Anakonda

Elupaik

Anakondade elupaik on tänapäeval peamiselt Lõuna-Ameerika: Colombia, Boliivia, Brasiilia, Paraguay, Argentina, Venezuela, Guyana, Ecuador, Peruu ja Trinidadi saar. Nad elunevad meelsamini voolava mageda (vahel ka veidi soolaka) vee läheduses: soode, järvede, jõgede juures ja nende kallastel asuvates koobastes. Enamikku anakondasid loetakse suurepärasteks ujujateks (on pakutud, et nad võivad ujuda neli korda kiiremini kui meisterujujad).

Anatoomia ja füsioloogia

Anakondasid loetakse üsna pikkadeks ning jämeda ja lihaselise kehaehitusega madudeks, kusjuures emased on isastest tavaliselt suuremad. Keha üldpikkus ja kaal on siiski liigiti ja indiviiditi küllaltki varieeruv: nii võib kollane anakonda kaaluda ligi 30 kilogrammi ja tema üldpikkuseks pakutakse 3–4 meetrit. Hiidanakonda kohta on aga teada, et nad võivad olla 10–12 meetri pikkused ja kaaluda kuni 250 kg.

Mao soomused

Soomuste värvus (seljal) võib paikkonniti ja indiviiditi erineda. Anakondadel võivad seljasoomused olla kas rohekaspruunikat, oliivi- ja/või hallikasrohekat, oranži, kollakasrohelist või kollast värvi.
Kuid muster on neil kõigil sarnane: keha katavad suured ümarad mustjad laigud seljal ning poolringid külgedel ja kõhu pool.

Keel

Haistmisel, mida anakondad kasutavad saaklooma asukoha määramisel, paaritumisel ja keskkonnast saabuva info edastamisel osalevad kaheharuline keel ja sahkluu-ninaelund ehk Jakobsoni elund, vähesel määral ninasõõrmed ja muidugi peaaju.

Vaagnakannused

Anakondadel on tagakeha küljes kloaagi läheduses paarilised väikesed vaagnakannused, mis on neil kohati abiks kopulatsioonil.

Kopsud

Anakondadel on kaks kopsu, mida nad kasutavad hingamiseks.

Pea

Pea on võrreldes ülejäänud kehaga küllaltki väike, kuid pisut laiem kui kael. Silmad ja ninasõõrmed paiknevad külgedel ning anakonda suudab ninasõõrmed vajadusel klappide abil sulgeda, hoides nii ära vee sissetungi sukeldumisel.

Hambad

Anakondad on kägistajamaod ja nende puhul ei ole ohtlik mitte maohammustus, vaid mao haardesse sattumine.
Anakondade hambad (keskmiselt 100 tahapoole suunatud hammast) vahetuvad regulaarselt ja neil on oluline abistav roll lämmatatud saaklooma alla neelamisel, teadlastel pole õnnestunud neist hammastest mürki eraldada

Toitumine

Anakondad armastavad elada valdavalt veerikastes looduslikes piirkondades. Anakondadel ei ole välja arenenud mürgihambaid ja toidu hankimiseks tuleb neil saakloomad pigistamisvõttega kägistada (lämmatada). Tihti keerab ta end ümber pooleldi vees oleva puuoksa ja sukeldub kohe, kui märkab midagi häirivat või mõnda mööduvat saaklooma (närilist, kala, lindu, kilpkonna, noort kaimani, tiigerpüütonit). Arvatakse, et anakonda võib oma saaki tunde või päevi oodata, aga põhjuseid pole siiani õnnestunud tuvastada. Anakonda haarab saaklooma oma haardesse ja lämmatab ta. Ühe toidukorra ajal võib ta alla neelata oma kehakaaluga võrdse ja/või suurema koguse toitu. Kirjanduslikes allikates mainitakse, et värskelt einestanud anakonda suu võib lehata hirmuäratavalt ja et anakondad justkui sööksid inimesi. Uurijate väitel on anakonda võimeline lisaks loomadele ka inimese lämmatama, aga täiskasvanud inimese allaneelamisel võib takistuseks saada õlapiirkond.

Paaritumine ja tiinus

Suguküpseks ja paaritumisvõimeliseks loetakse nii emaseid kui isaseid anakondasid umbes 3–4-aastaselt. Paaritumisaeg sõltub suuresti geograafilisest piirkonnast. Anakondadel on levinuimaks seksuaalse käitumise vormiks polüandria. Anakondade paaritumisel võivad ühe vastuvõtliku emase ümber koguneda mitmed aktiivsed isased anakondad (12), moodustades "paaritumiskuhja" ja võideldes paaritumisõiguse pärast mitu nädalat. Tiinus kestab 6–7 kuud ja väidetakse, et selle aja jooksul anakondad toitu ei ihalda.

Poegimine ja pojad

Anakondad on eluspoegijad (ovovivipaarid). Pojad kooruvad munadest juba enne sündi, emaslooma kehas. Emased toovad olenevalt liigist ilmale keskmiselt 12–80 poega.
Varieerub ka poegade pikkus. Nii võivad Eunectes deschauenseei pojad (3–26 poega) sündida 32–60 cm pikkusena ja hiidanakonda pojad 40–95 cm pikkusena. Noori anakondasid on väga raske kunstlikes tingimustes sööma meelitada.
Vastsündinud anakondad on üsna kohe pärast sündi iseseisvad loomtoidulised isendid, kes toituvad kaladest ja teistest vees elavatest selgroogsetest.

Ohud

Suurimaks ohuks anakondadele loetakse vihmametsade hävitamist ning ka inimesi, kes neid (erinevatel motiividel) kütivad.

Looduslikud vaenlased

Esimesel eluaastal võivad noored anakondad langeda teiste loomade saagiks. Täiskasvanud anakondad ei karda ühtegi kiskjat, isegi mitte võimsat kaimanit ega jaaguari.

Eluiga

Eluiga sõltub suuresti liigist ning elupaigast (kas looduslikes tingimustes, loomaaias või koduses terraariumis), aga ka indiviidist. Looduses elavate hiidanakondade eluiga teatakse olevat 40–50 aastat. Loomaaedades elavate anakondade elukaar on hinnanguliselt poole lühem, kuna loomaaedades ei soovi nad vahel pakutud toitu süüa.

Kultuuris

Amazonase indiaanlased nimetavad anakondat metsa vaimuks, nad austavad ja kardavad teda;
Taruma indiaanlased on väitnud, et põlvnevad anakondast.
1749 teatas George Cumberland, et orjad Tobagos sõid hiidanakondasid.
Anakondasid peetakse loomaaedades kõikjal maailmas, vaatamata nende ettearvamatule käitumisele ja närvale toitumisele, ning neid külastab terraariumides igal aastal palju inimesi.

Nimi

Perekonnanimi Eunectes pärineb vanakreeka sõnast, mis tähendab 'hea ujuja'.