google/wiki40b huggingface dataset:
Kõo vald (1939)

Kõo vald oli vald Viljandimaal aastail 1939–1950.
Vallas oli 1939. aastal 3792 elanikku.
Esimene vallavanem oli Jüri Vain. 19. märtsil 1940 määras Siseminister vallavanemaks Jaan Otsa.
Vald kuulus Riigivolikogu 61. valimisringkonda, kust valiti Jaan Põdra.
1941. aastal küüditati vallast 64 inimest ja 1949. aastal 168 inimest.
13. septembril 1945 moodustati valla koosseisus Mõisaküla külanõukogu, Venevere külanõukogu ja Soomevere külanõukogu.

Väljavõte Vabariigi Presidendi otsusest nr. 88 – 7. oktoobrist 1938 (RT 1938, 87, 776)

5. Kõo vald – maa-alaga, mis moodustub: a) senise Kõo valla maa-alast, välja arvatud Laissaare talu piirkond; b) senise Soosaare valla Metsanurga küla ja Paenaste asunduse piirkondadest; c) senise Olustvere valla Särgla piirkonnas asuvast Aimla metsandiku maa-alast; d) senise Kabala valla Pahajänese ja Leiso talude ning Kabala valla talude lahus-heinamaatükkide piirkonnast seniste Olustvere ja Kõo valdade piiride vahel.
Pauldingi maakond

Ajalugu

Pauldingi maakond moodustati 3. detsembril 1832. aastal 87. Georgia maakonnana Cherokee maakonna osast. Maakond sai nime John Pauldingi järgi.
Eugen Tallmeister

Eugen Theodor Valdek Tallmeister (1. august 1916 Riia – 2. september 2006 Tallinn) oli eesti arst ja Tartu Ülikooli arstiteaduskonna õppejõud.
Ta lõpetas aastal 1934 Tallinna Prantsuse Lütseumi. Samal aastal astus ta Tartu Ülikooli arstiteaduskonda, mille lõpetas 1940. aastal arsti astme väärilisena cum laude. Akadeemiliselt oli ta Eesti Üliõpilaste Seltsi liige.
Juba üliõpilasena töötas ta professor Karl Schlossmanni juures mikrobioloogia alal ja saavutas üliõpilaste teadustööde võistlustel I auhinna. Aastal 1940 asus ta jaoskonnaarstina tööle Valjalasse. 
1. augustil 1941 mobiliseeriti ta Punaarmeesse ja ta viidi Uuralite taha Tšeljabinski oblastisse, tööpataljoni. Tööpataljoni õudustest päästis teda Eesti Laskurkorpuse formeerimine ja sinna määramine jaanuaris 1942 sanitaarroodu komandörina. Ta teenis kogu sõja vältel 7. Eesti Laskurdiviisis 86. Meditsiini-sanitaarpataljonis arstina, sanitaarkapteni auastmeni, võideldes Velikije Luki all, Eestis ja Kuramaal.
Ta saabus aastal 1947 demobiliseerituna Tartusse. Aastatel 1947–1950 oli ta Tartu Riikliku Ülikooli mikrobioloogia ja nakkushaiguste kateedri aspirant, töötades samaaegselt kateedris assistendina. Aastal 1951 (hilinenult kaitses ta väitekirja "tänu" anonüümkirjale tema sotsiaalse päritolu kohta; väitekirja kaitsmisele lubati ta tänu selgitustele sõjas "õigel poolel" osalemisest) kaitses ta dotsent Feliks Lepa juhendamisel tööga "Escherichia coli osatähtsus imikute ja väikelaste kõhulahtisuse puhul" meditsiinikandidaadi väitekirja. Aastatel 1951–1960 töötas ta mikrobioloogia kateedri vanemõpetajana, aastatel 1960–1964 samas dotsendi ja kateedrijuhatajana ja aastatel 1964–1987 dotsendina; lisaks oli ta aastatel 1972–1974 arstiteaduskonna õppeprodekaan.
Eugen Tallmeister suri 2. septembril 2006 Tallinnas ja ta maeti 7. septembril 2006 Rahumäe kalmistule.

