google/wiki40b huggingface dataset:
Kuldre Kool

Kooli ajalugu

Kuldre kool on välja arenenud kahest 3-klassilisest vallakoolist: Möldri koolist ning Kadastiku koolist. Idee Kuldresse uus koolimaja ehitada andis Uue-Antsla Haridusselts (1906–1944). Oma aja kohta moodne maja valmis 1910. aastal.
Esialgu töötas kool 4-klassilisena kahe liitklassiga, umbes 1922. aastast 6-klassilisena viie klassikomplektiga. 
Pärast sõda rajati kooliaed, elektrifitseeriti koolimaja ning asuti rajama kooliesist haljasala. 
1960. aastast oli kool 8-klassiline. Sama aasta 29. oktoobril tähistas kool 50. sünnipäeva. Kuuekümnendate aastate lõpust kimbutas kooli pidev ruumipuudus, kuna tollane hariduspoliitika nägi ette väikese õpilaste arvuga koolide sulgemise Uue-Antslas, Viselas ja Urvastes.
Uue koolimaja ehitamist alustati 1990. aasta detsembris, ehituse põhiosa valmis augustis 1995. Võimla ehitus lõpetati 1996. aasta septembris. 1989. Aastal nimetati kool Kuldre 9-klassiliseks Kooliks, 1990. aastal Kuldre Põhikooliks.
2005/06. õppeaastal liideti Kuldre Põhikool ja lasteaed "Sipsik" ühise nime alla Kuldre Kool.

Koolijuhatajad ja direktorid

Esimene koolijuhataja oli August Solman (1910–1915). Kõige kauem on kooli juhatanud Karl Taal (1920–1941). Sõjajärgsetest koolidirektoritest püsisid kõige kauem ametis Ülo Noorväli (1961–1972) ja Arni Saarman (1980–1997). Aastatel 1997–2002 oli direktor Ilja Tuhk, aastatel 2002–2011 juhtis kooli Karin Hellamaa. Aastatel 2011-2016 juhtis kooli direktor Rait Laatsit. Alates 2016. aastast juhib kooli direktor Andrus Kompus.
Mihhail Korb

Täiendav info

Emakeel – vene keel, eesti ja inglise keel – kõrgtase

Seisukohti

14. juunil 2016 jätsid Korb ja veel kuus Keskerakonna liiget hääle andmata Riigikogus vastu võetud juuniküüditamist puudutanud avaldusele. Korb põhjendas hääletamata jätmist seisukohaga, et selliste sündmuste kordumist ei aita vältida "parlamentide avaldused ja kaunisõnalised pressiteated" ning "mineviku meenutamine ei peaks toimuma mitte deklaratsioonide vahendusel, vaid kooliõpikutes ning lähedaste keskel".
Korb esitas 24. mail 2017 peaminister Ratasele avalduse riigihalduse ministri ametist tagasiastumiseks, mille Ratas ka rahuldas. Tagasiastumise põhjuseks oli Korbi 23. mail Haapsalus avalikkuse ees tehtud repliik, kus ta ütles, et ei toeta Eesti liikmesust NATOs: «Mina… võib-olla ütlen eestlaste vaatevinklist ebameeldiva fraasi, mina pole NATO liikmesuse poolt. Aga kui teha oma armee, läheb see veel kallimaks. Saate aru? Soomlased ehitavad oma armeed, nad on NATOst eraldi, tegelevad ise oma riigi kaitsmisega. Aga neile ei tule keegi appi."

Isiklikku

Tema isa Valeri Korb on Keskerakonna poliitik, Riigikogu liige.
Mihhail Korb on vabaabielus, tal on kaks last.
Viikingilaeva koopia

Viikingilaeva koopiad on ühed levinuimatest laevade koopiatest.
Viking – esimene koopia viikingilaevast – ehitati Rødsverveni laevatehases Norras Sandefjordis. 1893. aastal sõitis see üle Atlandi ookeani Ameerika Ühendriikidesse Chicagosse. Varem asus laev Lincoln Parkis Chicagos, praegu on Viking konserveerimisel Genfi linnas Ameerika Ühendriikides.
Põhja-Euroopas ja Põhja-Ameerikas on kasutusel märkimisväärne hulk viikingiaegsete laevade taasehitusi. Taanis Roskildes asuv Vikingilaevade Muuseum on olnud eriti viljakas arheoloogiliste leidude järgi täpsete rekonstruktsioonide ehitamisel.
Medici

