google/wiki40b huggingface dataset:
Allar Sooneste

Allar Sooneste (sündinud 11. juunil 1955 Meremäel) on eesti tõlkija.
Allar Sooneste juured pärinevad Võrumaalt. Õppis Ruusmäe koolis, seejärel Nõo Reaalgümnaasiumi füüsika süvaõppega klassis. Aastal 1978 lõpetas Tallinna Tehnikaülikooli raadioinsenerina. Aastast 2004 töötab kutselise tõlkijana.
Allar Sooneste tõlgib rootsi, soome ja vene keelest. Tema tõlkes on ilmunud kümneid käsiraamatuid ja hulgaliselt ilukirjandust – raamatuid peamiselt lastele ja noortele. Nende hulgas on ka mitu Astrid Lindgreni teost.
Enn Põldroos

Enn Põldroos (sündinud 21. mail 1933 Tallinnas) on eesti kunstnik ja kirjanik.

Elu ja tegevus

Põldroos õppis aastatel 1952–1958 Eesti Riiklikus Kunstiinstituudis (ERKI-s) maalikunsti ja võeti 1959. aastal Eesti Kunstnike Liitu. Seejärel oli ta õppejõud Tallinna Pedagoogilises Instituudis (aastatel 1961–1966) ja hiljem ka ERKI-s/EKA-s (1973–1985 ja 1994–1995). Aastatel 1985–1989 ja 1995–1998 oli ta Eesti Kunstnike Liidu esimees ja president. Alates 1998. aastast on ta vabakutseline kunstnik.
Kirjanikuna on Põldroos avalikkuses tuntuks saanud eestkätt 2000. aastatel, varem on talt ilmunud ainult üks raamat Olev Subbist (1981). 2002. aastal võitis ta romaaniga "Joonik kivi" Eesti romaanivõistlustel III koha preemia.
Poliitiline tegevus
Põldroos on osalenud ka poliitikas, aastatel 1988–1991 kuulus ta Ülemnõukokku ja oli 1991. aasta 20. augustil üks Eesti iseseisvuse taastamise poolt hääletanuist. Põldroos oli ka Rahvarinde asutajaliige. On olnud NLKP liige.

Looming

Põldroos on loonud sadu maale ja monumentaalteoseid. Viimastest võiks olulisemateks  pidada "Raadiolille" (1978, Raadiomajas), "Eestimaad" (1983, Eesti saatkonnas Moskvas), "Inimeste elu" (1985, Linnahallis) ja "Varju ja valguse piiril" (1993, Eesti Rahvusraamatukogus). Lisaks on mitmeid tema monumentaaltöid ka keskkoolide seintel.
Temaatiliselt on Põldroos puudutanud nii sotsrealismi, rahvusromantismi kui ka sürrealismi, kuid kõige südamelähedasem on talle olnud viimane. Tema teosed pole pea kunagi kandnud otseselt ideoloogilist, vaid pigem sügavamat, inimlikumat ja mõistatuslikumat sõnumit. 2000. aastatel on Põldroos oma kunstiloomes kasutanud ka arvutit, luues digigraafilisi kunstiteoseid.

Isiklikku

Enn Põldroosi isa oli lavastaja ja näitleja Priit Põldroos. Tema onu pojapoeg oli näitleja Dan Põldroos. 
Enn Põldroos on olnud abielus Helgi Erilaiuga; tema praegune abikaasa on Rita Raave.
Mõistataja

Mõistataja ehk Edward Nygma on DC Comicsi koomiksitegelane, kes esineb sageli Batmani vastasena. Mõistatajat kujutatakse kuritegeliku geeniusena, kes jätab endast kuriteopaigale vihjetena maha mõistatusi.
Teda on kehastanud Frank Gorshin ja John Astin 1960. aastate "Batmani" teleseriaalis, Jim Carrey 1995. aasta filmis "Batman igaveseks" ja Cory Michael Smith teleseriaalis "Gotham".
Andres Eilart

Andres Eilart (sündinud 4. aprillil 1978) on eesti ajakirjanik ja kunstikoguja, Maalehe peatoimetaja.

