google/wiki40b huggingface dataset:
Johannes Carlblom vanem

Johannes Carlblom (11. november/22. november 1767 Noarootsi – 19. veebruar/2. märts 1812 Pärnu) oli Eesti vaimulik.
Hariduse sai koduõpetaja käe all. Õppis (immatrikuleeriti 7. novembril 1787) Jena ülikoolis ja (immatrikuleeriti 27. novembril 1793) Kieli ülikoolis. Ordineeriti 17. veebruaril/1. märtsil 1807 õpetajaks.
Oli aastatel 1807–1812 (introdutseeriti 12. mail/24. mail 1807) Tõstamaa Maarja koguduse õpetaja.

Isiklikku

Tema isa Jonas Laurentii Carlblom oli Noarootsi Püha Katariina koguduse õpetaja. Tema äi Benedikt Gottlieb Haken oli Jämaja Kolmainu koguduse ja Märjamaa Maarja koguduse õpetaja, vanaisa Andreas Hollming oli Vormsi Püha Olavi koguduse õpetaja. Tema vend Gustav Carlblom oli Noarootsi Püha Katariina koguduse õpetaja. Tema vennapoeg Peter Carlblom oli Risti koguduse õpetaja, vennapoeg Friedrich Carlblom oli Viljandi Pauluse koguduse õpetaja, vennapoeg Paul Carlblom oli Tarvastu Peetri koguduse õpetaja, vennapoeg Johannes Carlblom oli Noarootsi Püha Katariina koguduse õpetaja.
Robert Sinka

Robert Sinka (14. august 1894 Tallinn – 31. mai 1970 New York) oli eesti arst.
Aastail 1939–1940 ja 1941 oli ta Tartu linnapea.
Väike haak

Väike haak on laht Tallinnas Paljassaare poolsaare rannikul. Väike haak on Paljassaare lahe osa.
Lahe koordinaadid on 59° 28′ N, 24° 42′ E.
Mari Reitalu

Elukäik

Aastal 1964 lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli bioloogina. Samast aastast on ta Viidumäe looduskaitseala direktor. 
Ta on põhjalikult uurinud Saaremaa floorat, suurt rõhku on pannud ka looduskaitsealustele taimeliikidele. Neil teemadel on ta avaldanud hulgaliselt kirjutisi erinevates väljaannetes ja temaatilistes kogumikes. Muude oluliste taimeleidude seas on ta Eestist leidnud rohe-raunjala ja taasavastanud kivi-kurereha. 
1962–1964 oli ta Tartu Üliõpilaste Looduskaitseringi esimees.
1967–1977 Eesti Looduskaitse Seltsi Saaremaa osakonna juhatuse liige.
Ta on 1985. aastal asutatud Eesti Orhideekaitse Klubi kaasasutaja ja liige.
Naissoo tammik

Naissoo tammik on kaitsealune tammik Pärnu maakonnas Lääneranna vallas. 
Tammik võeti kaitse alla 1958. aastal (Naissoo tammiku kaitseala; pindala 110 ha). Praegu kaitstakse tammikut Naissoo looduskaitseala koosseisus.
Luhasoo

Luhasoo (ka: Vanamõisa soo, Kellamäe soo) on soo Võru maakonnas Rõuge vallas. Soo pindala on 1546 ha. Soo jääb Luhasoo maastikukaitsealale.
Soo turbakihi paksus on 4–5 m.
Clay maakond (Missouri)

Ajalugu

Maakond moodustati 1822. aastal.
Urmas Saaliste

Urmas Saaliste (sündinud 22. septembril 1960 Järvakandis) on Eesti jahilaskur.
Ta sai 1988. aasta Seouli olümpiamängudel 7. ja 1992. aasta Barcelona olümpiamängudel 39. koha.
1983–2010 tuli ta kokku 29 korda individuaalselt ja 9 korda meeskondlikult Eesti ja Eesti NSV meistriks.
Jaan Eha

