google/wiki40b huggingface dataset:
Hindrek Meri

Hindrek-Peeter Meri (21. veebruaril 1934 Berliin – 29. september 2009 Tallinn) oli Eesti riigitegelane. Ta oli Georg Meri poeg ja Lennart Meri vend.
1934–1938 elasid Merid Berliinis, kus Georg Meri töötas Berliini Eesti saatkonna nõunikuna. 1938 jaanuaris jätkas Georg Meri diplomaadina Pariisis, kuid juba augustis kolisid Merid perega tagasi Eestisse, kus asusid elama Nõmmel (praegune Tallinn). 1941–1945 oli Hindrek koos ema ja vennaga küüditatuna Siberis. Hindrek Meri õppis Tartu Ülikoolis majandusgeograafiks.
Ta töötas 1957–1990 Eesti NSV Riiklikus Plaanikomitees, sealhulgas 1988–1990 plaanikomitee esimehe esimese asetäitjana. 1981. aastal töötas üheksa kuud Nõukogude Liidu eksperdina Vietnamis.
Hindrek Meri oli Eesti Vabariigi riigikontrolör 1990–1997.
Seejärel oli ta 1998–2003 Eesti Panga nõukogu liige.

Isiklikku

Tal on tütar Marit Meri ja kaks lapselast Sinika ja Rain Seepõld.

Mälestusteraamat

Hindrek-Peeter Meri on avaldanud mälestusteraamatu "Tagasivaateid veerevast vagunist" (Ilmamaa, Tartu 2008, 560 lk, ISBN 9789985772751).
Heleri Arumets

Heleri Arumets (esinejanimi Heleri, sündinud 24. aprillil 1985) on eesti laulja.
Juba 2002. aastal võitis ta oma vanuseklassis lauluvõistluse Kongutal ja valiti ühtlasi publiku lemmikuks.
Hiljem laulis ta 4 tüdrukust koosnevas bändis "4 Friends", millega samuti võitis lauluvõistlusi ja muuhulgas auhinna kõige romantilisema sõnumiga laulu eest.
Ta võitis 2008. aasta novembri alguses Raadio Elmar korraldatud saatesarja "Laulutund". See saatesari koosnes kahes voorust. Esimeses helistati eelregistreerunud raadiokuulajatele ja nad pidid laulma läbi telefoni otse raadioeetrisse. Saatejuht Vaike Hannust valis välja 10 teise vooru pääsenut. Teine voor toimus raadio stuudios ja siis hääletas rahvas. Hääletanuid oli 1009 ja ülekaalukalt kõige rohkem hääli sai Heleri. Teisele kohale tuli Marianne ja kolmandale Aare Külvja, kes võitsid kaks järgmist "Laulutunni" hooaega.
Auhinnaks oli singli produtseerimine. Singel kandis pealkirja "Tule tagasi". See laul oli Elmari singlite edetabelis liidripositsioonil 9 nädalat ja kokku edetabelis (10 parema singli seas) 15 nädalat.
Juba 2009. aasta juulis ilmus Heleril esikalbum. Sellel oli 12 laulu. Albumi produtseeris Marco Margna.
Albumilt on kolm lugu ilmunud ka singlina. Need on "Tule tagasi", "Põlevad tunded" ja "Ööralli". Pooltele lauludele (kuuele) kirjutas Heleri sõnad ise. Talle on sõnu kirjutanud ka Marco Margna ja Raadio Elmar peatoimetaja Owe Petersell.
2012. aastal salvestas Heleri Aare Külvjaga dueti. Lisaks sellele, et nad võitsid "Laulutunni" kaks esimest hooaega, on neil samal päeval sünnipäev. Enne laulu salvestust polnud Heleri ja Aare omavahel kohtunud. Laulu kirjutas ja produtseeris Marco Margna.
Tavaelus töötab Heleri lasteaias rühmaõpetajana. Tal on laps.
Pärnu-Jaagupi raamatukogu

Pärnu-Jaagupi raamatukogu on raamatukogu Pärnu maakonnas Põhja-Pärnumaa vallas Pärnu-Jaagupi asulas. Raamatukogu juhataja on Ester Kerge.
Kreeka rist

