google/wiki40b huggingface dataset:
Lavrentsium

Omadused

Teadaolevatest isotoopidest pikima elueaga on isotoop massiarvuga 262, mille poolestusaeg on 3,6 tundi.
Lavrentsiumi looduses ei esine, kuid arvatavasti on ta hõbevalge või hall, toatemperatuuril tahke radioaktiivne metall. Tema sulamistemperatuur on 1627 °C. Vähesed katsed lavrentsiumi aatomitega näitavad, et see käitub sarnaselt aktinoididega, seetõttu paigutati ta varem aktinoididega samasse gruppi. Erinevalt teistest haruldastest muldmetallidest on lavrentsium siiski d-element, mistõttu tuleb ta paigutada teiste d-elementide hulka.

Ajalugu

Lavrentsiumi avastasid Albert Ghiorso, Torbjorn Sikkeland, Almon Larsh ja Robert M. Latimer 14. veebruaril 1961 Berkeley kiirguslaboris California ülikoolis USA-s. Seda tekitati, pommitades 3 milligrammi kaliforniumi kolme isotoobi segu boor-10 ja boor-11 ioonidega. 
Kaliforniumi aatomituumad said laengu, põrkasid ümbritsevast heeliumkeskkonnast tagasi ja püüti kinni õhukesele vasklindile. Seejärel asetati linti tahkete osakeste detektorite ette. Berkeley meeskond teatas, et nad avastasid sel viisil isotoobi ²⁵⁷103, mis lagunes 8,6 MeV alfaosakeste emiteerumisel. Saadud isotoobi poolestusaeg oli 4,2 sekundit. Hiljem täpsustati, et tegu oli isotoobiga ²⁵⁸Lr.
Abruka looduskaitseala

Kaitseala loomine

Abruka saarel on looduskaitset teostatud alates 1937. aastast, kui Abruka salumets (98,1 ha) kanti metsa uurinud Teodor Lippmaa eestvõttel looduskaitseregistrisse Abruka salumetsa kaitsealana. Kaitseala on 92 hektari suurune, hõlmates pisut üle kümnendiku saare üldpindalast. 1959. aastal moodustati Abrukal botaanilis-zooloogiline keeluala (103 ha) ning praegustes piirides asuv looduskaitseala loodi 2007. aastal.

Vabariigi Valitsuse otsus 3. detsembrist 1937 maa-ala looduskaitse alla võtmise kohta.

RT 1937, 98, 793.
Alus: Looduskaitse seaduse (RT 106 ― 1935) § 7.
1. Võtta looduskaitse ala ja kanda looduskaitse registrisse Abruka saare riigimetsa kvartaal nr. 26 terves ulatuses lehtmetsa kaitsealana. Tähendatud maa-alal on keelatud igasugused metsamajanduslikud tööd, karjatamine, taimede kogumine ja loomade ning lindude püüdmine, kusjuures jääb Riigi Maade ja Metsade Valitsusel õigus tähendatud kvartaalil pidada jahti rebastele ja haigetele metssokkudele, samuti anda välja oma äranägemise järgi igal aastal kohalikkude nõuete rahuldamiseks surnud, tuulemurtud ja vigastatud kuuski ning kasvavast metsast valiku teel kuni 25 tm kuuse tarbepuid, tingimusel, et metsamaterjalide et metsamaterjalide äravedu metsast toimuks võimalikult taliteega.
2. Eelmises punktis (1) tähendatud maa-ala täpsete piiride määramises ja tähistamises looduses Riigiparkide Valitsuse Direktoril leppida kokku Riigi Maade ja Metsade Valitsusega.
Riigihoidja K. Päts.
Põllutööminister A. Tupits.
Riigisekretär K. Terras.

