google/wiki40b huggingface dataset:
Drottningholmi loss

Ajalugu

Nimi "Drottningholm" tähendab 'kuninganna saart' ning tuleneb algsest lossist, mille Rootsi kuningas Johan III 1580. aastal ehitas oma abikaasale kuninganna Katarina Jagellonicale. Aastal 1661 ostis lossi Hedvig Eleonora, kuid 31. jaanuaril 1661 põles loss maha. Hedvig Eleonora palkas kuulsa arhitekti Nicodemus Tessin vanema ning järgmisel aastal algasid taastamistööd. Aastal 1681 suri Nicodemus Tessin vanem, kes oli lossi peaaegu valmis ehitanud, ning tööd viis lõpule tema poeg Nicodemus Tessin noorem. Hedvigil oli vaja uhket lossi, sest ta oli alaealise kuninga Karl XI eestkostja ja Rootsi oli selleks ajaks saavutanud suure võimu.
Aastal 1744 läks loss pulmakingitusena Preisimaa printsessile Luise Ulrikele, kes sai kuningas Adolf Frederikiga abielludes Rootsi kuningannaks Lovisa Ulrika nime all. Lovisa Ulrika ajal lähtuti sisekujunduses prantsuse rokokoost ning tema ajal taastati ka mahapõlenud lossiteater. 1777. aastal müüs Lovisa Ulrika lossi riigile ning järgmiseks elanikuks sai tema poeg Gustav III.
19. sajandil lossi aktiivselt ei kasutatud ja see hakkas lagunema, kuid 1907. aastal lasi Oskar I viia lossis läbi ulatuslikud taastamistööd.
Praegune kuningapere on lossis elanud alates 1981. aastast ning lossi valvab Rootsi sõjavägi (nagu Stockholmi kuningalossigi).

Renoveerimistööd

400 aasta jooksul on paleed ja parki mitmeid kordi taastatud ja uuendatud. Suurim remont leidis aset 1907–1913, mil vahetati välja elektri- ja küttesüsteem ning kanalisatsioon. Lisaks vahetati välja veetorusid ning pandi uus katus. Alates 1997. aastast on jõudumööda remonditud ja renoveeritud lossi erinevaid osi ning aastatel 1997–2002 käisid lossi välisseinte puhastus- ja taastamistööd.

Lossikirik

Lossikiriku projekteeris Nicodemus Tessin vanem ning see valmis 1746. aasta mais. Tänapäevani toimub seal iga kuu viimasel pühapäeval Lovöni kihelkonna suur jumalateenistus. Kiriku orel pärineb 1730. aastast ning on siiani kasutusel. Seintel olevad traditsioonilised gobeläänid on pärit Gustav V valitsusajast.

Aiad

Kuigi aiad ja park on kõigile avatud, veedab ka kuningapere siin meelsasti aega.

Barokkaed

Vanim osa rajati 17. sajandil Hedvig Eleonora juhtimise all ning Tessinid projekteerisid aia, mis paikneb otse lossi vastas ning mida ääristab kolm alleed. Paljud skulptuurid rajas kunstnik Adrian de Vries. Aed ja sellega piirnev park jäid 19. sajandil hooletusse, kuid taastati Gustav VI Adolfi poolt 1950.–1960. aastatel.

Inglise aed

Gustav III rajas Inglise aia, mis paikneb barokkaiast põhja pool ning kus on kaks kanalitega tiiki, sillad, suured muruplatsid ja puudesalud. Aeda ilmestavad ka pikad ja laiad kõnniteed. Suurema osa marmorkujudest ostis Gustav III Itaaliast. Nende eesmärk oli jalutajaid üllatada.

UNESCO maailmapärand

Drottningholmi loss ning osa selle aedu koos lossiteatri ja hiina lossiga kuuluvad 1991. aastast UNESCO maailmapärandi nimistus olevasse objekti nr 559 "Drottningholmi kuninglik valdus".
OMON

