google/wiki40b huggingface dataset:
Analüütiline proov

Analüütiline proov on mingist objektist võetud esinduslik alamhulk selle keemilise koostise määramiseks (analüüsiks).
Proovivõtmine (inglise sampling) on uuritavast objektist teatava materjalikoguse võtmine, mille tulemusena saadakse kogu uuritavat objekti või mõnda selle konkreetset osa esindav proov (inglise sample).
Proovi kõikide komponentide - välja arvatud analüüt - kooslust nimetatakse maatriksiks (inglise matrix).
Proovi, mis analüüti ei sisalda (või sisaldus on alla avastamispiiri), nimetatakse tühiprooviks (inglise blank).
Vagina dentata

Vagina dentata ehk hambuline tupp on folklooris esinev hambuline naisetupp, mis ohustab mehi vigastuse või kastratsiooniga. Selleteemalisi rahvajutte kasutatakse tihti hoiatusena vägistamise ja võõrastega seksimise eest.
Motiivi on kasutatud õudusfilmides ja raamatutes, samuti Lõuna-Aafrikas tarvitatava vägistamisvastase seadme Rape-aXe loomisel. Neal Stephensoni ulmeromaanis "Lumevaring" kannab tegelane Y. T. vägistamisvastast seadet, mida hüütakse dentata.
Colomba

Colomba on prantsuse kirjaniku Prosper Mérimée novell, mis ilmus 1840. aastal ajakirjas  ''Revue des Deux Mondes''. Eesti keeles ilmus novell 1990. aastal Europeia sarjas Sirje Keevalliku ja Jolanda Kulli tõlkes.

Novellist

Colomba võib paigutada nii romantismi, kui ka realismi esindavaks kirjandusteoseks. Romantismi tunnused on: eksootika, tugevad karakterid, kirg, bandiidid. Realismi tunnused on: asjatundlikud kirjeldused, autori sõnaseletused ja kommentaarid ajaloo kohta.
Novellis on palju intertekstuaalseid vihjeid (nt Don Quijote, Molière, Sterne, Rabelais).
Mérimée naistegelased (Carmen ja Colomba) on kättemaksuhimulised ja julmad, kuid samas julged, isepäised ning armastavad vabadust.

Tegelased

Kolonel Nevil, tema tütar Lydia, leitnant Orso della Rebbia, tema õde Colomba, della Rebbiate vihavaenlased Barricinid, bandiidid.

Sisu

Tegevus toimub 19. sajandi alguses Korsika saarel. Teose põhiosa moodustab dialoog, lisaks kirjeldused ja omavahelised kirjad. Orso naaseb oma kodumaale Korsikale, et oma isa surma eest Barricinidele kätte maksta, kuid Lydia Nevil proovib teda takistada. Orso õde, Colomba, teeb kõik, et juhtuks vastupidine.
 
„'Korsiklastele pole see kuigi oivaline meelitus, kui vihjatakse, et nad kuuluvad suure rahvuse hulka. Korsiklased tahavad olla eriline rahvas ja seda pretensiooni õigustavad nad nii hästi, et ei jää muud kui neile järele anda'. See lause "Colombast" peaks eestlasest lugejale nii mõndagi ütlema. Eks meiegi pahanda, kui meid kusagil maailma metropolis mõne teise suurrahva hulka arvatakse. Olgu meie raamatuke meenutuseks, et mitte ainult meie ei püüdle suveräänsuse poole. Nüüd, lugenud läbi Prosper Merimee "Colomba", saab ehk meilegi mõistetavaks, miks Korsikal endistviisi kõlavad paugud ning aeg-ajalt lõhkeb nii mõnigi pomm.“
 – Lauri Leesi
.
Oweni maakond (Kentucky)

Oweni maakond (Owen County) on maakond USA-s Kentucky osariigis. Geograafilised koordinaadid on 38°53' N, 84°83' W.
Maakonna halduskeskus ja suurim linn on Owenton.
Maakonna pindala on 917 km², millest 5 km² moodustab veepindala.
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 10 841. Aastal 2000 oli elanike arv 10 547.

