google/wiki40b huggingface dataset:
Iqaluit

Ajalugu

Esimest korda sattus Frobisheri lahte Martin Frobisher 1576. aastal, otsides teed Hiinasse.
Linn tekkis 1942 rajatud USA lennuväebaasi juurde. Baas nimetati Frobisher Bayks. Lisaks sõjaväelastele ja ehitustöölistele hakkas sinna asuma inuitte, sest baas pakkus tööd ja võimalust külastada arsti. 1957. aastal olid asula 1200 elanikust juba 489 inuitid. 1958 sai asula telefoniühenduse. 1959. aastast alates töötab Iqaluitis täiskohaga meedik ja kool.
Baas läks Kanada õhujõudude alluvusse 1963. aastal, kui USA sõjaväelased sealt lahkusid, vähendades oma sõjalist kohalolekut Arktikas. Järgmisel aastal elas baasis umbes 900 inimest.
1964 valiti esimene Iqaluiti kohalik omavalitsus ja 1979 esimene linnapea. 1970 tunnistas Kanada valitsus Iqaluiti ametlikult asulaks (settlement), 1974 külaks (village), 1980 aleviks (town) ja 17. aprillil 2001 linnaks (city).
1982 nõustus Kanada keskvalitsus Nunavuti loomisega. Palve selleks olid inuitid esitanud juba 1976. 1995 valisid Nunavuti elanikud referendumil Iqaluiti oma pealinnaks. Nunavuti territoorium loodi ametlikult 1. aprillil 1999.
1. jaanuarini 1987 muudeti Frobisher Bay nimi Iqaluitiks. Sel ajal elas linnas rahvaloenduse andmeil 5236 inimest, nüüd üle 6000, kellest 60% on inuitid. 2006. aasta rahvaloenduse andmeil oli linnas 6184 elanikku.
Iqaluitis asuvad Nunavuti valitsusasutused, mitu kirikut ja moodne lennujaam. Iqaluitis on ka Nunavuti ainus kõrgkool.
5. ja 6. veebruaril 2010 toimus Iqaluitis G7 rahandusministrite kohtumine.
Peeter Tooma

Peeter Tooma (sündinud 3. novembril 1946) on eesti laulja.
Peeter Tooma lõpetas 1965. aastal Tallinna 22. Keskkooli ja 1972. aastal Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikooli.
Ta on töötanud režissööri ja kultuuriprogrammi juhina Eesti Televisioonis, õppejõuna lavakunstikateedris, Concordia meediakoolis, Tallinna Ülikooli Balti Filmi- ja Meediakoolis, ajakirjanikuna ajalehes Sirp ja Vasar ja ajakirjas Teater. Muusika. Kino.

Looming

Tema tuntumad laulud kõlavad filmis "Viimne reliikvia": Põgene, vaba laps, Prostituudi laul.
Valdemar-Eriku lääniõigus

Valdemar-Eriku lääniõigus oli Harju- ja Virumaal Taani võimu perioodil kehtinud õigusnormide kogu, mis pidevalt täienedes sai üheks Balti Eraseaduse osaks.
Valdemar-Eriku lääniõigus oli Harju-Viru rüütelkonna ja hiljem ka Vana-Liivimaa aadelkonna ja selle privileegide kujunemise alusdokumente.
Valdemar-Eriku lääniõigus hakkas kehtima Valdemar II Võitja ajal, kuid kirja pandi see Erik VI Menvedi ajal. Oma valitsusaja lõpus 1315. aastal kinnitas kuningas Erik VI lääniseaduse.
Lääniõiguses oli 60 paragrahvi, see oli koostatud meeslääniõiguse põhimõtetele vastavalt ning sätestas maahärra, kelleks oli Taani kuningas, suhted vasallidega. Käsitles vasallide õigusi oma lääni suhtes, ka pärimist meesliini pidi ning kohtukorraldust ja kohtuprotsessi.
Maija (eesnimi)

Maija on naisenimi.
2019. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 736. naisenimi. 1. jaanuari 2019 seisuga oli Eestis eesnimi Maija 105 naisel.
Institutsionaalne majandusteadus

