google/wiki40b huggingface dataset:
Auvere mõis

Auvere mõis (saksa keeles Ampfer) oli rüütlimõis, hiljem poolmõis Eestimaal Vaivara kihelkonnas. Nüüdisajal jääb mõisasüda Ida-Viru maakonna Narva-Jõesuu linna Auvere küla maadele.
Mõisasüda paikneb Kõrgesoo põhjaservas oleval umbes 2 × 4 km suurusel soosaarel. Mõisal oli paarikilomeetriste vahedega kaks keskust, mida kutsuti Auvere vana- ja uuemõisaks. Vanast mõisasüdamest pole säilinud midagi peale paari vana puu, mis mõisasüdant tähistavad, uuest mõnede kõrvalhoonete müürijupid.

Ajalugu

Auvere küla on ürikutes mainitud esmakordselt 1361. aastal. Mõis asutati XVII sajandi keskel (eraldati kas Kurtna või Laagna mõisa maadest). See käis korduvalt käest kätte ning mõisaomanikeks olid XVII ja XVIII sajandil zur Mühlenid, Helffreichid, Rehbinderid, Pröbstingid.
Aastatel 1687–1704 oli mõisa omanikuks Rootsi sõjaväelane Heinrich Johann von Drenteln, kes hukkus 1704. aasta Narva piiramise ajal.
1773. aastal müüdi mõis Adolph von Stackelbergile, kes mõne aasta pärast mõisa edasi müüs. Mõisa omanikeks olid veel Otto Reinhold von Yhrmann, 1781. aastast Magnus Johann von Bock ning veidi aja pärast Jürgen Heinrich Arps. 1824. aasta suvel ostis Auvere mõisa Carl Anton Seegebarth. Viimase perekonna kätte jäi mõis 1878. aastani, mil Carl Antoni poeg Georg Seegebarth selle müüs.
1878. aastal ostsid mõisa ilma inventarita 110 tuhande rubla eest eestlased Jüri Tamm ja Mihkel Zimmerman. 1913. aastal olid mõisate (vanamõis ja uuemõis) peremehed Jüri ja Villem Tamm, kelle käest ka mõis riigistati, kuid neile jäeti mõisasüda. 1990. aastal tagastati mõisasüda Aldo Tammele.

Varia

1783. aastal sündis Auvere mõisas mõisavalitseja pojana Carl Friedrich Tenner, kes oli astronoom ja üks teadusliku geodeesia rajajaid Venemaal.
1806. aastal toimus Auvere mõisas talupoegade vastuhakk teorendi suurendamise vastu, kuid renti ei suurendatud ja asi vaibus.
1835. aastal said Auvere mõisas perenimed 16 perekonda, kokku 218 inimest.
1858. aastal toimus Auvere mõisas talupoegade vastuhakk vakuraamatus kirja pandud abiteo vastu, mis aga 20 sõduriga maha suruti. 5 talupoega saadeti tapiga Tallinna vangi. Ülejäänud said 80 kepihoopi kadalippu.
1864. aastal asutati Auveresse külakool, kus esimene kooliõpetaja oli Jaan Wichelmann.
Kanepi Seltsimaja

Kanepi Seltsimaja (varem Kanepi Kultuurimaja) on kultuuriasutus Põlva maakonnas Kanepi vallas Kanepi alevikus.
Tegemist on vanima maarahvamajaga Eestis, maja pärineb 1887. aastast. Seltsimaja ehitas omal jõul Kanepi Laulu Selts. Hoonet laiendati ja ehitati ümber 1924. aastal. Hiljem on hoonet veelgi laiendatud ja maja on ka renoveeritud 2009. aastal. 
Tänapäeval on tegemist kultuuriasutusega, mille peamiseks eesmärgiks on rahvakultuuri ning kohalike traditsioonide säilitamine ja arendamine. Kanepi Seltsimaja ruumides töötavad huviringid, näiteks line-tantsu ring, näitering, segakoor, rahvatants.
Kalle Klein