Haridus- ja töökäik

Ta on lõpetanud Türi Gümnaasiumi ja Tallinna Tehnikaülikooli äri erialal.
Eilart töötab Ekspress Grupis alates 2000. aastate algusest, kõigepealt Eesti Päevalehe majandustoimetuse reporterina. 2004. aastal oli üks Ärilehe käivitajaid ja selle tegevtoimetaja. 2008. aastal asus Eilart juhtima Eesti Päevalehe majandustoimetust, aasta hiljem sai uudistetoimetuse juhiks. Eilart on töötanud ka Eesti Päevalehe peatoimetaja asetäitjana. 2012–2015 töötas Eilart Eesti Päevalehe tegevtoimetajana. 16. märtsist 2015 on ta Maalehe peatoimetaja.
Ta on Eesti Looduskaitse Seltsi juhatuse, Eesti Kunstimuuseumi Kunstisõprade Seltsi ja Tallinna Tehnikaülikooli Tallinna Kolledži juhatuse liige.

Isiklikku

Eilart on kunstihuviline: ta on koostanud kunstikatalooge, korraldanud näitusi ja kirjutanud kunstiteemalisi raamatuid, mis on tõlgitud eesti keelest ka inglise ja vene keelde.
Eilarti kunstikogust toimus 2018. aastal Eesti Rahvusraamatukogus suurnäitus 1960-1970ndate kunstiuuendusest.
Tuntud looduskaitsja ja ühiskonnategelane Jaan Eilart oli Andres Eilarti onu.
Alma Johanna Ruubel

Elulugu

Alma Johanna Ruubel oli töölise tütar.
Lõpetas 1919 Viljandi Tütarlaste Gümnaasiumi ja 1932 Tartu Ülikooli; matemaatikamagister (1936, TÜ, ümber atesteeritud füüsika-matemaatikakandidaadiks 1946), väitekiri "J. C. Adams`i meetod harilikkude diferentsiaalvõrrandite numbriliseks integreerimiseks". Oli 1919–20 Pärnu Kaubanduskooli ja 1920–26 Viljandi Tütarlaste Gümnaasiumi ning 1929–55 TÜ õpetaja; 1929–35 matemaatika instituudi ajutine abijõud, 1935–36 nooremassistent, 1936–40 ja 1941–44 vanemassistent, 1941 ja 1944–45 matemaatika kateedri vanemõpetaja, 1945–46 teoreetilise mehaanika kateedri vanemõpetaja, 1946–51 dotsent, 1951–55 geomeetria kateedri dotsent, 1951–52 kateedri juhataja. 1952–55 EPA kujutava geomeetria ja graafika kateedri juhataja ja 1955–68 matemaatika kateedri dotsent.

Teadustöö

Uurimisvaldkonnad: kõverjoonelise projitseerimise meetodid, nende omadused ja rakendused, diferentsiaalvõrrandite graafilise ja meh-se integreerimise ja kujutava geomeetria projitseerimismeetodite rakendamine; kõverjoonelise projitseerimise suuna rajajaid.
Rästikuhammustus

Rästikuhammustuseks nimetatakse rästiklaste hammustuse tagajärjel inimesel või loomadel tekkinud vigastust (hammustus – kas ühe või ka kahe ehk mitmekordse hambajälje näol või muljumine).
Peeter Raidla

Peeter Raidla (sündinud 6. juunil 1955) on eesti majandusajakirjanik ja kirjanik.
Ta lõpetas Pärnu Koidula Gümnaasiumi aastal 1973. Seejärel õppis ta aastatel 1973–1977 ja 1979–1981 Tallinna Pedagoogilises Instituudis üldtehniliste distsipliinide erialal.
Ta on töötanud Rahva Hääle päevauudiste toimetuse juhatajana, Hommikulehes, Sõnumilehes, Äripäevas, Eesti Päevalehes. Pärast Äripäevast lahkumist hakkas Peeter Raidla välja andma ajakirja Eesti Majanduslugu, millest 2009. aastal ilmus neli numbrit, seejärel piirdus väljaandja veebiversiooniga.
1. juunist 2010 31. augustini 2015 oli ta Pärnu Postimehe peatoimetaja.
Alates 1. jaanuarist 2014 on ta Pressinõukogu uus liige, ta vahetas välja Eve Rohtla.
Jeff Bennett (näitleja)

