Rootsi ajalugu

Rootsi ajalugu on ülevaade Rootsi riigi territooriumil toimunud ajaloolistest sündmustest ja Rootsi kuningriigi ajaloost.

Rootsi taasiseseisvumine

Stockholmi veresauna järel algatas Gustav Eriksson sõja Rootsi iseseisvumiseks, talvel 1520–1521 kutsus Gustav Dalarna talumehi Taani kuninga Christian II vastu tegutsema ja puhkes ka Smålandis mäss. Taanlased ei suutnudki Dalarna üle kontrolli kehtestada. Rahutused levisid üle kogu riigi, seda nii Dalarnast kui ka Smålandist lähtuvalt. Christian pidi aga tagasi minema Taanisse, kus samuti temavastased meeleolud kasvasid. Nõnda said ülestõusnud üha hoogu juurde ning peagi asus Gustav Stockholmi piirama. 1521. aasta suvel nimetati ta Rootsi riigieestseisjaks ehk sõjaliseks juhiks ning regendiks ning ta lõi rahvusriigi, mida peetakse tänapäevase Rootsi algusajaks. Pärast katoliiklusest keeldumist viis ta läbi protestantliku reformatsiooni. Gustav I Vasa peetakse Rootsi rahvusisaks.
Gustav I Vasa Rootsi riigi tsentraliseerimise ja moderniseerimise poliitika, mis pani talupoegkonnale senisest tunduvalt suurema maksukoormuse, kutsus esile aastatel 1542–1543 nn Dacke-vaenuse. Ülestõusu mahasurumise järel karistas kuningas vastuhakanuid karmilt: ülestõusu juhid ja neid toetanud preestrid hukati, mässulised talupojad saadeti Soome sõjaväeteenistusse ja mässuliste käes olnud alad pidid maksma suuri trahve.
Gustav alustas ka Rootsis roomakatoliku kiriku reformatsiooni, allutades kiriku ja Rootsi kiriku organisatsiooni riigile. Kiriku reformimise käigus anti Gustavi valitsemisajal Laurentius Andreae poolt välja ka 1541. aastal rootsikeelne piibel.

Vene-Rootsi sõda, 1741–1743

18. sajandiks oli käigus pea kogu Soome vallutatud Venemaa keisririigi poolt. 1741–1743 Vene–Rootsi sõja 1743. aastal lõpetanud Abo rahulepingu järgi loovutas Rootsi Venemaa keisririigile osa Kagu-Soome territooriumist Kymi lään (hilisem Viiburi kubermang, (koos Fredrikshamni, Villmanstrandi linnade ja Nyslotti kindlusega).