Isiklikku

Isa Theodor Tallmeister oli E.E.L.K. Tallinna Püha Vaimu koguduse õpetaja, vend Viktor Tallmeister (hukati aastal 1941) oli jurist.
Ta abiellus aastal 1944 Narva vadja päritolu Glafira Salakinaga ja neil oli kolm tütart; Helvi töötab sotsiaalministeeriumis ja Õie on psühhiaater.
Tyleri maakond (Lääne-Virginia)

Tyleri maakond (Tyler County) on maakond USA-s Lääne-Virginia osariigis. Geograafilised koordinaadid on 39°47' N, 80°88' W.
Maakonna halduskeskus on Middlebourne.
Maakonna pindala on 676 km², millest 8 km² moodustab veepindala.
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 9208. Aastal 2000 oli elanike arv 9592.

Ajalugu

Tyleri maakond moodustati 6. detsembril 1814 Ohio maakonna osast. Maakond on nime saanud John Tyleri isa John Tyler seeniori järgi.
Tseremoniaalkrahvkond

Tseremoniaalkrahvkond (inglise keeles ceremonial county) on territoriaalüksus Suurbritannias Inglismaal, mida juhib keskvalitsuse poolt määratud krahvkonna administratsiooniülem Lord Lieutenant.
Vahel nimetatakse neid üksusi ka geograafilisteks krahvkondadeks, sest tseremoniaalkrahvkonnad katavad kogu Inglismaa territooriumi.
Deambulatoorium

Deambulatoorium ehk kooriümbriskäik (ladina keelest ambulo; de-ambulo, ringi käima, jalutama, rändama; ambulatio; de-ambulatio, jalutuskäik, ringkäik) on protsessioonide jms jaoks kiriku sees koori ümber asuv käik, mis moodustub külglöövi avatud jätkust kooris teisel pool nelitist.
Deambulatoorium võimaldab missat teenindavate vaimulike vaba liikumist ümber koori.
Sama sõnaga tähistatakse ka omaette ehitisena rajatud sammaskäiku pargis.
Mūrmuiža vasallilinnus

Mūrmuiža vasallilinnus oli Liivimaa ordu lätlaste asualadel paiknenud väikelinnus, mis asub Lätis Vidzeme kultuuriajaloolises piirkonnas, 5 km kaugusel Volmarist (Valmiera) lõunakagus ja 13 km kaugusel Trikatast lääneedelas, Mūrmuiža asulas Miegupite oja ja paisjärve lõunakaldal Mīļuma ojasuudmest idas. Tornlinnus jääb administratiivjaotuse järgi Beverīna piirkonnas (Beverinas novads) Kauguri valda (Kauguru pagasts).
Venemaa keisririigi lõpuni kehtinud ajaloolise haldusjaotuse järgi asus linnus Liivimaa kubermangu Volmari maakonna Volmari kihelkonnas (Kirchspiel Wolmar).

Ajalugu

Aastatest 1524–1545 on säilinud dokumente, kus linnuse ja mõisa omanikuna mainitakse kohtunik Johann von Buckhorsti, kes olevat olnud ordumeistrite Wolter von Plettenbergi ja Hermann von Brüggenei vasall ja nõunik. Mūrmmuiža alad kuulusid Volmari linnuselääni hulka.
1588–1601 arvatakse torni olevat kasutanud vestureformatsiooni peapiiskop Otto Schenking oma suvemajana.
1601. aasta poola revisjoniprotokollis on kirjas, et Mūrmuiža omand kuulub juba ammustest aegadest Buckhorstide suguvõsale.
1698 on seal nimetatud keldrit, aita esimesel korrusel ja eluruume teisel korrusel.
1702. aastal Põhjasõja ajal torn põles. Hiljem ehitis remonditi ja seda kasutati aidana.
XVIII sajandil on torni mainitud tühjalt seisvana.
1793 anti Mūrmuiža valdus kolm aastat varem surnud Vene-Türgi sõja kangelase kindral-parun Johan Möller-Zakomelsky pärijatele, kes müüsid selle 10. novembril 1798 44 000 riigitaalri eest ülemleitnant Magnus Johann von Lilienfeldile.
1828. aasta 21. augustil ostis Mūrmuiža Lilienfeldidelt 28 320 hõberubla eest Riia raehärra Cristoph Drachenhauer.
XX sajandil on torni ümber ehitatud: 1. korrusel oli kohalik alkoholiladu ja veereservuaar pumpade ja mõõdikutega, 2. korrusel asus talumeeste ait.
1981 viis Läti Teaduste Akadeemia Ajaloo Instituut läbi väljakaevamised 60 ruutmeetri suurusel alal linnusetorni ees, kust leiti umbes 2 m paksune kultuurikiht.