Institutsionaalne majandusteadus on suunatud inimeste loodud institutsioonide rollide mõistmisele majanduselus toimuvates tegevustes.
USA-s oli institutsionaalne majandusteadus peamine majandusteaduse suund ja seda esindasid sellised majandusteadlased nagu Thorstein Veblen, Wesley Mitchell ja John R. Commons. Mõned institutsionalistid käsitlevad institutsionalismi esindajana ka Karl Marxi, kuna ta kirjeldas kapitalismi kui ajalooliselt sidusat süsteemi. Teised institutsionalistid ei nõustu Marxi kirjeldusega, kuna ta ei käsitlenud kesksena mitte turge, raha ja tootmise eraomandust, vaid neid kõiki kui indiviidide tegevuse tulemust.

Institutsionalism tänapäeval

Tänapäevases institutsionalismis on mitu suunda: uus-institutsionalism, mida esindab Nobeli auhinna saanud Douglass North, ja institutsionaalne poliitiline ökonoomia ning "vana" või "kriitiline" institutsionalim (millele vastandub radikaalselt neoklassikaline majandusteadus) ning mida seostatakse Cambridge'i majandusteadlaste Ha-Joon Changi, Daniel Bromley (Wisconsin-Madison Ülikool), Warren Samuelsi (Michigani Ülikool) ja Geoffrey Hodgsoniga Hertfordshire'i Ülikoolist. Institutsionaalse majandusteaduse muutumist peavooluks võib jälgida selliste Nobeli auhinna võitjate nagu Daniel Kahnemani, Thomas Schellingu, Gunnar Myrdali ja Herbert Simoni töödes.
Nikolai Rakov

Nikolai Rakov (vene Николай Петрович Раков; 14. märts (1. märts vkj) 1908 Kaluga – 3. november 1990 Moskva) oli vene helilooja ja pianist.
Nikolai Rakov õppis aastatel 1926–1931 Moskva konservatooriumis kompositsiooni Reinhold Glière'i ja Sergei Vasilenko käe all. Aastast 1932 töötas samas õppejõuna ning 1943. aastast oli ta Moskva konservatooriumi professor.
Suved veetis Rakov Eestis Käsmus.
Eesti Kunstiteadlaste ja Kuraatorite Ühingu aastapreemia

Eesti Kunstiteadlaste ja Kuraatorite Ühingu aastapreemia on kunstipreemia, mida annab välja Eesti Kunstiteadlaste ja Kuraatorite Ühing.
Kalev Kaljuste

Kalev Kaljuste (sündinud 26. veebruaril 1978 Paikuse vallas Pärnu maakonnas) on Eesti poliitik. 
Ta oli Tootsi vallavanem aastatel 2009 kuni 2015 ja Tootsi vallavolikogu esimees aastatel  2006 kuni 2009. 2. veebruarist 2015 kuni 31. detsembrini 2017 oli ta viimane Pärnu maavanem. Alates 01.01.2018 töötab Rahandusministeeriumis Regionaalhalduse osakonnas Pärnu talituse juhatajana ja on Pärnu Linnavolikogu liige alates 2017 novembrist..   
Ta on lõpetanud Tallinna Kõrgema Tehnikakooli rakendusgeodeesia erialal (2009), Kehtna Kõrgema Põllumajanduskooli 1998 aastal  maamõõdu erialal ja Sindi Keskkooli 1996 aastal. 01.09.2018 alustas õppimist TÜ Pärnu Kolledžis teenuste juhtimine ja disain magistriõppes. 
Ta oli 1998–2005 Libertas Eesti Erakonna liige ning 2005–2010 Rahvaliidu liige. Alates 2011. aastast kuulub ta Sotsiaaldemokraatlikku Erakonda. 2013. aastast on ta SDE Pärnumaa piirkonna esimees.
Ta oli Elroni nõukogu liige 2014–2015. Ta on MTÜ Roheline Jõemaa juhatuse liige alates 2013. aastast ja 2016. aastast SA Jõulumäe Tervisespordikeskus nõukogu liige. MTÜ Eesti Turbamuuseum asutajaliige
Ta on abielus ja nelja  lapse isa (Victoria, Gloria,  Martin, Gregor). Elab Pärnu linnas. Hobidena talle meeldib purjetada, matkata, lugeda reisi- ja seikluskirjandust.
Toomas Peek