Kreeka rist on rist, mille kõik harud on ühepikkused. Tuntud ka kui crux immissa quadrata või Püha Jüri rist.
Kreeka rist sümboliseeris algselt looduse nelja algelementi – tuld, maad, vett ja õhku. Ühepikkused vertikaalsed ja horisontaalsed jooned tähendavad ka mehe ja naise loomulikku ühendust. Samaaegselt sümboliseerivad risti neli haru ka nelja evangelisti Matteust, Markust, Luukat ja Johannest ning nelja evangeeliumi võrdsust.
Kreeka risti kasutab peamiselt õigeusu kirik ja ka varased kristlased kasutasid seda.
Lümfisoonte filarioos

Lümfisoonte filarioos on lümfisüsteemi mõjutav ning kehaosi moondav ja suurendav troopiline haigus.
Seda levitavad hallasääsed ja sääsk Culex quinquefasciatus.
Leonardo Fibonacci

Pisa Leonardo (umbes 1170 – umbes 1250), tuntud ka kui Leonardo da Pisa, Leonardo Pisano, Leonardo Bonacci, Leonardo Fibonacci, kõige sagedamini lihtsalt Fibonacci, oli Itaalia matemaatik, keda peetakse ka "keskaja kõige andekamaks matemaatikuks".
1202. aastal tutvustas ta maailmale Fibonacci jada ehk Fibonacci arve. Samuti peetakse teda araabia numbrite Euroopasse importijaks.
Harry Ingelman

Harry Ingelman (ka Harry Ingelmann 6. detsember 1925 Tallinn – 25. aprill 1976 Sydney) oli eesti ajakirjanik ja tõlkija.
Ta sündis Tallinnas riigiametniku pojana, õppis Lasnamäe algkoolis ja Tallinna Reaalkoolis, mille viimasest klassist põgenes Soome, vältimaks mobiliseerimist Saksa sõjaväkke. Ta teenis Soome sõjaväes, kust siirdus sügisel 1944 Rootsi ja sealt aastal 1948 Austraaliasse.
Austraalias olles töötas ta Austraalia mereväe depoos, lõpetas muruaednike erikursuse Sydney tehnikakolledžis ja sai murukeegliklubi aednikuks. Ta oli Eesti Sõjaveteranide Liidu (Austraalias) esimene sekretär, abisekretär ja abilaekur. Ta kuulus Uus-Lõuna-Walesi Eesti Võitlejate Ühingusse ja oli selle ajalehe Võitleja peaesindaja Austraalias, samuti oli ta ajalehe Meie Kodu vastutav toimetaja. Ta oli kirjastuse Orto esindaja Austraalias, võttis osa Sydney Kirjandussõprade Ringi tegevusest.
Harry Ingelman suri aastal 1976 Sydneys, Sydneys ta ka tuhastati.
Ta debüteeris tõlkijana aastal 1957, ta on tõlkinud inglise ja soome keelest.
Lokria helilaad

Lokria (Vana-Kreeka maakonna Lokrise järgi) ehk hüpofrüügia on diatooniline helilaad, mille kõrgusastmik on

              ½ - 1 - 1 - ½ - 1 - 1 - 1
lokria c-st c  des  es  f  ges  as  b   c
lokria a-st a   b   c   d   es  f   g   a 
lokria h-st h   c   d   e   f   g   a   h

Lokria helilaadi kasutati klassitsismiajastu muusikas harva, kuna tema I astme (toonika) kolmkõla äärmised noodid moodustavad vähendatud kvindi, mis on dissoneeriv intervall. Hilisemas muusikas on aga lokria helilaad taas populaarsemaks saanud, sest ta tekitab muusikalist pinget.
Norija

Norija (inglise keeles The Quibbler) on ajakiri Harry Potteri võlumaailmas. Seda mainitakse raamatutes "Harry Potter ja Fööniksi ordu" ja "Harry Potter ja surma vägised". Ajaleht kehastab kollast ajakirjandust võlurimaailmas. Seal kirjutatakse põhiliselt kõmulugusid vandenõuteooriatest ja maagilistest loomadest, keda ei eksisteeri.
Ajakirja Norija toimetaja on Xenophilius Lovegood, Luna Lovegoodi isa.
Saflooriõli

Saflooriõli on õli, mida toodetakse värvisafloori (Carthamus tinctorius) õlirikastest seemnistest. Kasutatakse toiduvalmistamisel, kosmeetikas, toiduainetetööstuses ja kunstitarbena.