Abruka salumets

Abruka saart läbival madalal seljandikul kasvab reliktne liigirikas laialehine salumets, mis on jäänuk meil 5000–7000 aastat tagasi valitsenud soojemast atlantilisest kliimaperioodist. Salumetsas on valitsevaks puuliigiks harilik pärn (Tilia parvifolia), kellega põhiliselt jagavad metsa harilik jalakas (Ulmus campestris) ja harilik saar (Fraxinus excelsior). Vähem esineb arukaske (Betula pendula), harilikku haaba (Populus tremula), harilikku kuuske (Picea abies) ja harilikku tamme (Quercus pedunculata). Puude keskmine vanus on ligi 100 aastat, vanimad jalakad ja pärnad on 160–200 aasta vanused. Alusmetsas valitseb harilik sarapuu (Corylus avellana), rohurinne on lopsakas ja liigirikas.
Kaitseala territooriumil asub ka omapärane pärn, mida kutsutakse Lippmaa pärnaks. Abruka salumetsas viis botaanik Teodor Lippmaa läbi oma mitmed taimeökoloogiaga seotud eksperimendid

Kasselaid ja Linnusitamaa

Looduskaitsealasse jäävatel Kasselaiul ja Linnusitamaal on väärtuslikud looalad ja rannaniidud, kus pesitseb palju linnuliike, nende hulgas kivirullija (Arenaria interpres), niidurüdi (Calidris alpina schinzii) ja naaskelnokk (Recurvirostra avosetta). Läbirändel peatuvad väikesaartel või nende lähiümbruse merel väikekosklad, räusktiirud, väikeluiged ja tõmmukajakad.
Tallinna Tehnikaülikooli ehitusteaduskonna akadeemiline struktuur

Tallinna Tehnikaülikooli ehitusteaduskonna akadeemiline struktuur on ehitusteaduskonna struktuuriüksuste nimistu erinevatel ajahetkedel.
Holger Marjamaa

Holger Marjamaa (sündinud 1992 Tallinnas) on Eesti pianist ja helilooja.

Hariduskäik

Marjamaa õppis klaverit Tallinna Muusikakeskkoolis (professor Aleksandra Juozapenaite-Eesmaa).
Marjamaa on osalenud mitmetel muusikakonkurssidel.
Marjamaa on mänginud ja esinenud mitme orkestriga ja andnud kontserte Eestis, Islandil, Lätis, Ungaris, Soomes, Hispaanias ja Prantsusmaal.
Kuusalu raamatukogu

Kuusalu raamatukogu on rahvaraamatukogu Harju maakonnas Kuusalu vallas. 
Raamatukogul on filiaalid Joaveskis, Kolgas, Kõnnul, Vihasool
Schmidti kaamera

Schmidti kaamera ehk Schmidti teleskoop on astrofotograafias kasutatav laia vaateväljaga aberratsioonivaba teleskoop.
1930. aastal leiutas Naissaarelt pärit optik Bernhard Schmidt Hamburgi lähedal Bergedorfi observatooriumis moonutusteta kujutise ja laia vaateväljaga valgusjõulise peegelteleskoobi, mida hakati nimetama Schmidti kaameraks. See võimaldab fotografeerimist, mitte vahetut vaatlust. Algselt tehti fotod spetsiaalsele kõverdatud klaasplaadile, hiljem filmile ja uuemal ajal digitaalselt.
20. sajandi esimestel kümnenditel olid astronoomias peamisteks vaatlusvahenditeks paraboolsed peegelteleskoobid. Üha suuremad peeglid võimaldasid näha üha kaugemale, kuid optilisest teljest kaugenedes halveneb paraboolpeegli kujutis kooma ja astigmatismi tõttu. Selliste teleskoopide vaateväli oli kitsas ja ei võimaldanud fotografeerida suuremaid taevaalasid. Bernhard Schmidt leiutas korrektsiooniplaadi, mis tagab moonutusteta kujutise laiemas vaateväljas. Kaamera põhjustas revolutsiooni vaatlevas optikas ja sai üheks 20. sajandi tuntuimaks optiliseks süsteemiks.
Euroopa majandusraskuste tõttu võeti see esialgu kasutusele peamiselt USA-s. 1936. aastal valminud 18-tollise Schmidti kaamera abil avastas Fritz Zwicky Mount Palomari observatooriumis üle 100 supernoova teistes galaktikates ja sai esimesed tõendid tumeaine olemasolust. 1939 alustatud ja 1948 valminud 48-tolline Schmidti kaamera kannab alates 1986 nimetus Samuel Oschini teleskoop ja töötab täiendustega tänase päevani.
Hypsiglena