Jaan Eha (sündinud 12. juunil 1950 Viljandis) on eesti kardioloog, Tartu Ülikooli kardioloogia professor, Tartu Ülikooli südamekliiniku juhataja ning akadeemik.
1968. aastal lõpetas ta C. R. Jakobsoni nimelise Viljandi 1. Keskkooli. 1974. aastal lõpetas Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna ravi eriala. 1979. aastal kaitses ta meditsiinikandidaadi kraadi, 1990. aastal doktoritöö ägeda südamelihase infarkti revaskulariseerimise teemal.
Ta on tegelenud südameinfarkti põhjuse-tagajärje seoste väljaselgitamise ning nendest tulenevate ravimeetodite väljatöötamisega.
2002. aastast on ta Tartu Ülikooli Kliinikumi südamekliiniku juhataja, 2004. aastast Tartu Ülikooli kardioloogia professor. 2016. aastal valiti ta Eesti Teaduste Akadeemia akadeemikuks loodusteaduste ja meditsiini alal.
Heinrich von Rehbinder

Vabahärra Heinrich von Rehbinder (Henrik Rehbinder, Hinric Rhebinder; 8. oktoober 1604 Liivimaa – 13. oktoober 1680 Stockholm) oli baltisaksa päritolu Rootsi sõjaväelane, Taagepera, Udriku ja Lõuna-Karjala Kavantholmi vabahärra, Fornetorpi pärushärra.
1656 ülendati ta ooberstiks ja ta võttis samal aastal osa Vene-Rootsi sõja Riia kaitsmisest, mille käigus hukkus tema vend, Polli pärushärra Bernhard von Rehbinder.
1668 naturaliseeriti ta Rootsi aadlikuks (vana matrikli järgi nr. 713), 1673 ülendati ratsaväe kindralmajoriks ja Karl XI määras ta Soome suurvürstkonna kuberneriks ja sõjajõudude ülemaks. Samal aastal suri, 1669. aastani Soome kindralkuberneriks olnud, Herman Fleming (1619–1673).
12. veebruaril 1680 sai ta koos oma 10 pojaga Rootsi vabahärraks ja immatrikuleeriti Rootsi rüütelkonda Nr. 77.
Talle kuulus Rootsis Jönköpingi lääni Säby vallas Gripenberg, Västmanlandi lääni Kärrbo vallas Frösåker, Stockholmi lääni Värmdö vallas Boo ja Vallentuna vallas Lingsberg, Soomes Antrea kihelkonnas (S:t Andreæ socken) Kavantholm, Pirkanmaal Tavastkyro kihelkonnas Viljakkala, Vilsala ja Egola, Liivimaal Taagepera ja Eestimaal Udriku mõis.
Metsporgand

Botaaniline kirjeldus

Metsporgand on 20–90 cm kõrgune taim. Metsporgandi lehed on kaheli- või neljalisulgijad ja karekarvased. Õied liitsarikas on valget värvi, sarika keskel aga üks õis roosakat või punast värvi. Juur väike, valge ja inimestele mittesöödav.

Levila

Metsporgand on levinud peamiselt Ees- ja Kesk-Aasias, Kesk-Venemaal ja Kaukaasias.
Eestis, peamiselt lääneosas ja saartel, võib kasvada kuivadel kinkudel, niitudel, tee- ja põlluservadel.

Hoiatus!

Liitsarikas meenutab täpilist surmaputke.
Metsporgandi korjel tuleks olla ettevaatlik, kuna metsporgandi lehed (falcarinol) võivad fotokontaktdermatiiti põhjustada.

Seltsilistaimena

Mitmel pool maailmas peetakse taime kasulikuks, loodusliku levila piires peatuvad taimel herilased, integreeritud taimesordina aga jäävad enamiku herilaste vaateväljast välja.
Arvatakse, et seltsilistaimena ergutab metsporgand tomatitaimede kasvu.

Saadused

Metsporgandi viljad (Dauci carotae fructus) ja metsporgandi ürt (Dauci carotae herba).
Droogi kasutatakse tänapäeval diureetilise ja kivitõvevastase vahendina, mille ühekordne annus oleks 2–4 grammi droogi 3 korda päevas. Droogil on tõenäoliselt põletikuvastane toime, näiteks tsüstiidi ja prostatiidi korral. Droog on raviannustes ohutu, üleannustes aga võib avaldada koostoimet vererõhu-, südame- ja hormoonravimitega.
Metsiku porgandi juurte tarvitamine korrastavat mao talitlust ja aitavat pleuriidi, vesitõve ja kroonilise köha korral.