Ehitus

See on 2-korruseline ristkülikukujuline maakividest ja tellistest tornlinnus põhiplaaniga 7,36 × 10,4 m ja kõrgusega 10 m, millel on algselt arvatavasti pidanud olema ka kolmas korrus. 1. korrusel asusid eluruumid, 2. korrusel oli kabel ja 3. korrus pidi olema kaitsekorrus. Sissepääs on algselt asunud teisel korrusel põhjapoolsel küljel, hiljem on ukseava tehtud esimesele korrusele. Tornil on olnud talalaed. Arhitekt P. Blūmu on esitanud hüpoteesi, et torn on ehitatud XVI sajandi viimasel veerandil Poola võimu aegse vastureformatsiooni-peapiiskopi O. Schenkingu linnalähedaseks suvemajaks. Schenking resideeris Võnnus. Hüpoteesi on põhjendatud sellega, et hoone 2. korruse aknad on orienteeritud kristlikule kirikule kohaselt ida-lääne suunas ja nišid akende ümber on olnud kaunistatud viinapuu motiiviga. 1. korrusel asus ka kamin. Tornil on olnud ka puidust ja kivist kõrvalhooned.

Praegune seisukord

Tegemist on ainukese allesoleva renessanss-stiilis elementidega tornlinnuse tüüpi eluhoonega Lätis. Säilinud on kaks korrust, mis on kaetud kelpkatusega.
Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator

Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator (lühend: EHAK; varem ka: Eesti haldus- ja asustusüksuste klassifikaator) on klassifikaator, mis on ette nähtud territoriaalse paiknevuse tähistamiseks. EHAK-isse kantakse maakonnad, omavalitsused (linnad, vallad) ja asustusüksused (külad, alevid, alevikud, vallasisesed linnad ja linnasisesed linnad).
EHAK-it uuendatakse vastavalt haldus- ja asustusjaotuse muudatuste kehtestamisele seaduses ettenähtud korras; näiteks EHAK-i 2017. aasta 2. versioon kehtestati Riigihalduse ministri 29. mai 2017. aasta määrusega nr 32.
Aralkum

Aralkum on uus soolakõrb, mis on tekkinud Araali mere endise merepõhja alale. See paikneb Usbekistani ja Kasahstani territooriumil Karakumi ja Kõzõlkumi kõrbest loode pool.
Aralkumi kutsutakse ka Akkumiks (Valge kõrb). Kõrbe pindala on üle 38 tuhat km².
Iru vanadekodu uus kalmistu

Iru vanadekodu uus kalmistu on kalmistu Jõelähtme kihelkonnas, tänapäevase haldusjaotuse järgi Pirita linnaosas Tallinnas aadressil Muuga tee 2. Praegu on Iru vanadekodu uus kalmistu Pärnamäe kalmistu osa.
Iru vanadekodu võttis 1920. aastatel Laiakülas (tänapäevase Laiaküla asumi alal) kasutusele oma kalmistu.
Seoses uue suurkalmistu (praeguse Pärnamäe kalmistu) asutamisega eraldati Iru vanadekodule Laiaküla kalmistust ida pool uue kalmistu jaoks maa-ala. Esimene matus toimus seal 11. mail 1962. Praeguseks on sealsed hauad olulisel määral maetud üle ning kalmistu on kasvanud kokku Pärnamäe suurkalmistuga ning need kolm kalmistut ei ole omavahel eraldatud mingite piiretega.
Vireši vald