Medici oli Firenze pankuri- ja valitsejasuguvõsa, tuntud 13. sajandi algusest.
Medicid pärinesid tõenäoliselt talupoegade seast, kuigi perekonnalegendi järgi oli nende esivanemaks Karl Suure kaaskonda kuulunud rüütel, kes tapnud Põhja-Itaalias hiiglase. Spekuleeritud on ka selle üle, et Medicite esivanemad olid arstid või apteekrid, kuid see versioon pole eriti suurt toetust leidnud.
Renessansiaegses Itaalias olid Medicid saavutanud oma võimu ja rikkuse panganduse, kaubanduse ja diplomaatia kaudu.
Medicid tegelesid pangandusega juba 13. sajandil, kuid esile tõusid nad alles 14. sajandi teisel poolel, kui Mustast Surmast ja teistest teguritest tingitud majanduslangus oli varasemad pangaperekonnad pankrotti ajanud. Nii tõusid nad Firenze mõjukaimate perekondade sekka, kuid eriti suurt poliitilist mõju nad kuni 15. sajandi teise veerandini ei omanud.
Medicid valitsesid Firenzet aastatel 1434–1737, vaheaegadega 1494–1512 ja 1527–1530. Nad säilitasid 1532. aastani vabariikliku valitsusvormi, seejärel omandasid Firenze hertsogkonna hertsogi ja 1569. aastal Toscana suurhertsogkonna suurhertsogi tiitli. Medici suguvõsast pärinesid paavstid Leo X, Clemens VII ja Leo XI, samuti Prantsusmaa kuningannad Caterina de' Medici ning Marie de' Medici.
1737. aastal suri Medicite meesliin välja.
Medicide üks embleeme oli teemantsõrmus, mida nimetatakse mõnikord semper '​ks (ladina: 'igavesti'), mille mõte võis seisneda selles, et Medicid on tugevad ja säravad nagu teemandid ja nende võim igavene.
Toomas Rõhu

Toomas Rõhu (sündinud 30. novembril 1958 Kärdlas) on eesti omavalitsustegelane, spordipedagoog ja sporditegelane.
1977. aastal lõpetas ta Kärdla Keskkooli. 1983. aastal lõpetas Tallinna Pedagoogilise Instituudi kehakultuuriteaduskonna.
Aastatel 1983–1997 töötas ta Tõstamaa Keskkooli kehalise kasvatuse õpetajana ja Pärnu rajooni laste ja noorte spordikooli võrkpallitreenerina.
Aastatel 1995–2007 oli ta Pärnumaa Spordiliidu liige, seejuures aastatel 1998–2001 juhatuse esimees. Aastatel 1995–2008 oli ta Eesti Koolispordi Liidu juhatuse liige, seejuures 2002–2005 esimees. 1995. aastast on ta Pärnu Maakoolide Spordiliidu juhatuse esimees.
Aastatel 1997–2017 oli ta Tõstamaa vallavanem.
Võrumaa Vaegkuuljate Ühing

Võrumaa Vaegkuuljate Ühing MTÜ on ühendus, mis koondab eelkõige Võrumaal elavaid vaegkuuljaid, kuid ühingusse võetakse kõiki kellele meie tegevus korda läheb ja nõu ja jõuga soovivad abiks olla.
Võrumaa Vaegkuuljate Ühing moodustati 1. märtsil 2001. Seisuga 1. september 2016 oli seal 62 liiget.
Arthur Buxhoevden