Teadusuuringutes

In vitro katsetes toimib Daucus carota oil extract (DCOE) fraktsioon inimese rinna adenokartsinoomi rakuliinidele MDA-MB-231 ja MCF-7 vähivastast toimet.
Buddenbrockshofi mõis

Buddenbrockshofi mõis (saksa keeles Buddenbrockshof) oli rüütlimõis Liivimaal Volmari kreisis Lemsalu kihelkonnas.
Mõisa omandas Riia linn 600 taalri eest aastal 1640, selle varasem omanik oli George Buddenbrock. Hiljem kujunes see Lemsalu mõisa osaks.
Heðin Brú

Elu ja looming

Sarnaselt paljudele Fääri saarte meestele töötas Jacobsen noorena kalurina. Pärast kahte hooaega kalurina õppis ta aastatel 1919 kuni 1920 Fääri saarte rahvaülikoolis (Føroya Fólkaháskúli) ja läks seejärel Taani põllumajandust õppima. Pärast õpinguid töötas ta mitmes Taani talus ja asus 1925. aastal õppima Kopenhaageni Põllumajandusülikooli. Pärast seda, kui ta oli 1928. aastal kooli lõpetanud, naasis ta Fääridele. Aastatel 1942-1968 töötas ta nõustajana põllumajanduse alal. See töö viis teda riigi kõikidesse osadesse ja kontaktidel sel ajal kohatud tavaliste külaelanikega oli kestev mõju tema kirjatöödele.
Aastal 1930 avaldati tema esimene romaan Lognbrá, mis räägib ühes Fääri saarte külas üles kasvava noormehe loo. Aastal 1935 nägi trükivalgust selle järg Fastatøkur, mis räägib noormehe tööst kalamehena luubi pardal. Mõlemad raamatud tõlgiti aastal 1946 ka taani keelde ja avaldati nime Høgni all.
Brú kuulsaim teos Feðgar á ferð anti fääri keeles välja aastal 1940. Taani keelde tõlgiti raamat aastal 1962 (Fattigmandsære), saksa keelde aastal 1966 (Des armen Mannes Ehre, mis on taanikeelse pealkirja otsene tõlge) ja inglise keelde aastal 1970 (The Old Man and his Sons). Tegemist oli ühtlasi esimese fääri keelest inglise keelde tõlgitud romaaniga. Romaan jutustab loo külaühiskonna muutumisest moodsaks kalandusega tegelevaks ühiskonnaks ja sellest tulenevatest põlvkondadevahelistest konfliktidest.
Aastal 1963 ilmunud romaanis Leikum fagurt pilkas ta sõdadevahelise perioodi Fääri saarte poliitikuid. Tema 1970. aastal ilmunud raamat Men livið lær kirjeldab ühte Fääri saarte küla 1800. aasta paiku ning kaks aastat hiljem ilmunud Tað stóra takið kirjeldab sarnase küla elu sajand hiljem. Nende romaanide kirjutamise ajal kirjutas Heðin Brú ka kolme kogumiku jagu novelle ja tõlkis kaks William Shakespeare'i näidendit ("Hamlet" ja "Torm").
Lisaks tõlkis Brú fääri keelde veel mitmed maailma kirjandusklassikasse kuuluvad teosed. Vahemikus 1959 kuni 1974 andis ta aga välja kuueköitelise kogumiku Fääri saarte muinasjutte. Need raamatud kannavad nime Ævintýr I – VI ja teosed illustreeris graafik Elinborg Lützen. Seda tööd peetakse omal alal etaloniks.
Fäärlased peavad tema poega Bárður Jákupssoni riigi olulisimaks kaasaegseks kujutavaks kunstnikuks.
Hillar Palamets