Levila

Need maod elavad Mehhikos ning Ameerika Ühendriikide edela- ja lääneosas.
Henno Pavelson

Elulugu

Henno Pavelson oli töölise poeg.
Õppis 1947–51 TPI-s, lõpetas 1955 Leningradi Kaugõppe Industriaalinstituudi tselluloosi- ja paberitööstuse tehnoloogia insenerina, 1966–70 Eesti NSV TA Majanduse Instituudi mittestatsionaarne aspirant, majanduskandidaat (1971, Eesti TA), väitekiri "Võimalustest tootmisvõimsuste kasutamise parandamiseks pidevalt töötavates tootmissüsteemides". Oli 1952–53 Maardu Keemiakombinaadi vahetuseülem, 1953–59 Tallinna Tselluloosi- ja Paberikombinaadi brigadir, vahetuseülem ja tsehhijuhataja, 1959–63 ENSV RMN osakonnajuhataja, 1963–71 Kehra Tselluloosi- ja Paberikombinaadi direktor, 1971–79 Koondise Eesti Paberitööstus peainsener, 1979–81 TPI töökaitse kateedri vanemõpetaja, 1981–92 dotsent, ühtlasi 1982–92 ka kateedri juhataja, 1992–95 TTÜ polümeermaterjalide instituudi dotsent. Lugenud elektriohutust, koostanud õppevahendeid.
Veresoon

Sisekest

Sisekest ehk intima (lad. k. tunica intima) koosneb ühestainsast kihist veresoone pikisuunas asetsevatest endoteelirakkudest, mis moodustavad ühekihilise lameepiteeli. Endoteelirakkude all asub subendoteliaalkiht, mis koosneb sidekoest.
Sisekesta kaudu toimub gaasi-, vedeliku- ja ainevahetus vere ja ümbritseva koe vahel.
Kapillaari sein koosnebki põhiliselt endoteelirakkude kihist, basaalmembraanist ja mõnikord sidekoest

Keskkest

Keskkest ehk meedia (lad. k. tunica media) koosneb silelihaskihist, mille suurus oleneb veresoone tüübist.
Kummalgi pool lihaseid asetseb elastne kiuline sidekude.
Suurte veenide keskkestas asuvad ka soonte sooned.
Südamele lähedasemad arterid on elastset tüüpi, distaalsemad on lihaselist tüüpi.

Väliskest

Väliskest ehk adventiitsia (lad. k. tunica adventitia) on veresoont ümbritsev kohev sidekude, millega soon kinnitub oma ümbrusse.
Suuremate veresoonte väliskest sisaldab peeni soonte sooni, mis varustavad verega veresoone seina. Väiksemate veresoonte seinu varustab veresoone enda õõs (luumen).
Väliskest sisaldab ka keskkesta lihaseid innerveerivaid närve.
Sim Racing

Algusaastad

Esimene sim racing suunitlusega rallimäng oli ilmselt REVS(1986). REVS oli Vormel 3 simulatsioon Geoff Crammondilt, mis jooksis 8-bitisel Commodore 64-l jaBBC-l. REVS oli palju fänne inglismaal, kuid mitte nii palju Ameerika Ühendriikides. Sim racingu plahvatuslik levik algas 1990. aastal mänguga Indianapolis 500: The Simulation 16-bitisel riistvaral. Indy 500-s said virtuaalvõidusõitjad sõita täispikalt 500 miili (805 km), kus isegi 450 miili selja taga võis mootoripurunemine sõitja raja äärde jätta. See simulaator oli edukas müües üle 200 000 eksemplari.
Järgmine oluline verstapost oli Formula One Grand Prix (tuntud ka kui World Circuit). See viis žanri märgatavalt edasi. Võimalikuks sai ka mitmikmäng, sõideti kordamööda või kahekesi, kui arvutid spetsiaalse kaabliga ühendati. Ilmusid ka esimesed virtuaalvõidusõiduliigad, kus sõitjad oma üksikmängus sõidetud aegu veebilehele üles laadisid ja teistega võrdlesid.
Polemon (perekond)