Jeffrey Glenn "Jeff" Bennett (sündinud 2. oktoobril, 1962 Houstonis Texase osariigis) on Ameerika Ühendriikide näitleja.
Windland Smith Rice International Awards

Nature's Best Photography Windland Smith Rice International Awards on Ameerika Ühendriikides peetav iga-aastane rahvusvaheline loodusfotode võistlus, mida korraldab loodusfotoajakiri Nature's Best Photography (toimetus asub Restonis Virginias).
Konkursid toimuvad alates 1996. aastast. Esialgselt kandis võistlus nime Nature's Best International Photography Awards. Pärast Windland Smith Rice'i surma on kasutusel praegune nimi. Konkursi suurusest annab selgust asjaolu, et igal aastal esitatakse konkursile hindamiseks paarkümmend tuhat fotot. Konkursi tulemused selguvad septembris. Auhinnatud töid eksponeeritakse Washingtonis Smithsoniani Rahvuslikus Loodusmuuseumis.
Lipari saared

Lipari saared (itaalia Isole Lipari ehk Isole Eolie) (sitsiilia keeles Ìsuli Eoli) on Itaaliale kuuluv saarestik Türreeni meres Sitsiiliast põhjas.  
Saarestiku pindala on 88 km². Saared on mägised ja vulkaanilised, kuni 962 meetrit kõrged. Mitmel saarel asub tegutsev vulkaan.
Saarestik on nime saanud suurima saare Lipari järgi.
Saarestiku moodustavad Lipari, Vulcano, Salina, Panarea, Filicudi, Alicudi ja Stromboli saar. Suurim saar on andnud oma nime kogu saarestikule. Saartest väikseima saare Panareaga ühte vulkaanilisse kompleksi kuulub veel hulk väiksemaid saari ja saarekesi Basiluzzo, Dattilo, Lisca Bianca, Bottaro, Lisca Nera, Panarelli ja Le Formiche, moodustades omaette väikese arhipelaagi.
Saared kuuluvad Messina provintsi. Salina saar jaguneb kolmeks vallaks, ülejäänud saared moodustavad Lipari valla.

Ajalugu

Antiikajal nimetati seda saarestikku tuultejumala Aiolose järgi Aiolose saarteks. Tänapäeval kasutatakse vahel nime Aioolia saared, millele mitmes keeles (muuhulgas ka itaalia ja sitsiilia keeles) vastab saarte põhinimi.
Antiikajal nimetati Lipari saart Liparaks, Vulcano saart Thermessaks ehk Hieraks ja Stromboli saart Strongyleks.
6. sajandil eKr tungisid saartele Knidoselt ja Rhodoselt pärit kreeka kolonistid ja vallutasid need. Aastast 289 eKr kuulusid saared Kartaagole, pärast Esimest Puunia sõda Roomale.
Risto Vaidla

Risto Vaidla (sündinud 29. juunil 1993 Kärdlas) on eesti näitleja.
Ta lõpetas 2016. aastal Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikooli XXVII lennu näitleja erialal (kursuse juhendajad Peeter Raudsepp ja Katariina Unt).
Risto töötab näitlejana Nuku teatris. Ta on teinud kaasa ka Theatrumi,Teater Kelmi, VAT teatri, Kuressaare Linnateatri ja Endla lavastustes. 
Filmides on tema kaalukaim roll olnud Sulev Keeduse filmis "Mehetapja/Süütu/Vari" (2017), kus ta kehastas novellis "Süütu" Heino Mossi. TV3 draamasarjas "Kättemaksukontor" mängis ta aastatel 2016-2017 Rasmus Uuberit. Tanel Toomi suurfilmis "Tõde ja õigus" kehastab ta Krõõda ja Andrese poega Andrest.
Tallinna FC Norma