Ajalugu

1945. aastal moodustati Koivaliina valda Koivaliina ja Vidaga külanõukogud, aga aastal 1949 likvideeriti vald ametlikult. Aastal 1954 likvideeriti Vidaga külanõukogu, aga selle aladest moodustati Vireši külanõukogu (sisuliselt nimetati külanõukogu lihtsalt ümber). Aastal 1981 liideti sellega osa Grundzāle külanõukogu aladest.  Aastal 1990 muudeti külanõukogu vallaks. 2009. aastast kuulub vald Hopa piirkonda.

Kaitstavad objektid

Muinsusmälestistest on riikliku kaitse all Staldese linnamägi, Vidaga muinaskalme ja Šķiņķi muinaskalme (Rootsi kalmistu). Kohaliku kaitse all on Līvese küla kui vana säilinud maa-arhitektuuri näide. Looduskaitse all on Žagatase pank, Jaunžagatase orunõlv, Vireši metsõunapuu, Randati pank koos Tilderi orunõlvaga, Lejasbindi orunõlv, Sikšņi dolomiidipaljand, Vizla oru paljandid koos Žākļi rändrahnuga ja Vidaga lehiseallee. Valla keskosa läbib Ziemeļgauja kaitstav maastik.
Stende mõis

Stende mõis (Stendes muiža, ka Dižstendes muiža) on mõis Lätis Talsi piirkonnas Lībagi vallas Dižstendes. Saksa keeles Gut-Stenden, ka Groß-Stenden.
Stende mõisa on esmakordselt mainitud 1288. 15. sajandist on teada omanik Marquard Stekemes, aga aastast 1556 Philipp von der Brügen. Pärast võõrandamist hakkas aastast 1922 mõisas tööle sordiaretusjaam. Peahoonesse rajati aastal 1925 korterid; korterelamuna on see olnud pidevalt kasutuses, seetõttu on hoone ka hästi säilinud.
Mõisa vanim hoone on 16. sajandil rajatud põhiliselt üllataval kombel veel romaani stiilis vana peahoone. Klassitsistlik uus häärber rajati aastail 1820–1848, aastail 1848–1858 lisati hoonele veel teine korrus. Klassitsistlikud on ka tõllakuur ja kaks talli.
Park rajati juba XVI sajandil. Paljud teed olid rajatud tiike eraldavatele tammidele. Park ise on 18,7 hektari suurune. 19. sajandil uuendati tiike, laiendati parki ja rajati pärnaallee. Pargis on 57 võõrliiki, seal kasvab 36 meetri kõrgune ja 5 meetrit jäme hiidtamm. Pargi servas paikneb graniidist hauaplaatidega von der Brügenite suguvõsa rahula.
Bioetanool

Bioetanooli tootmine

Bioetanooli valmistatakse mitmesugusest looduslikust toorainest. Kõige sagedamini kasutatakse toorainena suhkruroogu, maisi või vilja. Samuti toodetakse bioetanooli orgaanilistest jäätmetest, metsatööstuse jääkidest ja heinast. Bioetanooli teeb eriti keskkonnasäästlikuks see, et selle tootmiseks vajalikud taimed ja puud seovad kasvades atmosfäärist kahjulikku süsinikdioksiidi – seega teevad õhu puhtamaks ning vähendavad kasvuhoonegaase. Kuna bioetanooli tootmiseks vajalik tooraine tuleb peamiselt talumajapidamistest ja metsandusest, arendab bioetanooli kasutamine kohalikku maaelu ja põllumajandust.
Ka hariliku sibula tahketest jäätmetest (lamandunud sibulapealsed ja mugulsibula koored, müügiks mittesobivad haiged või sibulakorjamsie käigus vigastatud sibulad) saab bioetanooli toota, selleks töödeldakse need esmalt sibulamahlaks.
Vjatšeslav Štõrov

Vjatšeslav Anatoljevitš Štõrov (vene keeles Вячеслав Анатольевич Штыров; sündinud 23. mail 1953 Handõgas  Tompo rajoonis Jakuudi ANSV-s) on Venemaa riigitegelane,  Põhjatähe ordeni kavaler,  Irkutski rahvusliku tehnikaülikooli  auprofessor, Ammossovi-nimelise Kirde Föderaalülikooli auprofessor.
Ta oli aastatel 2002–2010 Sahha (Jakuutia) Vabariigi president ja on alates 2010. aastast Venemaa Föderatsiooni Föderaalassamblee Föderatsiooninõukogu aseesimees.