Elulugu

Peter Eugen Arthur Buxhoeveden oli lõpetanud Tveri ratsaväekooli kornetina, võttis osa I maailmasõjast Venemaa Keisririigi Venemaa Keiserliku Armee koosseisus Saksa-Austria rindel, tõusis rittmeistriks ja teenis välja Püha Vladimiri IV järgu ohvitseriristi, Püha Vladimiri IV järgu, Püha Stanislavi ordeni III, II järgu ning Püha Anna IV, III ja II järgu, Püha Georgi risti IV järgu ordeni. 
Pärast Eesti iseseisvumist ja Eesti Vabadussõja algust teenis Eesti sõjaväes (kaitseliidus ja eesti väeosades, mitte baltisakslaste Balti pataljonis), osales Vabadussõjas, 1918. aasta novembris astus ta vabatahtlikult Saarte Kaitseliitu ja viidi üle Tallinna, kus oli Vabadussõja ajal 2. ratsaväepolgus ja ratsapolkude tagavaraeskadroni ja -divisjoni ülem. Pärast Vabadussõda oli ta ratsaväe allohvitseride kooli ja õppeeskadroni ülem, Kindralstaabi Kursuste, hiljem Kõrgema sõjakooli lektor, ratsaväeinspektor ja aastatel 1923–1928 sõjaministri vanem käsundusohvitser.
1920. aastal ülendati Arthur Buxhoeveden kolonelleitnandiks ja 1924. aastal koloneliks, talle annetati I liigi 2. järgu Vabadusrist ja Läti Karutapja III järgu orden.
Läinud erru 1928. aastal, tegeles Arthur Buxhoeveden Muratsis põllumajandusega, juhatas algusest lõpuni Eesti Vabadussõjalaste Liidu Saaremaa osakonda. Vabariigi Valitsuse otsusega 30. jaanuarist 1935 nr. XI lubati Pikalaenu Pangal kustutada temale antud riiklikud laenud kokku 880 krooni ulatuses. Kuni 25. juunini 1940 oli ta Sõjavägede Varustusvalitsuse hobusekasvatuse nõunik. 1941. aastal lahkus Nõukogude Liidu ohust tingituna Nachumsiedlungi (Umsiedlung) järelümberasumise käigus baltisakslastega Saksamaale.
Sõjajärgsel Saksamaal oli ta veel tegev Eesti sõjapõgenike ja sõdurite organiseerimisel. Arthur von Buxhoeveden suri Karlsruhes 1964. aastal.
 
„
"Buxhoevdenite 700-aastane suguvõsa Eestis pärines samanimelise piiskopi liinist, olles generatsioonide jooksul saanud abiellumiste kaudu eesti, liivi, rootsi, taani, poola ja šoti verd oma soontesse. Pole siis ime, kui noor kornet (leitnant) B. laskis oma tsaariaegsele teenistuslehele rahvusena märkida "estonets" (eestlane).
Arthur Buxhoevden (kaugem ajalooline nimi "Buxhoeveden") oli omas olemuses, mõttelaadis ja tegudes saarlaslik-talupoeglik (just nagu tema hea eestikeelgi) ja seda selle sõna kõige ilusamas ja õilsamas mõttes; Buxhoevden oli seltskondlikelt kommetelt ja käitumiselt grandsenjoor, omas sisimas kavaluseta talupoeg. Ta austas sügavalt oma esivanemaid ja perekonnatraditsioone, kuid samal ajal tundis ta sama sügavat kuuluvust Eesti ja eestlaste külge."“
 – 
12. septembril 2014 maeti tema ja ta abikaasa põrm ümber Kaitseväe kalmistule.
Leeksäälik

Levila

Leeksäälik on levinud Costa Rica ja Panama lääneosa mägimetsades 1850–3000 meetri kõrgusel.  Kariibi mere poolsetel mäenõlvadel võib teda vihmaperioodil septembrist novembrini leiduda madalamale kuni 1400 meetrini. Leeksäälik on enamasti paikne.

Välimus

Vanalinnu pikkus on 12 cm, tema ülapool on kilthall; seljal on must kolmnurkne laik, valjasriba ja silma ümbrus on mustad; kurgualusest kuni kõhuni oranžpunane, mis vastandub valge kuni hallika kõhuga. Sugupooled on peaaegu samased, isaslinnul on silma ümbruses musta ulatuslikumalt. Noorlinnu ülapool on pruunim ja alapool tuhmim, nõrk silmatriip ja tiivavöödid kollakad. Häälitsus on terav tšit.

