis on osa Lääne-Karpaatidest ja ühtlasi on see ka osa Slovaki keskmäestikust. Nõo pikkus on 17 kilomeetrit, maksimaalne laius 11 kilomeetrit ja pindala 120 km². Läbi nõo voolab Hroni jõgi, mille orus asub ka regiooni madalaim punkt (200 m).
Nõos asuvad kaks linna: Žiar nad Hronom ja Žarnovica. Lisaks asub seal veel 14 küla. Nõos asuv alumiiniumitootmise  tehas koos muu tööstusega, mööda Hroni orgu kulgev transport ja mägede vahel paikneva piirkonna vähene õhutsirkulatsioon kujundasid sellest varem Slovakkia saastatuima piirkonna. Seal asunud Horné Opatovce külas oli saastatud ka vesi; sealne keskkond muutus elamiseks kõlbmatuks ja nii asustati sealsed elanikud aastal 1969 ümber. Pärast tehase moderniseerimist on keskkonnatingimused nõos tasahilju paranemas.
Nõgu kujunes piirkonda, kus Štiavnica mäestiku kohal asunud kihtvulkaanist pärineva andesiidi lasundid lõppesid ja algasid pehmemad, kergemini erodeeritavad kivimid.
Jerry West

Keskkool

Jerry West käis 1952–1956 East Banki keskkoolis. Ta oli esimene Lääne-Virginia korvpallur, kes keskkoolis viskas üle 900 punkti (1956. aastal keskmiselt 32,2 mängus). 1956 valiti ta USA keskkoolikorvpallurite sümboolsesse koondisse.

Ülikool

Jerry West käis 1956–1960 Lääne-Virginia Ülikoolis. Selle koondises viskas ta keskmiselt 24,8 punkti mängus ja noppis 13,3 lauda. Ta oli oma kooli parim snaiper 1958–1960, kõige väärtuslikum mängija 1959 ja 1960 ning kapten 1960. Ta juhtis oma klubi NCAA finaalidesse.
1960. aastal tuli Jerry West Ameerika Ühendriikide koondises Rooma olümpiamängudel olümpiavõitjaks.
Tema särk number 44 riputati Lääne-Virginia Ülikooli lakke: seda ei anta enam ühelegi mängijale. West oli esimene oma ülikoolis, kes selle au osaliseks sai.

NBA

Jerry Westi valis Minneapolis Lakers 1960. aasta draftis 2. valikuna. Klubi kolis kohe Los Angelesse ning muutis nime. Los Angeles Lakersisse kuulus West 1974. aastani. 1972. aastal tuli ta NBA meistriks. Sel hooajal saavutas Lakers 69 võitu, neist 33 järjest: see on siiamaale NBA rekord.
Jerry West mängis suurema osa oma karjäärist koos teise staari Elgin Bayloriga ning samuti viis aastat Wilt Chamberlainiga. Westi rahulik närv, hea väljakunägemine ja pallikäsitsus olid iga treeneri unistus. Tippsportlasena oli ta 191 cm pikk ja kaalus 82 kg.
Kui Jerry West loobus, oli tema nimi paljudes statistilistes näitajates sees: ta viskas 932 mängus 25 192 punkti (3., Lakersi läbi aegade parim), keskmiselt 27,0 mängus (4.), tabas 7160 vabaviset (2.) ja andis 6238 resultatiivset söötu (5.). Ka Lakers riputas tema särgi (number 22) lakke.
Jerry West viskas 1969 ja 1970 kõige rohkem punkte NBAs (keskmiselt 31,2) ning andis 1971 ja 1972 kõige rohkem resultatiivseid sööte (9,7 mängus). 1966 tabas ta 840 vabaviset, millega oli NBA parim. 1965 viskas ta play-offi 11 mängus keskmiselt 40,6 punkti ja kogu karjääri jooksul 153 play-off-mängus keskmiselt 29,1 punkti. Neljal hooajal: 1962, 1965, 1966 ja 1970 viskas ta keskmiselt üle 30 punkti mängus. Ta mängis 9 NBA finaalis, ehkki võitis neist vaid ühe.
Jerry West kuulus NBA sümboolsesse koondisse 10 korda ja NBA kaitsemeeskonda 4 korda, osales 14 korda NBA tähtede mängus. 1972 valiti ta tähtede mängu väärtuslikemaks mängijaks, 1969 NBA finaalide väärtuslikemaks mängijaks.
Jerry Westi siluett on kujutatud NBA logol.
Pärast mängijakarjääri lõpetamist sai ta Los Angelese Lakersi treeneriks 1976–1979. Tema käe all sai Lakers 145 võitu ja 101 kaotust.
Kuni 2002. aastani töötas West Lakersis, aastast 1982 tegevjuhina. Lakers on olnud üks kõige edukamaid klubisid NBAs ja 1995. aastal valiti Jerry West NBA aasta parimaks ametnikuks.
2002. aastal läks West tegevjuhiks klubisse Memphis Grizzlies, mis oli sel ajal kõige nõrgem kogu NBAs. West ehitas klubi kiiresti üles ja 2004. aastal võitis klubi juba pooled mängud. Selle eest nimetati West teist korda NBA aasta ametnikuks.
Laatre raamatukogu