Päritolu ja haridustee

Štõrov on pärit Kesk-Jakuutiast, isa oli vene rahvusest mereväeohvitser (hilisem kontradmiral), kes teenis allveelaevadel Kamtšatkal, ema oli geoloog, kes on töötanud Jakuutias, Kolõmal, Sihhote-Alini mäestikus ja Kamtšatkal.
Štõrov lõpetas 1975. aastal Vladivostokis  Kaug-Ida polütehnilise instituudi ehitusinsenerina ja suunati tööle NSV Liidu energeetika ja elektrifitseerimise ministeeriumi ehitusorganisatsiooni Jakuutias.

Töökäik

Aastatel 1988–1991 oli ta NLKP Keskkomitee juures asuva Ühiskonnateaduste Akadeemia aspirant. Ta on kaitsnud majandusteaduste kandidaadi väitekirja teemal "Sotsiaalmajanduslike protsesside juhtimisprobleemid".
Ta oli aastatel 1991–1994  Sahha (Jakuutia) Vabariigi asepresident, ühtlasi 1992–1994 vabariigi valitsuse esimees.
Štõrov oli aastatel 1995–2002 teemanditöötlusettevõtete grupi ALROSA president.
2002. aastal kandideeris ta Sahha Vabariigi presidendivalimistel ja võitis teises voorus kogudes 52 % valijate häältest. 2007. aastal astus ta  Ühtse Venemaa liikmeks. 2010. aastal andis Venemaa Föderatsiooni president Dmitri Medvedev välja seadluse Štõrovi presidendivolituste ennetähtaegsest lõppemisest. Vabariigi presidendi ajutiseks kohusetäitjaks määrati Jegor Borissov.
2010. aastast töötab Štõrov Moskvas Venemaa parlamendis juhtival ametikohal.
Paratapinophis

Levila

Neid madusid võib kohata Laoses, Tais ja Hiinas.
Afiinsed ülesanded

Afiinsed ülesanded on geomeetrias ülesanded, mis on invariantsed afiinsete teisenduste suhtes.
Afiinsed ülesanded puudutavad näiteks sirgete ja sirglõikude paralleelsust, sirglõigu jaotamist mingis suhtes ja punktide kollineaarsust.
Yuval Spungin

Yuval Spungin (ka Shpungin; sündinud 3. aprillil 1987 Ramat-Ganis) on eesti päritolu Iisraeli jalgpallur. Peale Iisraeli kodakondsuse on tal ka Eesti kodakondsus.
Aastast 2014 mängib ta Iisraeli klubis Maccabi Tel Aviv.
Iisraeli jalgpallikoondist on ta esindanud 24 mängus.
Ivar Sipra

Ivar Sipra (sündinud 1954) on eesti muusik, trummar, laulja ja laulukirjutaja.
Ivar Sipra on mänginud ansamblites Positron, Mess (1975–1976), Noor Eesti (1977) ja Meie (2002). Tuntud elegantse ja nüansirikka mängustiili poolest. 
Alates 1990ndatest on esinenud  laulja ja laulukirjutajana.
Candida auris

Resistentsus seenevastate ainete suhtes

Candida auris kasvab ka mitmete seenevastate ainete, nagu mikafungiin jmt, kohalolekul. Lisaks mikafungiinile on Candida auris 'ületanud' flukonasooli toimed ja on löönud kõikuma ka mitmete teiste seenevastaste ainete, nagu asoolide ja ehhinokandiinide, toimed.
Veneetsia laht