Omadused

Saflooriõli on erinevalt paljudest taimsetest õlidest lõhnata ja maitseta, rafineerimata õli on värvuselt kuldkollane, rafineeritud õli kahvatukollane. Toiteväärtuselt sarnaneb päevalilleõliga. Võrreldes teiste taimsete toiduks kasutatavate õlidega on saflooriõlil kõrgem suitsupunkt.
Õli sisaldab palju mono- ja polüküllastamata rasvhappeid (oleiinhape, linoleiinhape) ning oomega-3 ja oomega-6 rasvhappeid. Sisaldab palju K-vitamiini, mis aitab kaltsiumil luudesse ja hammastesse talletuda, samuti antioksüdanti E-vitamiini, mis aitab peletada vähktõbe ning puhastab organismi mürkainetest.
Põllumajanduses eristatakse kaht värvohaka vormi, millest saadakse eri tüüpi õli. Üks on rikas monoküllastamata rasvhappeist, nagu oleiinhape (vormi nimetatakse inglise keeles oleic safflower), ja teine sisaldab rohkem polüküllastamata rasvhappeid, nagu linoleiinhape (inglise keeles on see vorm linoleic safflower või lino safflower). Oleiinhapperikkamat saflooriõli soovitatakse kasutada toiduks, linoleiinhapet rohkem sisaldavat kasutatakse õlivärvides.

Kasutamine

Kuna saflooriõlil puudub oma maitse ja lõhn, kasutatakse seda näiteks salatikastmena. Kõrge suitsupunkti tõttu on ka praadimisõliks sobiv, näiteks frittimisel.
Saflooriõli kasutatakse toiduainetetööstuses margariini tootmisel.
Kosmeetikas kasutatakse saflooriõli massaažiõlina ja nahahoolduses, see on kerge ning hästiimenduv õli, mis pehmendab ja niisutab kuiva nahka, jätmata sellele rasvast kihti. See sobib hästi rasuse ja aknelise naha hooldamiseks, sest ei ummista poore. Vähendab naha niiskusekadu ja taastab selle elastsuse, aktiveerib nahaalust vereringet. Kasutatakse ka juuste hooldamiseks, kuna toidab juukseid ning annab neile tagasi läike.
Saflooriõli põletikuvastase toime tõttu kasutatakse välispidiselt ka tõsisemate nahaprobleemide, näiteks rosaatsea või ekseemi korral. Leevendab punetust ja valu. Saflooriõli kuulub ka paljude välispidiste naharavimite koostisse.
Värvisafloorist toodetud õli kasutatakse ka õlimaalis ja õlivärvide sideainena. Võrreldes linaseemneõliga on saflooriõli vähem kollase tooniga. Õlivärvide koostises aitab heledatel värvipigmentidel säilitada tooni puhtust ja vähendada värvuse muutumist. Saflooriõli lisab värvidele läiget ja läbipaistvust.
Altes Land

Etümoloogia

Piirkonna ametlik saksakeelne nimi on Altes Land, mis tähendab "vana maad". Kuid Altes Land on vigane tõlge algsest alamsaksakeelsest Olland'ist, millel algselt ei olnud midagi pistmist "vanaga": see tuleneb mõistest Holland - mis ise pärineb Holtlandist, mis tähendab "metsamaad". See viitab piirkonna algsele parandamisele ja koloniseerimisele Hollandi asunike poolt. Esimene koloniseerimiskokkulepe ulatub tagasi 1113. aastasse ja see koostati Bremeni peapiiskopi Friedrich I ajal. Altes Landi üks omavalitsusüksusi on Hollern, nimi tuleb Holländerist (hollandlane saksa keeles). Kuid Ollandi vigane tõlge "Altes Land" on nüüd täisringi teinud, kuna enamus alamsaksa keele kõnelejaid viitab täna piirkonnale kui dat Ole Land (vana maa). Seal on ka eponüümne perioodiline väljaanne.