Kalle Klein (sündinud 30. aprillil 1968) on eesti saksofonimängija. 
Klein on mänginud ansamblites Eriti Kurva Muusika Ansambel, Lippajad, Phlox, Too Saxy, Meggan, Pööriöö, A.P.A. ning saanud erinevaid auhindu ja preemiaid.
Esiliiga 1998

Hooaeg

Maardu FK Olümpia põhjal loodi Maardu FC Levadia.
Aivar Mihkelson

Aivar Mihkelson (sündinud 26. oktoobril 1960) on Eesti kitarrist.
Ta on ansambli KOP asutajaliige ja kitarrist. KOP tegutses aastatel 1982–1987 ja tuli korraks taas kokku, et esineda Jõgeva Küüslaugufestivalil 2009. aasta augustis. Ansamblis KOP on tegutsenud mitu Eestis tunnustatud muusikut, nende hulgas näiteks Ülari Kirsipuu, Virgo Veldi, Merike Mõksi Susi, Tõnu Hallik, Indrek Tetsmann, Kalle Tetsmann ja Pearu Paulus.
KOP kasvas välja Tabivere ansamblist, mille liikmeteks olid ka Raul Vaigla ja Alo Mattiisen. Eelmainitutega alustaski Mihkelson 1976. aastal oma muusikuteed.
Mihkelson töötab Jõgeva Muusikakoolis kitarriõpetajana.
Unimog

Unimog (UNiversal-MOtor-Gerät) on Saksamaal ettevõtte Mercedes-Benz allettevõttes toodetav põllumajandus- ja tööveoautode seeria.

Ajalugu

Unimogi esmase mõtte, kujunduse ja teostuse autor oli Albert Friedrich. Ta sõlmis 1. detsembril 1945 firmaga Erhard & Söhne lepingu uut tüüpi põllumajandusliku masina loomiseks.
Jaanuaris 1946 alustas tööd väikefirma Allzwecktraktor. Esimene mudel U1 valmis Saksamaal inseneride Heinrich Rößleri ja Hans Zabeli abiga 1946. aasta lõpuks.
Alates 1951 jätkus tegevus firma Daimler-Benz alluvuses, ametlikuks nimetuseks Mercedes-Benz Unimog.
Alates 1953 valmistati osa masinaid suletud ehk kõva kabiinikatusega – seni olid kõik mudelid presentkatusega.
1955 alustati eriti hea maastikuläbivusega veoautode Unimog-S 404 tootmist, mis leidsid lisaks tsiviilsektorile väga laia kasutuse erinevate maade relvajõududes (taktikaline veoauto). Kokku toodeti S 404 mudelit aastail 1955–1980 64 242 tükki.
1966. aastal valmis saja tuhandes Unimog.
1975 läks tootmisse seeria U 435, mis võeti üle laia militaarkasutusse 404 järglasena.
1976 korrigeeriti sõidukite tüübinimetusi. Uued masinad, kandilise kabiiniga (senised olid peamiselt ümarad), hakkasid kandma nimetusi alates U 1000, pikendatud raamiga versioonidele lisatakse lõppu täht "L". Uued nimetused tekitasid esmalt parasjagu segadust.
1982 saavutasid Unimogid Pariisi-Dakari rallil kaksikvõidu.
1993 asutati Saksamaal Gaggenaus Unimogi klubi.
2000. a paiku nihutati mitme töömasina mootor esisillast tahapoole, mis oli ka algselt olnud A. Friedrichi teostamata jäänud idee.
2006 avati Saksamaal Gaggenaus seoses 50. aasta tootmisjuubeliga Unimogi muuseum.
Kuni esimese vereni

Süžee

Mereäärses pioneerilaagris toimub sõjamäng "Põuavälk". Kogu laager on jagatud kaheks vastaspooleks – "sinisteks" ja "rohelisteks". Võitjatele on auhinnaks õhtune kaatrisõit merel.
Olukord aga väljub mõnevõrra kontrolli alt, lapsed muutuvad kurjadeks ja pöörasteks ning mäng jõuab ohtliku piirini.
Discantus