Levila

Nad elavad Sahara-taguses Aafrikas.
NEFCO

Põhjamaade Keskkonnainvesteeringute Korporatsioon (NEFCO, akronüüm sõnadest The Nordic Environment Finance Corporation) on rahvusvaheline finantsasutus.
Institutsiooni asutasid 1990. aastal viis Põhjamaade riiki: Taani, Soome, Island, Norra ja Rootsi.
Asutuse peakorter asub Helsingis.
Praeguseks on NEFCO rahastanud hulgaliselt keskkonnaprojekte Kesk- ja Ida-Euroopa riikides, sh nii Venemaal, Ukrainas kui ka Valgevenes.
NEFCO tegevus on keskendunud projektidele, mis võimaldavad saavutada tasuvaid keskkondlikke hüvesid. NEFCO prioriteetideks on projektid, mis vähendaksid heitgaaside hulka, leevendaksid mürgiste saasteainete osakaalu ja parandaksid Läänemere ökoloogilist seisundit.
NEFCO portfoolio hõlmab praegu ligi 300 väiksemat ja suuremat projekti mitmesugustes valdkondades: keemia, mineraalid, metallid, toitlustus ja tehnika, põllumajandus, veepuhastus, energiatootmisvahendid, munitsipaalteenused, jäätmekäsitlus, tuumavaldkonna edendamine, keskkonnahaldus ja keskkonnaseadmete tootmine.
Tagamaks vajalikku kapitali projektide toetuseks, töötab NEFCO koostöös mitme rahastamisasutustega. Kõige märkimisväärsemad neist on Investeerimisfond (Investment Fund), Nordic Environmental Development Fund, Testing Ground Facility süsinikufond ja Barents Hot Spots Facility. NEFCO haldab ka teiste osapoolte finantsvarusid, kes tagavad keskkonnaprojektide ressursse. Nende hulka kuuluvad teiste hulgas nii Euroopa Komisjon kui ka Põhjamaade valitsused.
NEFCO projektid viiakse tavaliselt läbi koostöös ettevõttega, mis "omab" projekti. Rõhk on asetatud otseinvesteeringutele, näiteks avaliku ja erasektori partnerlusele ning ettevõtete avalikele teenustele. NEFCO toetatud projekti struktuur peab olema tasakaalus riski ja tasu vahel kõigi huvitatud osapoolte jaoks. Eesmärgiks on saavutada õiglane tasakaal investeeringute struktuuri ja nende keskkonnakvaliteedi suhtes. NEFCO sihiks on pakkuda konkurentsivõimelisi tingimusi igal ajahetkel.
NEFCO täiendab finantsvarusid läbi partnerlusvõrgustiku teistelt huvitatud osapooltelt. NEFCO teeb ka koostööd kahepoolsete keskkonnaalaste abiprogrammidega.
Jamshīd bin ‘Abdullāh

Jamshīd bin ‘Abdullāh (sündinud 16. septembril 1929) oli viimane Sansibari sultan. Ta valitses 1. juulist 1963 kuni 12. jaanuarini 1964.
Kollane tänav

Kollane tänav on tänav Tallinnas Kesklinna linnaosas Raua asumis. Kollane tänav algab Rudolf Tobiase tänavalt ja lõpeb Jaan Poska tänaval. Kollane tänav on lääneloode-idakagusuunaline ja ligikaudu 165 meetri pikkune.