OMON (vene keeles Отряд милиции особого назначения) oli NSV Liidu ja on Venemaa Föderatsiooni miilitsa posti-patrullteenistuse eriettevalmistusega pantvangide vabastamise, õiguskaitseorganite töötajate turva- ja massiürituste valveüksused.
Eriotstarbeline miilitsasalk loodi NSV Liidus NSV Liidu siseministri määrusega 9. novembril 1978 1980. aasta suveolümpiamängude ettevalmistusperioodil Moskva linnas, Moskva linna RSN Täitevkomitee Siseasjade Valitsuses. Pärast olümpiamängude lõppu moodustati see OMON-i baasil Moskva linna Siseasjade Valitsuse juures (Отряд милиции специального назначения (ОМСН) при Управлении уголовного розыска ГУВД Москвы).
Kurt Wallander

Biograafia

Noore politseinikuna oleks ta äärepealt surma saanud, kui joodik, keda ta küsitles, teda pussitas (seda mainitakse raamatusarja esimeses raamatus). Wallander oli ühe korra abielus, kuid ta naine Mona jättis ta maha ja tal on sellest ajast peale olnud keeruline suhe oma ainsa tütrega, kes pääses enesetapukatsest napilt eluga, kui oli 15-aastane. Tal oli samuti probleeme oma isaga, kunstnikuga, kes maalis oma eluajal sama maastikku üle 7000 korra. Vanem Wallander oli tugevalt vastu poja otsusele hakata politseinikuks ja pilkas teda selle eest sageli.
Inspektor Wallanderil on lähedasi sõpru vähe ja ta on tuntud oma kehva elustiili poolest: ta tarbib palju alkoholi ja rämpstoitu, teeb vähe trenni ja vahel võitleb vihaga. Ta lahendab kuritegusid väga isiklikul tasemel, jälitades kurjategijaid ja olles valmis kurjategija tabamiseks ka ülemuste käskudega vastuollu minema.
2013.–2014. aasta maailma karikasari murdmaasuusatamises

Märkused

Algselt esimese koha saanud austerlane Johannes Dürr diskvalifitseeriti positiivse dopinguproovi tõttu.
Vitsosi

Vitsosi (Equisetum × moorei) on osjaliste sugukonda kuuluv sõnajalgtaim. 
Ta on Eestis arvatud II kaitsekategooriasse (seisuga 2012).
Eestis võib neid leida kasvamas kaljudel ja liivikuil ning mitmes metsatüübis.
Kääbuslõgismadu

Lõgisti

Paljude kääbuslõgismadude saba tippu jäävad kestamise järgselt tagumised soomused saba külge alles, moodustades lõgisti. Lõgisti nahkrõngaste arv (mitte üle 12 lüli) oleneb mao vanusest. Saba väristamisel tekitavad need nahkrõngad lõgisevat heli. Teadlaste arvates toimib lõgisti kaitse- või hoiatusvahendina.
Ülemaailmne vaimse tervise päev

Eesmärgid

Vaimse tervise päeva eesmärk on inimeste teavitamine vaimse tervise olemusest ja vaimse tervise säilitamise võimalustest. Loodetakse, et teadlikkuse tõusuga psüühikast kaasneb inimeste oskuste pagasi täienemine vältimaks vaimse tervise probleemide teket ja hakkama saada olemasolevate vaimse tervise probleemidega.

Ajalugu

Vaimse tervise päeva idee pärineb aastast 1992, Ülemaailmse Vaimse Tervise Föderatsiooni üldsekretariaadi omaaegselt saadikult Richard Hunterilt.
Esimestel aastatel ei olnud üritustel kindlat teemat. Üritused piirdusid teledebattidega, milles osalesid lisaks Ameerika Ühendriikidele veel Austraalia, Tšiili, Sambia ja Suurbritannia esindajad.
1994. aastal oli esimest korda vaimse tervise päeval konkreetne teema – "Vaimse tervise teenuste kvaliteedi parandamine maailmas", kuid formaalse ja bürokraatliku lähenemise tõttu ei saanud ta sisuliselt olla vaimse tervise päeva teema. Esimene sisuline lähenemine oli 1996. aasta teemaga "Vaimne tervis ja naine".
Al-‘Aqabah' laht

Al-‘Aqabah' laht (araabia خليج العقبة (Khalīj al-‘Aqabah); Iisraelis Elati laht) on laht Punase mere põhjosas, mis eraldab Siinai poolsaart Araabia poolsaarest. Laheäärne rannajoon kuulub Egiptusele, Iisraelile, Jordaaniale ja Saudi Araabiale. Suuremad linnad lahe kaldal on Elat (Iisrael) ja Al-‘Aqabah (Jordaania).
Engelbergi vald