Discantus'e erinevus organumist

12. sajandil kujunes discantus mõisteks, mille abil teha vahet uuel ja vanal organumil. Muusikauurijate jaoks ongi olnud põhiline küsimus, kuidas mõisted 'organum' (kitsamas tähenduses) ja discantus, mida üldiselt kasutatakse organumi laiemas tähenduses siseselt erinevate kontseptsioonide tähistamiseks, teineteisest tegelikult erinevad.
Keskaja muusikateooria mõistete puhul oli tihti nii, et kui kontseptsioon tervikuna läbis ümberkujundamise protsessi, siis allusid sellele ka üksikud terminid, omandades uusi tähendusi ja kasutuse. Sellised tähendusnihked ei toimunud aga isoleeritult: asjad, millele terminid viitasid, muutusid ja need muutused ei pruukinud toimuda ja nähtavaks muutuda üheaegselt. Nii on ka discantus't võimatu määratleda ilma viideteta organumile kui tunduvalt keerukamale kontseptsioonile.
Põld-lambalääts

Põld-lambalääts ehk kreeka lambalääts (ladina keeles Trigonella foenum-graecum L.) on Vahemere maade idaosast ja Väike-Aasiast pärinev maitsetaim, mida kasutatakse muu hulgas vürtsina. Kasvatatakse palju Vahemere maades, Etioopias, Hiinas ja Argentinas.

Kasutamine

Põld-lambaläätse kasutatakse ürdina (kuivatatud või värsked lehed), vürtsina (seemned) ja köögiviljana (värsked lehed, võrsed ja idud). Seemneid kasutatakse marinaadides, köögiviljatoitudes ja vürtsisegudes. Vürtsi- ja maitsesegudes kasutatakse jahvatatud küpseid seemneid. Lambalääts on karripulbri põhikomponent, samuti kuulub ta kurkumi, vahtrasiirupisegu ja adžika koostisse.
Lambaläätse kasutatakse ka köögiviljana. Värskeid lehti lisatakse mõnedele India karridele. Võrseid ja idusid kasutatakse salatites.
Ameerikas lisatakse lambaläätse rummile ja vahtrasiirupijoogile, mis annab sellele aroomi. Mõnikord lisatakse lambaläätse ka tainale. Indias valmistatakse röstitud seemnetest tehiskohvi.

Kasulikud omadused

Uuringute kohaselt madaldab lambaläätse pidev ja pikaajaline tarbimine kolesterooli ja veresuhkru taset. Lambaläätse kompress aitab nahaprobleemide, nt põletuste ja ekseemide korral. Juba 1 teelusikatäis lambaläätse aitab lahti saada kõrvetistest. Lambaläätse, sidruni ja mee segu aitab palaviku vastu. Lambalääts soodustab sünnituse esilekutsumist (mistõttu seda ei tohiks tarbida rasedad), aitab kehal taastuda pärast sünnitust, mõjub rinnapiima teket soodustavalt. Leevendab ka menopausi sümptomeid.
Georg Kind

Georg Ludwig Herman Kind (24. jaanuar 1897 Dresden – 13. veebruar 1945) oli saksa graafik ja graafika õppejõud Pallases.

Elulugu

Kind omandas joonistamishariduse Dresdeni rakenduskunsti koolis. 1915–1923 õppis periooditi Dresdeni Kunstiakadeemias skulptor Georg Wrba juhendamisel. 1923 sai Dresdeni Kunstnike Liidu liikmeks, 1940. aastatel oli ajutine lektor Dresdeni Kunstiakadeemias. Kind hukkus Dresdeni pommitamisel 13. veebruaril 1945, samuti hävis Kindi stuudio koos sealsete töödega.