Geograafia ja ajalugu

Altes Land on jagatud kolmeks "miiliks" (saksa Meilen): esimene, teine ja kolmas miil. Need miilid on Elbe alamjooksu kaldal olevad tsoonid. Esimene miil, Schwinge ja Lühe jõe vahel, oli esmalt tamm ja asustati 1140. aasta paiku. Teine miil on ala esimesest idas Lühe ja Este vahel, tamm ehitati sinna 12. sajandi lõpul. Kolmas miil, Terra Nova (uus maa), Este ja Elbe vahel, tamm ehitati sinna 15. sajandi lõpus, kui piirkonda tabasid eriti tugevalt tormivoolud.
Alates 2008. aastast on turismil kohalikus majanduses oluline roll, eriti kirsi- ja õunapuude õitsemise ajal. Kuid osa viljapuuaedu asenduvad aeglaselt elamuarendusega. Paljud nendest uutest kodudest on müüdud või renditud pendeldajatele, kes töötavad Hamburgis.
Valdar Parve (vanem)

Elulugu

Valdar Parve oli pangaametniku poeg ja Valdar Parve noorema isa.
Lõpetas 1932 Pärnu linna poeglaste gümnaasiumi, 1938 TÜ loomaarstiteaduskonna, veterinaariakandidaat (1947, TÜ), väitekiri "Tiinuse kestusest Tori Hobusekasvanduse märadel". Töötas 1938–39 Riiklikus Seerumiinstituudis ja Tori Hobusekasvanduses, oli 1939–40 TÜ loomasisehaiguste kliiniku koduloomade eripatoloogia ja teraapia kateedri assistent, 1940–44 Tori Riikliku Hobusekasvanduse veterinaararst-zootehnik, 1944–49 TÜ loomaarstiteaduskonna veistehaiguste ja hobusekasvatuse kateedri dotsent. Sunniti poliitiliste süüdistustega TÜ-st lahkuma, oli 1949–51 Hulja sovhoosi veterinaararst, 1951–57 Tõrma karusloomakasvatuse veterinaararst, 1962–72 Rakvere Põllumajandusvalitsuse pea- ja vanemzootehnik, 1957–62 ja 1973–86 Rakvere veterinaarialabori seroloog.

Teadustöö

Uurimisvaldkond: loomakasvatus, loomatervishoid. Avaldanud töid loomakasvatusesst, sigimisfüsioloogiast, zoohügieenist, loomatervishoiust.
2 (Tallinna trolliliin)

Mustamäe – Estonia

Akadeemia tee, Kaja, Szolnok, Lehola, Lepistiku, Siili, Linnu tee, Tedre, Koskla, Taksopark, Koidu, Tõnismägi, Vabaduse väljak, Estonia.

Estonia – Mustamäe

Estonia, Vabaduse väljak, Tõnismägi, Koidu, Koskla, Tihase, Tedre, Linnu tee, Siili, Lepistiku, Lehola, Szolnok, Kaja, Akadeemia tee, Mustamäe.
Michiko