Ajalugu

Oweni maakond moodustati 6. veebruaril 1819. aastal Franklini, Gallatini ja Scotti maakonna osast. Maakond sai nime koloneli Abraham Oweni järgi, kes hukkus Tippecanoe lahingus.
Auruvedur

Auruvedur on auru jõul töötav vedur. Auruveduri paneb liikuma iseseisev aurujõuseade, mis koosneb aurukatlast ja aurumasinast.

Ajalugu

Esimesed auruvedurid ehitasid Suurbritannias Richard Trevithick (1803) ja George Stephenson (1814). Venemaal ehitasid esimesed auruvedurid isa ja poeg Jefim ja Miron Tšerepanovid 1833–34.
NSV Liidus lõpetati auruvedurite tootmine 1956. Nad asendati suurema kasuteguriga elektri- ja mootorveduritega.

Auruvedurid Eestis

"Surnukskuulutatud auruvedur ei mõtlegi alla vanduda. Aurukatla kasuteguri tõstmises, aurumasina võime väljaarendamises, kahjulikkude takistuste võitmises ja ehitusdetailide parandamises on mõne viimase aasta jooksul tehtud otse uskumatuid edusamme. Kui viis aastatki tagasi oleks ennustatud neid säästuprotsente ja seda võimetõusu, mida praegu tegelikult annavad kõige võimsamad vedurid, siis oleks seda raske olnud uskuda isegi spetsialistil. Selles veenda mittetehnikuid, kes aga vajalikkude kapitalide nõutamisel tihti suurema kaaluga on, kui asjatundjad, oleks veelgi raskem olnud." Otto Sternbeck. Ta siiski elab. Eesti Raudtee, 12. veebruar 1937, nr. 1, lk. 1.
1930. aastate keskel oli Eestis iga päev liikvel keskmiselt 65 laia- ja 55 kitsarööpmelist vedurit, sealhulgas isegi 70-aastasi. Veduri keskmine eluiga oli 40–50 aastat. 1. jaanuaril 1969 oli Eestis 126 auruvedurit . Veel 1990. aastail oli Eestis kümneid auruvedureid, mis seejärel vanarauaks müüdi.
Aastatel 1931–1940 ehitati Franz Krulli masinatehases 26 auruvedurit.
Ülo Pikkov

Ülo Pikkov (sündinud 15. juunil 1976) on Eesti filmirežissöör ja produtsent.
Pikkov on õppinud Tallinna 49. Keskkoolis. Aastal 1998 lõpetas ta Turu Kunsti ja Meedia Kooli Soomes ja 2005. aastal Tartu Ülikooli õigusteaduskonna. 2011. aastal alustas Pikkov Eesti Kunstiakadeemias doktorantuuri. Ta kaitses 2018. aastal doktorikraadi tööga "Anti-animatsioon, Ida-Euroopa animatsioonfilmi eripära".
Aastatel 2007–2011 oli Pikkov Eesti Kultuurkapitali Audiovisuaalse Sihtkapitali esimees.
Ülo Pikkov töötas kevadeni 2016 Eesti Kunstiakadeemia animatsiooniosakonna dotsendina.
Ta on kirjutanud ja illustreerinud mitmeid raamatuid ning samuti avaldanud karikatuure, koomikseid ja illustratsioone ajakirjanduses. Tema karikatuur avaldati 2006. aasta Viljandis toimunud Edmund Valtmani nimelise V karikatuurivõistluse "Sigalahe Elu" kogumikus.
2010. aastal ilmus raamat "Animasoofia: teoreetilisi kirjutisi animatsioonfilmist" (Animasophy. Theoretical Writings on the Animated Film).