Tänava nimed ja ajalugu

Tänav kandis algul Vanausuliste Kalmistule viiva tee nime. Selle kalmistu jaoks eraldas linn suurema maa-ala, mis aga hiljem kohtu teel tagasi võeti, sest see jäi elamurajoonide keskele ja oli suures osas kalmistuna kasutamata. Kalmistuna kasutatud osa koos ümbritseva maa-alaga (Laulupeo tänav 26) jäeti Vene Kaupmeeste Seltsi kätte. Praeguse nime sai Kollane tänav (saksa keeles Gelbe Strasse, vene keeles Желтая улица) 1882. aastal. Tänava nimi tulenes selle ääres asunud kollaseks värvitud puitkasarmust (Gelbe Kaserne), mis hävis tules 1870. aastal.
Zhao Xue

Zhao Xue (hiina keeles 赵雪; pinyin'is Zhào Xuě; sündinud 6. aprillil 1985 Jinan Shis) on hiina maletaja, rahvusvaheline suurmeister (2008).
Tuli noorte maailmameistriks 1997. aastal neidude U14 ja 1999. aastal neidude U16 vanuseastmes. 2002. aastal võitis Goas naisjuunioride maailmameistrivõistlused. Sai Hiina naiste malemeistrivõistlustelt kolm hõbe- (2008, 2009, 2011) ja ühe pronksmedali (2006). 
Mängis naiste maailmameistrivõistlustel. 2004. aastal MM-i turniiril Elistas (64 osavõtjat) sai Zhao turniiritabelis 8. asetuse. Võitis avaringis Shādī Parīdari, kuid kaotas teises ringis Elisabeth Pähtzile. 2006. aastal Jekaterinburgis kaotas Zhao avaringis Maria Kursovale. 2008. aastal Naltšikis sai Zhao turniiritabelis 7. asetuse, kuid kaotas juba teises ringis Shen Yangile.
2010. aastal MM-i turniiril Antakyas võitis Zhao avaringis Martha Fierrot, teises ringis Maia Tšiburdanidzet, kaheksandikfinaalis Élena Ntémpot ja veerandfinaalis Almira Skripchenkot, kuid kaotas poolfinaalis Ruan Lufeile (tulemusega 1½:2½).
2012. aastal MM-i turniiril Hantõ-Mansiiskis sai turniiritabelis 4. asetuse. Võitis avaringis Natalia Khoudgariani, teises ringis Nino Hurtsidzet ja kaheksandikfinaalis Marija Muzõtšukki, kuid kaotas veerandfinaalis Harika Dronavalliile.
2015. aastal MM-i turniiril Sotšis sai Zhao turniiritabelis 7. asetuse. Võitis teises ringis Salome Meliaid ja kaheksandikfinaalis Bela Hotenašvilit, kuid kaotas veerandfinaalis Natalja Pogoninale. 
2017. aastal MM-i turniiril Teheranis sai Zhao turniiritabelis 8. asetuse, kuid kaotas juba teises ringis Padmini Routile. 2018. aastal Hantõ-Mansiiskis võitis avaringis Carolina Lujánit, kuid kaotas teises ringis Žansaja Äbdimälikule.
Ta sai FIDE-lt 2001. aastal naiste suurmeistri ja 2008. aastal rahvusvahelise suurmeistri nimetuse. 
Zhao võitis Hiina naiskonna koosseisus naiste maleolümpiatel kaks kuldmedalit (2014, 2016), kolm hõbe- (2010–2014) ja ühe pronksmedali (2006). Tuli Hiina naiskonna koosseisus naiste võistkondlikuks maailmameistriks (2007, 2009, 2011).
Pia Cramling