Ajalugu

Tuli Eesti NSV meistriks viiel korral (1964, 1967, 1970, 1979, 1988) ja veel kahel korral pärast Eesti taasiseseisvumist Eesti meistriks, olles 1992 ja 1993 vastloodud Meistriliiga esimese kahe hooaja võitja.
FC Norma võitis ka Meistriliiga 1993/94 põhihooaja, kuid jäi lisamängus alla FC Florale 2:5 (0:3). Norma saatis protestiks FC Tevalte diskvalifitseerimise vastu väljakule noormängijad.
Pärast paari hooaega madalamates liigades lõpetas tegevuse hooaja 1996/97 järel.
Liivimaa pastoraal

"Liivimaa pastoraal" on Riho Sibula laul Villu Kanguri sõnadele, mis on tuntud Eesti ansambli Ultima Thule repertuaarist. Rahvuslikule eneseirooniale vaatamata on sellest saanud üks tuntumaid eesti rahvuslikke laule.
Laulu tekstis on hulgaliselt vihjeid Eesti kultuuriloole ja kõnekäändudele: August Alle "Eesti pastoraal", Väägvere koor, lohisev mõisa köis jts.
"Liivimaa pastoraali" on esitanud teisedki artistid, nende seas Mari Pokinen Eesti Vabariigi aastapäeva kontserdil 2012. aastal. Samuti esitati seda 11. noorte laulu- ja tantsupeol 2011. aastal dirigent Siim Aimla juhatusel.
Laul ilmus Ultima Thule topelt-CD "Kogutud teosed 1987–2002" esimesel plaadil.
1990. aastal ilmus "Liivimaa pastoraal" kogumikus "Laulge kaasa". Saatesarja "Eesti otsib lemmiklaulu" 6. saates esitas seda 2009. aastal laulu muusika autor Riho Sibul.
Ester

Lugu

Ester oli vaeslapsest hajala juuditar nimega Hadassa 'mürt', ent kui ta läks kuninga haaremisse, sai ta nime, mille all teda praegu tuntakse. See on süüria-araabia teisend pärsia sõnast satarah 'täht'. Ta oli benjaminlase Abihaili tütar.
Tema perekond ei kasutanud kuningas Kyros II antud luba Paabeli vangipõlvest Jeruusalemma tagasi pöörduda. Ester elas koos sugulasest kasuisa Mordokaiga, kellel oli mingi amet Suusani palees.
Ahasveros laskis end lahutada Vastist ning valis uueks abikaasaks Estri. Varsti pärast seda andis Ahasveros oma peaministrile, agaglasele Haamanile võimu ja voli tappa ja hävitada kõik juudid kogu Pärsia impeeriumis. Estri vaheleastumine hoidis selle kohutava katastroofi ära. Haaman poodi võllassse, mis ta oli lasknud Mordokai jaoks valmistada. Ja juudid seadsid oma imepärase pääsemise mälestuseks sisse iga-aastase puurimipüha. See juhtus umbes 52 aastat pärast Paabeli vangipõlvest vabanemist, Plataia lahingu ja Mykale lahingu aastal (479 eKr).

Iseloomustus

Ester esineb Piiblis vaga, uskliku, julge, ettevaatliku ja otsusekindla naisena ja oma kasuisa sõnakuuleliku tütrena, kes juudi rahva heaks püüdis jagada kuninga soosingut oma kasuisaga. Ta pidi olema erakordselt veetlev, sest ta "leidis armu kõigi silmis, kes teda nägid" (Estri raamat 2:15).
Pühakiri näitab teda Jumala tööriistana juudi rahva hävingu ärahoidmisel ning Pärsia juutidele turvalisuse, jõukuse ja rahu tagamisel.
Kadri Paas