Isiklikku

Tema abikaasa on filmitegija ja kultuurikorraldaja Heilika Pikkov.
Arnold Agur

Arnold Agur (kuni 1937 Sakermann; 21. jaanuar 1922 Lepassaare talu, Kohtla-Rutiku küla, Kohtla vald, Jõhvi kihelkond, Virumaa – 6. aprill 2008 Vitsiku küla, Kohtla vald, Ida-Viru maakond) oli eesti poksija.
Agur oli 1943. aastal Eesti meister poolraskekaalus (kuni 175 naela ehk 79,4 kg). Ta sai 1941. aastal Eesti NSV meistrivõistlustel poolraskekaalus (kuni 175 naela ehk 79,4 kg) 2. koha.
1939. aasta II Eesti mängude poksivõistlustel Tallinnas võitis ta keskkaalus (kuni 73 kg) nii katsevõistluse 1. juunil  kui ka põhivõistluse 18. juunil.
Wuhan

Ajalugu

Wuhani alal elasid inimesed juba 3000 aastat tagasi.
Linn on moodustatud kolmest varasemast linnast (Wuchang, Hankou ja Hanyang). Sellest tuleb ka linna nimi: esimene silp sümboliseerib esimest linna ja teine silp kaht ülejäänud linna. Ametlikult ühendati need kolm linna Wuhaniks 1927, aga mitteametlikult kasutati nime "Wuhan" juba sajandeid varem.
Hani dünastia ajal oli Wuhani alal üsna suur jõesadam. 208.-209. aasta talvel toimus Wuhani kandis Punaste kaljude lahing, mis pani aluse Hani dünastia lõppemisele. Selle aja paiku hakati ehitama linnamüüre, et kaitsta Hanyangi (206) ja Wuchangi (223). Aastal 223 valmis Wuhanis Kollase kure torn, mis on üks Wuhani sümboleid ja iga kord pärast hävimist taastatud.
Mongolite võimu ehk Yuani dünastia ajal ülendati Wuhan provintsi pealinnaks.
Umbes 1700. aastaks tõusis Hankou Hiina suuruselt 4. kaubanduskeskuseks.
1911. aastal toimus linnas Wuchangi ülestõus, mis kukutas Qingi dünastia.
Wuhan oli 1920. aastatel Guomindangi valitsuse pealinn.
1938 toimus Wuhanis ja selle ümerkaudsetel aladel Wuhani lahing, milles 350 000-meheline Jaapani armee võitis 1,1 miljoni mehelist Hiina armeed ning vallutas Wuhani ja selle ümbruse. Kuid sealjuures kaotas Jaapan 140 000 meest, mistõttu see jäigi Jaapani viimaseks oluliseks territoriaalseks vallutuseks Hiinas ja Jaapani plaan okupeerida kogu Hiina kukkus täielikult läbi.
1967. aasta juulis toimus Kultuurirevolutsiooni käigus Wuhani intsident, mille käigus kindral Chen Zaidao ja tema juhitav organisatsioon Miljon kangelast keeldus allumast Pekingist tulnud käskudele ja astus Wuhani enda kontrolli alla saamiseks konflikti kohaliku Punakaardiga. Kummaski vaenupooles oli umbes pool miljonit liiget ja sõjategevuses hukkus umbes tuhat inimest. Peking saatis kohale ülekaalukad väeüksused, mistõttu Chen alistus tingimusteta. Chen tagandati, kuid 1972 rehabiliteeriti ja arvati 1978 Hiina KP Keskkomiteesse.
Arvo Veski