Michiko (jaapani keeles 美智子; varem koos tiitliga 皇后美智子 Kōgō Michiko, 'keisrinna Michiko'; sündinud 20. novembril 1934 Tōkyōs) on Jaapani endine keisrinna, endise Jaapani keisri Akihito abikaasa.
Ta sündis jahuveskite firma Nisshin Flour Milling Co. presidendi ja hilisema aupresidendi Hidesaburo Shōda (1904–99) ja tema abikaasa Fumiko Shōda (sündinud Soejima, 1910–88) esimese tütrena. 1953 astus ta Püha Südame Naisteülikooli kirjandusteaduskonda, kus õppis inglise kirjandust.
Tulevase keisriga tutvus ta pärast ülikooli lõpetamist summa cum laude 1957. aasta augustis, kui käis suvel Karuizawa kuurortlinnas tennist mängimas. Kümneliikmeline keiserlik õukonnanõukogu kiitis nende kihluse ametlikult heaks 27. novembril 1958.
Michiko on pärit lihtrahva seast. Ta on esimene tavakodanik, kes abiellus Jaapani kroonprintsiga – siiani olid kõik kroonprintsid võtnud naise õukonda kuuluvate aadlike või keisrisuguvõsa kõrvalharude liikmete hulgast. See muutus võimalikuks pärast seda, kui 1946. aastal vastu võetud Jaapani põhiseadus kaotas kõik aadlitiitlid ja aadli eesõigused väljaspool keisrisuguvõsa. 1947. aasta oktoobris kitsendati keisrisuguvõsa mõistet: sinna jäeti üksnes keiser Hirohito, tema vennad ja nende järeltulijad. Ent Michiko vanemad, kuigi jõukad, polnud kunagi aadli hulka kuulunud ja seetõttu tekitas see abielu konservatiivsetes ringkondades vastumeelsust. Ka Akihito ema ja Michiko ämm Nagako suhtus oma miniasse halvasti. Kuid noorpaar sai Jaapanis väga armastatuks.
Michiko ja Akihito abiellusid 10. aprillil 1959. Abielust sündis kolm last: 23. veebruaril 1960 kroonprints Naruhito, 30. novembril 1965 prints Akishino ja 18. aprillil 1969 printsess Sayako. Akihito ja Michiko lõid pretsedendi ka sellega, et otsustasid oma lapsi ise kasvatada, mitte ei andnud neid koduõpetajate ja kasvatajate hoolde. Michiko toitis Sayakot isegi oma rinnaga.
Keiser Hirohito suri 7. jaanuaril 1989. 12. novembril 1990 krooniti Akihito ja Michiko ametlikult keisriks ja keisrinnaks.
Kui Akihito sai keisriks, määrati keisrinna Michiko Jaapani Punase Risti aupresidendiks.
Akihito ja Michiko on käinud ka Eestis. Nende visiit algas 24. mail 2007.
Tootsi mõis

Tootsi mõis (saksa keeles Süderhof) oli karjamõis Vändra kihelkonnas Pärnumaal.
Esimesed kirjalikud märkmed Tootsi mõisa kohta pärinevad 1790. aasta Viluvere mõisa kaardilt. Mõis paiknes Viluvere valla lõunatipus ning selle lõunapiiriks oli Mustjõgi (Sauga jõe lisajõgi).
Viluvere mõisa juurde rajatud Tootsi karjamõis oli väike põllumajandusmõis, mille toodanguga (teravili, piim ja liha) varustati Pärnu linna. Mõisa maad olid suhteliselt kesised – niisked ja kivised. Mõisahoonetest on tänapäevaks säilinud vaid maakividest lauda varemed, mis ehitati 20. sajandi alguses. Tootsi karjamõis tegutses Pärnu linna rendimõisana kuni 1940. aastani.
Helge tee (film)

Süžee

Filmi peategelane on lihtne külatüdruk Tanja Morozova, kes kujuneb filmi jooksul majateenijast eeskujulikuks kangruks. Pererahvas viskab Tanja välja. Tal õnnestub tööle saada kudumisvabrikusse koristajaks, varsti saab aga temast kangur. Tanja paistab silma võitluses kahjuritega, temast saab stahhaanovliku liikumise töökangelane. Teda autasustatakse Lenini ordeniga ning ta valitakse Ülemnõukogu saadikuks.
53rd Street

53ʳᵈ Street on New Yorgi keskse linnaosa Manhattani tänavajoonestikus rõhtsirge tee.
Adelaide'i lennujaam