Pesitsemine ja toit

Leeksäälik rajab sügava tassikujulise pesa puu otsa või nõlvakule. Pesa varjavad ülalt epifüüdid või samblad. Märtsi ja maikuu vahel on kurnas kaks valget muna. Toiduks on tõugud, putukad ja ämblikud, mida oma terava nokaga nopib lehestikust. Vahel sööb ka võõrikute (Loranthaceae) ja muid marju.
Palaiologosed

Palaiologosed oli dünastia, mis valitses Bütsantsis 1261–1453 ja mille kõrvalharud valitsesid Montferratis 1305–1533 ja Moreas (Peloponnesoses) 1383–1460. Bütsantsi printsess Sophia Palaiologina jõudis abielu kaudu Ivan III naisena Moskoovia suurvürstiriigi suurvürstinnaks, kes oli ühtlasi Ivan Julma vanaema.
Sikkim

Ajalugu

Sikkimist sai kuningriik 1641. aastal. 1890–1947 oli Sikkim Briti protektoraat. 1947 lükati referendumil tagasi ettepanek ühineda Indiaga. 1950. aastal oli Sikkim sunnitud anneksiooni vältimiseks sõlmima Indiaga protektoraadilepingu. Pärast 1973. aasta riigipöördekatset tungisid Sikkimisse India väed. 1974. muudeti Sikkim Indiaga assotsieerunud riigiks ja pärast 14. aprillil 1975 toimunud referendumit kuulutati Sikkim India 22. osariigiks.

Rahvastik

Tänapäeval moodustavad enamiku rahvastikust 19. sajandil Sikkimisse tulnud Nepali päritolu inimesed. 63% elanikest räägib nepali keelt, 7,7% sikkimi keelt ja 6,7% hindi keelt. 60,9% elanikest on hinduistid, 28,1% budistid ja 6,7% kristlased.

Haldusjaotus

Halduslikult jaguneb Sikkim 4 ringkonnaks: East Sikkim, West Sikkim, North Sikkim ja South Sikkim.
Piugmadu

Kirjeldus

Need üsna pikad ja peenikesed, jämedus harilikult pliiatsi läbimõõduga, maod veedavad peaaegu kogu oma elu puuvõrades mööda oksi liueldes või mõnikord ka vanikutena alla rippudes.

Silmad

Piugmadude silmad on üsna suured ja silmaava on horisontaalne. Nüüdisajal teravpeamadude perekonda liigitatud madude silmaava on ümmargune. Võrreldes teiste madudega näevad nad hästi.
Johann Adam Grossenbach

Johann Adam Grossenbach (28. oktoober 1756 Saksi-Meiningeni hertsogiriik – 26. jaanuar/7. veebruar 1801 Rõngu) oli Eesti vaimulik.
Ta õppis usuteadust (immatrikuleeriti 6. juulil 1779) Jena ülikoolis. Ordineeriti 15. märtsil/26. märtsil 1786 õpetajaks.
Ta oli aastatel 1786–1801 Rõngu Mihkli koguduse õpetaja.

Isiklikku

Grossenbach oli kaks korda abielus. Nii tema esimese naise Johanna Dorothea (surnud 1796) kui ka teise naise Helene Wilhelmine isa oli Nõo Püha Laurentsiuse koguduse õpetaja Johann Benjamin Sczibalski.
Hannes Vallikivi

Hannes Vallikivi (sündinud 19. veebruaril 1974 Tallinnas) on eesti õigusteadlane ja advokaat. 
Ta on lõpetanud Tartu ülikooli õigusteaduskonna (1996) ja samas kaitsnud magistrikraadi õigusteaduses (2001, cum laude). 
Ta on alates 1996 Eesti Advokatuuri liige. 2010–2016 oli Eesti Advokatuuri juhatuse liige, 2016-2019 Eesti Advokatuuri esimees. 
Tegutseb advokaadibüroos Derling Primus. 
Alates 2007 Tallinna börsi noteerimis- ja järelevalvekomisjoni liige. Alates 2009 Rahvusvahelise Advokaatide Assotsiatsiooni (International Bar Association) pangandusõiguse komitee liige. Avaldanud töid rahvusvahelise avaliku õiguse, inimõiguste, äriõiguse ja õiguse ajaloo alal.
Aafrika rahvaste karikavõistlused jalgpallis

Aafrika rahvaste karikavõistlused jalgpallis (prantsuse Coupe d'Afrique des nations; lühend CAN; inglise African Nations Cup; lühend ANC) on Aafrika mandri 24 parema jalgpallikoondise vaheline jalgpalliturniir.
Võistlused toimusid esimest korda aastal 1957, osalejamaid oli tollal 3. Alates 1968. aastast peetakse võistlusi iga kahe aasta tagant. Alates 1996. aastast pääses finaalturniirile 16 riiki, alates 2019. aastast pääseb finaalturniirile 24 riiki.
Enim võite, kuus, on Egiptuse jalgpallikoondisel. Egiptus on kõige rohkem turniire ka korraldanud.