Arvo Veski (1930. aastateni Arnold Veski; 15. juuli 1908 Tudramäesauna talu, Nehatu vald – 4. september 1975) oli eesti pedagoog ja ehituskäsiraamatute autor.
1927. aastal lõpetas ta Tallinna Linna Poeglaste Reaalgümnaasiumi. 1927. aastast õppis Tallinna Tehnikumis, aastatel 1930–1932 Brno Tehnikaülikoolis. Ta oli üliõpilasseltsi Põhjala liige.
1934. aastast töötas Tartu Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonna ehituskonstruktsioonide ja tsiviilehituste professuuri juures assistendina. 1936. aastast töötas Tallinna Tehnikumis, reorganiseerimise järel Tallinna Tehnikainstituudis ehitusõpetuse labori assistendina.
1941. aastal viidi ta mobilisatsiooniga Venemaale, töötas Sverdlovski ja Tšeljabinski oblasti kolhoosides lihttöödel.
1944. aastal naasis Eestisse.
Aastatel 1946–1947 töötas ta Tallinna Polütehnilise Instituudi ehitiste kateedri assistendina, 1947–1949 vanemlaborandina. 1949. aastast töötas Tallinna Ehitus- ja Mehaanikatehnikumi õppejõuna.
Ta on maetud Tallinna Metsakalmistule.

Isiklikku

Tema vennapoeg on keemik Rein Veski.
Teet Korsten

Teet Korsten (sündinud 9. veebruaril 1967) on eesti ajakirjanik, tõlkija, endine vaimulik.
On aastast 2008 toimetaja väljaandes Põhjarannik, enne seda oli vabakutseline.
1994–1998 oli ta EELK Elva koguduse vaimulik (diakon).
Lepo Sumera

Looming

Lepo Sumera oli esimene helilooja Eestis, kes hakkas 1980. aastate lõpus kasutama komponeerimisel arvutit, ta rajas Eesti Muusikaakadeemia elektronmuusika stuudio ning oli selle esimene juhataja aastani 1999. Sumera loomingu olulisim osa on tema kuus sümfooniat. Nende kõrval lõi ta veel kolm instrumentaalkontserti (tšello- ja klaverikontsert ning Concerto grosso), väiksemaid teoseid orkestrile, hulganisti kammerteoseid, kantaate ning balletid "Anselmi lugu", "Ruumi suletud" ja "Sisalik". Lepo Sumera on kirjutanud muusika filmidele "Kõrboja peremees", "Naerata ometi" ja "Põrgu".
Sumera looming on kontrastiderohke: ta vastandab huumori ja tõsiduse, diatoonika ja kromaatika, korrastatuse ja korratuse, rütmilisuse ja meetrumivabaduse. Sumera teosed kasvavad välja vähesest algmaterjalist ning on terviklikud tänu helilooja võimele komponeerida teos enne kirjapanekut peas valmis. Sumera helikeel muutus elu jooksul: 1970. aastatel on põhirõhk rütmil, 1980. aastatel kirjutas ta diatoonilistele laadidele toetuvat minimalistlikku muusikat, elu lõpus aga peamiselt kõlavärvipõhist muusikat.

Isiklikku

Pianist Kadri-Ann Sumera on tema tütar.

Mälestuse jäädvustamine

2000 asutati Lepo Sumera loomingu tutvustamiseks ja jäädvustamiseks Lepo Sumera Ühing. Ühing korraldab Rahvusvahelist Lepo Sumera nimelist noorte heliloojate loomingukonkurssi.
Matinkylä metroojaam

Matinkylä metroojaam (soome keeles Matinkylä metroasema, rootsi keeles Mattby metrostation) on ehitamisel olev metroojaam Helsingis. Jaamast saab valmimisel Helsingi metroo Lääneliini lõppjaam. Jaam hakkab asuma Iso Omena ostukeskuses.
Leonhard Wilhelm Pallon

Leonhard Wilhelm Pallon (15. august 1859 Jõgeveste – 2. jaanuar 1923 Rakvere) oli eesti vaimulik.
Õppis aastatel 1871–1879 Tartus gümnaasiumis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1879–1883. Oli prooviaastal Helme Maarja koguduses (Ernst Behse juures). Ordineeriti 20. jaanuaril 1885 Tartus õpetajaks.
Oli aastatel 1885–1886 adjunktõpetajaks Helme Maarja koguduses, aastatel 1886–1891 oli ta Paldiski Nikolai koguduse õpetaja. Aastatel 1891–1923 oli ta Rakvere Kolmainu koguduse ülemõpetajaks ja ka kooli usuõpetuse õpetajaks. Lisaks oli ta Viru maakonna koolirevident.

