google/wiki40b huggingface dataset:
Bautakivi

Bautakivi on piklik, enamasti kõrge vabalt seisev püstine kivi, mida nooremast pronksiajast kuni rauaajani püstitati mõningates Skandinaavia piirkondades ja Skandinaavia lähialadel.

Välimus

Kasutati rändrahne, mõnikord ka kaljust välja raiutud kive.
Bautakivid on enamasti tahumata, mistõttu nad on ebakorrapärased ja väga erineva kujuga. Mõnikord on nende ristlõige ligikaudu kolmnurga-, ruudu- või ristkülikukujuline.
Tüüpiline kõrgus on 1–3 m. Kõrgeim teadaolev bautakivi Trollpila (Bolsøya saarel Norras) on 5,1 m kõrgune. On mainitud ka alla meetri (kuni 30 cm) kõrgusi bautakive. Ka läbimõõt varieerub, kuid enamasti on see väike.
Sageli on ligikaudu pool kivist maa sisse kaevatud ning ülemine ots on teravaks tehtud.
Ojamaal eelistati lubjakiviplaate; nüüdseks on nad murenenud või muul viisil kannatada saanud, nii et nad enam maa seest kuigi palju välja ei ulatu.

Vanus

Bautakivid pärinevad nooremast pronksiajast kuni nooremast rauaajast. Enamik neist dateeritakse ajavahemikku 500 eKr kuni 500 pKr. Kõige nooremad bautakivid pärinevad viikingiaja lõpust (12. sajandist).

Funktsioon ja tähendus

Arvatakse, et tegemist on algselt hauatähistega, hiljem aga on neid mälestuskividena püstitatud ka mujale.

Sõna päritolu

Sõna päritolu ei ole teada. Mõned seostavad seda vanapõhja sõnaga *bautuðr'' 'fallos, teised sõnaga bautaðar, mis on omastav sõnast bautaðr 'tõukaja' ('vägev sõjamees'). Esimese versiooni järgi oli algselt tegu viljakuse sümbolitega, hiljem aga said neist surnute mälestusmärgid. Tegelikult ongi leitud ühemõtteliselt fallilisi kive, näiteks Norras Utgardis ja Steinkjeris.

Levik

Bautakive leidub Rootsis (eriti Ojamaal ja Ölandil), Soomes (eriti Ahvenamaal ja Laitilas), Taanis (eriti Bornholmis), Inglismaal, Poolas ja Eestis.
Neid leidub praktiliselt kõikjal, kuhu normannid või viikingid jõudsid.
Skandinaavias nimetatakse bautakivideks eeskätt ilma kaunistusteta kive, mistõttu nende hulka tavaliselt ei loeta lohukive, ruunikirjadega kive ja Ojamaa pildikive.
Kivid esinevad nii üksikult kui ka rühmadena. Nad võivad märgistada kalmu keskpaika. Poolas omistatakse säärased kivid osalt varajastele gootidele. Sageli esineb neid ka põletuskalmete lõunaküljel.
Kõige suuremas kontsentratsioonis on bautakive säilinud Põhja-Jüütimaal Højstrupis Tømmerby lahe (Tømmerby Fjord) ääres (75 kivi, varem 125) ning Bornholmil Neksø lähedal paiknevas metsas Gryetis (50) ja Louisenlundis. Bornholmil on nähtavasti olnud üle 1000 bautakivi.
Eestis asub Valkla bautakivikalmistu.

Nimega kivid

Paljudel bautakividel on nimed. Üks tuntumaid on Maarja Õmblusnõel Norras Karmøy vallas Avaldsnesi Olavi kiriku juures.
Valerie Fritsch

Valerie Fritsch (sündinud 1989) on Austria kirjanik ja fotokunstnik.

Elu

Sündinud Grazis, asus ta pärast küpsuseksamite sooritamist 2007. aastal õppima fotograafiat ja töötab fotokunstnikuna. Ta on Grazi autorite ühenduse die plattform liige ning avaldab tekste kirjandusajakirjades ja antoloogiates. Autori loomingut on tugevasti mõjutanud tema reisid – kuus kuud aastast veedab ta välismaal.