Kindi seotus Eestiga

Anton Starkopf kutsus Kindi 1921. aasta sügisel kunstikooli Pallas graafikaõpetajaks ja graafikastuudio eestvedajaks. Korralikku graafikaõpetust tollal koolis veel polnud ning just Kind tõi endaga kaasa sügavtrükipressi ja teisi vahendeid, mis aitasid kaasa korralikumale graafika õpetamisele. Suure tõenäosusega innustas just see Eduard Wiiraltit graafikaga jätkama. Pallases jõudis Kind töötada vaid aasta, ta lahkus sealt 1922. aastal. Kindi järelkäijaks sai samuti saksa päritolu Magnus Zeller.
Harku külanõukogu

Harku külanõukogu oli külanõukogu Eesti NSV-s, algselt Harku vallas Harjumaal (kuni 1950), hiljem (alates 1950) Harju rajoonis.
Harku külanõukogu moodustati 8. augustil 1945 Harku valla territooriumi jagamisel kolme külanõukogu (Harku, Muraste ja Vääna külanõukogu) vahel. Külanõukogu administratiivkeskus asus Tabasalus.
1954. aastal ühendati Muraste ja Vääna külanõukogu Harku külanõukoguga.
1978. aasta seisuga kuulusid Harku külanõukokku Harku ja Tabasalu alevik ning Adra, Harkujärve, Humala, Ilmandu, Kumna, Kütke, Laabi, Liikva, Muraste, Naage, Rannamõisa, Suurupi, Sõrve, Tiskre, Tutermaa, Türisalu, Vahi, Vaila, Viti, Vääna ja Vääna-Jõesuu küla.
Harku külanõukogu (välja arvatud Rannamõisa asula, Harku järv ja 100 meetri laiune vöönd selle ümber) kuulus piiritsooni.
Harku külanõukogu territooriumil tegutsesid Ranna sovhoos ja Tallinna Aiandussovhoos.
21. novembril 1991 moodustati Harku külanõukogust uuesti Harku vald.
Liina Randpere

Liina Randpere (sündinud 18. märtsil 1983) on eesti ajakirjanik ja treener.
Ta on lõpetanud Tallinna Pedagoogikaülikooli V lennu audiovisuaalse meedia ehk telerežii erialal ning juhtinud tele- ja raadiosaateid.
Ta on end täiendanud Eesti Olümpiakomitee ja teiste organisatsioonide korraldatud koolitustel treenerina. Ta on treenerina töötanud spordiklubides.

Isiklikku

Tema poeg Mathias on sündinud 9. märtsil 2016.
Sitka

Sitka (tlingiti keeles Sheetʼká, vene keeles Ситка) on linn ja maakond Ameerika Ühendriikide Alaska osariigis. Linn asub Baranofi saare lääneosas.
Sitkas elas 2013. aastal 9020 inimest. Linn asub saarel ning sinna pääseb ainult lennuki või laevaga.

Majandus

Linna kaks suuremat tööandjat on South East Alaska Regional Health Consortium, kus töötab 482 inimest, ja Sitka School District, kus töötab 250 inimest. Kõige rohkem inimesi saab elatist mereandidest. Töötute protsent on 6,9. Aasta keskmine sissetulek on 62 024 USA dollarit. Elektrienergiat saadakse paisjärvedele Blue Lake ja Green Lake rajatud elektrijaamadest. Sitka sadam on suuruselt kuues kalasadam Ameerika Ühendriikides.
Eesti Erametsaliit

Eesti Erametsaliit on aastal 1992 asutatud erametsaomanike esindusorganisatsioon.
Liit asutati 1992 kui Eesti Talumetsa Liit. Aastast 1994 kannab nime Eesti Erametsaliit.
Liidu ülesannete seas on nt metsaomanike huvide esindamine metsapoliitikas, erialase ettevõtluse arendamine, erialane nõustamine. Oma tegevuses püüab liit lähtuda säästliku arengu ja keskkonnahoidliku metsakasutuse (säästliku metsanduse) põhimõtetest.
Liit on üle-euroopalise metsaomanike ühingu CEPF liige.
Messier 38