Hillar Palamets (kuni 1936. aastani Hillar Heisvald) (sündinud 13. juulil 1927 Tallinnas) on eesti ajaloolane, pedagoog ja ajaloo õpetamise metoodik.
Palamets omandas keskhariduse Gustav Adolfi Gümnaasiumis ja Tallinna 7. keskkoolis, mille lõpetas 1946. aastal kuldmedaliga. Jätkas Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo osakonnas, mille lõpetas 1951. aastal kiitusega. Oli 1955-1958 Tartu 2. Keskkooli direktor, seejärel aspirantuuris ja sai 1963. aastal pedagoogikakandidaadiks. 1969. aastal sai Palametsast Tartu Ülikooli dotsent, ta oli Tartu Ülikooli õppejõud 1996. aastani. 
Nõukogude ajal oli Palametsa põhitegevusalaks ajalooteemalise õppekirjanduse üllitamine, aga ka populaarteadusliku sisuga ajalooraamatute kirjutamine. Samuti pühendus ta Tartu linna ning ülikooli ajaloo uurimisele. Pärast Eesti taasiseseisvumist on Palamets jätkanud tööd kolmes viimases valdkonnas. Tema ainulaadne jutustamisoskus on taganud nii töö raadios (Raadio 2 saates "Ajalootund", samuti Kuku raadios, raadios Sun FM ja Nõmme Raadios) kui ka populaarsed giidituurid, mis tutvustavad tavaliselt Tartu linna või ülikooli.
Raadio 2 sari "Ajalootund" kestis 18 aastat. Viimase, 888. saate luges Palamets linti 20. märtsil 2012.

Tartu linna aukodanik

Palamets on pälvinud kriitikat tegevuse eest venestamise aastail. 2002. aastal esitasid Tartu Raadio, Eesti Raadio Tartu stuudio, linnavolikogu Keskerakonna fraktsioon ja Keskerakonna Tartu osakond ta Tartu linna aukodanikuks.
Seepeale saatsid 18. veebruaril 2002 Tartu linnavalitsusele ja volikogule protestikirja 29 ajaloolast ja ühiskonnategelast, sealhulgas Rein Helme, Aimar Altosaar, Lauri Vahtre ja ekspeaminister Mart Laar. "Hillar Palamets oli Nõukogude ajal Eesti ajaloo agar võltsija nii sõnas kui kirjas, kes innukalt teenis kompartei võimu ning venestamist," kirjutati pöördumises, mis ajaloolase Ain Mäesalu kinnitust mööda ei olnud algselt mõeldud ajakirjanduses avalikustamiseks. Õhtulehe andmeil avalikustas kirja Lauri Vahtre. "Ajaloo osakonna õppejõudude seas paistis Palamets silma erilise agarusega teenida tolleaegset võimu," kommenteeris kirja IRL-i poliitik Aimar Altosaar. Lauri Vahtre nimetas intervjuus Õhtulehele Palametsa KGB usaldusisikuks. Tartu tollane linnapea Andrus Ansip ja volikogu esimees Aadu Must pidasid protesti seevastu põhjendamatuks, rõhutades Palametsa pikaajalist head tööd ajaloo populariseerijana. Protesti tulemusel loobus Palamets lõpuks ise Tartu aukodaniku tiitlist.
Parabool

Parabooli võrrand

Koolimatemaatikas defineeritakse parabooli funktsiooni y = ax² + bx + c = 0 graafikuna. Selline definitsioon kirjeldab ainult niisuguseid paraboole, mille juhtsirge on paralleelne x-teljega. Küll aga võib iga parabooli puhul leida sellise ristkoordinaadistiku, milles parabool on mõne niisuguse kujuga funktsiooni graafik.

Koonuselõige

Parabool on koonuselõige, mis tekib koonuse lõikamisel tasandiga, mis on paralleelne ühega koonuse moodustajatest.

