google/wiki40b huggingface dataset:
Leib

Ajalugu

Purukshõõrutud teravilja ja vee segust kuumadel kividel või tule paistel leiva küpsetamine oli tuntud juba nooremal kiviajal; taina kergitamine hapendamise või mõne kergitusaine lisamise teel ning leivaahi on hilisemad leiutised. Maailmas tuntakse väga erineva kuju, koostise ja küpsetusviisiga leiva- ja saiatooteid (tortilja, lavašš, pita, naan, puri, matsa jt). Levinuim on nisuleib. Rukkileib on tuntud eeskätt Põhja-Euroopas. 
Sõna "leib" on eesti keeles germaani laen ligikaudu meie ajaarvamise algusest, kuid traditsiooniline rukkileib sai Eestis levinuks alles 2. aastatuhande algul. Enne seda oli tavalisim teravili oder. 19. sajandi lõpukümnenditeni lisati leivajahule aganaid, ikaldusaastatel ka muid lisandeid nagu peenestatud tammetõrud, kase- ja sarapuu-urvad, kanarbik jms.
Taluperedes küpsetati leiba tavaliselt kord nädalas laupäeviti, olenevalt pere suurusest korraga 6–10 pätsi, millest igaüks kaalus 2–5 kg. Varasematel aegadel reheahjus küpsetatud leivapätsid olid suuremad ja ümmargused, hilisemates väiksemates ahjudes küpsetati veidi väiksemaid ja piklikke leibu.

Leib Eestis

Leib oli eesti rahvakultuuris nii oluline, et seda sõna kasutatakse kogu toidu ja elatise kohta. Leivaga olid seotud mitmed uskumused ja kombed. Mahapillatud leivatükk tuli üles võtta ja sellele suud anda. Leiba ei tohtinud panna lauale selili, see ennustanuks pereliikmele surma. Leiba ei tohtinud panna lahtilõigatud otsaga ukse poole, sest siis pidi leivajätk majast kaduma. Leivapätsile vajutati enne küpsetamist ristimärk, et kaitsta seda kurja silma eest. Leivanukkide (otsatükkide) söömine pidi andma tüdrukutele ilusad rinnad. Sooja leiba pidi murdma, mitte noaga lõikama. Peres tohtis leiba lõigata ainult peremees. Tervet leivapätsi ei lõigatud õhtul lahti, sest õhtune leib pidi kahanema, hommikune aga kasvama. Kohati hoiti esimesest või viimasest lõigatud viljavihust küpsetatud leib alles jõulu ja näärini ning sellest loodeti maagilist abi, et kindlustada head ja viljakat aastat. Jõulude ajal küpsetati ka erilist leiba (see oli tihti seakujuline ja kandis jõuluorika nime), mis jäi lauale pühadeaja lõpuni, viidi siis viljasalve hoiule ning jagati kevadel loomadele. Uudseleiba söödi jaagupipäeva või rukkimaarjapäeva paiku.
Linnastumise ja tööstusühiskonna arengu käigus on kodune leivategu üldiselt unustusse jäänud. Tööstuslikult valmistatakse tänapäeval suures valikus erinevate lisanditega (linnasejahu, siirup, terad, seemned, erinevad maitseained) leibu. Tume rukkileib on eestlaste armastatumaid ja tüüpilisemaid toite, millest pikemat aega võõrsil elades tihti puudust tuntakse.
Carlota Pérez

Carlota Pérez (sündinud 20. septembril 1939 Caracases Venezuelas) on Venezuela naisteadlane. Ta on tuntuks saanud muu hulgas Kondratjevi lainete uurijana.
Ta on aastast 2006 Tallinna Tehnikaülikooli sotsiaalteaduskonna innovatsiooni ja valitsemise instituudi külalisprofessor.
Hispaania koloniaalimpeerium

Hispaania koloniaalimpeerium oli Hispaania kuninga ja Hispaania asumaad mis vallutati 16. – 17. sajandil.