Toomas Peek (sündinud 15. novembril 1952) on Eesti kinnisvaraärimees ja Kaitseliidu meredivisjoni pealik. 
Toomas Peek oli Eesti Vabamüürlaste Seltsi juhatuse liige 2. juunist 2008 kuni 1. detsembrini 2010.
President Toomas Hendrik Ilves andis 5. veebruaril 2009 kaitseväe juhataja ettepanekul Toomas Peegile kaptenmajori auastme.
Toomas Peek on Kaitseliidu keskjuhatuse liige.
Peek on üks Eesti rikkamaid mehi.

Kohtuprotsess maksuameti vastu

Maksu- ja tolliamet esitas 2005. aasta märtsis Peegile enam kui 13,5 miljoni suuruse ja tema äripartnerile Tõnis Paltsule enam kui 12 miljoni krooni suuruse maksuotsuse, sest nad pidavat maksma telekommunikatsiooniettevõtte Levicom müügi pealt Rootsi ettevõttele Tele2 tulumaksu. Peek, Palts ja veel 3 aktsionäri võõrandasid küll aktsiad, aga tehing toimus Hollandis ja Hollandi Antillidel registreeritud äriühingute kaudu. Maksu- ja tolliameti hinnangul püüdsid Peek ja Palts niimoodi tulumaksu tasumisest kõrvale hiilida.
Ärimehed kaebasid maksuameti kohtusse. Tallinna halduskohus nende kaebust ei rahuldanud, kuid Tallinna ringkonnakohus tühistas halduskohtu otsused ja mõlemad maksuotsused täies ulatuses. Ringkonnakohus tunnistas aktsiate koondamise välismaisesse äriühingusse majanduslikult põhjendatuks. 2007. aasta augusti alguses ei võtnud Riigikohus maksu- ja tolliameti kassatsioonikaebust menetlusse.
Russneft

Avatud aktsiaselts naftakompanii Russneft (vene keeles РуссНефть) on Venemaa ettevõte.
2008. aastal tootis ettevõte umbes 14 miljonit tonni toornaftat. Ettevõtte omanduses on naftarafineerimistehased Orskis ja Krasnodaris, naftaterminal ja umbes 100 bensiinijaama.
Peakorter asub Moskvas.
Russneft asutati 2002. aasta septembris algselt Slavnefti ning Varjogannefti ühendamisel. Asutajateks ja algseteks omanikeks olid Slavnefti endine juht Mihhail Gutserijev ja tema partnerid. Gutserijevist sai Russnefti president.
2007. aastal kohtu küüsi sattunud Gutserijev müüs oma osaluse Oleg Deripaska ettevõttele Basic Element, loobus ettevõtte presidendi ametist ja pages Suurbritanniasse.
2009. aasta lõpul loobus kohus Gutserijevi vastu esitatud maksudest kõrvalehoidmise süüdistusest ja Suurbritanniale esitatud väljaandmistaotlusest. 2010. aasta jaanuaris omandas Gutserijev taas kontrollpaketi ettevõttes.
2010. aasta aprillis müüs Gutserijev 49% osalusest ettevõttele AFK Sistema ning hiljem 2% Sberbankile. Aprillis lõpetati ka Gutserijevi vastu algatatud süüdistus illegaalses äritegevuses kuriteokoosseisu puudumise tõttu. Juunis valiti Gutserijev taas ettevõtte presidendiks.
Toomas Veidebaum

Toomas Veidebaum (sündinud 21. oktoobril 1946) on eesti bioloog. Alates 2008. aastast on ta Tervise Arengu Instituudi teadusdirektor.
Ta lõpetas 1970. aastal Tartu ülikooli rakubioloogia erialal, 1970–1973 õppis aspirantuuris Tartu ülikooli Üld- ja Molekulaarpatoloogia Instituudis ning NSVL Teaduste Akadeemia Tsütoloogia Instituudis Leningradis. Aastal 1976 kaitses ta dissertatsiooni Jüri Kärneri juhendamisel.
Aastatel 1974–1976 töötas Toomas Veidebaum TA Eksperimentaalbioloogia Instituudis. Alates 1977. aastast töötas ta Eksperimentaalse ja Kliinilise Meditsiini Instituudis, 1991–2003 oli instituudi direktor. Alates aastast 2003 töötab ta Tervise Arengu Instituudis.
Tiit Erm