Isiklikku

Tema poeg Egon Leonhard Pallon oli Rakvere Kolmainu koguduse ülemõpetaja, aastal 1936 aga lahkus Saksamaale ja oli seal kirikuõpetajaks.
Nye maakond

Nye maakond (Nye County) on maakond USA-s Nevada osariigis. Geograafilised koordinaadid on 38°54' N, 118°43' W.
Maakonna halduskeskus on Tonopah.
Maakonna pindala on 47 135 km², millest 44 km² moodustab veepindala. Nye maakond on pindalalt USA kolmas maakond.
Elanike arv on 2016. aasta seisuga arvestuslikult 43 423. 2010. aasta rahvaloenduse järgi oli elanikke 43 946. Aastal 2000 oli elanike arv 32 485. Asustustihedus on 0,92 in/km².
Maakonna kaguosas asub Nevada katseala (Nevada Test Site).

Geograafia

Nye maakond ulatub Kesk-Nevadast Lõuna-Nevadani ning hõlmab Suure nõo ja Amargosa ja Mojave kõrbe alasid.
Kõrgeim koht on Mount Jefferson (3642 m).

Ajalugu

Nye maakond moodustati 1864. aastal Esmeralda maakonna osast. Maakond on saanud nime Nevada territooriumi esimese kuberneri ja hilisema osariigi senaatori James W. Nye järgi.
1864. aastast oli maakonna esimene halduskeskus Ione, 1867. aastast Belmont ja 1905. aastast Tonopah. Esimene kaevandusbuum sai alguse 20. sajandi alguses, kui Rhyolite ja Tonopah ning lähedal asuv Goldfield Esmeralda maakonnas said kaevanduslinnadeks. 1906. aastal elas Goldfieldis 30 000, Tonopah's umbes 10 000 ja Rhyolite'is ligi 10 000 inimest. Kõik need linnad olid ühendatud Tonopah and Tidewater Railroadi raudteeliiniga.
Pärast buumi elu Nye maakonnas soikus. 1910. aastal oli sealne elanikkond vähenenud umbes 7500-ni ja sajandi keskpaigaks 3000 lähedale. 1990. aastatel rahvaarv stabiliseerus, kui Pahrumpist sai Las Vegase magalarajoon. Sel ajal käisid arutelud selle üle, et maakonna keskus viiakse lõunasse Pahrumpi või maakonna lõunaosa jagatakse, aga kumbki ideedest ei saanud piisavalt toetust. Aastatel 1987–1989 jagati osa Nye maakonna lõunaosast 370 km² suurusele, kinnisele Bullfrogi maakonnale Yucca mägedes, kuhu kavandati ladestada tuuma- ja radioaktiivseid jäätmeid.
Kirjandussemiootika

Kirjandussemiootika on suund kirjandusteaduses ja ühtlasi semiootika haru, mis tegeleb kirjandustekstide semiootilise analüüsiga.
Kirjandussemiootika kasvas välja suuresti vene vormikoolkonnast 1920ndail aastail.

Kirjandussemiootika Eestis

Eestis arendas kirjandussemiootikat Juri Lotman. Hiljem on kirjandussemiootikat õpetanud Tartu Ülikoolis Ülle Pärli.
Lembit Virkus

Lembit Virkus (7. november 1932 – 11. märts 1971) oli eesti kergejõustiklane.
Ta oli Eesti meister 5000 m jooksus aastatel 1956, 1959, 1960 ja 10 000 m jooksus aastatel 1956, 1957, 1959-1961, 1964 ja 1966. Sai 1959. aastal NSV Liidu meistrivõistlustel hõbeimedal 10 000 m jooksus.
Ivan Seledkov

Ivan Vassiljevitš Seledkov (vene keeles Иван Васильевич Селедков; sündinud 5. jaanuaril 1983) on Venemaa jalgrattasportlane.
Linn merepõhjas