Engelberg on vald ja asula Obwaldeni kantonis Šveitsis. Vald asub ülejäänud kantonist lahus ida pool. Seda eraldab kantoni põhiosast Nidwaldeni ja Berni kanton.
See asub 1020 meetri kõrgusel merepinnast ja on Kesk-Šveitsi juhtivaid turismikeskusi. 2000. aastal oli vallas 3600 elanikku, kellest 600 olid välismaalased.
Keskajal tunti Engelbergi sealse benediktiini kloostri järgi. 1900. aastatel meelitasid turiste veekeskused, kuid nüüd üha enam ka suusakeskused.
Engelbergis on korraldatud suusatamise ja mäesuusatamise maailmakarikavõistluste etappe.
Maarjamõisa (Aravete)

Maarjamõisa (varem Maarja) on asum Aravete alevikus Põhja-Järvamaal Järva vallas.
Kuni 1965. aastani oli Maarja paikkond Aravete küla koosseisus, 1965. aastast moodustas ta iseseisva Maarja töölisasula ja 1975. aastal liitus ta Aravete külaga Aravete alevikuks. 
Koht on saanud oma nime selle järgi, et kunagi paiknes seal Maarja karjamõis. Paikkonda tuntakse eelkõige nime all KETE. See ei ole tegelikult koha nimi, vaid on jäänud kohale külge seoses seal kunagi tegutsenud ehitusmaterjale tootva ettevõttega (Aravete Kolhoosidevaheline Ehitusmaterjalide Tootmise Ettevõte ehk Aravete KETE), kus valmistati peamiselt silikaltsiidist ehitusplokke. Piirkonda on kohalikud nimetanud ka külaks ning koostanud Maarjamõisa küla arengukava.   
Piirkonnast möödub Pärnu Rakvere maantee ning kahe kilomeetri kauguselt Piibe maantee. Vallakeskus Ambla on 15 km, maakonnakeskus Paide 32 ja vabariigi pealinn Tallinn 90 km kaugusel. Tänu kunagisele tootmisettevõttele pole KETE hajaasustusega piirkond, vaid linnatüüpi piirkond, mis on asustatud mitmekorruseliste kortermajadega. Silikaltsiiditehase hiilgeaegadel olid majad kohapeal tööd leidvaid elanikke täis; kohalikku ehitusmaterjali kasutades toimus elamute aktiivne juurdeehitamine. Tootmise soikudes hakkasid majad tühjenema ning inimesed asusid elama piirkondadesse, kus leidsid tööd. Piirkonnas on 2003. aasta seisuga umbes 300 elanikku.
Piirkond piirneb kahest küljest metsaga. Ühes metsas asub looduskaitsealune Eevakivi. Teise metsa maastik on mägine ning sinna on rajatud jooksu-, suusa- ja rattarajad, mida kasutavad aktiivselt nii kooliõpilased kui harrastussportlased. Piirkonna serva on rajatud Aravete Spordi- ja Tervisekeskus ning seal asub ka Aravete kardirada.
Piirkonnas paikneb Aravete tööstuspark, mille territooriumil asuvad AS Aravete Saeveski, AS Optiroc kuivsegude tehas, Aravete Metallitööde OÜ, Terasman OÜ, elektrienergiat vahendab ja ehitusmaterjalide müümisega tegelev OÜ Kuvart. Tööstusterritooriumil asub ka Järvamaa Päästeteenistuse Aravete tugikomando.
Leivu murrak

Leivu murrak ehk leivu keel on lõunaeesti murderühma kuulunud murrak, mida rääkisid Põhja-Lätis Gulbene ja Aluksne rajooni ümbruses elanud leivud. 
Leivu keel jagunes konservatiivsemaks Alamõiža (läti Lejasmuiža) ja uuenduslikumaks Sältnä (läti Zeltiņi) murrakuks. Leivu keel on lõunaeestipärane ja eriti sarnane Lääne-Hargla murrakuga, kuid selles on ka selged liivi keele mõjud. Leivu keelt on loetud Võru murde osaks, samas Petri Kallio hinnangul on tegu aga esimese keeleharuga, mis kunagi ühtsest lõunaeesti keelest lahknes.
Läti keel oli leivu keele suuremalt jaolt asendanud 1930. aastate alguseks. Viimane leivu murraku emakeelena kõneleja oli Anto Bok (1908–1988).
Calgary ülikool