Ajalugu

Christopher Columbuse avastusretke järel, kes 1492. aastal ületas Kastiilia (Hispaania) lipu all Atlandi ookeani ja jõudis Ameerikasse toimus 16. sajandi esimesel poolel aktiivne Ibeeria poolsaare riikide (Hispaania ja Portugali) poolt Põhja-, Kesk-, Lõuna-Ameerika ja Aasia alade avastamine, vallutamine ja koloniseerimine
16. sajandi alguses vallutasid Hispaania konkistadoorid, asteekite, maiade, inkade riigid.
Hispaania koloniaalimpeeriumi aluseks sai 1494. aastal sõlmitud Tordesillase leping, mis andis kõik mittekristlikud alad lepingus määratud eraldusjoonest läänes Hispaaniale ja kindlustas Portugalile kontrolli sellest eraldusjoonest itta jäänud mittekristlike alade üle. See võimaldas ära hoidas ka kahe koloniaalimpeeriumi vahelisi suuremaid territoriaalvaidlusi.
Ossiani laulud

"Ossiani laulud" on šoti poeedi James Macphersoni kirjutatud ingliskeelsete poeemide tsükkel, mis ilmus aastail 1760–1765.
Poeemide autor oli Macphersoni väitel muistne bard Ossian, kelle teosed Macpherson oma väitel gaelikeelsetest käsikirjadest inglise keelde tõlkis.
Aastal 1760 avaldas James Macpherson teose "Fragments of ancient poetry, collected in the Highlands of Scotland, and translated from the Gaelic or Erse language" ("Muistse luule fragmendid, kogutud Põhja-Šoti mägismaal ja tõlgitud gaeli ehk ersi keelest").
1761. aastal väitis James Macpherson, et oli leidnud Ossiani kirjutatud eepose sangar Fingalist (sama nimi esineb ka kujul Fionnghall), ning avaldas selle teosena "Fingal, an Ancient Epic Poem in Six Books". 1762. aastal kirjutatud poeem Fingalist kujunes Ossiani lauludest kõige populaarsemaks. Poeem "Temora" ilmus aastal 1763.
Kõiki Ossiani laule koondav kogu ilmus 1765. aastal originaalpealkirjaga "The Works of Ossian".
James Macphersoni luulest ja selle tõlgetest teistesse Euroopa keeltesse lähtuvat rahvusromantilist muinas- ja rahvaluulele või nende imitatsioonidele toetuvat voolu Euroopa kirjanduses nimetatakse ossianismiks. Selle suuna hulka on loetud ka Garlieb Merkeli teost "Wannem Ymanta" ning Friedrich Reinhold Kreutzwaldi kirjutatud eepost "Kalevipoeg", kuna "Ossiani laulud" olid mõlema eeskujuks.
Selles artiklis on kasutatud ingliskeelse Vikipeedia artikleid en:Ossian ja en:James Macpherson ning saksakeelse Vikipeedia artiklit de:James Macpherson seisuga 15.4.2011.
Põdrasamblik

Põdrasamblik (Cladina) on samblike perekond (või mõnes süsteemis alamperekond).
Varasemas süstemaatikas oli see perekond osa (alamperekond) suuremast perekonnast Cladonia, mis aga lahutati kaheks – põdrasamblikud (Cladina) ja porosamblikud (Cladonia).
Põdrasamblikud on tavalisimad põõsasjad samblikud maapinnal, eriti nõmmemetsades.
Prešov

Ajalugu

1247. aastal mainitakse linna esmakordselt kirjalikes allikates (Epuries).
Orson Welles

Orson Welles (6. mai 1915 Kenosha, Wisconsin – 10. oktoober 1985 Hollywood, California) oli USA filmilavastaja, stsenarist ja näitleja.
Ta sai kuulsaks raadiokuuldemänguga "Maailmade sõda" (1938), misjärel ta kutsuti Hollywoodi.
Ta võitis karjääri jooksul ühe Oscari ("Kodanik Kane'i" eest). 1971. aastal pälvis ta au-Oscari elutöö eest.
1999. aastal avaldatud edetabeli "AFI's 100 Years...100 Stars" (Ameerika Filmiinstituut) tulemuste põhjal asub näitleja meesstaaride tabelis 16. kohal.
Arezzo

Ajalugu

Rooma ajal kandis asula nime Arretium.