"Linn merepõhjas" on aastal 1990 valminud Walt Disney animastuudio joonisfilm. See on 1977. aastal valminud filmi "Päästesalk" järg.
Seiklusliku filmi tegevus toimub Austraalia sisemaal. Filmi pikkus on 77 minutit.
Film kogus aastatel 1989-1999 valminud Disney joonisfilmidest kõige väiksema piletitulu.
Alküülkloriidid

Alküülkloriidid ehk kloroalkaanid on orgaaniliste ühendite klass, mida võib vaadelda tuletatuna alkaanidest, nii et üks või enam vesiniku aatomit on asendatud kloori  aatomi(te)ga, see tähendab sisaldavad vähemalt ühe süsinik-kloor kovalentse sideme (C–Cl).
Sõluvalt sellest, kas kloori aatom asub ühe, kahe või kolme alküülrühmaga (R) seotud süsiniku aatomi juures, liigitatakse alküülkloriidid primaarseiks (RCH₂Cl), sekundaarseiks (R₂CHCl) ja tertsiaarseiks (R₃CCl). Kloroalkaanid on küllastunud ühendid, näiteks etüülkloriid (CH₃CH₂Cl), metüleenkloriid (CH₂Cl₂), kloroform (CHCl₃), tert-butüülkloriid ((CH₃)₃CCl), klorotsükloheksaan (C₆H₁₁Cl) jt
Kuna halogeeni aatom on elektronegatiivsem kui süsiniku aatom, siis C–Cl side on polariseeritud, nii et kloori aatomil on osaline negatiivne laeng ja süsiniku aatomil on osaline positiivne laeng.

Alküülkloriidide kasutamine

Alküülkloriide kasutatakse ulatuslikult keemiatööstuses, olmekeemias, keemialaborites jm. Näiteid: kloroetaani C₂H₅Cl kasutati tetraetüülplii tootmiseks; diklorometaan CH₂Cl₂ ja 1,2-dikloroetaan ClCH₂CH₂Cl on kasutusel solventidena; kloroform CHCl₃ on tuntud kui anesteetik ja kasutatakse tefloni (polütetrafluoroeteen) tootmisel.

Analoogidest

Kui kloori aatom asetseb küllalt kaugel mingist teisest molekulis sisalduvast funktsionaalrühmast, siis reeglina C–Cl side näitab kloroalkaanidele sarnaseid omadusi. Teatud juhtudel esineb kaugemal, kuid sobivas asendis oleva rühma inramolekulaarne mõju, mida nimetatakse naaberrühma osalemine.  Märgatavad erinevused keemilistes omadustes esinevad, kui kloori aatomi vahetus läheduses on mingi funktsionaalne rühm, näiteks vinüül-, allüül-, bensüül-, arüül- ja atsüültüüpi kloriidid, ka alkoksüklorometaanide jt, mis rangelt võttes ei kuulu alküülkloriidide klassi.
Koblenz

Ajalugu

Gallia sõjas lasi Caesar aastal 55 eKr Koblenzi lähedal ehitada silla üle Reini jõe. Koblenzis on välja kaevatud roomlaste asula varemed, mis pärinevad umbes aastast 20 eKr. Aastal 8 eKr rajasid roomlased sinna kindluse Castellum apud Confluentes ("Kindlus jõgede kokkuvoolu kohas"). See andis alust 1992 tähistada linna 2000. aastapäev. Koblenz on üks vanimaid saksa linnu (vanim on Köln).
5. sajandi keskel vallutasid frangid roomlaste asula ja Koblenzist sai frangi kuningate residents. 882. aastal hävitasid linna normannid.
Heinrich II kinkis 1018 frankide kuningalossi Trieri peapiiskop Poppo von Babenbergile. Alates 1198. aastast kuulus Trieri peapiiskop kuurvürstide nõukokku. 13. sajandil hakkas Koblenz Reini Liidu liikmena kiirelt arenema ning Koblenzi õitseng kestis kuni Kolmekümneaastase sõjani. 1632 vallutasid linna Rootsi väed ja loovutasid selle prantslastele. Saksa-Rooma riik võttis 1636 linna tormijooksuga tagasi. 1688 vallutasid prantslased taas Koblenzi ja hävitasid selle vanalinna.
1794 vallutasid Koblenzi revolutsioonilise Prantsusmaa väed François Marceau juhtimisel, kes küll ise lahingus langes. Koblenz liideti Prantsusmaaga ja sai 1801 Luneville'i lepinguga Reini-Moseli departemangu keskuseks. 1814 vallutasid linna Vene väed. Viini kongress andis 1815 linna Preisimaale ja 1822. aastast asus Koblenzis Preisimaa Reini liidumaa valitsus. Esimese maailmasõja ajal okupeerisid Koblenzi taas Prantsuse väed ja selleks, et linna nimi oleks vähem prantsuspärane, otsustati seda 1926. aastal kirjutada ainult K-ga.
Maardu–Raasiku tee