Calgary ülikool (inglise keeles University of Calgary) on ülikool Kanadas Alberta osariigis Calgarys.
Ülikool asutati 1966.
Ülikoolis õpib üle 31 000 üliõpilase.
Cosette

Cosette on Victor Hugo romaani "Hüljatud" üks läbivaid tegelaskujusid.
Cosette'i (ristinimega Euphrasie) teekond on vaatluse all alates tüdruku sündimisest kuni abielunaiseks saamiseni. Cosette'i ema Fantine loovutab ainelise kitsikuse tõttu oma vastsündinud tütre õelate kõrtsmike Thenardier'ide hoolde, kavatsedes lapsukese amme juurest peatset tagasi võtta. Fantine aga sureb ning Cosette'i ostab kõrtsmikelt vabaks hoopis Jean Valjean, kes kohtleb last kui lihast tütart. 
Elatakse Pariisis vaikelu, Cosette on hoitud ja hoolitsetud, kuid Valjean piirab tüdruku liikumisvabadust, tahtes teda kaitsta kõige kurja eest. Ta ei räägi Cosette'ile sõnagi tema tegelikust päritolust ega emast. 
Cosette'i sirgudes ei jää Valjeanil märkamata salajane armuleek, mis Pariisis Luxembourgi aias jalutamas käies lahvatab tudeng Mariuse ja kasutütre vahel. Marius külastab salaja Cosette'i öösiti tagaaias. Vana mees mõistab, et noorte armastus on võitmatu ning ta päästab linnas puhkenud tudengirahutuste ajal Mariuse elu. Cosette abiellub Mariusega. Jean Valjean aga mõistab, et tema tunded neiu vastu on midagi rohkemat kui vaid isa-tütre armastus. Victor Hugo kirjeldab liigutavalt raugastunud Valjeani üksinduspäevi pärast noorte pulmi, ent mehe surivoodil, kuhu siiski saabuvad ka Cosette ja Marius, kuuleb Cosette tõde Fantine'i kohta ning saab aimu oma minevikust. Pisarates Cosette ja Marius langetavad pea vana mehe Jean Valjeani õilsameelsuse ees ning mõistavad, kui palju armastust neile mehe eluajal tema näiliselt karmist koest hoolimata osaks sai.
Muusikalis "Hüljatud" on Cosette'i karakter üheplaanilisem võrreldes näiteks krutskeid täis Eponine`iga, kuid õnneliku armastaja Cosette'i esitada on kaks kaunist duetti Mariusega. Ka muusikalis on publiku ees lapseealine Cosette, keda Thenardier'd sunnivad põrandaid küürima ning raskeid veeämbreid tassima. Seda rolli mängis muusikali Eesti produktsioonis Hanna-Liina Võsa, kelle dublant oli Nele-Liis Vaiksoo. Lapseeas astus Cosette'i rollis teiste seas üles Maria Listra, kes mängib täiskasvanud Cosette`i Vanemuise teatris 2017. aastal esietendunud "Hüljatute" lavastuses koos Elizabeth Paaveliga.
Mülleri juha

Ajaloolist

Paramesonefroni juha sai nime Saksa arsti, anatoomi ja ihtüoloogi ning herpetoloogi Johannes Peter Mülleri järgi (14. juuli 1801 – 28. aprill 1858), kes uuris paramesonefroni juha arengut (Bildungsgeschichte der Genitalien, 1830).
Kadri Asmer