Kultuur

Arezzos sündis 1304. aastal Francesco Petrarca.
Maatia Toafa

Maatia Toafa (sündinud 1. mail 1954) on Tuvalu poliitik, alates 29. septembrist 2010 Tuvalu peaminister ja ühtlasi välisminister.
Ta oli peaminister ka 27. augustist 2004 kuni 14. augustini 2006.
21. detsembril 2010 avaldas parlament talle häältega 8:7 umbusaldust.
Kursk

Ajalugu

Kurski kohal asus slaavlaste tugipunkt juba 8. sajandil, kroonikas on Kurski mainitud esmakordselt 1095. aastal. 1237. aastal hävitas linna Batu-khaan. 1360. aastast kuni 15. sajandi lõpuni oli Leedu Suurvürstiriigi koosseisus, seejärel Moskva suurvürstiriigi alluvuses. 17. sajandi alguses ründasid linna korduvalt Poola-Leedu väed, krimmitatarlased ja nogaid. 
Linnaõigused sai 1799. aastal. 1860. aastatest raudteede sõlmpunkt.
Elanike arv on 406 400 (2005).
1985. aasta mäesuusatamise maailmameistrivõistlused

1985. aasta mäesuusatamise maailmameistrivõistlused olid 28. maailmameistrivõistlused mäesuusatamises, mis toimusid 31. jaanuarist 10. veebruarini Bormios ja Santa Caterinas Itaalias. Võistlustel oli mängus 8 komplekti medaleid (neli ala nii meestele, kui naistele).
Andres Juur

Andres Juur (sündinud 15. aprillil 1986) on AHHAA keskuse juhataja ja teaduse populariseerija.
Andres Juur on noorte teadussaate "Rakett 69" teadustoimetaja ning toimetaja ja saatejuht Raadio 2 teadusminutite juures. Ta on olnud tegev Teadusteatris ja osalenud Tähe perepäevade korraldamisel. 2005. aastast on ta olnud aktiivselt tegev Eesti Füüsika Seltsi Teadusbussi projektis.
Ta on õpetanud informaatikat ja füüsikat Puurmani Gümnaasiumis. Ta on teinud AHHAA keskusse mitu eksponaati.
2011. aasta Eesti teaduse populariseerimise auhindamisel tunnustati teda ergutusauhinnaga valdkonnas "Parim teadust ja tehnoloogiat populariseeriv teadlane, ajakirjanik või õpetaja". Ta on kirjutanud populaarteaduslikke artikleid ajakirjanduses.
Juur on õppinud Jõgeva Gümnaasiumis ja Tartu Ülikoolis.
Villem Reiman