Ellipsi ja teiste koonuselõigete üldistus

Parabool on kujundlikult käsitletav ellipsina, mille üks fookus on antud ja teine on kadunud lõpmatusse kaugusesse..seda pole. (Siin avaldub kujukalt lõpmatuse määramatus, eriline staatus arvude hulgas. Lõpmatust ei saa vaadelda lõpliku kohana arvteljel.) Samas tuleb parabooli ja ellipsi sarnasuse kõrval meeles pidada, et ellipsi ekstsentrilisus on väiksem kui 1, parabooli ekstsentrilisus on aga täpselt 1. Samuti erinevalt ellipsist ei saa parabooli haarad kokku. Parabool on nagu ellipsite rea viimane, pöördeline punkt ja üleminek erinevate, ühest suuremate ekstsentrilisustega hüperboolide hulka. Kui ellipsid ja hüperboolid on erinevate proportsioonidega, sest neid moodustavad tasandid lõikavad koonust erinevate nurkade all, siis ringjoon ja parabool on alati ühesuguse proportsionaalse kujuga, kuna neid moodustav lõikav tasand on ainult üks ja koonuse suhtes kindel nurk (ringi puhul koonuse teljega risti, parabooli puhul paralleelne koonuse moodustajaga).

Kõdunud parabool

Kui fookus asetseb juhtsirgel, siis parabool kõdub sirgeks, mis läbib fookust ja ristub juhtsirgega. Kõdunud lahendid tekivad selliste koonuselõigete puhul, kui lõikav tasapind läbib koonuste ühist tipu punkti.

Latus rectum paraboolil

Latus rectum (ladina keeles "otse küljele") paraboolil on sirglõik, mis ühendab parabooli haarasid, läbides fookust ja olles risti parabooli keskteljega ning paralleelne juhtsirgega. Parabooli latus rectum on 4 korda pikem, kui fookuse kaugus parabooli haripunktist või juhtsirge kaugus haripunktist.
Seeritsä nulk

Seeritsä nulk on üks kaheteistkümnest Setumaa nulgast. Seda on veel tuntud kui Keera nulk või Leega nulk. Viimast nimekuju on kasutatud just nulga lõuna ja edelaosa nimena.
Seeritsä nulga külad: Kuurakõsõ, Lõkova, Olohkuva, Tserondõ, Ugareva, Kaatsova, Vil'o, Potalova, Jaaska, Radaja, Sandra, Keera, Jugo, Riiskova, Paltsova, Labõritsa, Pööni, Alaotsa, Kol'o.
Nulka kuulus ka veel Kurvitsa küla. Praeguseks on küla hävinud.
Pavel Melnikov-Petšerski

Elulugu

Pavel Melnikov pärines vaesunud aadlisuguvõsast, mis sai alguse 17. sajandil. Tema isa paistis silma väeteenistuses, osales 1813.–1814. aasta sõjaretkedes ning juhtis Nižni Novgorodi sandarmeeriat.
Pavel Melnikov lõpetas Kaasani Keiserliku Ülikooli filoloogiateaduskonna. Ülikooli järel sattus ta võimude kahtlustuse alla ning saadeti asumisele Šadrinskisse. Pärast väljasaatmist oli ta mõnda aega gümnaasiumiõpetaja.
1850. aastast töötas Melnikov eriülesannetega ametnikuna Venemaa siseministeeriumis õigeusu kirikulõhe väljajuurimise alal. Ta osales vahetult vanausuliste tagakiusamises, sealhulgas eraklate ja palvelate hävitamises. Riigiteenistuse käigus pälvis Melnikov Püha Anna ordeni kolmanda järgu. 1866. aastal läks ta erru tõelise riiginõuniku auastmes.
Melnikovi kirjandusliku pseudonüümi Andrei Petšerski mõtles 1850. aastal välja Vladimir Dal, kes aitas tal ka saada ametikoha ministeeriumis. Melnikovi peetakse üheks autoriteetsetest allikatest vanausuliste kohta. Vanausuliste seisukohast on paljud Melnikovi tähelepanekud vanausuliste kultuuri ja kommete kohta tema ameti tõttu siiski tendentslikud, mida on mainitud ka reas arhiivi- ja filoloogilistes uurimustes.
1859. aastal kirjastas ja toimetas ta ajalehte "Vene päevik", mis ilmus Peterburis.
Tema teostest tuntuim on diloogia "Metsades" (1871–1874) ja "Mägedes" (1875–1881), milles kirjeldatakse üksikasjalikult nižninovgorodi vanausuliste kaupmeeste ning Komarovo erakla olmet ja tavasid.
Melnikov elas Ljahhovo mõisas Nižni Novgorodi lähedal. Boriss Sadovskoi mälestuste andmeil (mis pole küll täiesti usaldusväärsed) Melnikov "tülitses tihti külameestega ning vallavalitsuse arhiivi jäi rida tema kaebusi. 1870. aastate lõpuks oli ta juba hingeliselt haige. Ljahhovo külarahva sekka ilmus ta purjeriidest kuues, kaks ordenilinti rinnal risti, kingades ja suletutiga kolmnurkses mütsis. Käes kõikus tal tohutu pudel viina.".
Pavel Melnikov suri 1883. aastal. Ta maeti Nižni Novgorodi Krestovozdviženski kalmistule, 1950. aastal püstitati talle aga mälestusmärk (ilma ümbermatmiseta) Punasele kalmistule.
Pavel Melnikovi poeg Aleksei Melnikov oli jurist, Loodearmee valitsuse liige, Tartu Ülikooli kriminalistikaõppejõud ja romaanikirjanik.
Eesti keeles on Melnikov-Petšerski teostest välja antud jutustuste kogumik "Karukolgas" 1972. aastal (Tallinn: Eesti Raamat) Aleksander Klejnoti tõlkes (värsid tõlkis Kalju Kangur).
Oiva Kaupinen

