Peeter Laurits

Elukäik

Ta lõpetas 1981 Tallinna 7. Keskkooli. Juba 1979. aastast oli ta õppinud joonistamist ja maalimist Valdur Ohaka juhendamisel.
1982–1983 õppis Peeter Laurits Tallinna 2. Tehnikakoolis fotograafiat. 1984–1987 töötas ta reklaamikunstniku ja fotograafina Harju Elektris ning 1987–1991 fotograafina Eesti Draamateateris.
1981–1991 kuulas ta Tartu Ülikoolis, Peterburi Ülikoolis ning Eesti Humanitaarinstituudis loenguid kultuuriloost ja semiootikast.
1991–1992 elas Peeter Laurits New Yorgis Manhattani saarel, õppides fotograafiat New Yorgi Rahvusvahelises Fotograafiakeskuses (International Center of Photography).
1992 asutas ta koos Herkki-Erich Merilaga kunstirühmituse DeStudio, mis tegutses aktiivselt 1996. aastani.
1997 asutas Peeter Laurits Võrumaal Kütioru Avatud Ateljee ja oli selle tegevjuht 2009. aastani. Kütiorus elades arendas ta Kütioru maakunsti rada, mis sisaldab mitmete eesti ja välismaa autorite töid.
Praegu on Peeter Laurits vabakutseline kunstnik. Ta on Eesti Kunstnike Liidu ja fotokunstnike ühenduse FOKU liige. 2005–2011 kuulus ta Erakonda Eestimaa Rohelised.

Looming

Peeter Laurits hakkas kunstilise fotograafiaga tegelema 1980. aastate keskel. Alguses katsetas ta mustvalgeid eritehnikaid, mis kujutist või pildi faktuuri muutsid (fotomontaaž, pseudosolarisatsioon, emulsiooni destruktureerimine). Tolleaegsetes töödes võib märgata juugendi, sürrealismi ja jaapani kunsti mõjusid, osa nendest töödest jõudsid isikunäitustele "Kuusteist pilti" (1988) ja "Concerto Grosso" (1990). Samal ajal tegutses Laurits aktiivselt teatrifotograafina, pildistades Eesti Draamateatri uusi lavastusi ja näitlejaid.
1991–1992 New Yorgis viibides hakkas Peeter Lauritsat huvitama kontseptuaalkunst ja meediakriitika. Tulnud tagasi Eestisse, asutas ta koos Herkki-Erich Merilaga rühmituse DeStudio, mis sai tuntuks suuremõõtmeliste kollaažide ja meediamanipulatsioonidega. DeStudio kõige säravamad tööd koondati näitustele "Haigused ja metamorfoosid" I ja II (1993); samalaadsete motiivide juurde pöördus hiljem veel tagasi samuti koostööna valminud "veetlus@õõv" (2006). Üheksakümnendate aastate keskel juurutas DeStudio hoogsalt uusi väljendusvahendeid (cross-processing, hologramm, digitaalne manipulatsioon) ja paistis silma reklaami- ja moefotos.
1996 kolis Peeter Laurits Võrumaale ja asus elama metsatallu Kütiorus. Seal jätkas ta tööd mitmekihiliste digitaalmontaažidega, kuid nüüd muutusid valdavaks mütoloogilised teemad ja muistsete sümbolitega ühendatud looduspildid. Loodusmotiivides on olulisel kohal Kütioru metsad, järved ja Iskna jõgi, kuid samuti seened, teod, putukad, sammal, pilved jne. Kõik see kajastus näitustel "Taeva atlas" (1998), "Psühhosoikum" (2000) ja "Igaviku sünnipäev" (2001). Seejärel tegeles Peeter Laurits suurte fotolavastustega "Uputus" (2002) ja "Mullatoidu restoran" (2003, koos Ain Mäeotsaga).
2000. aastate keskel süvenes Peeter Laurits veel enam müütilistesse ainetesse. Teda hakkasid huvitama kiviaegsed mustrid ja sümbolid, koopajoonised, Austraalia aborigeenide kunst ja mitmesugused kirjasüsteemid. Üheks kesksemaks motiiviks saab spiraalne labürint, mis on tugevasti välja arendatud isikunäitusel "Vana labürint" (2005) ja figureerib hiljem ka näitusel "Vembuvana kantselei" (2010). Kunstniku enda sõnul pole selline labürint lõks, sest sinna ei saagi ära eksida: "Labürint ja Ariadne lõng on identsed ja üheskoos moodustavad nad mandala." Samal ajal huvitavad Peeter Lauritsat järjest rohkem keskkonnaprobleemid, selle suuna kõige eredam väljendus on seni "Viies aastaaeg" (2005). 2011 tegi Laurits taas ka ühe fotolavastuse, mille teemaks on Riisipere mõisniku Johann von Uexkülli kohtuprotsess 16. sajandil.
Laurits on ajakirjanduses avaldanud mitmeid artikleid looduskasutuse, usuvabaduse ja muudel ühiskondlikel teemadel. Mitmed tema monumentaaltööd on paigutatud avalikku ruumi, nende hulgas pannood "Tallinna taastamine" (2002, Tartu ööklubi "Tallinn") ja "Lennart Meri"(2009, Tallinna lennujaam).