Looming

Valerie Fritschi debüütromaan "Kehastumised" ("VerkörperungEN")  ilmus 2011. aastal, aasta hiljem järgnes fotodega reisiraamat "Maailm on minu sisikond" ("Die Welt ist meine Innerei", 2012). 2015. aastal ilmunud romaan "Winteri aed" ("Winters Garten") osutus tõeliseks läbimurdeteoseks. See valiti Saksa Raamatuauhinna (Deutscher Buchpreis) nominendiks, st aasta 20 parima saksakeelse romaani hulka. "Winteri aed" ilmus Terje Looguse tõlkes eesti keeles kirjastuses Eesti Raamat 2016. aasta kevadel. Raamatuesitlusel Tartu kirjandusfestivalil Prima Vista oli külaliseks ka Valerie Fritsch ise.

Tunnustused

Valerie Fritsch on võitnud Ingeborg Bachmanni auhinna konkursil (Ingeborg-Bachmann-Preis) 2015. aastal publikupreemia.
Tasand

Tasandi määramine kolme mittekollineaarse punktiga

Olgu ,  ja  mittekollineaarsete punktide kohavektorid.
Keskkonnaseire andmekogu

Keskkonnaseire andmekogu (lühinimetus KESE) on Eestis alates 13. maist 2016 kasutusel olev riigi infosüsteemi kuuluv andmekogu, mille eesmärk on keskkonnaseire andmete hõive, säilitamine ja kättesaadavuse tagamine. Andmekogu vastutav töötleja on Keskkonnaagentuur ja volitatud töötleja Keskkonnaministeeriumi Infotehnoloogiakeskus. Andmekogu lühinimetus KESE on lühend sõnast keskkonnaseire.
Andmekogusse kantavate keskkonnaseire andmete all mõistetakse nii keskkonnaseire käigus kogutavaid andmeid keskkonnaseisundi kohta kui ka keskkonnaseire aruanded.
Enne keskkonnaseire andmekogu loomist hoiti keskkonnaseire andmeid keskkonnaregistris, kuid sellest oli keskkonnaseire andmeid raske kätte saada, andmed olid avalikustamise hetkeks vananenud, seireandmeid ei hoitud kasutajasõbralikul kujul ja algandmeid töödeldi mitmekordse andmete ülekandmisega või käsitsi. Samuti oli keskkonnaregister ka tehniliselt vananenud platvormil ja registri arenduste asemel tehti hädavajalikke arendusi registri alaminfosüsteemides või arendati uusi komplekssemaid infosüsteeme.
Keskkonnaseire andmekogu asendab senist keskkonnaseire andmete osa keskkonnaregistrist. Võrreldes keskkonnaregistriga parandab KESE keskkonnaseire andmete kasutatavust, võimaldab seireandmete analüüsimist ja keskkonnaseisundi operatiivset jälgimist ning teeb keskkonnaseisundit puudutavad andmed üldsusele reaalselt ja hõlpsasti kättesaadavaks.
Keskkonnaseire andmekogu kasutab aastas kuni 400 erinevat kasutajat.
Andmekogusse kantud keskkonnaseire andmeid säilitatakse alaliselt.
Ullava vald

Külad

Alikylä, Haapasalo, Haapala, Hanhisalo, Herlevi, Honkala, Jääskä, Kallinki, Kirkonkylä, Korpi, Länttä, Neverbacka, Norppa, Rahkonen, Seppänkylä, Sikala, Törbacka, Viitasalo, Vähälä
Raudne kodu