Oiva Kaupinen (kasutusel olnud ka soomemoodi Oiva Kauppinen; sündinud 10. juulil 1954 Kohtla-Järvel) on eesti endine näitleja.
Ta lõpetas aastal 1972 Aleksei Müürisepa nimelise Kutsekeskkooli ja aastal 1980 Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri.
Ta töötas aastatel 1972–1976 elektrik-lukksepana ja aastatel 1980–1990 näitlejana Rakvere Teatris. Pärast seda töötab ta Kodakondsus- ja Migratsiooniametis.
Bánov

Ajalugu

Arheoloogiliste uuringute kohaselt olid küla alad asustatud juba pronksiajal, mil seal elasid Věteřovská kultuuri kuuluvad inimesed. Ajal, mil küla kuulus Suur-Määri riiki, asusid seal riigi kaitserajatised. Seal asunud kindlus hävis Tšehhimaa ja Ungari vaheliste sõdade käigus. Sealne piirkond moodustas Ungari ja Määrimaa vahelise Lucká provintsi (Provincia Lucensis), mis käis sõdades korduvalt käest kätte.
Kirjalikes allikates on asulat esimest korda mainitud aastal 1091, mil seal viibis tulevane Tšehhi kuningas Břetislav II. Piirkonda valitsesid Mojmíride suguvõssa kuuluvad vürstid, kuni 13. sajandi lõpuni kuulus piirkond Ungarile, seejärel aga sai lõplikult Määrimaa osaks. Aastast 1230 hakkas küla kuuluma Neuhauside suguvõsale (nemad on pärandanud ka küla vapile oma sümboliks olevad viie kroonlehega punased roosid). 16. sajandi teisel poole said selle omanikuks Tetourid. Aastal 1570 sai Bánovist alev, kus peeti kolm korda aastas laata. Aastal 1689 ostis küla Johann Karl Graf Sérenyi, kellele kuulus ka Uherský Brod, ta liitis need üheks valduseks ja muutis selle patrimoniaalmõisaks.
Aastail 2010–2014 oli külavanemaks Zbyněk Král, aastast 2014 täidab neid kohuseid aga Marek Mahdal.

Vaatamisväärsused

Teel Uherský Brodist Bánovisse asub küla kohal vulkaanilisel kõrgendikul mälestis Kolm Risti.