Veneetsia laht (ka Venezia laht) on laht Aadria mere põhjakaldal. 
Laht piirneb läänes Po deltaga ja idas Istra poolsaarega. Lahe loodekaldal asub Veneetsia laguun.
Nummurmuiža mõis

Nummurmuiža mõis (Nummurmuiža, saksa keeles Nummershof) oli poolmõis Lätis Riia linnas Ziepniekkalnsi ja Bišumuiža asumis. 
Mõisa hoonetest pole midagi säilinud, isegi nende asukohta saab määrata vaid ligilähedaselt, saja meetri raadiusega alal.
Karl Lõvisüda

Karl Lõvisüda (ka Kalle Lõvi, Korp) on minategelane Astrid Lindgreni raamatus „Vennad Lõvisüdamed“.
Karlil on vanem vend Joonatan Lõvisüda ja ema Sigrid, kes töötab õmblejana. Poiste isa Aksel merele, kui Karl oli kaks aastat vana, ja sestsaadik pole nad temast midagi kuulnud. Joonatan kutsub Karli väikesest saadik Korbiks, sest need talle väga meeldivad. Üldse hoiavad nad vennaga teineteist väga.
Välimuselt on Karl enda sõnul inetu ja kõverjalgne, kõhna näo ja pulstis juustega. Nangijaalas sai Karl endale valge laiguga musta hobuse, kelle nimi oli Fjalar. Iseloomult on Karl vaikne ja arglik, Jossi sõnul „peaks ta õige nimi olema Jänesesüda“. Raamatu lõpus tõestab väike Karl siiski oma vaprust, tehes vendade viimase hüppe Nangiliimasse.
Vihitaja

Välimus

Vihitaja on väike 19–21 cm pikkune lind tiivapikkusega 32–35 cm. Ta kaalub 40–60 grammi.
Täiskasvanud linnu sulestik on pealt pruun ja alt hallikasvalge, lühikeste kollakate jalgadega.

Levik

Vihitaja pesitseb suuremas osas Euraasias, aga talvitub Aafrikas, Lõuna-Aasias ja Australaasias. Eesti vihitajad talvituvad Lõuna-Euroopas ja Aafrikas.
Vihitajad ei ole seltsivad ja vaid harva võib neid suurtes salkades näha.
Vihitaja pesitsusaegset arvukust Eestis hinnatakse 5000–10 000 paarile .

Pesitsemine

Vihitaja esitseb jõgede ja järvede ääres. Pesa ehitab ta rohu sisse, sageli põõsa alla. Kurnas on mais-juunis 4 umbes 35 mm pikkust muna, mida mõlemad vanemad hauvad 20–22 päeva.

Toitumine

Vihitaja toitub putukatest ja teistest väikestest selgrootutest. Putukaid võib ta ka lennult püüda. Toitu hankides võib ta kuni 20 sekundiks sukelduda kuni 1 meetri sügavusele vette.
Rae külanõukogu

Rae külanõukogu (enne 1963 Lagedi külanõukogu, seejärel Sommerlingi külanõukogu) oli külanõukogu Harju rajoonis. Külanõukogu moodustati 1945. Külanõukogu pindala oli 181 km² (1977).
M62