Elulugu

Villem Reiman sündis Pauna ehk Paunhada renditaluniku religioosses perekonnas ning õppis Viljandi elementaar- ja seejärel kreisikoolis aastatel 1872–1877. 1878–1882 omandas ta haridust Pärnu gümnaasiumis ning seejärel astus Tartu Ülikooli usuteaduskonda.
1883. aastal oli Reiman üks Eesti Üliõpilaste Seltsi asutajaliikmeid, ta osales ka seltsi sinimustvalge lipu sissepühitsemisel 1884. aasta 4. juunil Otepää kirikus. 1886. aastal sai tast seltsi esimees.
1887. aastal lõpetas Reiman Tartu Ülikooli usuteaduste kandidaadina ning asus 1889. aastal tööle Kolga-Jaani vaimulikuna, esialgu pastori asetäitja, alates 1890. aasta lõpust pastorina. Tema ametissenimetamise vastu olid kohalikud Kolga-Jaani kihelkonna mõisnikud, sest Reiman oli varem juba korduvalt näidanud oma kompromissitut rahvuslikkust ning vastuseisu nii venestamisele kui ka baltisaksa ülemvõimule Baltikumis. Samas oli ta kirikuõpetajale kohaselt igasuguse vägivalla vastane ja uskus, et eestlaste positsiooni parandamine peab toimuma rahumeelsel teel. Oma põhimõtetele jäi ta truuks kuni elu lõpuni.
1890. aastate alguses oli eesti rahvuslik liikumine madalseisus, sest endisaegsed juhid olid kas surnud või avalikust elust tagasi tõmbunud ning venestusaeg oli oma haripunktil. Ka eesti ajakirjandus oli rahvusliku joone hoidmisest peaaegu loobunud. Reiman koos oma aatekaaslastega (Oskar Kallas, Heinrich (Henrik) Koppel) suutis seda 1896. aastal muuta, kui nad ostsid Karl August Hermannilt ajalehe Postimees ning kutsusid selle peatoimetajaks Jaan Tõnissoni. Seda loetakse "Tartu renessansi" alguseks.
1890. aastatel oli Reimanil ka pidevalt probleeme Vene riigivõimuga. Ta anti mitu korda kohtu alla ning viibis 1891–1893 korduvalt koduarestis. Sellele vaatamata jätkas ta rahvusideede aktiivset levitamist.
Alates 1900. aastast oli Reiman Eesti Karskusseltside Kesktoimkonna juht.
Reimanil oli oluline roll ka harrastusajaloolasena, sest ta kirjutas esimese vähegi teaduslikuma ülevaate Eesti ajaloost, kus populariseeris aga ka mitmeid siiani kestnud idealiseeritud müüte (kõige tuntum on "vana hea Rootsi aja" kuvand). Samuti tegeles ta perekonnaloo uurimisega, viies sellegi (koos Martin Lipuga) teaduslikule tasemele, ning kirjutas mitme ärkamisaegse tegelase eluloo.
1905. aastal oli Reiman üks Eesti Rahvameelse Eduerakonna asutajatest.
1907–1914 oli Reiman Eesti Kirjanduse Seltsi ja 1908–1913 Viljandi Eesti Haridusseltsi esimees. 1914. aastal pidi ta aga tervise järsu halvenemise tõttu avalikust elust kõrvale tõmbuma.
Aastal 1917, veidi enne oma surma, esitas Reiman Eesti autonoomia idee.

Mälestuse jäädvustamine

1922–1932 tegutses Villem Reimani mälestamise komitee, mille eestvõttel rajati 1931. aastal Tartusse Toomemäele Villem Reimani monument.
29. mail 1988 avati Villem Reimani monument Kolga-Jaani kiriku juures.
Tallinnas on Villem Reimani tänav.
2002 asutati Kolga-Jaani pastoraadis Villem Reimani Kolleegium, mille eesmärk on muu hulgas hoida ja levitada Reimani vaimset pärandit.
1932. aasta mäesuusatamise maailmameistrivõistlused

1932. aasta mäesuusatamise maailmameistrivõistlused olid 2. maailmameistrivõistlused mäesuusatamises, mis toimusid 4.–6. veebruarini 1932 Cortina d'Ampezzos Itaalias. Võistlustel oli mängus 6 komplekti medaleid (kolm ala meestel ja 3 ala naistel).
Moffen

Moffen on Norrale kuuluv asustamata saar Svalbardis Teravmägede saarestikus.
Moffen asub Lääne-Teravmägede saare põhjaranniku ääres Wijdefjordeni suudme lähedal. Saar on 3 km pikk, kuni 2 km lai ja pindala on umbes 5 km². Saare geograafilised koordinaadid on 80° 02′ N, 14° 30′ E
Saar koosneb umbes nelja kilomeetrise läbimõõduga kruusa- ja liivavallist, mille keskel on laguun. Saar on madal ja tasane.
Moffenil leidub suuri morsakolooniaid. Saar on ka oluline lindude pesitsuspaik.
Saarel on Moffeni looduskaitseala, mis kuulub Nordvest-Spitsbergeni rahvusparki.
Sarntal

Geograafia

Sarntal külgneb järgmiste valdadega: Hafling, Freienfeld, Klausen, Franzensfeste, Mölten, Ratschings, Ritten, Jenesien, St. Leonhard in Passeier, Schenna, Vahrn, Vöran ja Villanders. Durnholzi järv paikneb valla territooriumil. Orus on mõned ilusad maastikud mägede ja ka tasase ruumiga. Peamine jõgi on Talfer, mille läte on Weisshornil Pensertalis.