Kadri Paas (sündinud 8. mail 1982) on eesti ajakirjanik.
Graafiline betoon

Graaﬁline betoon on pesubetooni eriliik.
Fassaadi kaunistamiseks mõeldud muster trükitakse betooni tardumist aeglustava ainega erilisele kilematerjalile meetodiga, mis on ligilähedane siiditrüki tehnikaga. Saadud mustriga kile asetatakse betoonitööstuses kasutatava spetsiaalse vormi põhja ning sellele valatakse tavaline või dekoratiivbetoon. Pärast betoonpaneeli lahti rakestamist jääb tänu tardumist aeglustava aine mõjule vastav osa betoonpaneeli pealmisest kihist kuni paari millimeetri sügavuseni kivinemata. Betoonikiht, mis pole ära kivistunud, eemaldatakse survepesuga ning alles jääb betoonis kasutatud täiteaine ehk pesubetoon. Tardumisaeglustiga katmata kohtades jääb nähtavale sile betoon- ehk vormipind. Pesu- ja vormipinna tekstuuri erinevusest tulenevat erinevust on võimalik paremini nähtavaks muuta, kasutades betoonis eri värvusega tsemendikivi ja täiteainet. Selle tulemusel joonistubki betooni pinnale soovitud muster või kujutis. Valikuvõimalused on piiramatud – alates lihtsatest, tavalistest mustritest, lõpetades spetsiifiliste, spetsiaalselt tellija kavandi või foto põhjal loodud mustritega.
Graafilist betooni valmistatakse elemenditehastes. Monoliitvalu puhul see meetod ei ole sobilik. Graafiline betoon annab võimaluse kujundada stiilseid ja kõrgekvaliteedilisi betoonelementide ja plaatide pindu. Kõige enam kasutatakse graafilist betooni fassaadides, vaheseinades, müürides, betoonplaatides ja sisekujunduselementides. Graafiline betoon ei esita erinõudeid betoonimassile. Võimalusel soovitatakse kasutada valgest tsemendist aluspinda kergpesuks, mis tagab parima tulemuse. Graafilise betooni tehnoloogia on vabalt elemenditehaste kasutuses.

Ajalugu

Graafilise betooni idee pärineb 1980ndatest. Eestis tekkisid esimesed monteeritavate betoonist hoonete fassaade ilmestavad moonutused Valli Lember-Bogatkina ja Margarethe Fuksi loodud pannoodel Mustamäe majade otsaseintel. Esimesed näidiselemendid toodeti 1990ndatel.
Ventimigliade linnus

Ventimigliade linnus (Castello dei Ventimiglia) on varemetes linnus Itaalia Sitsiilias Alcamo vallas Monte Bonifato mäel. Sellest on säilinud üks torn, mida on ekslikult nimetatud ka saratseenide torniks. 
Kõik peale torni on lagunenud. Torni kirdeküljel on näha koht, kust algas põhjapoolne kaitsemüür. 
Linnuse põhiplaan oli täisnurkne trapets (neljas külg on tugevasti kaldu). 
Säilinud torn asetses linnuse loodenurgas, kus kohtusid põhja- ja läänemüür. 
Linnus oli võrdlemisi väike. Arvatakse, et ta oli mõeldud vastu panema lühikestele piiramistele ja merelt lähenevatest vaenlastest teadaandmiseks.

Ajalugu

Linnust on esimest korda mainitud 1337. aastast pärinevas ürikus, milles Sitsiilia kuningas Pietro II loovutas selle Peraltale. Linnuse valmimisest teatab alles 1397 Guarniero Ventimiglia poeg Enrico Ventimiglia.
Kaldealased