Tiit Erm (sündinud 18. novembril 1950) on eesti rahvamuusik ja muusikapedagoog.
1987. aastast on ta Pärnu Muusikakooli kandleõpetaja.
Tiit Erm on Pärnu Kunstide Maja direktor, rahvamuusikaansambli Cantelo juhendaja ja meesansambli Mihklipojad juht.
Ta on olnud rahvusvahelise laste ja noorte vokaalsolistide festivali Kuldleheke direktor.
Moulins-le-Carbonnel

Moulins-le-Carbonnel on vald Pays de la Loire'i piirkonnas Sarthe'i departemangus Prantsusmaa lääneosas.
Stephan Torre

Stephan Torre on USA päritolu filosoof.
Ta sai 2008 doktorikraadi Massachusettsi Amhersti Ülikoolist tööga ajafilosoofiast Phillip Brickeri juhendamisel. Ta õpetab Aberdeeni Ülikoolis.
Weeze vald

Weeze lennujaam

Weeze lennujaam asub valla lääneosas Hollandi piiri lähedal. Lähim suurlinna lennujaam on Düsseldorfi lennujaam.
Eesti Vabade ja Tunnustatud Vabamüürlaste Suurloož

Ajalugu

Ajalooliselt tekkis vabamüürlus Eestis aastatel 1771–1773, kui Tallinnas asutati vabamüürlaste loož Isis. Eestlastest kuulusid sellesse pastor Otto Wilhelm Masing ja muusik Karl Friedrich Karell. Kuni vabamüürluse keelustamiseni tsaari-Venemaal 1822. a. tegutses Eestis neli looži. Vabamüürlaste organisatsioon taasloodi Eestis 1992. a., mil alustas tegevust loož Fööniks. Taasiseseisvunud Eestis on praegu kaheksateist looži, sealhulgas Tallinnas, Tartus, Pärnus, Haapsalus, Viljandis ja Rakveres. 18. mail 1999 asutati Eesti Vabade ja Tunnustatud Vabamüürlaste Suurloož.
KolibriOS

Ajalugu

KolibriOS oli varem MenuetOS distributsioon, tehtud vene tarkvara arendamise meeskonnaga, kui nad panid sisse paljusid parandusi. Hiljem aga süsteem läks eraldi oma nimega.
Gustaf VI Adolf

Gustaf VI Adolf (ka Gustav VI Adolf, sünninimi Oskar Fredrik Vilhelm Olaf Gustaf Adolf, 11. november 1882 – 15. september 1973) oli Rootsi kuningas 29. oktoobrist 1950 kuni surmani. Ta oli Gustaf V vanim poeg.
Markus Kasemaa

Markus Kasemaa (sündinud 28. augustil 1972 Tallinnas) on eesti kunstnik.
Ta on õppinud 1990–1991 Tartu Kunstikooli skulptuuriosakonnas ja 1991–1995 Tartu Ülikooli maaliosakonnas.
Ta on kujundanud raamatuid.
Eduard Tennmann

Eduard Tennmann (29. juuli 1878 Peterburi – 19. veebruar 1936 Tartu) oli eesti kirikuõpetaja, publitsist ja esimene eestlasest võrdleva ja süstemaatilise usuteaduse professor Tartu Ülikoolis. Eriti huvitasid teda usundipsühholoogia ja usundi ajalugu.
Aastail 1920–1923 töötas Jüri koguduse pastorina, 1923–1932 Maarja-Magdaleena koguduse pastorina. Aastail 1919–1926 oli dotsent ja aastail 1926–1936 professor võrdleva usunditeaduse alal Tartu Ülikoolis. Ta on avaldanud kirjutisi ja uurimusi usundiloo ja usundifilosoofia alalt, nagu "G. Teichmüllers Philosophie des Christentums" (1931, doktoriväitekiri), "Maailma usundid" (1935), "Hinge surematus" (1935) jt. Temalt on ka kirjutisi majanduse, eriti rahandusküsimuste alalt. Jüris töötamise ajal kirjutas ta "Usuõpetuse lugemiku", millele tegi illustratsioonid graafik Eduard Viiralt samas pastoraadis.
Anne Berner