Messier 38 (ka M38 ja NGC 1912) on hajusparv, mis asub Veomehe tähtkujus.
Parve avastas enne 1654. aastat Itaalia astronoom Giovanni Battista Hodierna ja 1749. aastal taasavastas parve Guillaume Le Gentil. 1980ndatel selgus Hodierna märkmetest, et ta oli parve avastanud enne Le Gentil vaatlusi ja seega on ta parve avastaja. 
Messier 38 asub Maast umbes 4200 valgusaasta kaugusel. Parve diameeter on 25 valgusaastat ja selle vanus on umbes 220 miljonit aastat. Hajusparv NGC 1907 asub selle läheduses, kuid tõenäoliselt pole need omavahel seotud, vaid lihtsalt mööduvad teineteisest.
Luuk de Jong

Luuk de Jong (sündinud 27. augustil 1990 Aigles Šveitsis) on Hollandi jalgpallur, kes mängib ründajana Hispaania kõrgliiga klubis Sevilla ja Hollandi jalgpallikoondises.
Ta sündis Šveitsis ning kolis perekonnaga Hollandisse nelja-aastaselt. 2001. aastal liitus ta De Graafschapi noorteakadeemiaga. Hollandi kõrgliigas tegi ta klubi meeskonnas debüüdi hooajal 2008–09. Esimese värava Hollandi kõrgliigas lõi ta 8. veebruaril 2009 mängus Twente vastu.
2009. aasta aprillis sõlmis ta lepingu Twentega. Hooajal 2009–10 tuli ta klubiga Hollandi meistriks. Kui sel hooajal lõi ta liigas veel ainult kaks väravat, siis järgmisel juba 12 ning hooajal 2011–12 koguni 25 väravat. Hooajal 2011–12 oli ta koos ühe teise mängijaga liigas paremuselt teine väravakütt.
2012. aasta juulis sõlmis ta Saksamaa Bundesliga klubiga Mönchengladbachi Borussia viie aasta pikkuse lepingu. Üleminekusumma oli 15 miljoni eurot. Debüüdi Bundesligas tegi ta 25. augustil mängus TSG 1899 Hoffenheimi vastu. Esimese värava lõi ta liigas 15. septembril mängus 1. FC Nürnbergi vastu. Kokku lõi ta sel hooajal liigas kuus väravat. Hooaja 2013–14 esimese poolega ei suutnud ta liigas ühtegi väravat lüüa ning ta sai ka mänguaega vähem. 2014. aasta jaanuaris suundus ta laenule Premier League'i klubisse Newcastle United. Debüüdi Inglise kõrgliigas tegi ta 1. veebruaril mängus Sunderlandi vastu. Ka Newcastle Unitedis ei õnnestunud ta ülejäänud hooajaga ühtegi värava lüüa.
2014. aasta juulis naasis ta Hollandisse, sõlmides lepingu PSV Eindhoveniga. Hooaegadel 2014–15, 2015–16 ja 2017–18 tuli ta klubiga tulnud Hollandi meistriks. Hooajal 2014–15 lõi ta liigas 20 väravat ja hooajal 2015–16 kokku 26 väravat. Mõlemal hooajal jäi ta liigas parima väravaküti arvestuses teisele kohale. Hooajal 2018–19 lõi ta liigas 28 väravat, millega jagas Amsterdami Ajaxi mängija Dušan Tadići liiga hooaja suurima väravaküti tiitlit. 
2019. aasta juulis sõlmis ta nelja-aastase lepingu Sevillaga.
Hollandi jalgpallikoondises tegi Jong debüüdi 9. veebruaril 2011 sõprusmängus Austria vastu. Esimese värava lõi ta koondises sama aasta 6. septembril EM-i valikmängus Soome vastu. Ta kuulus Hollandi koondisse 2012. aasta Euroopa meistrivõistlustel, kuid üheski mängus ta platsile ei pääsenud.
Ka tema vanem vend Siem de Jong on jalgpallur.
Kodused asjad

"Kodused asjad" on 2004. aastal valminud Eesti lühimängufilm.
Selle režissöör on Anu Aun ja stsenarist Ervin Õunapuu.