Kaldealased olid semi hõimud, kes rändasid 9. sajandi alguses e.m.a Lõuna-Paabelisse ja rajasid seal mitu väikeriiki (Bit-Jakin, Bit-Dakkuri ja Bit-Amukani).
Kaldealased olid lähedased aramealastega, kes saabusid samasse piirkonda veidi varem.
Paabelis omandasid kaldealased aegamööda kohaliku kultuuri ja akadi keele.
Kaldealased sõdisid Assüüriaga ülemvõimu pärast Paabelis. Aastatel 625–539 eKr oli Paabelis võimul Kaldealaste dünastia ning rajati Uus-Paabeli ehk Kaldea riik.
Aastal 539 eKr vallutas Ahhemeniidide Pärsia kuningas Kyros II Babüloni, lõpetades Kaldealaste dünastia eksisteerimise. Kaldealaste hõimud segunesid seejärel järk-järgult kohalike Paabeli rahvastega.
Kaldealaste kujunes vanapaabeli usundi ja astronoomia alusel. 7. sajandil eKr täiustus üha enam preesterlik taevavaatlemise tehnika. Paabeli kuu nädal asendati planeetide nädalaga (5 planeeti + kuu ja päike = 7 päeva). Ištar sai planeediks ja Tammuz kinnistäheks. Tekkib henoteism. Nebukadnetsari jaoks on Marduk ainus ja õige halastuse jumal. Nabu on tema poeg ja inimeste juurde läkitatud saadik. Kaldealaste prohvetlik usund oli lähedane Jeremia aegsete prohvetitega ja kaldea kahetsuslaulud olid lähedased juutide lauludele (psalmidele).
Maurum

Maurum on 1997 asutatud Eesti filmitootmisettevõte. Ettevõte on teinud dokumentaal- ja reklaamfilme.
Canterbury ülikool

Canterbury ülikool (inglise keeles University of Canterbury) on ülikool Uus-Meremaal Canterbury piirkonnas Christchurchis.
Ülikool asutati 1873.
Ülikoolis õpib üle 15 000 üliõpilase.
Aksel Artus

Aksel Artus (sündinud 23. mail 1990) on eesti purjetaja.
2009. aastal lõpetas ta Kuressaare Gümnaasiumi.
Ta purjetab Saaremaa Merispordi Seltsis.
2002. aastal võitis ta purjetamise Eesti noorte meistrivõistlusel Optimist klassis kulla U14 vanuseklassis.
Mais 2007 sai ta Laser 4,7 võistlusklassis esikoha Kevadregatil.
Ta sai 2007. aasta augustis Austrias toimunud purjetamise Zoom8 klassi maailmameistrivõistlustel parima Eesti purjetajana 18. koha.
6.–8. aprillil 2009 Itaalias Garda järvel toimunud Zoom8 klassi Euroopa noorte meistrivõistlustel võitis Aksel Artus pronksmedali.
Luhamaa Pühavaimu kogudus

Luhamaa Pühavaimu kogudus on õigeusu kogudus, mis tegutseb Võru maakonnas Setomaa vallas Määsi külas (ajalooliselt Setumaal Luhamaa külas). Kogudus kasutab Luhamaa Pühavaimu kirikut.
Koguduse preestrid on Peeter Uibo ja Herodion Niitvägi.
Sinine marmorkuul

Sinine marmorkuul on kuulus Maast tehtud foto, mille pildistas 7. detsembril 1972 teekonnal Kuule 45 000 km kaugusel asunud kosmoselaeva Apollo 17 meeskond. NASA fotokogudes ametlikku numbrimärki AS17-148-22727 kandval algsel fotol oli maakera teistpidi, ent avalikustatud versioonil pöörati pilti äratundmise lihtsustamiseks 180 kraadi võrra. See on üks kuulsamaid ja enim kasutatud fotosid inimkonna ajaloos.
Detriit

Detriit (ladina sõnast detritus 'peeneks hõõrutud') ehk pude on lagunenud orgaanilised jäänused vees, veekogu põhjas või mullas (varises). Detriidi hulka loetakse ka fekaalse päritoluga materjal.
Vees olevast detriidist moodustavad suurema osa planktiliste organismide ja põhjataimestiku jäänused.
Enamasti asustavad ja toituvad detriidist mikroorganismid (nt bakterid), kes detriidi lõplikult lagundavad (dekompositsioon). Detriidist toituvaid organisme kutsutakse detritofaagideks.
Villu Astok