Loodusmälestised

Loodusmälestistest asub külas endine kivimurd Hrádek, kus kaevandati varem andesiiti. Sinna 1. oktoobril 2002 rajatud kaitseala pindala on 0,3287 hektarit. Kivimurd ise on Tertsiaari vulkaanilise aktiivsuse mälestis. Vanas karjääris elavad ka pääsusaba (Papilio machaon) ja puriliblikas (Iphiclides podalirius).
Astsiit

Astsiidiks ehk vesikõhuks ehk vedelikuks kõhuõõnes (ladina keeles ascites; fluidum in cavitate abdominali) nimetatakse ülemäärase kehavedeliku (kõhuõõnevedelik) kogunemist loomade (sh inimeste) kõhuõõnde.
Kui kõhuõõnevedelik ületab näiteks naistel 20 mL, peetakse astsiiti harilikult patoloogiliseks seisundiks.

Inimestel

Rahvusvahelises haiguste klassifikatsioonis kuulub astsiit alampeatüki "R10-R19 Seede- ning muude kõhuelunditega seotud sümptomid ja tunnused" jaotisse "R18 Astsiit e vesikõht".
Erialakirjanduses eristatakse kerget, rasket ja resistentset astsiiti, kuid eristamise alused pole päris selged, kas aluseks on vedeliku biokeemiline koostis ehk vedeliku kogus (patsientidel (erinevad diagnoosid) võib astsiidivedelikku kehaõõnes olla 35 l jagu).

Vastsündinutel ja vanematel lastel

Astsiit võib tekkida ka vastsündinutel, neil seostatakse seisundit harilikult sapi, uriini või küüluse lekkega kõhuõõnde.
Vanematel lastel on astsiidi tüüpilisteks põhjusteks pankreatiit, trauma, infektsioon, maksa haigus, günekoloogilised või mao-sooletrakti haigused, samuti kasvajad.

Ravi

Astsiidiga patsiendid vajavad vastavalt arsti ettekirjutusele kas ambulatoorset ravi, haiglaravi või intensiivravi.
Enne diureetikumide kasutuselevõttu oli tsirroosist põhjustatud astsiidi ravi meetodina levinud paratsentees. Paratsenteesiga esines aga rohkelt tüsistusi nagu maksakooma, vereringekollaps, neerufunktsiooni häire ja patsiendi surm.

Diureetiline ravi

Levinuimad medikamendid baseeruvad furosemiidil ja spironolaktoonil.

Kirurgiline ravi

1970. aastatel kasutati raske astsiidi ravil peritoneaal-venoosne šunt (Le Veeni šunt).
Nüüdisajal on raske astsiidi uueks ravimeetodiks transjugulaarne intrahepaatiline protosüsteemne šunt.

Elundi transplantatsioon

Kui muud ravimeetodid ei ole piisavad, võidakse resistentse astsiidiga patsientide puhul kaaluda ravimeetodina (v.a alkoholi liigtarvitamise tagajärjel tekkinud astsiidi korral) maksasiirdamist. Maksasiirdamine võib olla elupäästvaks ravimeetodiks kuna resistentse astsiidiga patsientide elumus pärast ühe aasta möödumist on 25%.
IV liiga 2017

IV liiga 2017 oli Eesti jalgpalli tugevuselt kuuenda liiga, IV liiga 2017. aasta hooaeg, mis jagunes kolme tsooni – ida/põhi, põhi/lääs ja lõuna.
Pikva mõis

Pikva mõis (saksa keeles Pickwa) oli rüütlimõis Kose kihelkonnas Harjumaal. Tänapäeval asuvad endise mõisa hooned Anija vallas Pikva küla territooriumil.

Ajalugu

Esmamainitud on mõisa karjamõisana 18. sajandi alguses. Iseseisvaks rüütlimõisaks sai Pikva mõis 1858. aastal, mil nii Pikva kui ka Alavere kuulusid von Ungern-Sternbergide aadliperekonnale. 1850. aastal valmis mõisa historitsistlik peahoone, mis on otstest ühekorruseline, keskelt aga kahekorruseline. 1875. aastal läks mõis Wolter Baron Stackelbergi omandusse; alates 1887. aastast kuni 1919. aasta võõrandamiseni aga Robert Georg Turmannile.
Aastatel 1920–1972 tegutses mõisas kool.
Mõisa peahoonele lisaks on säilinud mõned kõrvalhooned, näiteks ait, valitsejamaja, tall-tõllakuur jms.