Sisu

Ühes väikeses uberikus, nääriõhtul ilma elektrita jäetud korteris, ootavad 1952. aasta algust rajoonikomitee instruktor Hilda Sebedeus ja tema väike poeg Karl. Nende kodurahu valvab seinal sõbraliku naeratuse ja uhkete vuntsidega mehe portree, kelle kohta Karlil emalt nii mõndagi pärida oleks. Poissi huvitab, miks ei ole ta kunagi oma isa näinud ning mispärast ema alati jutu teisele teemale viib, kui Karl temast rääkida tahab. Õhtul teki alla pugedes võtab poiss julguse kokku ja küsib emalt isa kohta. Peagi selgub aga, et emal on sellel teemal vaikimiseks palju tõsisemad põhjused, kui Karl ettegi oskab kujutada.
Proportsionaalsuspiir

Proportsionaalsuspiiriks  nimetatakse suurimat pinget, milleni materjal praktiliselt allub Hooke'i seadusele ehk pinge ja moone on proportsionaalsed. Alates proportsionaalsuspiirist kaotab Hooke'i seadus oma kehtivuse. Kui teimi käigus viiakse pinge katsekehas proportsionaalsuspiirini siis tekivad temas esimesed plastsed deformatsioonid ehk teisisõnu- keha, mis ületab proportsionaalsuspiiri ei taasta enam oma kuju.
Jan Boklöv

Jan Boklöv (sündinud 14. aprillil 1966 Koskullskulles Gällivare vallas Norrbotteni läänis) on endine Rootsi suusahüppaja.
Boklöv võitis 1988/1989 hooaja maailma karikavõistlused suusahüpetes.
Boklöv oli 1980-ndate lõpul ja 1990-ndate algul tuntud kui uudse V-stiili kasutaja ja populariseerija. Tema hüpped olid pikad, kuid kohtunikud pidasid tema stiili halvaks, mis vähendas Boklövi võimalusi võistelda kõrgete kohtade pärast. Hiljem sai V-stiil üldlevinuks.
Maire Sakson

Maire Sakson (sündinud 13. juulil 1948 Rihtemetsa külas Tartumaal) on Eesti kvaternaarigeoloog.

Elulugu

Lõpetas 1968 Kohtla-Järve Keemia-Mäetehnikumi, 1976 Leningradi Mäeinstituudi, 1985 samas aspirantuuri, geoloogia-mineraloogia-kandidaat (1986, samas), väitekiri käsitles Ida-Siberi ja Tšuktši mere kvaternaarisetete stratigraafiat diatomeeanalüüsi põhjal. Töötas 1976–82 ja 1986–87 Riias Üleliidulise Mere-, Geoloogia ja Geofüüsika Teadusliku Uurimise Instituudis, oli 1988–93 Eesti NSV TA Geoloogia Instituudi teadur, 1993–95 Eesti Geoloogiakeskuse vanemgeoloog, 1995– teadussekretär.

Teadustöö

Uurimisvaldkond: kvaternaarisetete diatomeeanalüüs (mere-, järve-, soosetted). 20 teadustrükist.
Micrologus de disciplina artis musicae

"Micrologus de disciplina artis musicae" ('Väike õpetus muusikakunsti reeglitest'), ka "Micrologus", ka "Micrologus Guidonis de disciplina artis musicae" on benediktiini munga Guido Arezzost umbes 1025. aasta paiku kirjutatud muusikateoreetiline traktaat.
Traktaadis on täpsustatud Boethiuse kirjeldatud laadisüsteemi, millel põhinevad kirikulaadid, sõnastatud õpetus heksakordidest, kirjeldatud heksakordilist solmisatsioonisüsteemi ja teoretiseeritud mitmehäälse muusika üle. Muusika loomise kontekstis on tekstis esmakordselt kasutatud sõna componere.
Traktaat on pühendatud Arezzo piiskopile Theodaldile (Teodaldo).
"Micrologust" peetakse keskaja üks olulisemaks muusikateoreetiliseks tekstiks.
Noodijoonestiku toimimise põhimõtet ja solmisatsioonisilpe kirjeldab Guido oma järgnevates teostes, kuid sageli on keskaegsetes käsikirjakogumikes need kõik ühtede kaante vahele köidetud.
Egon Erwin Kisch