"Raudne kodu" on Eino Tambergi ooper kolmes vaatuses proloogi ja epiloogiga Uno Lahe libretole Evald Tammlaane samanimelise näidendi (1955) ainetel. Helilooja esimene ooper. Väljatulekul pälvis suurt tähelepanu kujutades Eesti ooperimuusikas uut kvaliteeti teravate karakteri konfliktide ja kerge muusika elementide sisaldamise poolest. Kuid jõuliselt politiseeritud ja propagandistliku faabula tõttu ei ole leidnud pärast väljatulekut taaslavastamist.
Esmaettekanne toimus 15. juulil 1965 Tallinna teatris "Estonia". Peaosi esitasid Liidia Panova või Urve Tauts (Iige), Georg Ots või Illart Orav (Peeter), Kalju Karask või Heino Otto (Jess), Aaro Pärn või Uno Kreen (Kap­ten), Viktor Gurjev (Tüürimees), Ülle Ulla (Sally), Voldemar Kuslap (Pootsman). Dirigeeris Neeme Järvi.
"Vanemuine" avas 9. detsembril 1967 vastvalminud uue teatrihoone publikule "Raudse kodu" esietendusega Kaarel Irdi lavastuses. Peaosi esitasid Leida Jürgens (Iige), Lembit Soone (Peeter), Evald Tordik (Kapten), Endel Ani (Jess). Dirigeeris Erich Kõlar.
Peamised osad: Iige (sopran), Peeter (bariton), Jess (tenor), reeder Hansen (bass), Kapten (bass), Tüürimees (tenor), Pootsman (bariton), Sander (bariton), Colly (sopran), Sally (metsosopran).
Tegevus toimub 20. sajandil kahe maailmasõja vahelisel perioodil. Proloogis kohtub Iige  vangilaagris oma armastatu Peetriga. Tal on võimalik Peeter vangist vabaks saada ja unustada kõik möödunu. Pee­ter hakkab meenutama minevikku, et mõista vabaduse hinda.
Laev val­mistub minema merele, et võtta Londonist peale relvalast ja viia see kuskil tundmatus kohas peetava kodusõja osalistele. Kapteni tütar Iige sõidab kaasa. Neiu on kihlatud reeder Hanseniga. Laeval kohtub ta lapsepõl­vesõbra Peetriga, kes on tüürimehe praktikant. Noored armuvad.
Laeva meeskond tahab teada, kummale sõdi­vale poolele viiakse relvad. Kapten lubab vastata Londonis. Peetrist on kujunenud meeste juht. Iige peab teda mõjutama reisi kaasa tegema, siis tulevad ka teised. Peeter nõustub sõitma. Laeval küpseb ülestõus. Peeter juhib laeva karidele, et mitte viia relvi vabaduse eest võitlevatele revo­lut­sio­nääridele. Ta arreteeritakse ja saadetakse vangilaagrisse.
Epiloogis lõpetab Peeter meenutused ja eelistab jääda trellide taha.
Muusikalugusid: Iige ja Peetri duett "Ma tulin, et sind vabastada, Peeter"; Peetri laul kooriga "Raudne kodu on meil"; Sally laul "Misty Town".
Riia heliplaadifirma "Melodija" andis 1966. aastal välja vinüülplaadi "Estonia" teatri etenduse salvestuse katkenditega. Esinesid Illart Orav (Peeter), Urve Tauts (Iige), Aaro Pärn (Kapten), Ervin Kärvet (Reeder), Heino Otto (Jess), Ülle Ulla (Sally), Voldemar Kuslap (Pootsman) jt. Dirigeeris Neeme Järvi.
Sirelisuru

Nimi

Sirelisuru ladinakeelne nimi tuleb tema rööviku välimusest ja tüüpilisest poosist, mille ta võtab, kui teda ähvardatakse.

Levila ja elukoht

Sirelisuru elab Euroopas, Põhja-Aafrikas, Kaukaasias, Väike- ja Kesk-Aasias, Siberis, Mongoolias, Põhja-Hiinas ja Kaug-Idas. Ta saab elada nii metsas, rohumaal kui linnas.