Adelaide'i lennujaam (IATA: ADL, ICAO: YPAD) on Adelaide´is, Lõuna-Austraalias asuv peamine lennujaam ja on Austraalia viies kõige reisijate rohkeim lennujaam, teenindades enam kui kaheksa miljonit reisijat 30. juunil 2017 lõppenud majandusaastal. Lennujaam asub West Beachi lähedal, kesklinnast ligikaudu 6 km lääne pool. Samuti nimetati seda aastatel 2006, 2009 ja 2011 Austraalia parimaks pealinna lennujaamaks. Adelaide´i lennujaam on ka Qantase kodulennujaam.
Friedebert Tuglase novelliauhind

Friedebert Tuglase novelliauhind on kirjandusauhind, mille asutas Friedebert Tuglas 1970. aastal. Esimesed laureaadid valis välja Tuglas ise ja neid autasustati 2. märtsil, kirjaniku sünnipäeval, 1971. aastal; 15. aprillil samal aastal ta suri.
Auhind koosneb Tuglase soovi kohaselt laureaadile pühendatud trükisest ja rahalisest preemiast.
Vigala kirik

Ajalugu

Kiriku algusajaks peetakse aastat 1339, mil on mainitud preestervend Johannest Vigalast. Käärkambri põrandas on säilinud kivist hauaplaat, mis on dateeritud aastatesse 1390–1400. Selle järgi oli pühakoda olemas hiljemalt 14. sajandi lõpus. Kirikut on korduvalt ümber ehitatud ja ka uuesti üles ehitatud.

Kirikutorn-mälestussammas

1933. aastal valminud 45-meetrine kirikutorn (kiviosa 25 meetrit, tornikiiver umbes 20 meetrit) on ühtlasi mälestussammas, mis on pühendatud Vigala meestele, kes hukkusid 1905. aasta talurahvarahutustes, Esimeses maailmasõjas ja Vabadussõjas. Monument on näide arhitekt Alar Kotli, arhitekt Karl Lüüsi ja kujur Richard Hammeri loomingust.
Skulptuurid "Sõdur" ja "Talumees" on tehtud Hammeri enda leiutatud kivitöötlemismasinaga.
Kirikutorn-mälestussammas avati pidulikult 30. juulil 1933. 
Nõukogude võimu hävitustöö eest päästmiseks kaeti kirikuõpetaja Ferdinand Jürgensoni korraldusel 1944. aasta sügisel mälestustahvlid paksu lubimördiga ja Vabadusristi kujutis plekiga. Skulptuurid võeti maha ja maeti torni kõrvale maa sisse 1950. aasta sügisel pastor Agu Põllu ajal.
1988. aasta mais üllatas Vigala tervet Eestit, kui taastas esimesena Eestis oma Vabadussõja monumendi.

Sisustus

Altari on 1680. aasta paiku valmistanud Christian Ackermann, seda peetakse üheks kunstiküpsemaks sellelaadseks tööks Eestis. Altaril on kaks maali: Kristus ristil ja Kristus Ketsemani aias.
Ka kantsel on Christian Ackermanni tehtud.
Altariruumis on kiriku suurim maal "Püha õhtusöömaaeg".
Altari juures asub pill, mis on rahva hulgas tuntud Tormise orelina. See toodi sinna organist Andres Uibo vanema venna Jaagu eestvõttel.
1886. aastal sai kogudus Wilhelm Müllverstedti oreli, mis oli valmistatud Tartu Peetri kiriku jaoks, aga suurele kirikule ilmselt väikseks jäänud. 
Suur pill remonditi 1997. aastal. 2005. aastal läbis põhjaliku remondi ka käärkambri orel, mille toona pühitses sisse peapiiskop Andres Põder.

Käärkamber

Käärkamber, mis asub altari taga, on kiriku vanim osa. Siin on näha hauaplaat ja tabernaakel. Talvel peetakse jumalateenistust seal.
Vitraažikunstnik Andrei Lobanovi vitraažaken on iseloomulik näide 20. sajandi lõpu stiliseeritud motiividega klaasimaalist. 
1887. aastal valmis Vigala meistri Jüri Gildemanni orel.
Käärkambris on ka nn piiskopirist (13. sajandi lõpp), millel kujutatakse ülestõstetud kätega piiskoppi. Ristil on ühendatud nii paganlik kui ka kristlik sümboolika ning see viitab ajajärgule, mil eestlased ei olnud veel kaotanud oma õigusi ning nende vanu uskumusi püüti sulandada kristlikku traditsiooni, s.o 13. sajandile.
Aida Nikolaitšuk