Pia Cramling (sündinud 23. aprillil 1963 Stockholms) on rootsi maletaja, rahvusvaheline suurmeister (1992).
Cramling jagas 1987. aastal Rootsi meistrivõistlustel 2.–3.kohta (võistes koos meesmaletajatega). Ta tuli 2003. ja 2010. aastal Euroopa naiste malemeistriks. 
Ta mängis naiste maailmameistrivõistlustel. 1985. aastal tsoonidevahelisel turniiril Havannas jagas ta 3.–5. kohta. Järelmatšis kolmandale kohale oli ta parim ja pääses 1986. aastal Malmös toimunud pretendentide turniirile, kus ta jagas 4.–5. kohta. 1993. aastal tsoonidevahelisel turniiril Jakartas (39 osavõtjat) jagas Cramling 6.–8. kohta ja pääses 1994. aastal Tilburgis peetud 9 osavõtjaga pretendentide turniirile, kus ta tuli Zsuzsa Polgári ja Maia Tšiburdanidze järel kolmandaks. 1997. aastal Groningenis pretendentide turniiril jäi ta 10 osavõtja seas 8. kohale.
2004. aastal MM-i turniiril Elistas sai Cramling turniiritabelis 6. asetuse. Kaheksandikfinaalis kaotas ta Viktorija Čmilytėle. 2006. aastal MM-i turniiril Jekaterinburgis sai ta turniiritabelis 3. asetuse, kuid kaheksandikfinaali ei pääsenud. 2008. aastal MM-i turniiril Naltšikis võitis ta teises ringis Tan Zhongyid ja veerandfinaalis Antoaneta Stefanovat, kuid kaotas poolfinaalis Aleksandra Kostenjukile. 2015. aastal MM-i turniiril Sotšis võitis ta kaheksandikfinaalis Valentina Guninat ja veerandfinaalis Anna Muzõtšukki, kuid kaotas poolfinaalis Natalja Pogoninale. 2017. aastal MM-i turniiril Teheranis kaotas Cramling kaheksandikfinaalis Kostenjukile.
Cramling võitis 2003. aastal Tallinnas rahvusvahelisel kiirmaleturniiril Meenutades Paul Kerest naisteturniiri. 
Ta sai FIDE-lt 1982. aastal naiste suurmeistri, 1983. aastal rahvusvahelise meistri ja 1992. aastal rahvusvahelise suurmeistri nimetuse. 
Cramling on abielus malesuurmeistri Juan Manuel Bellón Lópeziga.
Jean-Claude Killy

Jean-Claude Killy (sündinud 30. augustil 1943 Saint-Cloud's) on Prantsusmaa endine mäesuusataja. Kolmekordne olümpiavõitja (1968).
Killy ja Toni Sailer on ainsad mäesuusatajad, kes on ühtedel olümpiamängudel võitnud slaalomis, suurslaalomis ja kiirlaskumises kuldmedali. Killyl õnnestus see 1968. aasta olümpiamängudel Grenoble'is. Ta on võitnud ka maailmakarikavõistluste üldkarika 1967 ja 1968. aastal. Lisaks võitis ta 1967. aastal ka kõik üksikalade karikad.
Aastatel 1967–1970 harrastas Killy ka autosporti. Ta osales Le Mansi 24 tunni sõidus ja Pariisi-Dakari rallil.
1995. aastast on Killy olnud ROK-i liige.
Forvarder

Forvader ehk kokkuveotraktor (inglise keeles forwarder) on sõiduk, mis on mõeldud puitmaterjali transportimiseks metsas.
Esimesed forvarderid konstrueeriti Skandinaavia maades samaaegselt esimeste harvesteride kasutusele võtmisega 1970ndate alguses. Tänapäeval on suurimad metsa kokkuveotraktorite tootjad John Deere, Komatsu, Caterpillar ja Valmet.

Ehitus

Forvarder koosneb enamasti juhikabiinist, palke tõstvast kraanast ja haagisest, kuhu asetatakse palgid. Forvarderi sildade arv varieerub, kuid ei ole alla kolme, mis tähendab, et masinal on all vähemalt kuus ratast. Erandiks on vanad mudelid, millel on vaid kaks silda, üks kabiini ja üks haagise osa all. Kõige tavalisem sildade paigutus on 2+2, ehk nii kabiinil kui ka haagisel on kaks silda. Enamasti kasutatakse forvarderide juures sügavamustrilisi rehve, kuid on olemas ka selliseid masinaid, mis kasutavad rehvide asemel roomikuid. Samuti on kasutusel roomikuid, mis paigaldatakse rehvide peale ning halvemal pinnasel lisatakse rehvidele ketid.
Leidub ka kokkuveotraktoreid, mis koosnevad ainult haagisest ja kraanast. Selliseid forvardere saab ühendada erinevate maastikumasinate (näiteks traktori) külge ning need on enamasti mõeldud väiksemate metsatööde tegemiseks. On ka forvardere, millel puudub kraanamehhanism, ning pigem haagist meenutavaid forvardere, mida saab haakida näiteks ATV-de külge.