Kirjeldus

Ta on Eesti suurimaid liblikalisi tiibade siruulatusega kuni 12 cm. Liblika esitiivad on roostepruunid mustade triipudega. Tagatiivad on roosad või punased mustade triipudega. Tagakeha on mustade ja punaste täppidega. Rindmikul on must joonis, mille abil sirelisuru teistest liblikatest eristada saab. Esineb ka teistmoodi värvunud isendeid.
Sirelisurul on hästi arenenud lont. Sellega imeb ta taimeõitest nektarit, hõljudes ise õie lähedal õhus.
Kui isast sirelisuru häirida, siis teeb ta sisisevat häält. Selleks hõõrub ta vastamisi oma tagakehal asuvaid ogasid ja soomuseid.

Elutsükkel

Aastas annab sirelisuru kaks põlvkonda järglasi: esimese aprillis-juunis ja teise juulis-augustis. Levila põhjaosas on ainult ühe põlvkonna aastas: juunis. Pärast paaritumist muneb emane kuni 200 muna, mille kinnitab paari-kolmekaupa toidutaime lehe alaküljele. Erinevalt enamikust liblikatest ei ole sirelisurul kindlat toidutaime, vaid tema röövik suudab toituda paljudel taimedel, sagedamini puudel ja põõsastel: lisaks sirelile saarel, õunapuul, pihlakal, kuslapuul, ligustril, sõstral ja angervaksal, samuti lodjapuul, hortensia, vaarikal, kitseenelal, ebajasmiinil ja teistel taimedel.
Röövik koorub 9–20 päeva pärast munemist. Röövik kasvab 9–10 cm pikaks. Ta on ereroheline valgete, roosade või helelillade triipude ja kollaste täppidega. Rööviku keha koosneb seitsmest segmendist. Pea all on näha kolm paari jalgu nagu putukatele tüüpiline, tagakeha all on veel neli paari jalgu. Jalad on hästi arenenud. Anaalsarv on alt hele, pealt must ja läikiv. Kaugelt vaadates võib röövik meenutada rullikeerdunud lehte, kusjuures anaalsarv meenutab lehevart.
Enne nukkumist hakkab röövik rahutult ringi kõndima ja tema tagaosa tõmbub pruuniks. Ta talvitub nukuna, mõned nukud talvituvad ka kaks korda.
Indrek Varblane

Indrek Varblane (sündinud 5. mail 1968 Tallinnas) on endine eesti korvpallur.
1990-1993 mängis ta Rootsi klubides. 1993-2005 mängis ta muu hulgas klubides Asto-Basket, Tallinn, Nybit, Pirita BM.
Rõuge vaatetorn

Rõuge vaatetorn Pesapuu on metallist vaatetorn, mis asub Rõuge Ööbikuorus. See valmis 10. oktoobril 2016.
Vaatetorni kõrgus on 30 m ning välimuselt meenutab ta kahe linnupesaga puud, mille tipus asub “kuldmuna”. Torn on pilkupüüdev ka öösel, kui süttivad vaateplatvorme ja “kuldmuna” valgustavad erivärvilised tuled.
Rõugel on ka omalaadne traditsioon – iga sündinud vallakodaniku auks värvub “kuldmuna” õhtuhämaruses kas siniseks või roosaks, vastavalt sündinud ilmakodaniku soole (sinine valgus - sündis poiss, roosa valgus - sündis tüdruk).
Torni tipust avanevad maalilised vaated Ööbikuorule ja ülejäänud Võrumaale.

Teostus

Idee autor on arhitekt Karmo Tõra ning ehitustöid teostasid peatöövõtjana Via Betoon Eesti OÜ ja alltöövõtjana Roadservice OÜ. Vaatetorni ehitust rahastasid Keskkonnainvesteeringute Keskus Euroopa Liidu Ühtekuuluvusfondist ja siseriiklikust keskkonnaprogrammist 138 255 euroga ning Rõuge vald 123 788 euroga.