Kadri Asmer (sündinud 11. mail 1985) on eesti kunstiajaloolane, õppejõud, kunstikriitik ja kuraator.
Ta lõpetas 2004. aastal Hugo Treffneri Gümnaasiumi ja õppis aastatel 2004–2008 Tartu Ülikoolis kunstiajalugu. 2014. aastal kaitses samas magistrikraadi cum laude.
Asmer on töötanud 2008–2010 Kadrioru kunstimuuseumis haridustöö kuraatorina, 2009–2010 Kolga Keskkoolis kunstiajaloo õpetajana ning 2013–2014 Tartu Kunstimuuseumis graafika- ja joonistuskogu hoidjana. Alates 2014. aastast töötab Tartu Ülikooli kunstiajaloo osakonnas.
Asmer on kureerinud kunstinäitusi, näiteks "Silent Collections. Privately Owned Lithuanian and Estonian Art from the Second Half of the 20th Century" (Leedu Rahvusgalerii, Vilnius, 2018), "Maskuliinne eksistentsialism. Kunst Margus Punabi kogust" (Galerii Noorus, 2016), "The Age of Sex. Fotokunst Margus Punabi kogust" (Tartu Kunstimaja, 2016), "Avangardi aabits. 1960. ja 1970. aastate eesti kunst Margus Punabi kogust" (Jakobi galerii, 2016), "Valguse linn. Eesti kunstnikud Euroopa suurlinnades" (Eesti Kunstimuuseum, 2016), "Ilmar Malin. EluLõng" (Tartu Kunstimaja, 2014).
Ta on koostanud raamatuid, näiteks Armin Tuulse "Linnad ja lossid" (2013), Ilmar Malin "Kunsti pärast" (koos Jaan Maliniga, 2014), Juhan Maiste "Vabadus mäletada" (2017).
Alates 2015. aastast on Asmer rahvusvahelise teadusajakirja Baltic Journal of Art History tegevtoimetaja.
Asmer on ICOM-i, Eesti Kunstiteadlaste ja Kuraatorite Liidu ja Tartu Kunstnike Liidu liige.
Börje Grönroos

Börje Grönroos (13. jaanuar 1929 Helsingi – 17. detsember 2015) oli Soome kergejõustiklane ja poksija.
Grönroos oli poksis kokku kahekordne Soome meister II keskkaalus (kuni 75 kg) aastatel 1952 ja 1959. Ta sai kergejõustiku Soome meistrivõistluste teatejooksudes kokku neli medalit – 4×800 m teatejooksus III koha 1953. aastal, 4×800 m teatejooksus II koha ja 4×400 m teatejooksus III koha 1954. aastal ning 4×800 m teatejooksus III koha 1955. aastal.
Grönroos osales 1952. aasta Helsingi olümpiamängude poksivõistlustel II keskkaalus (kuni 75 kg), kuid kaotas oma kohtumise I ringis hilisemale pronksmedalivõitjale Stig Sjölinile (Rootsi) ning jäi edasisest medaliheitlusest välja. Ta osales 1959. aastal Luzernis 13. Euroopa meistrivõistlustel poksis II keskkaalus (kuni 75 kg), kuid kaotas II ringis oma kohtumise hilisemale võitjale Gennadi Šatkovile (Nõukogude Liit) ning jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Vana-Kuuste vald

Vana-Kuuste (saksa keeles Alt-Kusthof) oli vald Tartumaal Kambja kihelkonnas. Valla pindala oli 101 km² ja elanikke oli 2012 (1934. aasta seisuga). Vald eksisteeris 1866–1939.
Vallas oli 400 talundit ja elamut ning need kasutasid 7699 ha maad (1929. aasta seisuga).
1891 liideti Vana-Kuuste vallaga Reola-Uhti vald.
Adamson-Ericu muuseum

Adamson-Ericu muuseum on Eesti Kunstimuuseumi filiaal Tallinna vanalinnas (Lühike jalg 3).
Pärast kunstnik Adamson-Ericu lese Mari Adamsoni rohkem kui 800 kunstiteose kinkimist Eesti Kunstimuuseumile avati 1983. aastal Adamson-Ericu muuseum. Muuseum avati 2. detsembril, kunstniku surma viieteistkümnendal aastapäeval. Muuseumi direktoriks on Ülle Kruus.

Hoone

Lühikese jala ja Rüütli tänava nurgal asunud kodanikumaja (ning selle juurde kuulunud kivist aitu ja väikest maja Lühikese jala ääres) mainitakse 1542. aasta ürikutes. Keskajal asusid selles kinnistus käsitööliste töökojad. Viimastel sajanditel paiknesid majas korterid, 20. sajandi alguses rautati sisehoovis hobuseid. Hoone renoveeriti 1983. aastal loodud kunstnik Adamson-Ericu muuseumi tarvis. "Ehitustööde käigus lammutati hulgaliselt hilisema päritoluga vaheseinu, maja läbinud kangialune muudeti vestibüüliks. Säilinud on mitmeid keskaegse päritoluga ehitusdetaile, näiteks kaarjas portaal muuseumi garderoobis, paekivivõlvid ja müüritreppide suudmed keldrikorrusel jm. Hoone juurde kuulub väike intiimne sisehoov."