Liigitamine

Forvardere liigitatakse nende kandevõime alusel. Kõige algelisemad forvarderid, millel puudub kabiini- ja kraanaosa ning mis on mõeldud väiksemate metsatööde tegemiseks, suudavad korraga kanda kuni kolm tonni. Forvarderitel, millel on olemas juba ka kraana ning mida veab tavaliselt traktor, on kandevõime maksimaalselt 15 tonni. Isesõitvate forvarderide kandevõime algab enamasti 8-st tonnist ning kõige suuremad metsaveomasinad suudavad vedada kuni 25 tonni materjali.

Probleemid masina kasutamisega

Kuna metsa pinnas on tundlik ning metsamasinad rasked, on peamine kokkuveotraktorite kasutamisega kaasnev probleem rööpad. Nende vältimiseks on hakatud üha rohkem kasutama linte ja roomikuid, et rööbaste sügavust vähendada. Samuti tegeletakse rööbaste tasandamisega ning kasutatavaid radasid toestatakse puiduga. Samuti tegeletakse sellega, et masin ise oleks rohkem loodust säästev. Euroopa Liidu rahastusel on ellu kutsutud projekt "Forwarder2020-project", mille eesmärk on reguleerida forvarderide ökoloogilist jalajälge ning samas parandada masinate kasutamismugavust. Plaan näeb ette minimeerida metsapinnasele tekitatavaid kahjustusi ning vähendada masinate kütusekulu, samas minimeerida ka masinajuhi tervise kahjustamist.
Joosu mõis

Joosu mõis (saksa keeles Waimel-Neuhof) oli rüütlimõis Põlva kihelkonnas Võrumaal. Nüüdisajal jääb kunagise mõisa territoorium Põlva valda Põlva maakonnas.

Ajalugu

Joosu mõis eraldati 1731. aastal Väimela mõisast. Mõis on kuulunud Mülleritele, Brömsenitele ja Budbergidele. Oma lapsepõlve on veetnud mõisas ka Ferdinand von Wrangell.
Esimeseks omanikuks oli major Gotthard Johann von Müller.
1759. aastal ostis mõisa leitnant Bernhard von Helmsersen.
1766 müüdi edasi major Robert von Brömsenile.
1774. aastal sai omanikuks Justus Johann Ludwig Briesemann.
1784 ostis mõisa kindralleitnant (kindralporutšik) Ferdinand Magnus von Freymann.
Kui von Freymanni tütar Dorothea Margarethe abiellus aastal 1799 Hurmi mõisniku kaptenmajor Peter von Wrangelliga, läks mõis Wrangellidele.
1809. aastal ostis mõisa major Leonhard von Budberg.
1850. aastal sai omanikuks major Konstantin von Budberg.
1853. aastal müüs ta mõisa meditsiinidoktor Otto Georg von Rückerile.
1857 ostis mõisa leitnant Friedrich von Möller.
1895 päris mõisa tema poeg Georg von Möller.
1908 ostis mõisa Leonhard von Roth.
1916. aastal ostis mõisa Rudolf Schultz.