Ajalugu

Sarntheini küla on esmakordselt mainitud aastal 1211.

Keeleline jaotus

2011. aasta rahvaloenduse järgi kõneleb 98.07% rahvastikust esimese keelena saksa keelt, 1,82% itaalia keelt ja 0,10% ladiini keelt.
Kuumaõhupuhur

Kuumaõhupuhur on käeshoitav seade, mida kasutatakse kuuma õhuvoolu tekitamiseks, tavaliselt temperatuurivahemikus 100 °C kuni 550 °C, mõned võimsamad mudelid ulatuvad kuni 760 °C. Tööriist meenutab oma kujult fööni või akutrelli, mille otsast puhub kuuma õhku. On olemas nii kaasaskantavad kui ka statsionaarsed mudelid, mis on võimsamad.

Ehitus

Kuumaõhupuhuris tekitab soojust soojusallikas, milleks on tavaliselt elektriline soojuselement, kuid kasutatakse ka gaasileeki. Õhu paneb liikuma elektriline ventilaator, kuid gaasileegi puhul võib piisada ka gaasirõhust. Tööriista otsas paikneb otsik, mida kasutatakse, olenevalt eesmärgist, õhu suunamiseks. Otsikute kuju erineb vastavalt otstarbele. Mehhanismi ümbritseb ka ümbris, mis hoiab kõiki tööriista komponente koos ja muudab tööriista turvaliseks. Tööriista käivitamiseks kasutatakse päästikut, mis asub kestast väljaspool ja mida vajutades hakkab puhur tööle. Käeskantavatel mudelitel on ka käepide. Kuumaõhupuhuri ehitus on sarnane fööniga.

Kasutus

Kuumaõhupuhureid kasutatakse füüsikas, materjaliteaduses, keemias, inseneriteaduses, laboratoorsetes tingimustes ja töökodades. Erinevaid kuumaõhupuhureid kasutatakse erinevate eesmärkide saavutamiseks. Puhurid võivad erineda temperatuuri kui ka õhuvoolu laiuse ja tugevuse poolest. Eesmärgiks võib olla värvi eemaldamine, pindade kuivatamine ja soojendamine, materjalide kahandamine ja painutamine. Puhureid saab kasutada ka külmunud objektide sulatamiseks. Neid kasutatakse laialdaselt ka elektroonikas erinevate osade lahti jootmiseks ja trükkplaatide pinnale paigaldatud elektroonika ümber töötlemiseks. Samuti saab puhureid kasutada erinevate seadmete testimiseks ülekuumenemise vastu.
Rein Lindmäe

Rein Lindmäe (sündinud 17. märtsil 1953 Tallinnas) on eesti lauatennisist ja treener.
Ta on lõpetanud 1971 Tartu 1. Keskkooli ja 1979 Tartu Ülikooli kehakultuuriteaduskonna.