Laulja karjäär

Aastal 2011 osales Nikolaitšuk ukraina telesarja "X-Faktor" teise hooaja saadetes. Seal osalemiseks pidi ta lahkuma televisioonitöölt. 
Pärast tema saatest lahkumist saavutas video Aida esinemisega rekordilise vaatamiste arvu YouTube'is. Nikolaitšuk otsustas seejärel saatesarjas edasi osaleda. Ta osales saatesarja "X-Faktor Online" teise hooaja saadetes. 2011. aasta novembris kuulutati ta "X-Faktor Online" nädala võitjaks ning 31. detsembril 2011 kuulutati ta saate "X-Faktor Online" võitjaks. See tagas talle pääsu kolmanda hooaja saadetesse.
2012. aastal oli ta kutsutud esinema Moskvasse ja Berliini. 10. oktoobril 2012 tegi imka TV temaga intervjuu.
Osaledes "X-Faktori" kolmanda hooaja saadetes, sai Nikolaitšuk 24. koha treeningsektsioonis 25-aastaste ja vanemate kategoorias. Kategooria mentoriks sai Igor Kondratjuk. Nikolaitšuk laulis kohtunikele ja Thomas Andersile. Pärast seda oli Nikolaitšuk parimate seas oma kategoorias ning üks 12 finalistist. Samuti olid tema kategoorias veel Jevgeni Litvinkovitš ja James Golovko. 22. detsembril 2012 osales ta finaalis. Rivaalideks olid Aleksei Smirnov ja Jevgeni Litvinkovitš. 29. detsembril 2012 valiti ta osalema superfinaalis. 5. jaanuaril 2013 toimunud galakontserdil kuulutati Nikolaitšuk "X-faktori" 3. hooaja võitjaks.
Pärast võitu hakkas Nikolaitšuk töötama koos teiste SRÜ artistidega, allkirjastas lepingu Sony Music Entertainmentiga. 2013. mai lõpus esitas debüütsingli ja muusikavideo "On Your Planet".
Jorginho

Klubikarjäär

Jorginho alustas klubikarjääri oma koduosariigi Rio de Janeiro klubis America Football Club. Pärast seda suundus ta Flamengosse
1980. aastate lõpus siirdus ta Euroopasse, mängides aastatel 1989–1992 Leverkuseni Bayeris ja 1992–1994 Müncheni Bayernis. Müncheni Bayerniga tuli ta korra UEFA Euroopa Liiga võitjaks ja Saksamaa meistriks.
Seejärel suundus Jorginho Jaapani, kus mängis liiga J.League klubis Kashima Antlers. Ta tuli klubiga kahel korral Jaapani meistriks, korra Jaapani karikavõitjaks ja kahel korral Jaapani superkarikavõitjaks. 1996. aasta hooajal valiti ta liiga hooaja väärtuslikumaks mängijaks ja hooaja sümboolsesse koosseisu.
Hiljem mängis ta veel mitmes Brasiilia klubis.
Etik

Etik on keskaegsete linnaelamute tänavapoolsel küljel peaukse ees asuv kivist terrass-trepp. Etiku mõlemal küljel asuvad kivist istepingid, mille otstes on peremärgid või vapiga kaunistatud etikukivid.
18. sajandil hakati Tallinna vanalinnas etikuid lammutama, sest neid peeti liiklemist segavaiks. 20. sajandi seitsmekümnendatel ja kaheksakümnendatel aastatel rekonstrueeriti mõned etikud, esimesena 1972. aastal Linnateatri ees.
Christian Emil August Offe

Christian Emil August Offe (6. juuli 1818 Tori – 29. aprill 1885 Cannstatt) oli Eesti vaimulik.
Õppis aastatel 1835–1840 Tartu Ülikoolis usuteadust. Ordineriti 31. jaanuaril 1843 õpetajaks.
Oli aastatel 1843–1850 Tori koguduse adjunktõpetaja. Aastatel 1850–1877 oli Tori, Tahkuranna ja Häädemeeste Miikaeli koguduse õpetaja. Jäi aastal 1877 emerituuri, emerituuris olles elas Cannstattis (praegu Stuttgardi linnaosa).