Laatre raamatukogu on Valga valla rahvaraamatukogu. Aastast 2018 tegutseb Valga Keskraamatukogu haruraamatukoguna. Raamatukogu aadress on: Pargi tn 7/9, Laatre alevik, 68314 Valga vald.

Ajalugu

1914. aastal asutati Laatres Kaja seltsi raamatukogu. Laatre Hariduse Selts Kaja jätkas tegevust Eesti Vabariigis. Seltsil oli raamatukogus ligikaudu 500 raamatut. Raamatukogu asus valla magasiaidast ümber ehitatud majas. 27. märtsil 1927 peetud seltsi aastapäeva koosolekul määrati 3000 marka raamatukogu täiendamiseks, 300 marka ajakohase kapi muretsemiseks ja 1000 marka kooli raamatukogu toetuseks. Raamatukoguhoidjaks valiti preili J. Kurvits.
Peale II maailmasõda alustas raamatukogu Harald Rebase juhatamisel tööd 20. detsembril 1946. aastal Laatre 7-klassilise kooli ruumides. Järgmisel kahel aastal paiknes raamatukogu rahvamajaga ühes ruumis, juhatajaks Salme Põder. 1949. aastal sai raamatukogu asupaigaks koolimaja klassiruum, juhatajaks Armilda Lindpere. Alates 1950. aastast asus raamatukogu kolhoosi Stalini Tee kontorihoone ühes toas.
Raamatukogu likvideeriti 15. aprillil 1956. aastal. Teavikud anti üle Tsirguliina raamatukogule. Tõlliste küla TSN TK otsusega 27. detsembrist 1967 muudeti alates 1. jaanuarist 1968 Iigaste külaraamatukogu Laatre külaraamatukoguks.
Raamatukogul pole olnud paikset asukohta. 1973. aastani tegutses raamatukogu majas, mille valmimisaasta oli 1860. Samas majas asus veel kauplus ning kaupluse juhataja korter. Aastatel 1973–1988 tegutseti elumajas. Ka edaspidi asus raamatukogu elumaja korteris (3-toalises): aastatel 1988–1996 keskküttega majas ning 1996. aastast elektriküttega majas.
1968. aastal oli raamatukogu avatud teisipäeval, neljapäeval ja reedel kell 13–19 ning laenutuspunkt Iigastes esmaspäeval ja kolmapäeval kell 11–17. Pärast Iigaste laenutuspunkti kadumist oli raamatukogu alates 1983. aastast avatud viiel nädalapäeval 8 tundi. Laenutuspunkte on ka varem tegutsenud, samuti tehti peredele kojukandeid.  
Raamatukoguhoidja tööarvuti ja programm RIKS saadi alles 2009. aastal, elektroonilisele laenutusele mindi üle 2010. aastal.
Eesti järved