Egon Erwin Kisch (tegelik nimi Egon Kisch; 29. aprill 1885 Praha – 31. märts 1948 Praha) oli juudi rahvusest saksakeelne Austria ja Tšehhoslovakkia ajakirjanik ja kirjanik.
Egon Erwin Kisch oli pärit jõukast saksakeelsest sefardijuudi kaupmeheperekonnast. 1903. aastal alustas ta reaalkooli lõpetamise järel õpinguid Praha Tehnikaülikoolis, kuid ühe semestri järel jättis ta õpingud pooleli. Seejärel kuulas ta loenguid Praha Karl Ferdinandi Ülikoolis. 1904. aastal kutsuti ta aastasesse sõjaväeteenistusse Austria-Ungari armeesse.
Ajakirjanduslikku tegevust alustas Kisch 1906. aastal. Ta tegi kaastööd Prahas ilmuvale saksakeelsetele ajalehtedele Bohemia ja Prager Tagblatt. 1913. aastal kirjutas Kisch uuriva ajakirjanikuna Alfred Redli enesetapust ja avalikustas, et Redl oli olnud Vene spioon.
1913. aasta juunis kolis Kisch Berliini, kus ta töötas ajalehe Berliner Tageblatt toimetuses. Juba 31. juulil 1914 mobiliseeriti ta Austria-Ungari armeesse. 1915. aasta märtsis sai ta rindel raskesti haavata. Haiglast vabanemise järel kuulutati ta sõjaväeteenistuseks kõlbmatuks ning ta töötas Ungaris tsensorina.
1917. aastal suunati Kisch Viini sõjaväe käsutusse ajakirjanduslikule tööle. Ta astus aga kontakti vasakpoolsetega. 1918. aasta novembris võttis ta osa Punakaardi loomisest ja töötas ajalehes Der Freie Arbeiter. 1919. aasta märtsis astus Kisch Austria Kommunistlikku Parteisse. 1919. aasta märtsist kuni juunini töötas ta Viini vasakpoolse ajalehe Der Neue Tag toimetuses. Kui olukord Austrias stabiliseerus, kuulutati Kisch soovimatuks isikuks ning ta pöördus Prahasse tagasi.
Aastatel 1921–1933 oli Kischi põhielukoht Berliin. Tema peamine sissetulekuallikas oli töö Brno ajalehe Lidové noviny Berliini korrespondendina, kuid tema artikleid ilmus ka paljudes teistes väljaannetes. Sel perioodil reisis Kisch palju ning avaldas reportaažiraamatuid, mis äratasid küllalt suurt tähelepanu. 1925. aastal astus ta Saksamaa Kommunistlikku Parteisse.
1933. aasta märtsis saatsid natsionaalsotsialistlikud võimud Kischi Saksamaalt välja Tšehhoslovakkiasse. Aastatel 1934–1939 elas ta põhiliselt Pariisis ja Versailles's. Ta viibis reporterina ka kodusõja ajal Hispaanias. 1939. aasta septembris panid Prantsuse võimud Kischi koduaresti. 1939. aasta lõpus õnnestus tal siiski sõita Ameerika Ühendriikidesse. 1940. aasta lõpul asus Kisch elama Mehhikosse. 1946. aasta märtsis pöördus Kisch Prahasse tagasi.
Eesti keeles ilmus 1961. aastal Egon Erwin Kischi reportaaživalimik "Pöörane reporter".
Viivi-Anne Soots

Viivi-Anne Soots (sündinud 13. aprillil 1971 Tallinnas) on eesti orienteeruja, jooksja, rogainija ja seiklussportlane.

Haridus

Lõpetas 1989. aastal Kadrioru Saksa Gümnaasiumi ning 1993. aastal Tallinna Tehnikaülikooli majandusteaduskonna raamatupidamise ja majandusanalüüsi eriala.