Rõuge vana vaatetorn

Enne praeguse torni ehitust asus samal kohal 2006. aastal valminud 24-meetrine puutorn, mis oli Eestis ainulaadne tipus asetseva horisontaalpöörlemisega tuulegeneraatori poolest. Generaatori võimsus oli 3 kW ning see ühendati Ööbikuoru keskuse vooluvõrku, et anda taastuvenergiat nii keskusele kui ka kooli suunduva jalgtee valgustuseks. Generaatori näol sai Rõuge Energiapark täiendust olemasolevatele seadmetele ning samuti täitis see eesmärki propageerida ja demonstreerida taastuvenergia kasutamist.
Vana torn lammutati kasutuskõlbmatuks tunnistamise järel 2015. aasta kevadel.
Ronald Fisher

Ronald Aylmer Fisher (17. veebruar 1890 – 29. juuli 1962) oli inglise matemaatik ja evolutsiooniteoreetik.
Ta formaliseeris loodusliku valiku teooria ja formuleeris loodusliku valiku teoreemid. Ta tegeles statistiliste meetoditega ning arendas katse planeerimise teooriat.
Friedrich Sigismund Stern

Friedrich Sigismund Stern (1812–1889) oli graafik ja maalikunstnik.
Aastast 1841 andis ta Kuressaare kreiskoolis joonistusõpetust.
Aastal 1859 andis ta välja Saaremaa kohta käiva esimese eesti rahvarõivaste albumi ("Album Öselscher Bauerntrachten").
Arkosoolium

Arkosoolium (ladina keeles arcosolium sõnadest arcus 'kaar' ja solium 'iste', 'troon', hilisantiigi tekstides kasutati ka 'sark' tähenduses) on nišš-haud, kujult kaarekujulise sillusega seinanišš, mille põhja paigutatakse sarkofaag. Päritolult juba eelkristlik hilisantiikse seinahaua tüüp. Tuntuimad eksemplarid painevad varakristlikes katakombides ja hauakambrites (cubiculum), aga ka Bütsantsi ja Venemaa keskaegsete kirikute seintes.
Arkosooliume kaunistati sageli maalingutega ja sealt pärineb enamik varakristliku maalikunsti näiteid. Bütsantsi ja Venemaa keskaegses arhitektuuris kohtab arkosooliume eelkõige kloostrikirikutes, kuhu on maetud kloostrite rajajad, väljapaistvad vaimulikud, aga vahel ka valitsejad.

Hilisem kasutus

Arkosooliumi motiivi (sark nišis, mille kohal on kaar) leiab ka renessansiajal, tüüpiliselt näiteks kirikusse maetud väljapaistvate isikute hauatähiste kujunduses. Eestis asuvatest objektidest meenutab seda kujundust Hans Pawelsi kenotaaf Oleviste kiriku välisseinal ("hauanišš" alumises kolmandikus).
Bisignano

Haldus

Bisignano piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Acri, Cerzeto, Lattarico, Luzzi, Mongrassano, San Marco Argentano, Santa Sofia d'Epiro, Tarsia, Torano Castello.

Loodus

Bisignano asub Sila eelmäestikus, Crati jõe orus.

Ajalugu

Arheoloogilised väljakaevamised annavad tunnistust sellest, et alad olid asustatud juba XV/XIV sajandil e.m.a.
Prosymna ambigua

Levila

Neid võib kohata roomamas Botswanas, Zimbabwes, Lõuna-Aafrika Vabariigis, Svaasimaal, Mosambiigis, Angolas, Kongo Demokraatlikus Vabariigis, Kongos, Sudaanis, Ugandas, Kesk-Aafrika Vabariigis, Tansaanias, Somaalias, Malawis, Rwandas, Burundis, Keenias, Kamerunis ja Sambias.
1994. aasta Slovakkia parlamendivalimised