Eesti järved on Eesti territooriumil asetsevad siseveekogud, millel puudub vahetu ühendus merega. Eesti territooriumist moodustavad järved koos tehisveekogudega 5%, kokku on ligikaudu 1200 järve ja veehoidlat, mille pindala ületab 1 ha.
Suurimad on Peipsi ja Võrtsjärv. Peipsi järv on koos Pihkva järvega Euroopas suuruselt viies (maailmas viienda kümne lõpus).
Valdav osa Eesti järvedest on madalad: enamasti alla 10 meetri; sügavaim on Rõuge Suurjärv (38 m).
Järvede paigutus on väga ebaühtlane, suuremad järvedepiirkonnad asuvad Kagu- ja Lõuna-Eestis. Lääne- ja Kesk-Eestis on seevastu suuri maa-alasid, kus pole ühtegi järve.
Enamik Eesti järvi on tekkelt mandrijäätekkelised. Leidub ka laukajärvi, rannajärvi, jõelookeist moodustunud järvi, karstijärvi, tehisjärvi ja meteoriiditekkeline Kaali järv.
Riikliku vaatluse alla kuuluvad: Peipsi järv, Võrtsjärv ja kaheksa väikejärve, Nohipalu Mustjärv, Nohipalu Valgejärv, Pühajärv, Uljaste järv, Rõuge Suurjärv, Ähijärv, Viitna Pikkjärv ja Mullutu Suurlaht.
Majanduskoostöö ja Arengu Organisatsioon

OECD (Organization for Economic Co-operation and Development, Majanduskoostöö ja Arengu Organisatsioon) on arenenud tööstusriike koondav rahvusvaheline majandusorganisatsioon. OECD tegeleb peamiselt majanduspoliitikaga: üldise teabevahetuse, andmete kogumise, statistika avaldamise, majanduse analüüsi, prognooside jms. Kuigi fookuses on majandus, paneb OECD rõhku ka teiste majanduse ja arenguga tihedalt seotud valdkondadele nagu tervishoid, haridus, keskkond, sotsiaalpoliitika, avalik haldus jne.
OECD formaalne eesmärk on tugevdada demokraatiat ja soodustada vabaturumajandust kõikjal maailmas.
OECD asutati 1961. aastal ja see on 1948 loodud Euroopa Majanduskoostöö Organisatsiooni (Organisation for European Economic Co-operation, OEEC) järeltulija. Viimane oli moodustatud selleks, et kooskõlastada Marshalli plaani raames Euroopale antavat USA ja Kanada majandusabi.
OECD-l on 20 asutajariiki, neist väljastpoolt Euroopat üksnes Kanada ja USA. Seevastu kuuluvad asutajariikide hulka Norra, Rootsi, Šveits, Kreeka ja Türgi. Esialgu lisandus uusi liikmesriike vähe: 1964 Jaapan, 1969 Soome, 1971 Austraalia ja 1973 Uus-Meremaa. Nendele 24 liikmele ei lisandunud enam kui 20 aastat ühtki riiki. Sellest ajast on lisandunud peamiselt endised sotsialismimaad, aga ka esimene Ladina-Ameerika riik Mehhiko (1994), Lõuna-Korea (1996), esimene Lõuna-Ameerika riik Tšiili (2010) ja esimene Lähis-Ida riik Iisrael (2010).
Praegu on OECD-l 36 liikmesriiki. Eesti kutsuti OECD liikmeks juunis 2010 ja sai liikmeks 9. detsembril 2010.
OECD peakontorid asuvad Château de la Muette'is Pariisis Prantsusmaal.
OECD peasekretär on alates 1. juunist 2006 José Ángel Gurría.
OECD struktuuri kuulub kokku enam kui 200 komitee, alamkomitee ja töörühma.
OECD esitab iga kahe aasta tagant iga liikmesriigi kohta majandusülevaate. Eesti esimene majandusülevaade valmis 2009. aastal.
OECD Arenguabi Komitee (inglise Development Assistance Committee, DAC) on üks OECD erikomiteedest. 1960. aastal loodud DAC sätestab reeglid, mille põhjal arvestatakse ametlikku arenguabi (ODA). DAC on rahvusvahelisel tasandil peamisene organ, mis teostab järelevalvet doonorriikide tegevuse üle, tegeleb arengukoostöö-alase statistika kogumise ja avaldamisega. Arenguabi komitee 23 liiget on peamised doonorriigid ning ühtlasi toimib komitee nendevahelise koostööfoorumina arenguabi kvaliteedi parandamiseks.
OECD ametlik hoiuraamatukogu Eestis on Eesti Rahvusraamatukogu.
Arnold Loorits

Saavutused

Ta oli neljakordne Eesti meister Kreeka-Rooma maadluses - 1950, 1959, 1962, 1964. aastal.