Isiklikku

Ta on abielus ja kolme poja ema.
Ooperilaulja

Ooperilaulja on laulja, kes esineb peamiselt ooperites (ka operettides jm) ja kelle laulustiil on klassikaline ja ooperile iseloomulik.
Lauljaid ja ooperirolle jaotatakse hääleliigi järgi vastavalt hääleulatusele, võimsusele/sügavusele ja tämbrile.
Ooperilauljal peab lisaks lauluoskusele olema olenevalt teosest ja rollist ka näitlejaoskusi.
Koostise püsivuse seadus

Koostise püsivuse seadus (ka Prousti seadus) on oluline keemiaseadus. See väidab, et iga puhas aine sisaldab alati neidsamu keemilisi elemente kindlas kaalulises proportsioonis. Teiste sõnadega: elementide massivahekord keemilises ühendis ei sõltu selle ühendi saamisviisist.
Näiteks puhta vee mistahes proovis on hapniku sisaldus 8/9 ja vesiniku sisaldus 1/9 vee massist. Koostise püsivuse seadusele panid aluse prantsuse keemiku Joseph Prousti tööd aastatel 1798 kuni 1804.
Esineb ka mõningaid mitte-stöhhiomeetrilisi ühendeid (bertolliidid), mille puhul koostise püsivuse seadus ei kehti. Näiteks raud(II)oksiid kirjutatakse tavaliselt FeO, ehkki selles raua sisaldus on 0,83 kuni 0,95 aatomit iga hapniku aatomi kohta (Fe0,95O).
Tauno Vahter

Tauno Vahter (sündinud 18. veebruaril 1978 Tallinnas) on eesti kirjastaja ja tõlkija.
Lõpetas 2002. aastal Tartu Ülikooli avaliku halduse erialal. 
Ta on töötanud kirjastuses Tänapäev 1999. aastast, aastast 2008 kirjastuse Tänapäev peatoimetaja. 
Tõlkinud eesti keelde raamatuid inglise ja soome keelest, muuhulgas Sofi Oksaneni "Stalini lehmad" ja Arto Paasilinna "Maailma parim küla", Urho Kekkoneni ja Ronald Reagani elulood.
Pälvis 2017. aastal aasta raamatusõbra nimetuse.
Vahter on avaldanud esseid, kirjandus-, muusika-, teatri- ja filmiarvustusi, ülevaateid Eesti raamatuturu olukorrast ning kriitilisi seisukohavõtte esoteerika ja pseudoteaduse (sh vaktsiinivastasuse, MMSi propaganda ja lameda maa teooria) levitamise suhtes Eesti ühiskonnas.
Tegelenud mälumänguga, tulnud võistkondlikult, paaris- ja pildimängus korduvalt Eesti meistriks ning võistkondlikult Euroopa meistriks.
Tema vend Tarmo Vahter on Eesti Ekspressi ajakirjanik ja mitme raamatu autor.
Narva foogtkond

Narva foogtkond oli Liivi ordu valitsusüksus (saksa keeles Gebiet).

Moodustamine

Foogtkond loodi pärast Põhja-Eesti (Eestimaa hertsogkonna) minekut ordu võimu alla 1347. aastal. Narva kui oluline piirilinnus võeti ordu kontrolli alla siiski juba 1343. aastal, vahetult pärast Jüriöö ülestõusu, kuid esimene foogt on nimeliselt teada alles 1370. aastast. Narva foogtkond võis algselt hõlmata ka hilisema Vasknarva foogtkonna ala, kuid selle kohta väga täpset teavet pole.