Töö

2006. aastast on ta raamatupidamisteenuseid osutava OÜ VAS Aktiva juhatuse liige.

Sporditulemused

Harrastanud orienteerumist, seiklussporti, rogaini ja pikamaajooksu.
Orienteerumisega tegelnud 1982. aastast. Orienteerumisjooksus võitis NSV Liidu meistrivõistlustel Eesti naiskonna koosseisus teatevõistlusel 1990. aastal kulla ja 1991. aastal hõbeda. NSV Liidu koondise liikmena sai orienteerumisjooksus juunioride MMil 1991. aastal 5. koha.
Eesti meistrivõistlusel orienteerumises võitnud aastatel 1988–2015 14 kuld-, 20 hõbe- ja 12 pronksmedalit (sealhulgas 3 hõbedat rattaorienteerumises ja 2 pronksi suusaorienteerumises, ülejäänud medalid orienteerumisjooksus). Osales 2003. aastal orienteerumisjooksu MMil, sprindis ja lühirajal 37. koht, Eesti naiskonna liikmena teates 19. koht. Orienteerumisjooksu EMil 2006. aastal lühirajal 34. koht. 2003. aastal võitis Balti meistrivõistlustel Eesti naiskonna koosseisus teateorienteerumises kulla.
Eesti meistrivõistlustel ekidenis on ta võitnud 2 hõbedat (2013. aastal SK Sportkeskus.ee naiskonnas ja 2014. aastal Sparta spordiseltsi võistkonnas) ja pronksi 2012. aastal SK Sportkeskus.ee naiskonnas.
Seiklusspordi Euroopa meistrivõistlustel 2011. aastal 5. koht (võistkonnas veel Reigo Luurmees, Erik Aibast ja Heiti Hallikma).
2014. aasta rogaini MMil USAs Black Hillsi mäestikus võitis ta segavõistkondade arvestuses koos Heiti Hallikmaga kulla.
7. strategeem

7. strategeem 36 strategeemist on "tee mittemillestki midagi".
Suurekspuhumine. Müstifikatsioon. Illusionism. Õhust võtmine. Kuulujutud. Sääsest elevandi tegemine. Laimamise taktika.

Tsitaat Muutuste raamatust

Pole lisatud. Hiljem on seostatud kuusjoonega 42. Yi (Kasu, suurenema).

Näiteid

Aastal 284 eKr ründas Yan’i riik ja lõi Qi’d. Järelejäänud Qi väed Tien Tan’i juhtimisel varjusid Ji Mo linna. Tien Tan saatis naised linna müüridele ja läkitas linna jõukamatelt kodanikelt kogutud kulla ja aarded kindral Qi Che’le koos palvega, et linna rahumeelse üleandmise korral säästetaks vastutasuks naisi ja lapsi.  See veenas Qi Che’d, et linn on alistumas ja ta lubas oma vägedel nende valvsuse minetada. Peale seda  tundsin Tien Tan olevat õige aja alustada vasturünnakut. Esiteks lasi ta linlastel koguda kokku trummid ja toidupotid ning juhendas neid, et nad märguande peale teeks nii palju müra kui võimalik. Siis  lasi ta linnamüüre seespoolt lõhkuda.  Järgmiseks maaliti karjale veistele peale veidrad mustrid, seoti noad ja sirbid nende sarvedele ja tõrvikud sabade külge. Vahetult enne koitu järgnesid kiirelt üksteisele kolm sündmust. Linlaste tehtud kakofooniline müra, mis jahmatas magavaid Yan’i  vägesid. Siis tormasid läbi lõhutud müüride välja põlevate tõrvikutega  sabades veised. Raevunud loomad jooksid hullunult ringi Yan’i laagris tappes ja haavates veel uimaseid sõdureid oma sarvedega ja pannes oma sabadega põlema nende telke. Siis tormasid Qi'  väed väravatest välja rünnates nüüd juba hirmunud ja täiesti segaduses olevaid vägesid. Tien Tan alistas Yan'i sõjaväe, läks ja võttis ära üle seitsmekümne linna.