Isiklikku

Tema isa Benedikt August Friedrich Offe oli samuti Tori, Tahkuranna ja Häädemeeste Miikaeli koguduse õpetaja. Vanaisa August Heinrich Friedrich Offe oli Tõstamaa Maarja koguduse õpetaja. Emapoolne vanaisa Johann Christian Samuel Eberhard Hemmelmann oli Vändra ja Käru koguduse õpetaja.
Kai Rüütel

Kai Rüütel (sündinud 5. septembril 1981) on eesti ooperilaulja, metsosopran.
Kai Rüütel on õppinud Tallinna Georg Otsa nimelises Muusikakoolis ning Haagi Kuninglikus Konservatooriumis. Magistrikraadi sai ta Hollandi Ooperiakadeemias (De Nederlandse Opera Akademie).
Ta täiendas end Londonis Kuninglikus Ooperis, Jette Parkeri noorte artistide programmis 2009-2011.
Ta on mänginud ooperis "Carmen" solisti.
Richard Aavakivi

Richard Aavakivi (sünninimi Richard Espenstein, esineb ka kujul Richard Epstein; 5. aprill 1873 või 1874 Peterburi kubermang, Oudova maakond, Luuküla asundus – 6. mai 1906 Pihkva kubermang) oli eesti arst, ajakirjanik ja publitsist.
Möldri, taluniku poeg, Anna Haava lellepoeg. 1875 asus ta elama Pihkva kubermangu. 1885–1894 õppis Tartu gümnaasiumis, 1894–1899 õppis edasi Tartu Ülikoolis arstiteadust ja kuulus seal eesti üliõpilaste illegaalsesse ringiradikaalsesse "jaaksonlaste" tudengirühmituse korraldajate tuumikusse, milles tutvuti sotsialismi ideedega. Peale ülikooli lõpetamist 1900. aastal töötas Tartus arstina 1900–1902 ja hiljem Narvas 1902–1906, vahepeal saadeti ta sõjaväearstiks Vene-Jaapani sõtta 1904–1905, kust vabanes haiguse tõttu. Oli teose Lõbu ja Teadus (Tartu 1898–1899) väljaandja ja töötas sotsiaaldemokraatliku suunitlusega ajalehes Uudised vastutava toimetajana. Juba esimestel ilmumiskuudel 1903–1905 tegi ajalehega kaastööd, kuid saadeti vahepeal sõjaväearstiks Vene–Jaapani sõtta. Avaldas populaarteaduslikke kirjutisi Lõbu ja Teadus (1898–1899) ning ajakirjas Rahva Lõbu-leht (1898–1906), kus tutvustas darvinistlikke ja marksistlikke vaateid. 1901–1902 tegi ka kaastööd päevalehele Teataja. Suri tuberkuloosi.
Igor Subbotin

Koondisekarjäär

A-koondise debüüdi tegi Subbotin 31. mail 2014 Balti turniiri 3. koha mängus Soome vastu.
Charles Catterall

Elukutselisena

Catterall poksis oktoobrist 1936 kuni märtsini 1946 elukutselisena. Ta pidas kokku 18 kohtumist, millest võitis 16 (neist 1 nokaudiga) kohtumist ning kaotas 1 ja viigistas 1 kohtumise.
Ta oli 18. novembrist 1939 Lõuna-Aafrika Liidu meister sulgkaalus (kuni 126 naela ehk 57,2 kg). Pärast elamaasumist Põhja-Rodeesiasse Luanshyasse (praegu Copperbelti provintsis Sambias) 1940. aastal jäi see tiitel talle 6. augustini 1948, ehkki ta ei kaitsnud seda kordagi.
Tomas Rimas

Tomas Rimas (sündinud 2. mail 1978 Tauragės) on Leedu jalgpallur. 
Aastast 2009 mängib JK Narva Transis kaitsjana.