Asend

Foogtkond paiknes Vana-Liivimaa äärmisel kirdepiiril ja pidi enda peale võtma Novgorodist lähtuva rünnaku peatamise. Tema idapiir läks mööda Narva jõge, mille taga olid esialgu Novgorodi vürstiriigi, alates 1478. aastast Moskva suurvürstiriigi valdused. Narva foogtkonnast lõunas asus Vasknarva foogtkond, läänes Rakvere foogtkond.

Valitsemine

Foogtkonda juhtis foogt, kelle käes oli kõrgeim sõjaline, haldus- ja kohtuvõim. Teistest ametnikest on teada veel linnusekomtuure (Hauskomtur) ja üks peamees (Hauptmann).
Kiriklikult kuulus Narva foogtkonna ala Tallinna piiskopkonda, mis ametlikult allus Lundi peapiiskopile, erinevalt teistest Liivimaa piiskopkondadest, mis allusid Riia peapiiskopile.
Foogtkonna keskuseks oli Narva, mis oli kohaliku tähtsusega kaubalinn, aga omas äärmiselt suurt strateegilist tähtsust ordu ühe tugevama idapiiri kindlusena.

Likvideerimine

1558. aastal, kohe Liivi sõja alguses, langes Narva venelaste ägedate rünnakute alla. Märtsi lõpus õnnestus narvalastel küll Ivangorodi venelastega vaherahu sõlmida, kuid mais alustasid need uuesti pommitamist. 11. mail süttis Narva põlema ja venelased tungisid linna, ordulinnus langes päev hiljem. Seejärel vallutasid venelased kiiresti ka ülejäänud foogtkonna.
Utsira saar

Utsira saar on saar Norras Rogalandi maakonnas, Utsira valla peasaar.
Saarel on Utsira ja Austrheimi küla.
Väike vesikupp

Väike vesikupp (Nuphar pumila) on vesiroosiliste sugukonda kuuluv taimeliik. On Eestis arvatud III kaitsekategooriasse (seisuga 2012).
BTR-80

Kirjeldus

Võrreldes varasemate BTR-idega, on masinal suurendatud kuulipildujate tõstenurka 60°-ni ja kapriissed bensiinimootorid asendatud 1 KamAZi diiselmootoriga. Tõhustati ka dessandi laskeavade asendit. Külgedel asuvad dessandi luugid on tehtud kaheosaliseks ja suuremaks, võimaldades mugavamat väljumist. Masin on kerge, mobiilne, amfiibne ja hea läbivusega. Puudusteks on jäänud õhuke soomus ja vähene vastupidavus miini või IED plahvatuse korral.
1993. aastal valmis moderniseeritud versioon, mis sai nimeks BTR-80M. Hiljem on valminud teisigi moderniseeringuid, samuti modifikatsioone kindlat tüüpi ülesanneteks.

Ajalugu

BTR-80 tootmist alustati 1986 ja sellega vahetati välja vanemad soomustransportöörid BTR-70 ja BTR-60. BTR-80 kujundamisel arvestati sõjakogemusi Afganistanis. Tänapäeval on BTR-80 Vene Föderatsiooni Relvajõudude põhiline soomustransportöör. Seda kasutati näiteks Tšetšeenia sõjas ja Venemaa-Gruusia sõjas.
BTR-80 edasiarendusena on valminud BTR-90.

Kasutus

Tänapäeval on maailmas u 25 riigis kasutusel üle 5000 BTR-80, neist enamus Venemaal. Venemaal on valmistatud masinast umbes 30 versiooni ja modifikatsiooni. Lisaks on oma mudeleid valmistanud Ukraina, Ungari, Rumeenia ja Colombia. BTR-80 on olnud kasutusel paljudes viimaste aja sõjalistes konfliktides, kus on näidanud end üldjuhul heast küljest.