Ajalugu

Seoses transpordimahtude suurenemisega 1960. a-tel tekkis Ida-Euroopas nõudlus tehniliselt kaasaegse ja kergesti hooldatava diiselveduri järele. Vajadus veduriparki uuendada oli suurem Ungaris, Poolas, Tšehhoslovakkias ja Saksamaal, kuna sealsed auruvedurid olid tehniliselt vananenud ja madala kasuteguriga. 
Vedur M62 konstrueeriti aastal 1963 Luganski veduritehases Ungari Rahvavabariigi tellimusel. Kere, tehnilised sõlmed ja tööjoonised koostati osaliselt vedurite TE3 ja 2TE10L põhjal. 1964 valmis 2 prototüüpi, mida katsetati veo, pidurduse ja ökonoomsusnäitajate saamiseks Ukrainas ja Venemaal. Heakskiit eksportpartii tootmise alustamiseks anti 1964. a lõpus. 1965 alustati vedurite saatmist Ungarisse. Esimesed 1000 vedurit ehitati spetsiaalselt Ida-Euroopa sotsialistlikele riikidele, seejärel hankis vedureid ka Nõukogude Liit. Hiljem eksporditi väiksemad seeriad Kuubale, Mongooliasse ja Iraani. 
Toodeti ka kaksikvedureid 2M62 (alates 1976) ning kolmikvedureid 3M62 (alates 1978). Kaksikvedur koosneb kahest omavahel ühendatud M62 sekstioonist, millest kummagi vastastikused kabiinid on läbipääsukoridorideks ümber ehitatud ning aknad eemaldatud, otsaseintes paiknevad läbipääsuuksed. Kolmikveduril 3M62 on lisaks kahele 2M62 sektsioonile lisatud keskmine, ilma kabiinideta vedurisektsioon. Kõigi kokkuhaagitud sektsioonide tööd kontrollitakse distantsjuhtimise abil ühest kabiinist korraga.
M62-st sai üks tuntumaid Nõukogude Liidu veduriseeriaid, mida eksporditi massiliselt väljapoole Nõukogude Liidu piire: madal teljekoormus (kuni 20 t) lubas veduriseeriat kasutada ka Euroopa, Kesk-Aasia, Kaug-Ida ja Kuuba raudteedel.
Aasta tegija

Aasta tegija on Vabaühenduste Liidu välja antav aunimetus kodanikule, vabaühendusele, ettevõttele või muule organisatsioonile, mis on edendanud kodanikuühiskonda.
Aunimetust antakse aastast 1996.
Uno Kärbis

Uno Kärbis (19. mai 1926 – 29. juuli 1998) oli eesti teatrikunstnik.
1951. aastal lõpetas ta Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi Voldemar Haasi ja Natalie Mei õpilasena. 
Ta töötas 43 aastat Estonia teatri kunstnikuna, tegutsedes nii kujundaja kui ka dekoratsioonimaalijana.
Engure jõgi

Engure jõgi on jõgi Lätis Engure piirkonnas Engure vallas. Jõe pikkus on 6,6 km.
Jõgi saab alguse Engure küla juurest. Jõgi suubub Liivi lahte.
Šnautserid

Šnautser on Saksamaal 15. ja 16 sajandil aretatud koeratõug (kääbusšnautser, šnautser ja suuršnautser).
Nimi tuleb saksakeelsest vastest sõnale "vuntsid", kuna koera iseloomustavad uhke habe ja vuntsid.
Kuigi šnautsereid loetakse terrier-koerteks, puudub neil terreritele iseloomulik temperament.
Koola Saamide Assotsiatsioon

Koola Saamide Assotsiatsioon (vene keeles Ассосиация Кольских саамов, põhjasaami keeles Guoládaga Sámi Searvi) on 1989. aastal asutatud Venemaal Koola poolsaarel elavate saamide ühendus.
Asutamisest saati on assotsiatsiooni juhtinud Nina Afanasjeva.
Kuulub Saami Nõukogusse, kus assotsiatsiooni esindavad Jelena Koroleva-Jakovleva ja Natalja Gavrilova.
Koola Saamide Assotsiatsioonil on seitse osakonda, mis tegutsevad Loparskajas, Pušnois, Murmaši alevis, Teribjorka külas, Verhnetulomskis (Ylä-Tuulomas), Tuloma alevis ja Molotšnõi alevis.
Melanophidium khairei