NSVL maaspordiühingute meistrivõistlused

1955. aasta – 1. koht;
1956. aasta – 1. koht;
1958. aasta – 1. koht.

NSVL  meistrivõistlused

1958. aasta – 4. koht;
1960. aasta – 6. koht.

Lisa

Ta oli kuuekordne Georg Lurichi mälestusvõistluste võitja.
1951. aastal võitis ta sambomaadluse Eesti meistrivõistlused.
Alates 1988. aastast peetakse Arnold Looritsa mälestusvõistlusi Kreeka-Rooma maadluses.
Leningradi oblast

Haldusjaotus

Oblast on jaotatud 20 oblastilise alluvusega linnaks ja 17 rajooniks.

Loodus

Geoloogiliselt jaguneb Leningradi oblast kaheks: Neeva jõest põhjas asub kerkiv Balti kilbi ala ja jõest lõunas laskuv Ida-Euroopa platvorm. Seetõttu esineb nõrku maavärinaid.
Maavaradest-loodusvaradest leidub turvast, sapropeeli, ravimuda, mineraalvett, fosforiiti, boksiiti, kvartsi, kvartsiiti, savi. Perspektiivsete maavaradena nimetatakse magnetiidimaaki, tina-hõbedat ja uraani. Arvatakse leiduvat naftat ja maagaasi.
Metsad katavad 57,3% territooriumit.

Rahvastik

2009. aasta alguses oli oblasti rahvaarv 1 631 900, 2016. aastal elas oblastis 1 778 857 inimest.

Asulad

Oblasti alale jääb 32 linna, 32 alevit ja ligikaudu 3200 maa-asulat. Suuremad linnad on Gattšina, Viiburi, Sosnovõi Bor, Tihvin, Kiriši ja Kingissepp.

Ajalugu

1927. aastal moodustati Leningradi oblast Leningradi kubermangust, Murmanski kubermangust, Novgorodi kubermangust, Pihkva kubermangust ja Tšerepovetsi kubermangust.
Ulica Kubusia Puchatka

Ulica Kubusia Puchatka, eesti keeles Winnie Puhhi tänav on tänav Varssavis, Śródmieście Północne (Põhja-Kesklinna) linnajaos. See saab alguse Świętokrzyska (Püha Risti) tänavalt otse Poola rahandusministeeriumi vastas ning kulgeb lõunasse Warecka tänavani.
Winnie Puhhi tänav rajati 1950. aastate esimesel poolel varasemate Nowy Świati (Uue Maailma) tänava hoonete sõjaaegsete varemete kohale. Tänava pikkus on 149 meetrit, laius 23 meetrit. Seda ääristavad neljakorruselised elamud, mille esimesel korrusel asuvad ärid; hooned rajati arhitekt Zygmunt Stępiński ja Varssavi Tehnikaülikooli (Politechnika Warszawska) arhitektuuritudengite Grzegorz Chruścielewski, Stanisław Kubicki, Zbigniew Kłopotowski ja Andrzej Milewski projektide järgi. 1954. aastal istutati tänavale kaks rida Szczecinist toodud pärnasid. Winnie Puhhi tänava põhjaotsas, vahetult Świętokrzyska tänava kõrval paikneb Varssavi metroo liini M2 jaam Nowy Świat–Uniwersytet.
Tänava nimi valiti välja ajalehe Express Wieczorny (Õhtuekspress) lugejate seas korraldatud võistluse põhjal 1954. aastal. Enne seda kandis tänav V. I. Lenini nime.
Lisaks Varssavile on samanimelised tänavad Poolas ka Olsztynis, Poznańis ja Gdańskis.
Ahelväljasuremine

Ahelväljasuremine ehk ahelhävimine ehk väljasuremiskaskaad (inglise extinction cascade) on olukord, kus ühe liigi väljasuremine põhjustab kooslustes troofiliste seoste ja teiste liikidevaheliste suhete muutumise, mis ahelreaktsioonina kutsub esile ka teiste liikide väljasuremise.
Rahvusvaheline geodeetiliste koordinaatide süsteem