BTR-80 Eestis

Suvel 1992 konfiskeeriti Eestis a/s E&R vene päritolu ärimeestelt 21 uut peamiselt relvastamata (konfiskeerimise juures olnute väitel olnud paar relvastatud kuulipildujatega, mis saanudki konfiskeerimise ajendiks) masinat BTR-80UNŠ (unifitsirovannõi šassi, GAZ-59032). BTR-id olid ilmselt illegaalse transiidi eesmärgil Venemaalt sisse toodud "põllutöömasinatena" ja mõeldud edasisaatmiseks Angolasse. Firma ja Eesti riigi vahel toimus hiljem masinate üle aastate pikkune kohtuvaidlus.
BTR-idest enamus relvastati ja võeti kasutusele jalaväe jao transpordivahendina. Esmalt olid BTR-id Kuperjanovi üksik-jalaväepataljonis, kust toodi Pullapää kriisi paiku Jägalasse. 1993–2001 olid nad aktiivselt kasutusel Kalevi üksik-jalaväepataljonis, kuhu üritati koguda ka muud vene soomustehnikat. Pataljoni likvideerimise järel 2002 anti masinad üle äsja moodustatud Scoutspataljonile Paldiskis. 
Pärast soomustransportööride Sisu XA-180EST hanget Soomest 2005 võeti järelejäänud kasutuskõlblikud BTR-id kasutusest maha ja arvati reservi. 2000. aastate lõpul seati mõned masinad töökorda ja võeti uuesti kasutusele, kuid arvati peagi jälle kasutusest välja. Järelejäänud kõlblikke masinaid on antud (koos varuosadeks mõeldud keredega) mõnede Kaitseliidu malevate käsutusse, kus on kohapeal vabatahtlike entusiastide abiga taastatud ja võetud õppeotstarbelisele kasutusele. 1-2 on antud Eesti sõjamuuseumile.
Elsa Morante

Elsa Morante (18. august 1912 Rooma – 25. november 1985 Rooma) oli itaalia kirjanik ja tõlkija.
Eesti keeles on ilmunud tema jutustus "Andaluusia sall" (tõlkinud Anne Kalling, värsid tõlkinud Lauri Leesi, Loomingu Raamatukogu 48, 1986).
Vladimir Klauson

Vladimir Klauson (sündinud 19. juunil 1933 Luugas) on endine Eesti tööstusjuht ja Eesti NSV riigitegelane.
Ta lõpetas aastal 1952 keskkooli ja aastal 1957 Tallinna Polütehnilise Instituudi silikaatide tehnoloogia erialal insener-keemik-tehnoloogi kvalifikatsiooniga.
Ta töötas aastatel 1956–1961 Silikaltsiidi katsetehases töölise ja vahetusmeistrina; aastatel 1961–1980 aga Silikaltsiidi Teadusliku Uurimise ja Projekteerimise Instituudis vaneminseneri, osakonna juhataja ja aastast 1963 direktorina. 22. jaanuarist 1980 10. oktoobrini 1984 oli ta Eesti NSV ehitusmaterjalitööstuse minister. Aastatel 1984–1988 oli ta Silikaatbetooni Instituudi direktor.
Ta oli Eesti NSV Ülemnõukogu X koosseisu saadik.

Isiklikku

Tema poeg Aleksander Klauson on Tallinna Tehnikaülikooli tehnilise mehaanika professor.
Tema hobideks on ujumine (ta oli mitmekordne Eesti meister ujumises), suvila, seened, raamatud, bigbänd ja Raimond Valgre muusika.
Arnold Juhans

Arnold Juhans (10. aprill 1904 – 23. september 1981 Haapsalu) oli Eesti sõjaväelane (sanitaarleitnant) ja arst. 
Ta lõpetas 1923. aastal Tallinna Reaalkooli ja 1929. aastal Tartu Ülikooli arstiteaduskonna.

Isiklikku

Tema poeg Arnold Juhans oli aastatel 2001–2015 Kaitseliidu Lääne maleva pealik.
Lihula mõis

