ANT-25

Ajalugu

Aastal 1931 tekkis Aero- ja Hüdrodünaamika Keskinstituudis (venekeelne lühend ЦАГИ) idee ehitada rekordlennuk. Sama aasta augustis moodustati Nõukogude Liidu Sõja-Revolutsiooni Komitee juures komisjon, kus peakonstruktor Andrei Tupolev näitas lennuki eskiisprojekti. 7. detsembril 1931 otsustas sama komisjon alustada lennuki ehitamist ning korraldada 1932. aastal lend rekordkaugusele – 13 000 km.
Lennuki projekt valmis 1932. aasta juulis. Projekti oli koostanud Pavel Suhhoi brigaad Tupolevi juhtimisel. Lennuki ehitamine algas 1. juunil 1932. 
Esimene lend M-34 propelleri reduktorita mootoriga toimus 22. juunil 1933 lendur Mihhail Gromovi juhtimisel. Teise prototüübi, reduktoriga mootoriga M-34R, ehitamine algas augustis 1932. Selle esmalend toimus 10. septembril 1933, samuti Gromovi juhtimisel. Lennukite katsetamine toimus peaaegu samaaegselt. Katsed näitasid, et reduktorita mootoriga lennuki lennukestus on 48 tundi ja lennukaugus 7200 km, kuid ka reduktoriga mootoriga lennuki lennukaugus ei ületa 10 800 km. Projekti eesmärgid ei olnud saavutatud. Lennuki tiiva õhutakistus oli liiga suur, mistõttu otsustati selle pinnakatet siluda. Gofreeritud lainelisest duralumiiniumplekist kattega tiib kaeti riidekattega, mis parandas tiiva aerodünaamikat märgatavalt. Kapten Gromovi meeskond hakkas korraldama regulaarseid katselende teise ANT-25 lennukiga. 1934. aasta esimesel poolel sooritatud ANT-25 katselennud näitasid märgatavalt paranenud lennuomadusi. Arvestuste järgi võis lennuk õhus püsida juba 80,4 tundi ja lennukaugus oli 13 020 km.

Rekordid

1934. aasta rekordlennuks valmistati ette kaks ANT-25-t. Sama aasta 10.–12. septembril oli tehtud lend kinnisel marsruudil (kapten Gromov; teine piloot Aleksander Filin; tüürimees Ivan Spirin). Selle lennu ajal püstitati uus lennukauguse maailmarekord 12 411 km ja lennukestusega 75 tundi. See rekord jäi ametlikult kinnitamatta, sest Nõukogude Liit ei olnud Rahvusvahelise Lennuspordiföderatsiooni (FAI) liige.
3. augustil 1935 prooviti lennukiga ANT-25 (kapten Sigismund Levanevski; teine piloot Georgi Baidukov; tüürimees Viktor Levtšenko) sooritada vahemaandumisteta lend marsruudil Moskva – Põhjanaba – San Francisco. Sellest katsetusest teatati pidulikult ette, kuid pärast umbes 2000 km lendu hakkas lennuki kabiini lekkima mootoriõli. Levanevski pööras lennuki ümber ja maandus Novgorodi lähedal. Õlilekke põhjus saadi kiiresti selgeks – lennuki hoolduse ajal kallati mootorisse liiga palju õli ja see paisus töötava mootori temperatuuri tõustes, mistõttu hakkas lekkima kabiini. 20. juulil 1936 startis lennuk Moskvast Kaug-Itta (kapten Tškalov; teine piloot Baidukov; tüürimees Aleksander Beljakov). Lend kaugusele 9375 km kestis 56 tundi, maanduti Uddi saarel, Vaikses ookeanis.
18. juunil 1937 lendas ANT-25 sama meeskonnaga vahemaandumiseta marsruudil Moskva – Põhjanaba – Ameerika Ühendriigid. Lennuk maandus Pearsoni lennuväljal Vancouveris. 12. juulil 1937 lendas teine ANT-25 marsruudil Moskva – Põhjanaba – Ameerika Ühendriigid vahemaandumiseta ning maandus San Jacintos (kapten Mihhail Gromov; teine piloot Andrei Jumašev; tüürimees Sergei Danilin). Selle lennu ajal püstitati kauglennu maailmarekordid otselennul (10 148 km) ja murdlõigul (11 500 km).
Lühikest aega oli lennuki markeeringuks CAGI-25, kui Tupolev 1937. aasta oktoobris suure terrori käigus vangistati ja oli avalikkusele keelu all.
Aastal 1937 toodi ANT-25 tagasi Nõukogude Liitu laevaga Normandie.

Kasutus sõjaväes

ANT-25 baasil arendas Tupolev välja kaugpommituslennuki ANT-36, mis sai lennuväes tähistuse DB-1 (vene keeles Дальний бомбардировщик - dalnij bombardirovštšik 1 ehk DB-1 ДБ-1) ja mida ehitati väikesearvuline seeria. Pommituslennuki kiirus oli 240 km/h ja see võis kanda kuni 300 kg pomme.