Ajaloost

Esimesed karikavõistlused peeti 1957. aasta veebruaris Sudaani pealinnas Hartumis. Osales üksnes kolm meeskonda: Sudaan, Egiptus ja Etioopia. Neljas osalema pidanud riik Lõuna-Aafrika Vabariik diskvalifitseeriti apartheidipoliitika pärast. Peeti kaks mängu. Poolfinaalis alistas Egiptus Sudaani tulemusega 2:1 ja jõudis sellega finaali Etioopia vastu, kellele märgiti tabelisse võit 2:0 diskvalifitseeritud LAV-i vastu. Finaali võitis Egiptus tulemusega 4:0. Kaks aastat hiljem, Kairos peetud turniiril osalesid needsamad kolm võistkonda, kes esimesel korralgi ning võitis taas Egiptus.
Kolmas turniir peeti 1962. aastal Addis Ababas. See oli esimene kord, kui nelja finaalturniirile pääseja selgitamiseks peeti valikmänge. Finaalturniirile pääsesid lisaks korraldajamaale Etioopiale ja tiitlikaitsja Egiptusele valikmängude kaudu Nigeeria ja Tuneesia. Turniirivõitjaks tuli Etioopia.
Aastatel 1963 ja 1965 võitis Aafrika karikavõistlused Ghana. 1968. aastal suurendati finaalturniirile pääsejate arv 8 võistkonnani. Samast aastat kehtib kord, et võistlusi peetakse iga kahe aasta järel.
Georgi Adamovitš

Georgi Viktorovitš Adamovitš (vene keeles Георгий Викторович Адамович; 19. aprill vana kalendri järgi 7. aprill) 1892 või 1894 Moskva – 21. veebruar 1972 Nice) oli vene luuletaja, kriitik ja tõlkija.
Adamovitš sündis Moskvas sõjaväelase perekonnas.
Lõpetas Peterburi ülikooli ajaloo-filoloogiateaduskonna.
Ta oli akmeismi pooldaja ning Lev Gumiljovi õpilane. Tema esimene luulekogu "Pilved" pälvis Gumiljovi heakskiidu.
1924 läks ta emigratsiooni. Ta kirjutas kriitikat ja esseesid, mida avaldati muuhulgas ajakirjas Zveno. Alates 1928 kirjutas ta iga nädal kirjandusülevaate ajalehele Poslednije novosti.
Teise maailmasõja alates astus ta septembris 1939 vabatahtlikuna Prantsuse sõjaväkke, mida ta pidas oma moraalseks kohuseks. Pärast Prantsusmaa kaotust ta interneeriti.
Pärast sõda uskus ta mõnda aega Nõukogude Liidu uuenemisse ning 1940. aastate lõpus avaldati tema artikleid Nõukogude-sõbralikes väljaannetes.
Adamovitš oli oma loomingu vastu väga nõudlik ning avaldas elu jooksul vähem kui 140 luuletust. Samuti ilmus temalt luuletõlkeid, põhiliselt Petrogradi kirjastuses "Vsemirnaja literatura", aga ka proosatõlkeid (Albert Camus' "Võõras").
Tegeliku Zooloogia Kabinet

Tegeliku Zooloogia Kabinet (ka: Praktilise Zooloogia Kabinet) oli Tartu Ülikooli põllumajandusteaduskonna õppe- ja uurimisasutus. Asutus keskendus põllumajanduslikule ja metsazooloogiale. Asutus loodi 1921. aastal.
Mäletjärve Silmaläte

Mäletjärve Silmaläte on silmaallikas Tartumaal Võnnu kihelkonna Mäletjärve külas.
Vitslav I

Vitslav I (taani k.: Vitslav den 1. af Rügen) (umbes 1180 – 7. juuni 1250) oli lääneslaavi päritolu Taani kuninga vasall ja Rügeni (Rugia) vürst aastatel 1221–1249.
Tema vanemad olid Rügeni vürst Jaromar I ja Taani kuninga Knud V ning Rootsi printsessi Sophie Sverkersdotteri tütar printsess Hildegard. 
Vitslav I võttis 1219. aastal osa Taani kuninga Valdemar II vallutusretkest Eestisse, olles väesalga juht Lindanise lahingus.
Edward Rutherfurd