1994. aasta Slovakkia parlamendivalimised toimusid 30. septembrist 1. oktoobrini.  
Valimiste eelloos on tähelepanuväärne, et nende toimumise aasta kevadel oli lõppenud paljude poolt diktaatorlikuks peetud Vladimír Mečiari võim, kelle asemel oli peaministriks saanud Jozef Moravčík. Paljudele šokeerivalt tähendasid valimised Euroopale pinnuks silmas olnud Mečiari tagasipöördumist, seekord omalaadse punapruuni koalitsiooni abil (ZRSi ja SNSga). 
Valimissüsteem oli proportsionaalne – 150 kohta jagati neljas ringkonnas, künniseks üleriigiline 5% (2-3 partei koalitsioonile 7%, enamate liidule 10%). Jagajaks ringkonna mandaatide hulk pluss üks, jagamata mandaadid üleriigilisse kompensatsiooniringi.
Aleksander Kaasik (fotograaf)

Haridus- ja töökäik

Ta lõpetas 1970. aastal Antsla Sovhoostehnikumi (kiitusega) ja 1978. aastal Eesti Põllumajanduse Akadeemia. Õppis Tartu Riiklikus Ülikoolis, mis jäi lõpetamata.
Ta töötas Tallinnas fotograafina aastatel 1959–1964. Järgnes elu ja töötamine maal. Ta on olnud põllutööline, traktorist, brigadir, peaagronoom, aineõpetaja tehnikumis, ettevõtte juhataja, publitsist ja ettevõtja. 
Edasi on ta üldiselt olnud vabakutseline piltnik.

Looming

Tema meelisharrastused on fototurism ja fotokunst. 
Ta on valmistanud pildivideoid, kirjutanud fotograafiateemalisi artikleid, ajalehtedele arvamuslugusid ja reisikirju, mis on tema blogides ja kodulehtedel üleval.

Liikmesus

Oli Tallinna Fotoklubi liige.
Herardo Kontreras

Herardo Kontreras (hispaaniapäraselt Gerardo Contreras, vene keeles Херардо Контрерас; 16. aprill 1940 Možaisk – 1. märts 2009) oli baski päritolu Eesti näitleja.
Tema vanemad põgenesid Franco režiimi eest Nõukogude Liitu. Tema isa oli Hispaania kodusõjas vabariikliku armee lendur, ema õpetaja. 
Kontreras lõpetas aastal 1967 Kiievi Ivan Karpovitš Karpenko-Karõi nimelise rahvusliku teatri, kino ja televisiooni instituudi. Aastast 1967 kuni surmani oli ta Vene Draamateatri näitleja.
Voore mõis (Viru-Jaagupi)

Voore mõis (saksa keeles Forel) oli rüütlimõis Viru-Jaagupi kihelkonnas Virumaal.
Mõisast on teateid alates 1450.
Arg koer nimega Julgus

"Arg koer nimega Julgus" (algupärane pealkiri "Courage the Cowardly Dog") on Ameerika Ühendriikides toodetud anima-õuduskomöödiasari.
Selle lõi animaator John R. Dilworth (sündinud 1963) Cartoon Networki jaoks.

Süžee

Julgus on arglik koer, kelle omanikud ta juba kutsikana tänavale viskasid. Õnneks märkasid koera leebe Muriel ja tema ahne abikaasa Eustace, kes võtsid ta endaga kaasa ja pakkusid talle kodu oma üksildases talus. 
Olgugi et tegu on taluga, mis asub keset eimiskit, kohtab seal tihti kõiksuguseid koletisi, tulnukaid, deemoneid, hulle teadlasi, zombisid ja muid olendeid. Ometigi näib, et argpüksist Julgus on tegelikult ainus, kes julgeb neile vastu astuda.
Leslie Patrick Abercrombie