Isiklikku

Tema vend Alari Lindmäe oli samuti lauatennisist.
Tal on tütred Maris, Karin ja poeg Erik.
Lõusa mõis

Lõusa mõis (saksa keeles Laus) oli abimõis (karjamõis) Simuna kihelkonnas Virumaal endise Lõusa küla juures.
Lõusa mõis asus tasandikul lõuna pool Simuna-Paasvere teed (Simuna-Laekvere teed). Mõisakompleksist on säilinud tiik, mõned puud Moora poole suunduval puiesteel. Peahoone vundamendile ehitati hiljem küün, mille all olid osaliselt säilinud keldrid. Viimati kuulus Moora mõisa alla. Nõukogude ajal paiknes Rahkla sovhoosi territooriumil.
Lõusa karjamõis põles maha ja maad läksid Moora mõisale. Nõu talu kohal olid Lõusa mõisa aidad. Aitade otsas kasvasid suured pärnad. Viilepi tuba oli endise Moora mõisa ase, mis oli alt keldreid täis.
Ioonivahetuskromatograafia

Ioonivahetuskromatograafia ehk ioonikromatograafia on keemias ja biokeemias kasutatav meetod, mis võimaldab lahutada ioone ja polaarseid molekule olenevalt nende elektrilisest laengust. 
Ioonivahetuskromatograafiline lahutamine põhineb vastasmärgiliste laengutega osakeste vastastikusel toimel (interaktsioonil). Kromatograafilises kolonnis oleva statsionaarse faasi (ioniidi) pinnal on ioonsed funktsionaalrühmad (R–X), mis interakteeruvad proovis olevate vastasmärgilise laenguga ioonidega. See meetod võimaldab lahutada ka selliseid suuri laetud molekule nagu proteiinid, nukleotiidid või aminohapped.
Katioonse ioonivahetuskromatograafia puhul statsionaarne faas, millel on negatiivse laenguga funktsionaalrühm (näiteks X⁻ = PO₄³⁻), hoiab kinni positiivse laenguga katioonid:
Anioonse ioonivahetuskromatograafia puhul statsionaarse faasi positiivse laenguga rühmad (näiteks X⁺ = R₄N⁺) hoiavad kinni negatiivse laenguga anioonid:
Breitovo rajoon

Haldusjaotus

Breitovo rajoonis on 166 asustatud punkti, mis kuuluvad nelja valla (külaasunduse) koosseisu.
Kaitseliidu Narva malev

Kaitseliidu Narva malev oli Kaitseliidu malev enne Kaitseliidu laialisaatmist 1940. aastal.
Aastatel 1926–1938 oli maleva pealikuks Jaan Lepp. 1936. aastast oli Ernst Soomuste pealiku ajutine kohusetäitja ning 1939–1940 pealik.
Harjumaa

Harjumaa muinasmaakond

Vanim teade tänasest Harjumaast leidub Taani hindamisraamatus, mis on kirja pandud aastail 1219–1220 ja korrastatud aastal 1241.
Taani hindamisraamatu Eestimaa suure nimistu järgi jagunes Hæriæ (Härjä, hilisem Harju) maa seitsmeks parochiaks (parohhia – maakogukond, kirikukihelkond) ja kolmel juhul on märgitud ka selle kylægund (küläkond):
 
„In parochia haccriz...
In parochia Kolkis... 
In parochia iuriz...
In Uomentakæ Kilegund & parochia Keykel...
Repelkylægund In parochia Jeelleth...
In parochia Kussala...
Ocrielæ Kylægund in parochia Wasskæl...
“
Taani hindamisraamatu Eestimaa väikese nimistu järgi, mis kirja pandud aastal 1230, on Harriæn maal kolm ja Reuælæ maal kolm kiligundat (latiniseeritud kylægund-küläkond). Kas jaotus kehtis juba enne vallutust või tehti see hiljem, pole kindlalt teada.
Henriku Liivimaa kroonikas (valmis 1227) esinevad nii Harien kui Revele.
Eesti- ja Liivimaa XVII sajandi kaartidel võib näha maad nimega Harien, Harrien, Harriæn, Harnland, Harria, Harnlandia, mis hõlmab ka Reuælæ maid.