Edward Rutherfurd (pärisnimi arvatavasti Francis Edward Wintle; sündinud 1948 Salisburys Inglismaal) on kirjutanud romaane, mis käsitlevad erinevate asulate ajalugu alates nende rajamisest  kuni tänapäevani. 
Rutherfurd asetab oma romaanides väljamõeldud tegelased ja perekonnad tõsiajalooliste sündmuste keskele – mis on omamoodi ajalooline ilukirjandus, millega tegi esimesena algust James Michener.
Rutherfurd õppis Cambridge'i ja Stanfordi ülikoolis ja töötas kirjastamise alal. Rutherfurd on Salisbury katedraali Sõprade Ühingu liige ja toetaja. 2005. aastal nimetas Salisbury linn tema teenete eest ühe vana turuplatsi juures olevatest tänavatest tema nime järgi.
Rutherfurd loob oma romaanide jaoks neli kuni kuus väljamõeldud perekonda ja kirjeldab perede elu läbi nende järglaste. Kasutades seda raamistikku põimib Rutherfurd nad ajaloosündmustesse, laseb neil omavahel suhelda ja kokku puutuda ka oluliste ajalooliste isikutega. Romaan "Sarum" käsitleb Stonehenge'i ja Salisbury ümbruse ajalugu läbi 10 000 aasta. "London" kirjeldab Londoni linna tekkimist ja selle ajalugu kuni tänapäevani välja.
Tyrrell Racing

Tyrrell (Tyrrell Racing Organisation) oli aastatel 1968–1998 Vormel 1 sarjas osalenud meeskond. Aastatel 1968 ja 1969 sõitis meeskond Matra autodega ja alates 1970. aastast osales iseseisva konstruktorina.
Meeskonna asutas Ken Tyrrell. Peakorter asus Suurbritannias.
Tyrrelli meeskonna eest võisteldes on etapivõite saanud Jackie Stewart, Jody Scheckter ja Michele Alboreto.
Edukaim hooaeg oli 1971, kui võideti nii pilootide kui ka konstruktorite karikas.
1999. aasta hooajast muudeti meeskond BAR meeskonnaks.
Täna Otsustan Mina

Täna Otsustan Mina (lühend: TOM) oli 2001. aastal loodud Eesti Vabariigi valitsuse internetiportaal, mille eesmärk oli kaasata inimesi riigi otsustusprotsessidesse.
Portaal suleti 2008. aastal ja selle järeltulija on veebiportaal osale.ee (Osalusveeb).
Rood-lesiksammal

Rood-lesiksammal (Pseudoleskeella nervosa) on samblaliik kerasamblaliste sugukonnast.
Sammal kasvab metsas ja kohtades, kus aluspõhi paljandub. Teda leidub Eestis väga sagedasti.
Husari raudteepeatus

Ajalugu

Läbi Husari kulgeb Valga–Petseri raudteelõik, mis valmis 1889. aastal osana Riia–Pihkva raudteest. Peatus jäi avamise ajal Lasva valla aladele. 
Reisirongid sõitsid läbi Husari liinil Valga-Veski kuni 2001. aastani. Praegu kasutatakse raudteed ainult kaubaveoks.

Jaamahoone

1980. aastate keskel oli Husari raudteepeatuse asemel plaanis rajada ühe kõrvaltee ning ET-post jaamahoonega raudteejaam. Jaama ehitus jäi aga pooleli, valmis jõuti ehitada ainult silikaadist jaamahoone rolli täitev elektritsentralisatsiooni post, mis praegu seisab tühjalt ja on halvas seisukorras. 
Husari raudteepeatusele eelnes Valga poolt tulles Nõnova raudteepeatus ja järgnes Otsa raudteepeatus.
Härma Alumine müür