Tänapäev

Alates 1998. aastast on Pikva mõisa hoonete omanik endine Eesti Muinsuskaitse Ümarlaua esimees soomlane Mika Orava. Mika Orava eestvedamisel päästeti lammutamisest Pikva Miikaeli kabel, mis asub nüüd Pikva mõisas. Pikva mõisas on säilinud kolm ahju, mis mõisahärra jutu järgi olevat olnud kaetud 13 värvikihiga. Fuajees, suures saalis ja salongis on säilinud ka laemaalingud. Laemaalinguid aitasid taastada kunstitudengid.
Heebrea kiri

Ajalugu

1. aastatuhandel eKr (960–585) hakkasid juudid kasutama vanaheebrea keelt. Paabeli pagenduse ajal lõpetasid juudid vana kirja kasutamise. Aastal 535 eKr hakati Paabelis kasutama aramea kirja (heebrea ruutkirja).
Heebrea ruutkirjas oli kirjutatud esimene Piibel, mis aitas seda kirja säilitada. Vaatamata sellele, et keskajal kujunes igas piirkonnas oma kirjastiil, on selle tähestiku tähed meieni jõudnud muutmata kujul.
Arhitektuuris kasutatud kaunistustes tarvitati tihti ruutkirja ning seetõttu olid kalligraafia ja mikrograafia kõrgelt arenenud.
Templite ajal ei kasutanud juudid pühasid kirjatähti argiseks otstarbeks, vaid ainult Toora rullraamatute ümberkirjutamiseks. Seepärast hakati püha kirja kirjutamise reegleid unustama, kuid kirjatundjad suutsid need taastada.

Heebrea tähtede müstiline tähendus

Heebrea tähtede müstiline tähendus ilmneb kabalistlikus kirjanduses (Zohar ja Midraš).
Halja Klaar

Halja Klaar (sündinud 17. detsembril 1930 Antslas) on eesti filmikunstnik.
Ta lõpetas 1950. aastal Antsla Keskkooli. 1957. aastal lõpetas ta Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi maaliteaduskonna teatridekoratsiooni eriala.
Aastatel 1957–1986 töötas ta Tallinnfilmis lavastuskunstnikuna. Ta on kujundanud 20 mängufilmi ja 13 nukufilmi.
Vladimir Annikov

Vladimir Annikov (sündinud 14. aprillil 1926 Odessas) on vene päritolu Eesti viiuldaja.
1944. aastani elas Odessas. Õppis Odessa konservatooriumis. Aastatel 1941–1944 töötas viiuldajana Odessa Ooperiteatris. Aastatel 1946–1950 mängis Moskvas sõjaväe džässorkestris.
1950. aastal kolis Tartusse. Aastatel 1950–1994 töötas ta Vanemuise teatri orkestris viiuldajana, olnud ka kontsertmeister.

Isiklikku

Tema abikaasa Ingrid Annikov (1936–2012) oli samuti viiuldaja.
Vanemuine (jõelaev)

Vanemuine on nõukogude ajal ehitatud Tartus tegutsenud projekt 839 Moskvitš Ozernõi tüüpi jõelaev. Ei ole praegu kasutusel.

Ajalugu

Vanemuine ehitati 1963. aastal Moskvas. Tartus alustas laev sõite alates 1964. aastast.
Algul kurseeris Vanemuine vaheldumisi Lermontoviga Tartu-Pihkva liinil, kuid 1990ndate alguses jäi Aardlapalusse seisma. Tänapäeval on tehtud plaane taastada laev õppelaevana.

Kirjeldus

Moskvitš Ozernõi (MO) tüüpi laevu ehitati kolmes variandis. Vanemuine oli ehitatud projekti 839 järgi ja selle ahtritekk oli kinnine. Näiteks projekti 839A järgi ehitatud laeva ahtritekk on lahtine. MO-tüüpi laevu kasutati põhiliselt banketi- ja liinialustena. Vanemuisele suudeti ära mahutada 33 magamiskohta – trümmis kajutitena, tekkidel rongivaguni "platskaardi" moodi.