Sir Leslie Patrick Abercrombie (Patrick Abercrombie; 1879 Ashton upon Mersey – 1957 Aston Tirrold) oli Briti arhitekt ja linnaplaneerija, oma aja nimekaim linnaplaneerija.
Ta esindas linnaplaneerimises Raymond Unwini rajatud inglise koolkonda. Ta sidus laienevate linnade vanalinna, haljasalad ja tööstusrajoonid.
Ta õppis Locker's Parkis ja Uppinghamis arhitektuuri.
Aastal 1913 võitis ta rahvusvahelise konkursi Dublini ümberehituse planeerimiseks. Ta planeeris muu hulgas Bathi, Bristoli, Doncasteri, Plymouthi, Sheffieldi ja Stratford upon Avoni (koos Lascelles Abercrombiega). Aastatel 1943 ja 1944 koostas ta koos J. H. Forshaw'ga Londoni sõjajärgse ülesehitamise plaanid "County of London Plan" ja "Greater London Plan", kus ta linna detsentraliseerimiseks nägi ette rohelise vööndiga eraldatud satelliitlinnad. Tema eluajal jõudsid mõned neist peaaegu valmida.
Ta oli 1915–1935 Liverpooli ülikooli arhitektuuri professor ja 1935–1947 Londoni ülikooli (University College) linnaplaneerimise professor.
Ta oli ajakirja Town Planning Review kauaaegne toimetaja.
Rõõsa järv

Rõõsa järv on järv Harju maakonnas Kose vallas Rõõsa külas. Veekogu pindala on 1,9 ha. Veekogu kaldajoone pikkus on 517 m.
Lääne-Flandria provints

Haldusjaotus

Lääne-Flandria jaguneb 8 haldusringkonnaks (arrondissementen):
Priestley medal

Priestley medal on teadusauhind, mida  annab välja Ameerika Keemiaselts alates 1922. aastast väljapaistvate saavutuste eest keemias. Autasu on asutatud keemik Joseph Priestley (1733–1804) auks.
Auhinda anti välja esialgselt iga kolme aasta tagant, alates 1944. aastast sai sellest iga-aastane autasu.
Polüneesia kosmogoonia

Polüneesia kosmogoonia on polüneesia rahvaste mütoloogiasse kuuluvate loomismüütide kogum.
Johannes Raicus

Johannes Raicus (u 1580 – 1632) oli Böömi päritolu arstiteadlane.

Elulugu

Johannes Raicus sündis Böömimaal Schlackenwaldes ja õppis arstiks Wittenbergi ülikoolis aastatel 1603–1615. 1621. aastal sai temast Königsbergi toomkooli rektor, 1627. aastal Uppsala ülikooli meditsiiniprofessor. Elu viimased aastad veetis Johannes Raicus Tartus, olles 1630. aastal rajatud Tartu gümnaasiumi rektor. Tartus valmis ka tema viimane teadustöö "Disputatio physico-medica votiva εἰς ἱέρωμα surgenti jam Dorpati novo collegio regio" (e. k "Füüsikalis-meditsiiniline pühendusdisputatsioon pühenduseks Tartu juba sirguvale uuele kuninglikule kolleegiumile"). Selles töös arutleb autor Tartu kandi looduslike olude ja nende iseärasustest tekkida võivate haiguste üle, lähtudes antiikaegsest kehamahlade teooriast ning ka varauusaegsetest Paracelsuse ideedest. Muuhulgas käsitleb Johannes Raicus oma disputatsioonis balneoloogiat ja mineraalvesi. "Disputatio physico-medica votiva ..." on esimene Tartu ülikooliga seotud teadustöö.
Tõnis Sildmäe

Tõnis Sildmäe (14. veebruar 1954 – 16. mai 2017) oli eesti pangandustegelane ja IT-spetsialist. 
Ta lõpetas aastal 1972 Tartu 2. Keskkooli.
Hansapanga loomisest alates oli ta selle panga tehnoloogiajuht.
Aastatel 1992–1995 osutas Sildmäe asutatud AS Crebit Hansapangale IT-teenust. 1995. aasta lõpus liideti Crebit Hansapangaga.
Aastal 2004 töötas ta Eesti Suusaliidu peasekretärina.
Tema isa Ilo Sildmäe oli õigusteadlane ja majandusajaloolane, ema Helga Sildmäe (neiuna Kaljumäe, 1927–1996) oli suusataja ja spordipedagoog. Tema vend Toomas Sildmäe on üks Hansapanga asutajatest ja hotelliärimees. 
Tõnis Sildmäe oli ka tuntud kunstikoguja, koos vennaga panid nad aluse märkimisväärsele Eduard Wiiralti ja teiste Eesti graafikute kollektsioonile. 
Tõnis Sildmäe suri 16. mail 2017 ja ta maeti 20. mail 2017 Metsakalmistule.
Betão