WGS 84

Vajadus parema geodeetilise süsteemi järele oli 1980ndate alguses geodeetide ringkondades teada, ka Ameerika Ühendriikide Kaitseministeerium vajas paremat süsteemi. WGS 72 ei pakkunud enam küllaldast informatsiooni, geograafilist katvust ega täpsust kõigi tollaste ega ka eeldatavate kasutusalade tarbeks. Uue süsteemi väljatöötamise aluseks pidid saama aastatega täienenud ning täpsemaks muutunud maa mõõtmiste tulemused.
Uus WGS-süsteemi tähiseks sai WGS 84. Uue süsteemi keskpunktiks on Maa keskpunkt. Pikkuskraadide algpunktiks on (IRM) Rahvusvaheline Referens Meridian, mis asub algmeridiaanist 102 meetrit idas.
WGS 84 koordinaatsüsteem on kasutusel ka GPS-süsteemis.
Närvivapustus

Närvivapustus on ülitugev järsk psüühiline vapustus, mille kogemust võib inimesel olla väga raske üle elada. Närvivapustus toimub pigem introvertselt ehk sissepoole, samas kui afektiseisund on pigem ekstravertne ja psühholoogiliselt väljapoole. Vapustusega võivad kaasneda tikid ehk vaplevad lihastõmblused.
Mitteelektrolüüt

Mitteelektrolüüt on molekulaarne aine, mis lahustumisel ei moodusta ioone. Mitteelektrolüüdid on näiteks lihtained (hapnik, jood), oksiidid (CO, NO, Al₂O₃) ning paljud orgaanilised ained (suhkur ehk sahharoos, etanool).
Kõlleste valla lipp

Kõlleste valla lipp on Põlva maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Kõlleste valla lipp.
Lipp kinnitati 5. septembril 2003.

Lipu kirjeldus

Kõlleste valla lipp on vapilipp. Sinise kanga ülaservas valge laid, mis on eraldatud sinisest väljast okaspuuoksalõikega. Sinisel väljal on aga valge kollaste manustega kivi hoidev kurg.
Lipu normaalmõõtmed on 105x165 cm ning laiuse ja pikkuse suhe 7:11.

Põhjendus

Lipu sinine põhivärvus ning okaspuutaimelõige sümboliseerib valla kaunist loodust oma metsade, orgudes sädelevate järvede ja kauguses sinavate mägedega. Lipu ülaosas olev valge on puhtuse, parema tuleviku lootuse ja progressi võrdkujuks. Keskseks kujuks olev valge kurg, kes hoiab ülestõstetud kivi on heraldikas tähelepanelikkuse, erksuse ja valvsuse sümbol. Kui lind peaks tukastama, siis maha kukkuv kivi ärataks ta kohe üles. Sellega iseloomustatakse valla inimeste usinust ja virksust nii oma igapäeva töödes kui ka tundeerksat loovust kodukandi kultuuripõllul. Kured on Kõlleste valla loodusele iseloomulikud püsiasukad, seega sobib kurg valla lipule.
Adolph Eduard Grube

Adolph Eduard Grube (18. mai 1812 Königsberg – 23. juuni 1880 Breslau) oli saksa zooloog.
Ta uuris mitmeid loomarühmi, ent eriti huvitasid teda hulkharjasussid.
1843-1856 oli ta Tartu ülikooli zooloogiaprofessor ja seejärel Breslau ülikoolis. Grube tegutses ka Tartu zooloogiakabinetis (hilisem TÜ Zooloogiamuuseum), mille juurde rajas raamatukogu.
2012. aasta Leedu parlamendivalimised

2012. aasta Leedu parlamendivalimised toimusid kahes voorus. Esimene voor toimus 14. oktoobril. Samal ajal toimus uue tuumaelektrijaama rajamise üle referendum. 28. oktoobril toimus valimiste teine voor neis ühemandaadilistes ringkondades, kus ükski kandidaat ei kogunud üle 50% häältest. Valiti 141 Seimi liiget. Valimised võitis Leedu Sotsiaaldemokraatlik Partei, kes sai Seimis 38 kohta.