Villu Astok (21. märts 1935 Rakvere – 19. mai 2016) oli eesti geograaf (okeanoloog) ja mälumängujuht.
1958 lõpetas Astok Tartu Riikliku Ülikooli geograafiaosakonna. Ta on töötanud Eesti Hüdrometeoroloogia Valitsuse Hiiumaa ja Tallinna allasutustes, Tallinna Polütehnilises Instituudis, mitmes Eesti NSV Teaduste Akadeemia instituudis, viimati Eesti Mereinstituudis. Uurinud Läänemere Eesti rannavees, eriti Väinameres ja Liivi lahes toimuvaid vee liikumise füüsikalisi protsesse (eelkõige hoovusi).
Ta oli füüsika-matemaatikakandidaat okeanoloogia erialal (1968, Moskva NSV Liidu Teaduste Akadeemia Širšovi-nimeline Okeanoloogiainstituut, kinnitatud 1969).
Astok tegutses ka mälumängude juhina raadios ja televisioonis ("Kasiino", "Tugrikujaht" jmt). 
Kirjutas koos Jaan Ruusiga stsenaariumi tõsielufilmile "Veel kord merest" (1971).
Tema poeg on Hannes Astok.
Põlvkonna Eluteed

Uuringus osalejad

Aastail 1982–1983 15 NSV Liidu piirkonnas (Eestis, Lätis, Leedus, Venemaal, Ukrainas, Valgevenes, Moldovas, Kasahstanis ja Tadžikistanis) läbi viidud projekt hõlmas kolme põhilise keskhariduse tüübi – üldhariduskooli, kutsekeskkooli ja keskeriõppeasutuste – lõpetanuid. Eestis küsitleti 3400 koolilõpetajat ehk haarati umbes üks neljandik 1982/1983. õppeaastal keskhariduse saanud noortest.
Selle longituudprojekti teine osauurimus toimus Eestis 1987. aastal, teistes osalenud regioonides kestis see kuni 1992. aastani. Eestis hõlmati küsitlusega 2176 noort, kes olid tolleks ajaks võtnud sisse väga erinevad sotsiaalsed positsioonid, mis olid kättesaadavad keskhariduse erivariantide baasil neli aastat pärast keskkooli lõpetamist. 
Projekti järgmine etapp jäi Eestis 1993. aastasse, kui uurimus hõlmas 2116 respondenti. Sellel etapil toimus regioonidevahelises projektis mitmeid muutusi, võrreldes projekti algstaadiumidega. Välistegureist olulisim oli kahtlemata Nõukogude Liidu lagunemine, nii et nüüd toimus uurimus varasemaga võrreldes uute geopoliitiliste uksuste kaupa ja olukorras, kus olid alanud kapitaalsed majanduslikud ja sotsiaalpoliitilised muutused. Respondentide elukarjääride fikseerimisel mindi nüüd üle sündmuste-analüüsi metoodikale, mis avas uued võimalused elukarjääride eneste loogika ja neid kujundavate tegurite kvantitatiivseks analüüsiks.
Nõukogude liiduvabariikide uuring jätkus postsotsialistlike riikide uuringuna. 1997 aastal Eestis läbiviidud küsitluses osales 2214 vastajat. Viimane andmetekogumine toimus Eestis 2004. aasta lõpus ja 2005. aasta alguses (1400 respondenti).
Jomantė Šležaitė

Jomantė Šležaitė (sündinud 7. veebruaril 1989) on Leedu ooperilaulja, dramaatiline sopran.
Ta võitis 2013. aastal Klaudia Taevi nimelise ooperilauljate konkursi võitja. Varem on ta pälvinud preemiaid ka Tiit Kuusiku nimelisel rahvusvahelise kammerlaulu konkursil (2012), Kaunase rahvusvahelisel soololauluvõistlusel (2012), Lonigo rahvusvahelisel lauluvõistlusel (2010).
Ta on Vladimiras Prudnikovase õpilane Kaunase ja Vilniuse muusikaakadeemias ning on osalenud Ingrid Kremlingi (Hamburg), Wojciech Starostecki (Praha) ja Verena Reini (Berliin) meistriklassides.
Tšeljuskini neem