Ebert William Amâncio (enam tuntud kui Betão; sündinud 11. novembril 1983 São Paulos) on Brasiilia jalgpallur, kes mängib keskkaitsjana Brasiilia kõrgliiga klubis Avaí.
Ta alustas klubikarjääri 2001. aastal kodulinna klubis Corinthians. 2005. aastal tuli ta klubiga Brasiilia meistriks. 2008. aastal liitus ta teise Brasiilia kõrgliiga klubi Santosega, kuid juba samal aastal siirdus ta Ukraina kõrgliigasse Kiievi Dinamosse. Ta tuli Kiievi Dinamoga kohe hooajal 2008–09 Ukraina meistriks. Hooaja 2012–13 teises pooles mängis ta laenul Prantsusmaa kõrgliiga klubis Évian. 2013. aasta teises pooles mängis ta laenul Brasiilia kõrgliigas Ponte Preta meeskonnas.
2015. aasta jaanuaris naasis Betão Kiievi Dinamosse, kuid tema mänguaeg jäi nüüd klubis väga napiks. 2015. aasta juulis liitus ta taas Évianiga, mis mängis Prantsusmaa esiliigas. Hooajal 2015–16 langes Évian esiliigast välja ja lõpetas seejärel rahaliste probleemide tõttu tegevuse profiklubina. 2016. aasta augustis sõlmis Betão lepingu Avaíga, mis mängis siis Brasiilia esiliigas.
Soosalu vald

Soosalu vald (saksa keeles Sosal) oli vald Läänemaal Kullamaa kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1891 ja siis liideti Soosalu vald Sooniste vallaga.
Valla alal asus Soosalu kirikuküla.
1967. aasta laskesuusatamise maailmameistrivõistlused

1967. aasta laskesuusatamise maailmameistrivõistlused olid 8. maailmameistrivõistlused laskesuusatamises, mis toimusid 17.–19. veebruaril Saksa DV-s Altenbergis.
Vahur Valgmaa

Vahur Valgmaa (ka Peter Ross, esinejaminega Wh1teland; sündinud 8. juunil 1981) on eesti helilooja ja muusikaprodutsent.
Valgmaa alustas muusikaõpinguid Kose Muusikakoolis akordioni erialal, ent ei lõpetanud kooli. Ta mängis ka rahvamuusikaansamblis.
Esimese laulu laiema avalikkuse ees avaldas Valgmaa konkursil Eurolaul 2000, kus tema lugu "Sunshine", mida esitasid Sirli Hiius ja Lea Liitmaa, jäi 10. kohale. Hiljem on ta Eurolaulul korduvalt osalenud.
Vahur Valgmaa loodud kollektiividest on üks tuntumaid trio Nexus, mille lauldud "Nii kuum" ja "Hingetuna" valiti kahel aastal järjest esikohale Raadio 2 küsitlusel "Aastahitt". Vahur Valgmaa loodud oli ka bänd Quattro.
Valgmaa on teinud koostööd ka Koit Toomega, kellega valmis 2011. aastal plaat "Kaugele siit" ja Rolf Roosaluga (viimasele kirjutanud näiteks hiti "Liiga noor", mida Roosalu esitas koos Anne Veskiga).
Ta kirjutas ka laulu "Superlove", mis tuli Eesti Laulul 2015 Elisa Kolgi esituses kolmandale kohale. Koostöös Elisa Kolgiga valmisid ka järgnevad singlid.
Kaval Hans

Kaasautorid

Johan Kruberg - kirjandusosa toimetaja

Välisviited

Digari - Kawal Hans