Maardu–Raasiku tee (registrinumbriga 11103) on kõrvalmaantee Jõelähtme ja Raasiku vallas. Tee pikkus on 12,0 km. 
Tee saab alguse Tallinn–Narva maantee üheksateistkümnendal kilomeetril Võerdla külas (Jõelähtme vald). Tee läbib Võerdla, Vandjala, Parasmäe, Aruaru ja Haljava küla ning Kostivere ja Raasiku aleviku. Tee lõpeb Raasiku alevikus (Raasiku vald). Tee ületab ühe silla (Kostivere sild üle Jõelähtme jõe tee neljandal kilomeetril) ja 8 truupi. Teele jääb 5 bussipeatust: Kostivere  tee, Loodesalu, Kostivere, Parasmäe, Aruaru.
Vandjala külas ja Kostivere alevikus on tee mustkattega, ülejäänud on pinnatud kruusatee. Tee klass on V. Liiklussagedus on Vandjala külas ja Kostivere alevikus kuni Jõelähtme–Kostivere teeristini vahemikus 1000...3000 autot ööpäevas, edasi vahemikus 200...500 autot ööpäevas. Kiiruspiirangud on Kostivere alevikus (40 km/h) ja selle sisse- ja väljasõitudel (50 ja 70 km/h), Raasiku aleviku sissesõidul (50 ja 70 km/h) ning tee kuuenda kilomeetri kurvilisel lõigul (50 ja 70 km/h). Teevalgustuse kohta andmed puuduvad.
Teega ristuvad kolmandal kilomeetril Aruküla–Kostivere tee, neljandal kilomeetril Kostivere tee ja Jõelähtme–Kostivere tee, tee lõpus Raasiku jaama tee ja Raasiku Elektri tee.
Erki Tammiksaar

Erki Tammiksaar (sündinud 1. detsembril 1969 Vändras) on Eesti geograaf ja teadusajaloolane.