Levila

Need maod elavad Indias.
Interrobang

Interrobang (‽) on pealistikku asetatud hüüumärgist ja küsimärgist saadud kirjavahemärk. Mõnikord asendatakse see ühendiga ?! või !?.
Seda kasutatakse mõnes keeles erutust või uskumatust või retoorilist küsimust väljendava küsilause lõpus. Koomiksis väljendab ta sageli üllatust.
Märgi leiutas 1962 Martin K. Speckter, USA reklaamifirma Martin K. Speckter Associates juht. Ta leidis, et üheks kirjavahemärgiks kokkusurumine parandaks reklaami stiili. Ta tegi ettepaneku uue märgi kasutuselevõtuks ajakirjas TYPEtalks avaldatud artiklis ning palus lugejatel pakkuda sellele nime. Speckter valis välja nimetuse interrobang, mis on moodustatud ladina sõnast interrogatio, mis tähendab muu hulgas 'retoorilist küsimust', ning sõnast bang, mis tähendab trükkalite žargoonis 'hüüumärki'.
1960ndatel oli see märk suhteliselt palju kasutusel, kuid sellest pole saanud standardset kirjavahemärki.
Kunstimuuseum

Kunstimuuseum on muuseum, mille ekspositsioon koosneb põhiliselt kujutavast kunstist. Kunstimuuseumid võivad spetsialiseeruda konkreetsele kunstiharule, kunstnikule, ühe piirkonna kunstnikule vms.
Maailmas kuuluvad tuntumate kunstimuuseumite hulka näiteks New Yorgi moodsa kunsti muuseum (MoMa), Tate Modern, Hamburgi Kunstihall, Louvre ja Metropolitani muuseum. Eestis tegutsevad näiteks Eesti Kunstimuuseum, Tartu Kunstimuuseum, Tarbekunstimuuseum, Kondase Keskus ja Adamson-Ericu muuseum.
Laïka

Laïka (kreeka keeles λαϊκά τραγούδια) on rahvaliku muusika suund (stiil) Kreeka muusikas.
Erinevalt rebetiko'st on laïka laiema kandepinnaga ja rahvalikuma laadiga. Kuid tegemist pole rahvamuusikaga (nagu seda on dhimotika ja  paradosiaki).
Tuntumad laïka esindajad on Vassílis Tsitsánis, Manólis Chiótis (buzuki-virtuoos), Apóstolos Kaldáras, Mimis Pléssas, Mikis Theodorákis (heliloojana), Giórgos Zampétas, Staýros Kougioúmtzis (helilooja), Pános Gabalás, Stélios Kazantzídis. 
Esitajatena olid tuntumad Grigóris Bithikótsis (Mpithikótsis), Giánnis Kalátzis, Maíri Línta, Marinélla, Víky Moscholioú, Tólis Voskópoulos.
Lembit Hiiesalu

Lembit Hiiesalu on eesti alpinist. 
Alpinistina on tema parimateks saavutusteks osalemine kuuetuhandelise mäetipu esmavallutuses (1984) ja tipputõus seitsmetuhandelisele (1974).

Alpinistlikud kõrgtõusud

1974. aastal toimus ekspeditsioon Lenini mäetipule tõusuga mäe lõuna küljelt. Ilmar Priimetsa juhtimisel käisid Lenini tipul 10 meest, teiste seas ka Lembit Hiiesalu.
1984. aastal võttis ta osa ekspeditsioonist Pamiiri, et seal esmavallutada seni nimetu kuuetuhandeline mäetipp. 6047 m kõrguse tipu esmavallutusi tehti kolme grupiga, kolme erinevat teed mööda. Hiiesalu tõusis tippu kolmandas grupis 19. augustil Ivo Goldi juhtimisel. Tipp sai nimeks Tallinna mäetipp.
Kääbik: Viie väe lahing

Sisu

Bilbo Paunaste, Thorin Tammiskilp ja tema päkapikkude kompanii on kogemata maailma vallandanud eluohtliku jõu. Vihane Smaug valab oma viha välja Järvelinna meeste, naiste ja laste peale. Thorin Tammiskilpi tabab lohetõbi ning ta toob ohvriks sõpruse ja au, et leida üles legendaarne Laekakivi. Bilbo üritab seejärel Thorinile aru pähe panna, sest haldjad ja Järvelinna inimesed on omavahel liidu moodustanud ning Thorini appi kutsutud päkapikkude armee valab õli veel enam tulle. Samal ajal ei märka keegi peale Gandalfi, et ohtlik vaenlane on Keskmaale naasnud ja Üksildase mäe poole on teel Sauroni leegionid.