Härma Alumine müür (ka Kõlgusniidu müür, Kõlksniidu müür, Rokina müür) on kuni 20,5 meetri kõrgusele ulatuv liivakivipaljand Piusa jõe paremkaldal. Müüril paljandub Gauja lademe Lode kihistiku liivakivi.
Härma Alumise müüri juures on telkimis- ja lõkkekoht. Liivakivipaljand asub 2,7 km kaugusel Võru-Obinitsa teest. Linnulennult 250 m lõunas asub Härma Mäemine müür. Müürid on Piusa jõe ürgoru maastikukaitseala koosseisus.
Müüri ääres on filmitud üks lõik filmist "Libahunt".
Kurivara

Kurivara (ka kahjurvara, pahavara, õelvara, ründevara, ründetarkvara, kahjulik tarkvara) (inglise malware) on arvutiprogramm, mis on kirjutatud spetsiaalselt selleks, et arvutit ilma selle haldaja ja valdaja teadmata kahjustada või kuritarvitada.
Irina Külmoja

Irina Külmoja (sündinud 28. novembril 1946) on eesti keeleteadlane ja vene keele professor.

Haridus

Irina Külmoja lõpetas 1970 cum laude Tartu Ülikooli vene keele ja kirjanduse osakonna. 1985 sai ta filoloogiakandidaadi kraadi NSVL Teaduste Akadeemia Keeleteaduse Instituudi Leningradi osakonnas väitekirjaga "Структура и функционирование кратно-соотносительных конструкций в современном русском языке" ("Iteratiiv-relatiivsete konstruktsioonide struktuur ja funktsioneerimine tänapäeva vene keeles").

Töökäik

Irina Külmoja töötas 1970–1977 Tartu Ülikooli raamatukogu vanemraamatukoguhoidja ja sektorijuhatajana. 1977–1979 oli ta Tartu Ülikooli vene keele kateedri aspirant, perioodil 1979–1993 sealsamas õpetaja, vanemõpetaja ning dotsent. Alates 1993. aastast on ta Tartu Ülikooli vene keele professor. Ta on Tartu Ülikooli germaani, romaani ja slaavi filoloogia instituudi slaavi filoloogia osakonna juhataja.

Teadustöö

Irina Külmoja teadushuvide hulka kuuluvad vanausuliste keel ja kultuur Eestis.

Liikmesus

Irina Külmoja on Eesti Slavistide Rahvuskomitee juhatuse liige ja Rahvusvahelise Slavistide Komitee vanausu-uuringute komisjoni liige. Ta kuulub Eesti Semiootika Seltsi ja Eesti Rakenduslingvistika Ühingusse.

Töö toimetuskolleegiumides

Irina Külmoja on sarja "Humaniora: Lingua Russica. Труды по русской и славянской филологии. Лингвистика" rahvusvahelise toimetuskolleegiumi esimees, Daugavpilsi Ülikooli filoloogiateaduskonna sarja "Valoda", Eesti Rakenduslingvistika Ühingu aastaraamatu ning Vilniuse Ülikooli Kaunase humanitaarteaduskonna ajakirja Respectus Philologicus toimetuskolleegiumi liige. Ta on olnud ka sarjade "Труды по русской и славянской филологии. Лингвистика. Новая серия" ning "Очерки по истории и культуре староверов Эстонии" toimetuskolleegiumi esimees.
Lodi

Peipsi lodi

Peipsil ja Emajõel arenes välja kohalik lodjatüüp: Peipsi lodi ehk Emajõe-Peipsi lodi. Kahe maailmasõja vahel ehitati enamik neist ümber pukseeritavateks pargasteks, millest viimased olid kasutusel veel pärast teist maailmasõda. 
Autentseid Peipsi lotjasid säilinud pole. Poolesajandise pausi järel lasti Emajõel 29. aprillil 2006 siiski taas vette lodi, millele pandi nimeks Jõmmu.
Ülemaaline Eesti Noorsoo Ühendus

Ülemaaline Eesti Noorsoo Ühendus (lühend ÜENÜ) oli Eesti noorsoo-organisatsioon, mis tegutses aastatel 1919–1940.
ÜENÜ eesmärk oli noorsugu mitmekülgselt arendada: propageeriti sportimist, anti praktilisi teadmisi, äratati huvi rahvakultuuri vastu.
ÜENÜ keskjuhatus asus Tallinnas. 
Aastal 1936 oli ÜENÜ-l üle Eesti 250 osakonda ja 11 000 liiget.
Aastatel 1929–1940 andis ÜENÜ välja igal kuul ilmunud ajakirja Eesti Noorus.