Elulugu

Keskhariduse omandas Tammiksaar Vändra Keskkoolis. 1988. aastal astus ta Tartu Ülikooli geograafia erialale, mille lõpetas 1993. Samal aastal jätkas ta samas magistriõppes, kaitstes 1995. aastal Ott Kursi juhendamisel väitekirja "Geograafia õpetamisest Tartu ülikoolis aastatel 1802—1918". 1996-2000 õppis ta Tartu Ülikoolis loodusgeograafia doktorantuuris ning kaitses 2000. aastal doktoriväitekirja "Географические аспекты творчества Карла Бэра в 1830—1840 гг" ("Karl Ernst von Baeri geograafia-alasest tegevusest 1830.–1840. aastatel", juhendajad Ott Kurs ja Natalja Suhova).
1994. aasta aprillis sai Tammiksaar Zooloogia ja Botaanika Instituudi inseneriks. 1995. aasta algusest töötas ta Eesti Põllumajanduse Akadeemia Baeri muuseumi juhatajana, 1996. aastast oli ta Maaülikoolis teadur. 1998–2003 töötas Tammiksaar teadurina TÜ filosoofiaosakonnas. 2003. aastal sai temast Eesti Põllumajandusülikooli Zooloogia ja Botaanika Instituudi ja Tartu Ülikooli geograafia instituudi vanemteadur. 2005. aasta 1. septembrist on ta EPMÜ teadusloo uurimise keskuse juhataja. 2009. aastast on Tammiksaar Tartu Ülikooli loodus- ja tehnoloogiateaduskonna ökoloogia- ja maateaduste instituudi inimgeograafia ja regionaalplaneerimise õppetooli erakorraline vanemteadur.
Erki Tammiksaar on uurinud loodusteaduste ajalugu Eestis 19. ja 20. sajandil, teadussidemeid 19. sajandi Euroopas, Tartu ülikooli ja Peterburi Teaduste Akadeemia ajalugu, Karl Ernst von Baeri teaduslikku tegevust ning baltisaksa polaaruurijaid 19. sajandil. Muuhulgas tuleks tema uurimuse põhjal eelistada maadeuurija Ferdinand Friedrich Georg Ludwig von Wrangelli puhul üldlevinud nimekuju Wrangel asemel kuju Wrangell.
Ta on Eesti Geograafia Seltsi, Akadeemilise Baltisaksa Kultuuri Seltsi ning Teadusajaloo ja Teadusfilosoofia Eesti Ühenduse juhatuse liige. Ta kuulub ka Õpetatud Eesti Seltsi ning Eesti Looduseuurijate Seltsi.
Elohim

Saamueli vaim

Sõna elohim on tarvitusel ka surnud prohveti Saamueli vaimu kohta. Een-Doorist pärit lausuja vaimuga naine ütleb: "Ma näen jumalat (elohim) maa seest üles tõusvat." (Esimene Saamueli raamat 28:13. Selline sõnatarvitus paistab näitavat, et sõna elohim tarvitati ka tähenduses 'jumalused'.

Mormoonid

Mormoonidel tähendab sõna Elohim ehk Eloheim tavaliselt Jumal-Isa kui isikut, kes erineb Jeesusest Kristusest, keda mõnikord nimetatakse Jehoovaks (keda samastatakse Vana Testamendi Jumalaga).
Christian Olsson

Christian Olsson (sündinud 25. jaanuaril 1980 Göteborgis) on Rootsi kergejõustiklane (kolmikhüppaja), olümpiavõitja (2004)
Vaevalt tund aega pärast Stefan Holmi kullavõitu Ateena olümpiamängudel meeste kõrgushüppes võis Rootsi ristilipu õlgadele võtta ja auringile minna teinegi sama maa spordimees. 24-aastane Christian Olsson hüppas uueks oma maa rekordiks 17.79 ja sai 2003. aastal võidetud MM-kulla kõrvale sama karva medali ka olümpiamängudelt.

Isiklikud rekordid

Kõrgushüpe 2.24 (27. august2002 Göteborg) 
Kaugushüpe 7.69 (24. august 2002 Helsingi) 
Kolmikhüpe 17.79 (22. august 2004 Ateena )

Kuldliiga võistlus

2002 2. koht 17.47 (Oslo) 
2002 3. koht 17.18 (Zürich) 
2002 2. koht 17.33 (Brüssel) 
2002 1. koht 17.63 (Monaco)
2002 2. koht 17.60 (Saint-Denis) 
2002 1. koht 17.40 (Berliin)
2004 1. koht 17.46 (Zürich)
2004 1. koht 17.41 (Saint-Denis) 
2004 1. koht 17.50 (Rooma) 
2004 1. koht 17.58 (Bergen)

Muud võistlused

2002 1. koht 17.48 IAAF Grand Prix finaal (14. september Pariis)
2002 3. koht 17.05 IAAF World Cup (21. september Madrid ) 
2003 1. koht 17.55 IAAF World Cup finaal (14. september Monaco) 
2004 1. koht 17.30 Euroopa Karikas (20. juuni Bydgoszcz)