Ajalugu

1560. aastate keskel kuulus piirkond piiskopimõisale 214 adratalu 305 adramaaga. 1630. aastal müüs Rootsi kuningas Gustav II Adolf Lihula ümbruse feldmarssal Åke Tottile ja 1631. aastal kinkis kuningas talle ka linnuse ala. Sellest ajast peale hakkas arenema Lihula mõis. 1684. aastal mõis võõrandati ning 1686. aastal see kohtunik von Derfeldenile. Põhjasõja ajal mõis laostus. 
1735. aastal kinkis Venemaa keisrinna Anna Ivanovna Lihula mõisa rittmeister Johann von Manderstiernale. Mõis kuulus 1726. aastast von Hahnide suguvõsa omandusse, 1744. aastal sai mõisaomanik omandiõiguse Lihula alevikule. 1795. aastast müüdi mõis võlgade katteks Karl Friedrich von Stackelbergi valdusse. 1802. aastal pantis K. F. von Stackelberg mõisa edasi oma õemehele Gustav Strandmanile. Alates 1812. aastast kuulus mõis von Wistinghausenite perekonnale. 1867. aastal abiellus Anna von Wistinghausen Alfons von Buxhoevedeniga ning kui Anna 1874. aastal mõisa päris, oli mõis aastatel 1874–1913 Buxhoevedenite valduses. 1913. aastal müüs Hermann von Buxhoeveden mõisa suure võlakoorma tõttu Eestimaa Mõisaomanike Liidule, kes valitses seda juba 1910. aastast. 1916. aastal müüs Eestimaa Mõisaomanike Liit mõisa edasi Berend von Wetter Rosenthalile.
Lihula mõisas korraldatakse Matsalu loodusfilmide festivali.

Mõisahooned

Esimene mõisahoone valmis Lihula mõisas 1645. aastaks ning paiknes Lihula piiskopilinnuse idaküljel. Lihula mõisa mõisasüda on tekkinud Lihula piiskopilinnuse varemetele ning mõisahoonete rajamist on mõjutanud looduslik keskkond, vanad vallikraavid ja piiskopilossi varemed. 1670. aastaks valmis linnuse edelaküljel ajalooliselt teine härrastemaja. Tänaseni säilinud klassitsistlik kahekorruseline kivist härrastemaja valmis 1840. aastaks. Kelpkatusega mõisahoone fassaadi kaunistab nelja sambaga portikus, mida ilmestab kolmnurkfrontoon. Frontooni karniise kaunistab hammaslõige. Hoonele on iseloomulikud ka madalad pööningukorruse, nn mezzanino-korruse aknad.
Mõisa peahoone ümbruses paiknes hulk kõrvalhooneid, millest suur osa on säilinud. Peahoone esise auringi ääres on pikk klassitsistlik sammastikuga Lihula mõisa ait, selle läheduses peahoone otsas väike Lihula mõisa viinaait. Veidi lääne pool, väheldase künka all paiknes Lihula mõisa viinavabrik, mis on tänapäeval varemeis.
Kirde pool mõisa peahoonest olid tall-tõllakuur ning hollandi stiilis Lihula mõisa tuuleveski. Säilinud on ka mitmeid tööliste- ja moonakatemaju. Mõisasüdamest edelas, Virtsu suunduva maantee ääres on alles ka mõisale kuulunud tugevalt ümber ehitatud kõrtsihoone.
Lihula mõisa park ja Lihula mõisahooneid ümbritsevad piirdemüürid, mis on samuti tunnistatud kultuurimälestiseks.
Katja Kipping

Katja Kipping (sündinud 18. jaanuaril 1978 Dresdenis) on Saksamaa poliitik.
1996. aastal lõpetas ta Dresdenis gümnaasiumi. 1996–1997 oli ta vabatahtliku sotsiaaltöötajana Venemaal Gattšinas. 1997–2003 õppis ta Dresdeni Tehnikaülikoolis slavistikat ja kõrvalainetena amerikanistikat ja avalikku õigust. Magistrikraadi kaitses ta 2003. aastal.
1998. aasta aprillis astus Katja Kipping Demokraatliku Sotsialismi Parteisse. 1999–2003 oli ta Dresdeni Linnavolikogu liige. 1999–2005 oli ta Saksimaa Parlamendi liige. Alates 2005. aastast on ta Saksamaa Liidupäeva liige.
2007. aasta juunis sai Katja Kipping Vasakpartei (Die Linke) aseesimeheks. Alates 2. juunist 2012 on ta Vasakpartei kaasesimees (teine kaasesimees on Bernd Riexinger),