Vene-Rootsi sõda, 1788–1790

1787. aastal üritasid Osmanid Suurbritannia vahendusel Venemaaga läbirääkimisi pidadada Vene-Türgi sõja (1768–1774) tulemusel kaotatud Krimmi tagastamise üle. Läbirääkimised kukkusid läbi ning 1787. aasta augustis kuulutasid Osmanid Venemaa keisririigile sõja. Venemaa liitlane Habsburgide Saksa-Rooma riik kuulutas Osmanite riigile sõja 1788. aasta alguses. 1788. aasta juunis alustas Venemaa vastu Vene-Rootsi sõda Türgi liitlane Rootsi. Rootsi kuningas Gustav III esitas Venemaale ultimaatumi, milles nõudis Karjala ja Liivimaa loovutamist Rootsile, Krimmi tagastamist Türgile ning kohest Vene vägede laialisaatmist Rootsi piiri ääres. 1788. aasta juunis hakkas Rootsi koguma vägesid Hamina alla, kuid aktiivset sõjategevust ei toimunud. 6. juulil 1788 leidis Venemaa ja Rootsi laevastiku vahel aset Venemaa laevastikule edukas Suursaare merelahing, milles rootslaste poolel juhatas laevastikku kuninga vend Södermanlandi hertsog Karl ning Venemaa laevastikku admiral Samuel Greig. Oldenburgi dünastia valitsetud Taani ja Holstein-Gottorp-Romanovite dünastia valitsetud Venemaa keisririik olid sõlminud 1773. aastal lepingu, mille kohaselt Taani pidi Rootsi rünnaku puhul venelastele abi osutama ja Taani kuulutas 13. septembril 1788 Rootsile sõja. Suurbritannia, Preisimaa ja Holland survel sõlmisid Taani ja Rootsi 1789. aastal juuni lõpus lõpliku rahu.
1788. aasta augusti lõpus korraldas Venemaa laevastik dessandi Hanko poolsaarel, kuid juba oktoobris Venemaa väed lahkusid Hankost. 15. juulil 1789 toimus Rootsi ja Venemaa laevastiku vahel aset, Rootsi laevastikule edukas Ölandi merelahing. Rootsi laevastikku juhatas Södermanlandi hertsog Karl, Venemaa laevastiku juhiks oli admiral Vassili Tšitšagov. 13. augustil 1789 toimus esimene Ruotsinsalmi lahing. Rootsi laevastikku juhatas admiral Karl August Ehrensvärd ning Venemaa laevastikku juhatasid Charles de Nassau Siegen ning viitseadmiral Alexander von Kruse. Rootsi laevastik kaotasid merelahingus seitse sõjalaeva, millest viis langesid venelaste kätte, üks läks põhja
ning üks lendas õhku ning lisaks kaotasid nad 16 varustuslaeva. Venemaa laevastik kaotas kolm laeva.
6. märtsil 1790. aastal seilasid Soome lahte Paldiski alla Rudolf Cederströmi juhatusel neli Rootsi sõjalaeva ja Rootsi dessant vallutas linna, ilma vastupanuta. 2. mail 1790 leidis Tallinna reidil aset Tallinna merelahing, milles Rootsi laevastikul oli arvuline ülekaal, kuid
Venemaa laevastik sundis rootslased taganema. Üks Rootsi laevastiku laev langes venelaste kätte ning taganemisel kaotasid nad ühe suurimaist, mis jooksis Aegna saare lähedal madalikule. Maikuus, 4. ja 9. mail 1790 toimus ka kaks merelahingut Hamina all. Esimeses lahingus sundis Rootsi laevastik Venemaa laevastiku taganema Hamina kindluse alla. Teises lahingus, kui Venemaa laevastikku ründas ligikaudu ainult veerand Rootsi laevastikust, õnnestus venelastel rootslased Hamina lahest välja tõrjuda. 1790. aasta juunis jäi Rootsi laevastik ligi kuuks ajaks Viiburi lahele blokaadi. Juuni lõpus murdsid rootslased Vene blokaadist läbi, kuid suurte kaotustega. 1790. aasta juunikuu lõpus leidis aset teine Ruotsinsalmi merelahing, milles Venemaa laevastikku juhatanud Charles de Nassau Siegen sai lüüa.
1788.–1790. aasta Vene–Rootsi sõja lõpetanud 3. augustil 1790 sõlmitud Värälä rahulepinguga jäid püsima Uusikaupunki rahulepingu ja Abo rahulepinguga sätestatud piirid ja Soome ja Karjala jäid Venemaa keisririigi valdusse.