Tulemuste vaidlustamine

29. oktoobril teatas Leedu president Dalia Grybauskaitė, et välistab parlamendivalimistel kolmanda koha saanud Tööerakonna kaasamise valitsusse erakonnale esitatud rohkete süüdistuste tõttu häälte ostmises.
7. novembril pöördus Grybauskaitė seoses parlamendivalimiste tulemustega põhiseaduskohtusse, paludes anda hinnang valimistulemustele mitmemandaadilistes valimisringkondades, aga samuti seitsmes ühemandaadilises valimisringkonnas.
10. novembril otsustas põhiseaduskohus, et parlamendivalimistel rikuti Tööerakonna kandidaatide võitjaks kuulutamisel mitmemandaadilises valimisringkonnas ja tulemuste kinnitamisel küll parlamendivalimiste seadust, kuid rikkumised polnud ulatuslikud ning need ei mõjutanud valimiste lõpptulemust.
13. novembril tühistas Seim valimistulemused Biržai–Kupiškise ühemandaadilises valimisringkonnas.
Peep Tobreluts

Peep Tobreluts (sündinud 29. mail 1970 Räpinas) on eesti poliitik. Ta on kuulunud Erakonna Eestimaa Rohelised juhatusse.

Töö

Aastast 2011 töötab Peep Tobreluts Viljandi huvikoolis.

Kogukondlik tegevus

Peep Tobreluts oli aastatel 1993–2017 Süvahavva külavanem.

Poliitiline tegevus

2007. aasta Riigikogu valimistel kandideeris ta valimisringkonnas nr 11 ja sai 253 häält, kuid valituks ei osutunud.
2009 kandideeris ta Erakonna Eestimaa Rohelised nimekirjas Viljandi linnavolikokku ning sai 49 häält ja 2013 Sotsiaaldemokraatliku Erakonna nimekirjas saades 20 häält.
Korgõmäe

Korgõmäe (ka Kõrgemäe) oli küla Võrumaal. Küla jääb tänapäeval Loosu küla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Põlva kihelkonda. Küla kaotati 1977, mil see liideti Loosu külaga.
Küllätüvä tsässon

Üldandmed

Tsässon asub Küllätüvä külas Setomaa vallas Võru maakonnas. Paikneb keset küla, selle lähedal on ka paekivist raketega allikas. Hoone ei ole riikliku kaitse all. On heas ehituslikus seisukorras.
Kreutzwaldi memoriaalmuuseumi 1974. aasta ekspeditsiooni materjalide andmetel ehitasid tsässona Lillepuu talu mehed. Teenistust peeti 11. novembril kell 10. Küllätüvä nahtsipäeval käis tavaliselt umbes sada inimest, nii külarahvas kui ka kaugemad külalised. Ajapikku tsässon lagunes, kuid 1990. aastate keskpaigas hoone remonditi. Tsässon taasavati 18. augustil 1996. Taasavamise ja korrastamise eestvedaja oli Vassili Lillepuu (Lillepuu Vasso), abilised olid ka teised küla mehed – Mati Kõivik, Raivo Uiboleht, Mihkel Uiboleht, Nikolai Lillepuu, Voldemar Sillaots. Remondi käigus paigaldati hoonele uued katusekonstruktsioonid ning ehitati poolkelpkatuse asemele viilkatus, vahetati aknad, remonditi ja uuendati siseviimistlus.

Ehituslikud andmed

Küllätüvä tsässon on praegu Eesti Vabariigi territooriumile jäävatest Setumaa kivitsässonatest suurim. See on nelinurkse põhiplaaniga, ühekorruseline, viilkatusega, valatud kividest (seest õõnsad lubjast ja kruusast valatud plokid) ehitatud hoone. Kiviplokid valati Irboskas ja toodi kohale hobustega.
Konstruktsiooniliselt on tsässonal üks siseruum, mis on kergvaheseinaga kaheks jagatud, moodustades palveruumi (35 m²) ja altariruumi (12 m²). Altariruumi pääseb kirikule iseloomuliku kahe poolega ikonostaasivärava kaudu. 1974. aasta inventeerimise ajal oli hoonel veel laastudega kaetud poolkelpkatus, mis oli selleks ajaks väga lagunenud. Seetõttu olid kogu palvemaja ikonostaas, ikoonid ja muu sisustus täielikult hävinud. Hoone välismõõdud on 947 (p) x 580 (l) cm, kõrgus katuseharjani maapinnast 590 cm ja seina kõrgus 260 cm. Altariruumi suurus on 370 x 530 cm.