Tšeljuskini neem (vene мыс Челюскин) on neem Taimõri poolsaare põhjatipus. Neeme tipp on Euraasia kõige põhjapoolsem punkt. Neeme geograafilised koordinaadid on 77° 43′ N, 104° 18′ E.
Esimesena jõudis neemele teise Kamtšatka-ekspeditsiooni (Suure Põhjaekspeditsiooni) tüürimees Semjon Tšeljuskin aastal 1742. Ekspeditsiooni 100. aastapäeva puhul andis Vene Geograafia Selts varem Ida-Põhja neeme nime kandnud neemele tema praeguse nime.
1932. aastal rajas Arktika Instituudi ekspeditsioon Rudolfi Samoilovitši juhtimisel Tšeljuskini neemele polaarjaama.
Jüri Ojamaa

Jüri Ojamaa (16. juuni 1932 – 27. september 2017) oli eesti tõlkija ja toimetaja. Ojamaa on kasutanud pseudonüümi Jüri Aam.
Ojamaa töötas aastatel 1957–1973 kirjastuses Eesti Raamat poliitilise kirjanduse toimetuse toimetajana, tõlkekirjanduse toimetuse juhatajana ja peatoimetaja asetäitjana. Aastail 1973–1983 oli Ojamaa Loomingu Raamatukogu toimetaja (toimetuse juht), seejärel kutseline tõlkija ning aastail 1986–1993 ajakirjade Vikerkaar ja Raduga vastutav sekretär.
Eesti Kirjanike Liidu liige aastast 1984. NLKP liige aastail 1965–1990.

Tõlkija

Jüri Ojamaa on vahendanud peamiselt vene kirjandust, teiste seas Boriss Pasternaki, Juri Trifonovi, Mihhail Bulgakovi, Sergei Dovlatovi ja Ljudmila Ulitskaja loomingut. Varjunime Jüri Aam all on ta tõlkinud Andrei Bitovi raamatu "Lahkuv Monahhov" (Loomingu Raamatukogu, 1978).

Isiklikku

Jüri Ojamaa abikaasa oli Maarja Ojamaa, kes on töötanud kirjastuses Eesti Raamat toimetajana. Luuletaja Liisi Ojamaa on nende tütar.
Bosnia ja Hertsegoviina muusika

Bosnia ja Hertsegoviina muusika on Bosniast ja Hertsegoviinast pärinev või bosnialaste loodud või esitatud muusika.
Nagu ka teistel Balkani maadel, on Bosnial ja Hertsegoviinal olnud tormiline minevik korduvate sissetungide ja okupatsioonidega. Bosnia ja Hertsegoviina muusika on seetõttu segu traditsioonilisest slaavi folkloorist türgi ning vähemal määral ka lääne mõjutustega.
Bosnia muusikast võib leida polüfoonilise ja dissoneeriva laulustiili ganga, mis on traditsiooniliselt olnud peamiselt lambakarjuste repertuaaris. Pillidest on olnud levinud bosnia torupill, puuflööt ja näpitav krihvidega keelpill šargija. Ühekeelelist poogenpilli guslet on kasutatud eepiliste poeemide saatmiseks. Esimese maailmasõja ajal tekkisid ja 1960. aastatel said populaarseks rahvamuusikaansamblid, mis koosnevad kahest viiulist ja šargijast.
Sevdalinka on bosnia muusikastiilidest võib-olla kõige iseloomulikum, bosnialikum. See on emotsionaalne melanhoolne laulustiil, mille sisu on nukker, jutustades armastusest ja selle kaotusest või lähedase inimese surmast. Neid laule esitati keelpilli sazi, hiljem akordioni saatel. Tänapäeval on traditsioonide austajate meelepahaks saateansambli koosseisus levinud lisaks akordionile ka trumm, kontrabass, kitarrid, klarnetid ja viiulid. Sevdalinka arenes välja linnades Osmanite võimu ajal.
Bosnia sufivennaskondades on viljeletud araabia-, pärsia- ja türgikeelset religioosse sisuga Ilahije i Kaside laulu, mida mehed kooris esitavad raamtrummi saatel.
Euroopa klassikalise muusika loojateks Bosnias ja Hertsegoviinas on heliloojad Dino Zonić, Mirsad (Giga) Jelešković, Ališer Sijarić, Igor Karača, Dino Rešidbegović, Anđelka Bego-Šimunić jt.