Napoleoni sõjad

Prantsuse revolutsioonisõdade järel Euroopa monarhide poolt, Napoleon I ja Prantsuse esimese keisririigi vastases Kolmanda koalitsioonis, sõlmis 1805. aastal Rootsi kuningas Gustav IV Adolf liidulepingu Venemaa keisriga. Gustav IV Adolf soovis hõivata Põhja-Saksamaal Pommeri alad. 1805. aasta Kolmanda koalitsiooni sõja sõjaline kampaania lõppes liitlastele õnnetult. Prantsuse väed purustasid Austria keisri armee, vallutasid Viini ning novembris purustasid Prantsuse väed Austerlitzi lahingus Austria-Vene ühendväed. Austria keiser allkirjastas Napoleoniga rahulepingu ning ka Rootsi väed, kes kavatsesid tungida Pommerisse, olid sunnitud taganema.
Neljandas koalitsioonisõjas, milles Rootsi osales samuti Prantsusevastases liidus, kaotasid koalitsiooniväed võitis Prantsuse vägede välkkampaanias, mis kulmineerus Jena ja Auerstedti lahinguga 14. oktoobril 1806. Prantsuse väed Napoleoni juhtimisel okupeerisid Preisimaa, jälitades purustatud Preisi armee riismeid ja vallutades 25. oktoobril 1806 Berliini. Siis edenesid nad Ida-Preisimaale, Poolasse ja Vene piirile, kus nad 7.–8. veebruaril 1807 Eylau all võitlesid otsustamatus lahingus venelaste vastu. Napoleoni edenemist Vene piiril kontrolliti lühidalt kevadel, kui ta taaselustas oma armee. Vene väed purustati prantslaste poolt lõpuks 14. juunil 1807 Friedlandi all ja kolm päeva hiljem küsis Venemaa rahu. Tilsiti rahuga juulis 1807 tegi Prantsusmaa rahu Venemaaga, kes nõustus ühinema Suurbritannia ja Iirimaa Ühendkuningriigi vastase Kontinentaalblokaadiga.
Pärast Napoleon Bonaparte ja Aleksander I vahel sõlmitud mõjusfääride lepingut vallutas Venemaa Keisririik Aleksander I Vene–Rootsi sõja tulemusena aastail 1808–1809, lisaks 1741–1743 Vene–Rootsi sõjas loovutatud territooriumist, ülejäänud Soome territooriumi millest Rootsi loobus Fredrikshamni rahu ehk Hamina rahu tulemusena. Soome alad läksid Venemaa keisririigi koosseisu ning neist moodustati personaalunioonis Venemaa keisriga Soome suurvürstiriik.
Kui Napoleon Bonaparte liitlane Taani alistus Napoleoni sõdade järel, ühendati 1814. aasta Kieli rahulepinguga Norra Rootsiga. Norra aga kuulutas end iseseisvaks ja see viis sõjani aastal 1814. Sõda lõppes Mossi konventsiooniga, mis sundis Norra liitu Rootsiga aastani 1905. See kampaania oli ka viimaseks Rootsi sõjaks ning riigi 200 aastat kestnud rahu on maailmas tähelepanuväärne.
18. ja 19. sajandil suurenes elanikkond tähelepanuväärselt, kahekordistudes aastatel 1750–1850. Paljud läksid Ameerikasse paremat elu otsima, kuna piisav sissetulek lubas osta vajaliku pileti laevareisile üle Atlandi ookeani. Usutakse, et vahemikus 1850–1910 läks Ameerika Ühendriikidesse üle miljoni inimese. Mõned rootslased läksid ka Kanadasse.
Rootsi oli traditsiooniliselt vähem arenenud kui Lääne-Euroopa (kuid palju külluslikum kui Ida- ja Lõuna-Euroopa); 1870. aastal algas industrialiseerimine. 19. sajandi lõpupooles mõjutasid Rootsit peamiselt Ameerikast tulevad protestantlikud karskust propageerivad liikumised. Seetõttu arvatakse, et Rootsis toimus sel ajal erakordselt suur alkoholitarbimine, kuid faktid ei näita suuremat tarbimist kui teistes võrreldavates riikides.
19. sajandil loodi mitmeid ühinguid, liikumisi ja iseseisvaid usugruppe. Need kõik põhinesid demokraatlikel alustel ning lõid aluse Rootsi arenemisele modernseks parlamentaarseks demokraatiaks, mis saavutati Esimeseks maailmasõjaks. Tööstusrevolutsiooni tõttu asusid inimesed elama linnadesse, et töötada vabrikutes. Nad olid seotud ka Sotsialistlike ühendustega. Sotsialistlik revolutsioon hoiti ära 1917. aastal, misjärel hakkas riik demokratiseeruma.

Lähiajalugu

1905. aastal lagunes liit Norraga, Storting valis Norra kuningaks Taani prints Carli. Prints Carl võttis nimeks Haakon VII ning vandus Stortingi ees truudust Norra põhiseadusele.
1930. aastateks oli Rootsis välja kujunenud Euroopa üks kõrgemaid elustandardeid.
Rootsi jäi neutraalseks Esimeses ja Teises maailmasõjas, kuigi neutraalsuse üle Teises maailmasõjas on vaieldud.