Sisustus

Tsässonas on kümmekond ikooni, millest enamikku katavad pühaserätid (nii kootud kui ka maalitud). Tsässonas paiknevad analoid ja ristikäikudel kasutatavad kirikulipud. Laest ripub väheldasem õlilamp. Lisaks kiriklikele sisustuselementidele on tsässonas ka lauad ja pingid-toolid, mis leiavad kasutust külarahva kogunemistel nii nahtsipäeval kui ka teistel külatähtpäevadel. Tsässonasse on toodud varjule ka Küllätüvä küla maadele jäävalt külakalmistult pärit keskaegse kiviristi tükid. Hoone loodenurgas asub väike ümmargune metallahi, mida saab puudega kütta ja mille korsten on läbi seina välja toodud.
Lagedi vald

Lagedi vald (saksa keeles Laakt) oli vald Harjumaal Jüri kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1891 ja siis liideti Lagedi vald Rae vallaga.
Valla alal asus Lagedi mõis.
Ferdinand Eisen

Ferdinand Eisen (17. november 1914 Nursi vald Võrumaa – 31. oktoober 2000) oli eesti haridustegelane ja pedagoogikateadlane.

Haridustee

Eisen õppis aastail 1923–1926 Vastse-Nursi algkoolis ja 1926–1928 Rõuge algkoolis. 1928–1930 õppis ta Võru Õpetajate Seminaris, selle sulgemise järel 1930–1932 Läänemaa Õpetajate Seminaris ning aastail 1932–1934 Tallinna Pedagoogiumis.
Aastail 1948–1953 õppis Eisen Tartu Riikliku Ülikooli õigusteaduskonnas ja 1954–1959 Moskva Ühiskonnateaduste Akadeemias. Omandas 1960. aastal filosoofiakandidaadi kraadi.

Teenistuskäik

Eisen töötas aastail 1935–1938 Petserimaal Molnika algkoolis õpetajana ja 1938–1940 Läänemaal Varbla algkooli juhatajana.
1940. aastal siirdus Eisen ametiühingutööle, olles 1941–1944 mobiliseerituna NSV Liidu tagalas. Oli 1945–1947 Eesti NSV Ametiühingute Kesknõukogu org.-osakonna juhataja ja abiesimees.
Töötas 1947–1949 Tallinna Polütehnilise Instituudi õppejõuna ja 1949–1955 EKP Keskkomitee Vabariikliku Parteikooli direktori asetäitjana õppealal. Töötas alates 1959. aastast taas Tallinna Polütehnilises Instituudis õppejõuna, alates 1969 dotsendina.
Oli 1959–1960 lühikest aega Kõrgema ja Keskhariduse Riikliku Komitee valitsuse juhataja. Aastail 1960–1980 oli Eisen Eesti NSV haridusminister. Haridusministrina toetas eesti lastele sobivate õppeprogrammi ja koolisüsteemi rakendamist. Eiseni algatusel kehtestati 11-klassiline üldhariduskool, viiepäevane koolinädal, hakati looma süvaõppega muusika- ja kunstiklasse ning -koole (diferentseeritud õpe). Eiseni eestvedamisel propageeriti eesti originaalõpikute koostamist ja kirjastamist. Paljud Eiseni algatused leidsid hiljem rakendamist mujal NSV Liidus.
Aastail 1961–1981 kuulus Eisen EKP Keskkomiteesse ning oli 1963–1980 Eesti NSV Ülemnõukogu VI–IX koosseisu saadik.
Pärast pensioniikka jõudmist 1980. aastal töötas kuni 1990. aastani Tallinna Pedagoogilise Instituudi õppejõuna ja Pedagoogika Teadusliku Uurimise Instituudi teadurina.

Ühiskondlik tegevus

Eisen oli Eesti Esperanto Liidu esimees, Eesti Looduskaitse Seltsi ja Ühiskondliku Pedagoogika Uurimise Instituudi asutajaid ning koolinoorte laulu- ja tantsupidude korraldamise mõtte algatajaid.
Eisen on teinud arvukalt kaastööd pedagoogikaalasele ajakirjandusele ning uurinud Eesti kooli ajalugu.