Rahvarõivad

Harjumaa rahvarõivad kuulusid alates 18. sajandist ja hilisemast ajast Põhja-Eesti rahvarõivaste hulka. Naised kandsid särke, käiseid, seelikut, vööd, abielunaised põlle, paiguti kanti ka kampsunit ja liistikut ehk vesti. Seelikud olid kaharad, sageli pikatriibulised. Neiud ja tüdrukud kandsid peas siidlintidega pärga, naised linikut, hiljem pottmütsi. Meeste ülikonna põhiosad olid särk, püksid ja vatt, jõukamatel ka vest. Piduülikonna juurde kuulus ka vest.
Etna-Troy vald

Etna-Troy vald (Etna-Troy Township) on vald USA-s Indiana osariigis Whitley maakonnas.
2010. aastal elas vallas 1899 inimest. 2000. aastal 1833 inimest.
Valla pindala on 93,29 km². Veepindala on 2,25 km².
Igor Sikorski

Igor Sikorski (ukraina keeles Ігор Сікорський, vene keeles Игорь Иванович Сикорский; 25. mai 1889 Kiiev – 26. oktoober 1972 Easton, Connecticut) oli vene-ukraina-poola päritolu Vene ja USA lennunduspioneer ning lennukite ja helikopterite konstruktor.
Ta sündis Kiievis Kiievi ülikooli psühhiaatriaprofessori Ivan Sikorski pojana. Aastatel 1903–1906 õppis ta Peterburis merekoolis, aastal 1907 asus õppima Kiievi Polütehnilisse Instituuti, kus ta võttis osa mehaanikaringi õhulaevanduse ringi tööst.
1913. aastal konstrueeris ta maailma esimese mitmemootorilise fikseeritud tiibadega lennuki ("Russki Vitjaz") ja 1914. aastal maailma esimese suure reisilennuki ("Ilja Muromets").
1919. aastal emigreerus ta Ameerika Ühendriikidesse, kus asutas 1925. aastal ettevõtte Sikorsky Aircraft Corporation.

Isiklikku

Tema isa Ivan Sikorski oli psühhiaater.
Arnu Rivis

Arnu Rivis (aastani 1936 Arnold Rivis, 4. veebruar 1913, Tallinn – 1. veebruar 1984, Tallinn) oli Eesti põllumajandusteadlane.

Elulugu

Arnu Rivis oli töölise poeg.
Lõpetas 1933 Tartu Linna Poeglaste Gümnaasiumi ja 1941 TÜ agronoomina; põllumajanduskandidaat (1958, Teaduste Akadeemia), väitekiri "Maisikasvatuse võimalikkusest ja mõningatest agrotehnika iseärasustest Eestis"; põllumajandusdoktor (1975, Teaduste Akadeemia), väitekiri "Научные основы агротехники кукурузы в Эстонской ССР " (doktorikraad jäi Moskva Kõrgemas Atestatsioonikomisjonis kinnitamata). Oli 1941–44 Haapsalu jaoskonnaagronoom ja Uuemõisa Põllutöökooli õpetaja, 1944–47 Kuusiku katsejaama Hauksi katsepunkti juhataja, 1947–57 Kuusiku katsejaama teadur, 1957–62 juhataja, 1962–77 Eesti Maaviljeluse ja Maaparanduse Teadusliku Uurimise Instituudi (EMMI) maisi ja söödakultuuride sektori juhataja ning vanemteadur.

