Christine Nöstlinger

Christine Nöstlinger (13. oktoober 1936 Viin – 28. juuni 2018 Viin) oli Austria lastekirjanik, üks tuntumaid ja mõjukamaid saksakeelseid lastekirjanikke.

Elust

Nöstlinger pärines tööliste perekonnast, ta isa oli kellassepp ja ema lasteaednik. Sotsialistist isa pidi kannatama natside käes. Christine Nöstlinger tahtis pärast keskkooli lõppu minna õppima maalikunstnikuks, kuid asus siiski õppima tarbekunstiakadeemiasse tarbegraafika erialale. Pärast esimest abielu, mis lahutati, abiellus ta 1961. aastal ajakirjanik Ernst Nöstlingeriga. Kirjanikul on kaks tütart, vanem neist pärineb esimesest abielust, kuid sündis juba teise abielu ajal.
Alates 1970. aastast on ta avaldanud hulgaliselt raamatuid.
Christine Nöstlinger elas vaheldumisi Viinis ja Alam-Austria liidumaal Altmelonis oma talus. Ta kirjutas eeskätt laste- ja noorteraamatuid, kuid tegi kaastööd ka televisioonile, raadiole ja ajakirjadele.

Loomingust

Christine Nöstlinger on kirjutanud üle 100 raamatu ning kuulub tuntuimate ja mõjukaimate lastekirjanike hulka saksa keeleruumis. Tema teoseid on tõlgitud väga paljudesse keeltesse ning autasustatud rahvusvaheliste auhindadega.
Kirjanikuteed alustas ta aastal 1970 raamatuga "Die feuerrote Friederike" ("Tulipunane Friederike"). Kirjanik käsitles oma raamatutes eeskätt laste vajadusi ning puudutab autoriteetsuse ja emantsipatsiooniküsimusi. Tema teostes leidub hulgaliselt autsaidereid, kelle abil kirjanik käsitleb üksinduse probleemi ("Austauschkind", "Vahetuslaps"), eneseotsinguid ("Gretchen Sackmeier", "Greteke Sackmeier") või puberteedikriisi ("Ilse Janda, 14"). 70. aastatel esile kerkinud "realistlikule laste- ja noortekirjandusele" omaselt kerkivad Nöstlingeri raamatuis esile lapsevanemate abieluprobleemid – uuendus, mille üle tol ajal palju vaieldi.
Nöstlingeri loomingule on väga omased ka poliitilised ja ühiskonnakriitilised aspektid. Siin mängib olulist osa tema enda lapsepõlv, mil toimus Teine maailmasõda (kajastub muuhulgas raamatutes "Maikäfer flieg!", "Lenda, maipõrnikas!" ja "Zwei Wochen im Mai", "Kaks nädalat mais"). Raamatutes "Wir pfeifen auf den Gurkenkönig" ("Me vilistame Kurgikuninga peale") ja "Rosa Riedl Schutzgespenst" ("Kaitseingel Rosa Riedl") kirjeldab ta groteskselt (perekondlikku) argifašismi. Üks kirjaniku põletavamaid teemasid on vastupanu ülbusele, allasurumisele ja igasuguses vormis ebaõiglusele. Tema lugude revolutsioonilis-didaktiline raev on viimastel aastatel asendunud lohutavama tooniga. Kasvatuslikku mõju Nöstlinger oma teostelt (enam) ei oota. Nöstlingeri on sageli nimetatud laste advokaadiks kirjanduses.
Lisaks kirjakeelsetele on Nöstlinger avaldanud ka mõned murdes kirjutatud raamatud, näiteks  1974 ilmunud luuleraamat "Iba de gaunz oaman kinda" ("Päris vaestest lastest", uustrükina 1994 ja 2009 "Iba de gaunz oamen Leit", "Päris vaestest inimestest"). Ka tema ülejäänud tekstid – esseed, ajalehekolumnid, romaanid ja lüürika – sisaldavad nii viini argikeelt, uudissõnu kui humoorikalt loodud kunstkeelt ("Dschi-Dsche-i-Dschunior", "Wir pfeifen auf den Gurkenkönig", "Me vilistame Kurgikuninga peale"). See tõi esialgu kaasa mõistmatust ja kriitikat, kuid nüüdseks on tema keele eripärasid juba ammu hindama ja tunnustama õpitud. Ka keele poolest on Nöstlingeri looming saksa laste- ja noortekirjanduse arengus ühtaegu nii polariseeriv kui esilekerkiv.
Vähem teada on fakt, et Nöstlinger on koostanud ka kolm kokaraamatut: "Mit zwei linken Kochlöffeln" ("Kahe vasaku supilusikaga"), "Ein Hund kam in die Küche" ("Koer tuli kööki") ja "Das Küchen-ABC" ("Köögi ABC").