Adamson-Ericu kogu

Adamson-Ericu muuseumis asub Adamson-Ericu kogu. Muuseumi põhikogusse kuulub 1543 taiest ning ta jaguneb maalikoguks ja tarbekunstikoguks. Muuseumi kogule pani aluse kunstniku lese Mari Adamsoni kingitus Eesti Kunstimuuseumile. Aastate jooksul on teadlik kogumistöö ning annetused suurendanud kogu nii arvuliselt kui ajalise ülevaatlikkuse osas. Adamson-Ericu muuseumi kollektsioon annab ülevaate kunstniku kogu loomepärandist aastatel 1924–1968.

Näitusetegevus

Adamson-Ericu muuseumis on kaks peamist ekspositsiooniruumi: teisel korrusel asetseb püsiekspositsioon ja esimesel korrusel eksponeeritakse vahetatavaid näitusi. Püsiekspositsioon annab ülevaate Adamson-Ericu loomingust. Vahetatavaid näitusi on aastas kolm-neli.

Haridustegevus

Ajutiste näituste ja püsiekspositsiooniga seoses korraldatakse muuseumis haridusprogramme, kontserte ja loenguid. Muuseumi keldris toimib kunstikelder, mis ühtib temaatiliselt ajutiste näituste programmiga.
Endel Põldvere

Elulugu

Endel Põldvere oli põllupidaja poeg ja Kalju Põldvere vend.
Lõpetas 1951 Tallinna 2. Keskkooli, 1958 TÜ arstiteaduskonna, oli 1963–1965 Leningradis NSVL TA Tsütoloogia Instituudi aspirant, bioloogiakandidaat (1966, Leningrad), väitekiri "Данные изменения ультраструктуры паренгиматозных клеток печени при воздействии канцерогенными и неканцерогенными веществами". Oli 1958–1961 Kingissepa (Kuressaare) Linnahaigla neuroloog, 1961–1963 Tallinna Epidemioloogia, Mikrobioloogia ja Hügieeni Teadusliku Uurimise Instituudi| vanemteadur, 1966–1969 Eksperimentaalse ja Kliinilise Meditsiini Instituudi onkoloogia osakonna vaneminsener, nooremteadur, 1969–1989 kantserogeneesi mehhanismide labori vanemteadur.

Teadustöö

Uurinud eksperimentaalselt maksakasvajaid, põlevkiviproduktide teratogeensust, proliferatiivsete protsesside osa kantserogeneesis. Üle 50 teadustrükise.
Argaaniapuu

Levila ja kasvutingimused

Argaaniapuu kasvab endeemsena Maroko edelaosa poolkõrbes ja Alžeeria lääneosas Tindoufi ümbruses. Kunagi oli argaaniapuu levinud kogu Põhja-Aafrikas, kuid nüüd on puu umbes 2,5 miljoni hektarine levila arvatud UNESCO biosfäärikaitseala koosseisu.
Argaaniapuul on kuni 30 meetri sügavusele ulatuv juurestik ja muu hulgas tänu sellele on ta hästi kohanenud kuiva kliimaga, sealhulgas pikaajalise põuaga. Ta talub hästi kuumust ja on pinnase suhtes vähenõudlik. Puul on tähtis roll pinnase erosiooni takistamises ja kõrbestumise leviku piiramises.
Puu elab 150–200 aasta vanuseks.

Välimus

Puu kasvab 8–10 meetri kõrguseks. Tüvi on sageli mitmeharuline ning väändunud ja sõlmiline. See muudab elu lihtsamaks kodukitsedel, kes armastavad puu otsas lehtede ja viljadega maiustamas käia.
Oksad on ogalised, lehed on ovaalsed, 2–4 cm pikkused. 
Puu õitseb aprillis. Õied on väiksed ja kollakasrohelised, viie kroonlehega. 
Vili on 2–4 cm pikkune ja 1,5–3 cm laiune. Vilja südamikus on äärmiselt kõva koorega pähkel, mis sisaldab 1–3 õlirikast mandlikujulist seemet. Pähklit ümbritseb lihakas viljasein ja paks koor. Roheline vili muutub valmides kollaseks ja lõpuks kuivab pealiskiht punakaspruuniks koorikuks. Juulis ja augustis kukub vili puu otsast alla. Kitsed suudavad seedida üksnes vilja mahlakat osa, kõvad pähklid väljuvad tervetena ja kohalikud korjavad need hiljem kokku, et neist õli valmistada.