Teadustöö

Uurimisvaldkond: väetiste kasutamine ja maisikasvatus.
Kneitlingeni vald

Ajalugu

Kneitlingeni keskaegses Saksimaa hertsogiriigis on esmakordselt mainitud 1135. aasta dokumendis, mille on välja andnud keiser Lothar III, kus ta andis hiljuti asutatud Königslutteri benediktlaste kloostrile kinnistud. Romaani stiilis kihelkonnakirik püstitati Templiordu poolt umbes 1141. aastal; selle apsiid ja ristvõlv on säilinud esialgsel kujul. 1235. aastast alates kuulus ala Braunschweig-Lüneburgi hertsogkonnale, isandkonda läänistati erinevatele kohalikele aadliperedele.
Kneitlingeni küla on tuntud legendaarse petise Till Eulenspiegeli sünnikohana. Pärimuse järgi ristiti ta 1300. aasta paiku lähedalasunud Amplebeni lossi kabelis, misjärel toimus ristimispidu kohalikus kõrtsis. Pärastlõunal koju minnes libises Tilli vintis ämmaemand oja ületades purdel ja kukkus koos lapsega mudaauku, ristides teda teist korda. Kumbki ei saanud viga, kuid Till pandi kodus vanni, seega ristiti kolmandat korda samal päeval.
Braunschweig-Wolfenbütteli hertsog Magnus I ostis 1355. aastal endise Amplebeni röövelparuni lossi, peale väheste ümberkaudsete valduste, sealhulgas romaani stiilis kihelkonnakiriku, mille 1454. aastal omandas Braunschweigi linn. Kodanikud rajasid Elmi mägedes kivimurru lubjakivi kaevandamiseks.
Ampleben, Bansleben ja Eilum liidendati Kneitlingeni valda 1. märtsil 1974.
August (Pfalz-Sulzbach)

Elu

August sündis Neuburgis Neuburgi pfaltskrahvi Philipp Ludwigi ja Anna von Kleve teise pojana. Pärast isa surma aastal 1614 jaotati tema territooriumid Augusti ja selle kahe venna vahel - August sai Neuburgi hertsogkonna põhjaosa, millest moodustus Sulzbachi hertsogkond.
August suri Windsheimis ja maeti Lauingenis.
Tuhala maastikukaitseala

Tuhala maastikukaitseala oli maastikukaitseala Harjumaal Kose vallas. See hõlmas paikkonda, mille asustuse vanus on ligi 3000 aastat. Kaitseala läheduses oli muu hulgas 11 muistset asulakohta, 30 väikselohulist kultusekivi, 3 kivikalmet ja 4 hiiekohta.
Tuhala kiriku ja mõisapargi vahele jäävas Heinasoos asub Eesti vanim, 3.–4. sajandist pärinev palktee. Eesti suurimal karstialal võib näha kõiki tüüpilisi karstivorme. Karstiväljal voolab Mahtra soostikust Tamsi allikatest alguse saav Pirita vasakpoolne lisajõgi Tuhala jõgi, mille pikkus on 26 km ja millest 1,5 km voolab maa all. Karstimaastikku läbiva matkaraja pikkus on 2,5 km.
Kaitseala kaotati 2014. aastal seoses Nabala-Tuhala looduskaitseala moodustamisega.
Vabadussõjas langenud Soome vabatahtlike monument

Vabadussõjas langenud Soome vabatahtlike monument (soome keeles nimetatud Vironkävijäin muistomerkki) on mälestusmärk, mis avati 27. mail 1923 Helsingis, et mälestada Eesti Vabadussõjas langenud soomlasi. Monumendi skulptor on Into Saxelin ja arhitekt Johan Sigfrid Sirén. Monument asub Vanas kirikupargis (soome keeles Vanha kirkkopuisto) Eesti Vabadussõja vabatahtlike ühishaual, kuhu maeti 1919. aasta veebruaris ja märtsis 31 Eestis langenud soomlast.
Esimesed neli vabadussõdurit maeti Helsingi Hietaniemi kalmistule, kus asub 1921. aastal rajatud teine mälestusmärk.
Leeni Linna

Leeni Linna (sündinud 1984) on Eesti filmirežissöör.
Ta lõpetas 2003. aastal Tallinna Üldgümnaasiumi.
2009. aastal lõpetas ta TLÜ Balti Filmi- ja Meediakooli filmieriala. Tema bakalaureusetöö oli dokumentaalfilm "Sõnumitooja". Hiljem on ta lõpetanud samas magistrantuuri. Tema magistritöö oli dokumentaalfilm "Veregrupp".
Merivälja tee

Merivälja tee on tänav Tallinnas Pirita linnaosas Pirita, Mähe ja Merivälja asumis.
Tänav algab Pirita tee jätkuna ja lõppeb Ranna tee algusega.
Merivälja tee sai nime 16. oktoobril 1953. Enne seda oli Pirita tee osa.