Mõisakompleks

18. sajandi lõpus rajati pikk ühekorruseline poolkelpkatusega varaklassitsistlik ning baroksete sugemetega härrastemaja. Peahoone saali laed olid kaunistatud geomeetrilise ornamendiga. Härrastemaja esise väljaku äärde rajati ait ning tall-tõllakuur.
Kaua aega tühjana seisnud härrastemaja on mitmest kohast varisenud. Majandushoonetest on säilinud ait.
Protestantism

Protestantism kitsamas mõttes

Ranges mõttes nimetatakse protestantideks vürstide ja linnade liitu, kes Speyeri riigipäeval 1529 kirjutasid alla Speyeri protestatsioonile Wormsi edikti vastu, mis keelustas Lutheri õpetuse Saksa-Rooma riigis. Lähtuvalt sellest nimetatakse saksa keeleruumis protestantideks luterlikku kirikut, kuid mitte reformeeritud kirikuid; reformatsioonist lähtunud kirikuid nimetatakse saksa keeleruumis tavaliselt evangeelseteks.

Protestantismi eellugu

Esimesed, tänaseni säilinud eraldujad olid 12. sajandil albilased. 
Suurim eraldumine toimus 16. sajandil reformatsiooni käigus, kui tekkisid luteri-, kalvini-, anglikaani- ja "evangeelsed" kogudused. 
Õpetuslikult pooldatakse emakeelset jutlust ja pühakirja. Protestantismis on arvamuste ja teoloogiliste koolkondade paljusus ja piirkonniti erinev jumalateenistus.
Tänapäeval toimub üksikkoguduste ja koguduste liitude vahel oikumeenia ehk koostöö kirikute ja koguduste nõukogu kaudu (Euroopa Kirikute Nõukogu), aga ka vahetult üksikkristlaste tasandil.
Pearson PLC

Pearson PLC on Suurbritannia päritolu rahvusvaheline meediaettevõte, mis on Suurbritannia, India, Austraalia ja Uus-Meremaa suurim raamatukirjastaja Penguin Groupi omanik.
Ettevõttele kuulub 1957. aastast ajaleht Financial Times (ja koos sellega ajakiri The Banker) ning lisaks – samuti 1957. aastast – 50-protsendiline osalus The Economistis.
1968. aastal omandas Pearson Longmani kirjastuse. Penguin Groupi kaudu kuuluvad Pearsonile järgmised kirjastamise valdkonna kaubamärgid: Allen Lane, Avery, Berkley Books, Dial, Dutton, Dorling Kindersley, Grosset & Dunlap, Hamish Hamilton, Ladybird Books, Plume, Puffin Books, Penguin Group, Penguin Putnam Inc., Michael Joseph, Riverhead, Rough Guides ja Viking Press.
Pearsoni aktsiad on noteeritud Londoni börsil, kuuludes FTSE 100 indeksisse, ning New Yorgi börsil (NYSE).
Ettevõtte asutas 1844. aastal Samuel Pearson.
Englārte mõis

Ajalugu

Mõisa omanikud on olnud Oxenstiernad.
Veloergomeeter

Veloergomeeter on jalgrattataoline või ka muukujuline jalgadega käitatav seade jalgade poolt arendatava kehalise võimsuse või ka tehtud füüsilise töö hulga mõõtmiseks (mis on integraal võimsusest üle töö tegemise aja). 
Universaalsete veloergomeetrite puhul on olulisemad füüsilise tegevuse/töö parameetrid (liigutuste kiirus, arendatav jõud jm) seadistatavad. Arendatavat võimust mõõdetakse ja näidatakse indikaatoril (analoog- ja/või digitaalkujul).
Tehniliselt on enamiku veloergomeetrite puhul kasutusel elektromagnetiline pidurdus (pöörisvoolud). Mõnel juhul kasutatakse ka paremat kontrolli võimaldavat koormatud elektrigeneraatori lahendust. Üksikutel juhtudel on kasutatud ka mehaanilist pidurdust.
Tartu toomkapiitel

Tartu toomkapiitel oli Tartus 13. sajandist 1558. aastani tegutsenud asutus (toomkapiitel).
1224. aastast on teada, et toomkapiitli ülalpidamiseks pidi saama 24 küla.
Toomkapiitlit on esimest korda mainitud tegutsevana 1234.
Kapiitel lõpetas tegevuse Tartu piiskopkonna likvideerimisega 1558.