Kasutamine

Argaaniapuu seemnetest valmistatakse argaaniaõli, mis on väärtuslik tooraine nii toiduainete-, kosmeetika- kui ka farmaatsiatööstusele.
Puitu on kasutatud kütteks ja tarbeesemete valmistamises. Kütteks kasutatakse ka seemnekestasid.
Õlipressimise jääke kasutatakse loomasöödana.
Argaaniaõli tootmine on Maroko lõunaosa elanike oluline elatusallikas. Varem valmistati õli oma majapidamises ja müüdi eraviisiliselt. Nüüd aga on tootmine koondunud kooperatiividesse, kus töötavad naised. See on paljudes piirkondades naiste jaoks ainuke võimalus töötada väljaspool kodu ja raha teenida.
Maido Remm

Maido Remm (sündinud 11. juulil 1965) on eesti bioinformaatik.
Ta on Tartu Ülikooli bioinformaatika professor aastast 2003.

Perekond

Tema isa oli Hans Remm ja ema on Eevi Remm. Tema vend on Kalle Remm.
Tadeusz Gąsiorowski

Janusz Tadeusz Gąsiorowski (17. juuni 1889 Lwów – 19. oktoober 1949) oli Poola sõjaväelane (kindral).
1933 anti talle Kotkaristi I klassi teenetemärk.
Gotthard Friedrich Stender

Gotthard Friedrich Stender (27. august 1714 Laši Kuramaa – 17. mai 1796 Sunākste) oli Läti jutukirjanik, keeleuurija, tõlkija, pedagoog, vaimulik ja loodusteadlane. Poplaarsuse tõttu rahva seas nimetati teda ka vanaks Stenderiks, eristamaks teda poeg Aleksander Johannes Stenderist ehk noorest Stenderist.
Gotthard Friedrich Stender sündis 1714. aastal Kuramaal õpetaja perekonnas ning õppis usuteadust Jenas ja Halle ülikoolis. Aastail 1753–1759 elas Žeimelise alevis. Seejärel tegutses pastorina Lätis kuni surmani 1796. aastal.
G. F. Stender uuendas Läti tähestiku, andis välja Läti keele grammatika ning läti-saksa ja saksa-läti sõnaraamatu. G. F. Stender koos Johann Gottfried Herderiga olid esimesed, kes analüüsisid läti rahvalaule, mõistatusi, tegusõnu ja vanasõnu.
Vinmonopolet

Vinmonopolet on Norra riigi alkoholimonopol. See on ainuke kauplusekett, mis müüb Norras 4,75-protsendilisest kangemat õlut, veini ja destilleeritud alkohoolseid jooke.
Ettevõte asutati 30. novembril 1932.
Vinmonopoletil on üle 300 kauplust.
Kevin Kurányi

Kevin Kurányi (sündinud 2. märtsil 1982 Brasiilias Rio de Janeiros) on Saksamaa endine jalgpallur, ründaja.
Ta sündis Brasiilias, tema isa on saksa-ungari päritolu ja ema Panama päritolu. Tal oli võimalus valida, kas mängida jalgpalli Brasiilia, Panama, Ungari või Saksamaa eest. Ta valis Saksamaa.
Saksamaa jalgpallikoondises tegi Kurányi debüüdi 29. märtsil 2003, kui Nürnbergis mängiti Leeduga viiki 1:1. Kurányi mängis rahvuskoondises aastatel 2003–2008 kokku 52 korda ja lõi 19 väravat.

Isiklikku

Kevin Kurányi on 188 cm pikk ja kaalub 78 kg.
Kuldne tund

Fotograafias nimetatakse kuldseks tunniks ajavahemikku, mis leiab aset veidi pärast päikesetõusu ning enne päikeseloojangut. Kuldse tunni ajal on päevavalgus punakamat tooni, kui ajal mil Päike on kõrgemal taevas. Sõna "tund" on termini nimes kujundlik. Tegelikult ei ole kuldsel tunnil kindlalt määratavat kestust ning see oleneb vaatleja asukohast ning aastaajast.