Rohesein

Roheseinade tüübid

Roheseinu tehakse enamjaolt moodulpaneelidest, kuhu saab istutada taimi. Nende kategoriseerimine käib järgnevate moodulite alusel: avatud, matt- ja struktuurimoodul.

Avatud moodul

Avatud kasvu puhul kasutatakse huumuseriiulite ja huumusekotikeste lahendust. Sellise lahenduse puhul kasutatakse riiulit või kotti, kuhu asetatakse muld koos istikuga, mis kinnitatakse siis seinale. Seda laadi seintel tuleb vahetada taimi väliruumides korra aastas ja siseruumides iga kahe aasta tagant. Avatud süsteemi lahendus ei ole sobilik aladele, kus võib esineda maavärisemist. Maksimaalne soovitatav kõrgus antud roheseina jaoks on 2,5 m, kuna kõva tuul ja vihm võivad taimedele liiga teha. On olemas ka roheseinade kasvatamise meetodeid, mis peavad vastu ka maavärinas. Aasias on välja arendatud viis, mis hoiab kasvu roheseina küljes isegi, kui toimub maavärinast tulenev mulla kobestumine. Erosioonitõkkega süsteemis suudavad taimed taas juurduda isegi pärast mulla kobestumist. Roheseinad, kus ei ole kasutatud mulla erodeerumise vastast süsteemi, on sobilikud koduaedadesse, kus nagunii aeg-ajalt tehakse uuendusi. Erosiooni vastane avatud süsteem sobib kõikidele seinatüüpidele.

Matt

Roheseinamatte valmistatakse kookoskangast ja vildist. Matti kasutades tuleks arvestada sellega, et taimestik püsib seal 3–5 aastat. Selle aja jooksul muutub taimede juurestik mati suhtes valdavaks. Kui mati pindala on juurte suhtes vähemuses, siis tekib probleeme veerežiimiga – matt ei suuda imada ja endas hoida vett. Probleemi lahendamiseks tuleb aeg-ajalt lõigata matist mõni tükk välja ja siis asendada see värske taimede matiga. Asendatud tüki naabruses olevatest taimedest osad surevad, kuna uuendamise käigus lõigati läbi olemasolev juurtesüsteem. Mattide süsteem sobib hästi sisekujundusse. Matile tuleks istutada taimed, mis suureks kasvades ei muutu raskeks. Kindlasti tuleb tähelepanu pöörata sellele, et rohematt vajab pidevat kastmist, kuna õhuke materjal ei ole suuteline endas vett hoidma. Probleemi lahendamiseks tuleks koos rohematiga mõelda kohe kastmissüsteemide peale. Soovitatav mati kõrgus on kuni 2,5 m.

Taskutega matt

Poolavatud polüuretaanist valmistatud taskutega matt on lähiaastatel olnud populaarne ja edukas roheseina meetod nii väli- kui ka siseruumides. Taskutega matti saab kasutada rohekatuste loomisel ja ka roheseinade rajamisel. Kui eelmine matisüsteem vajas pidavat kastmist, siis selle veepidavus on märkimisväärselt suurem. Taskute sees on kookoskanga ja vildi süsteemid, mis tänu polüuretaankattest ümbrisega peavad hästi vett. Polüuretaan pole biolagunev, sellest tulenevalt püsib alusmaterjal elujõulisena üle 20 aastat. Roheseina jaoks pannakse taskute tagumisele küljele veekindel materjal, et maja fassaad ei saaks niiskuskahjustusi. Majale paigaldatakse võrk või konksud, millele saab kinnitada taskutega roheseinapaneeli. Taimed istutatakse ilma mullata. Niiskusrežiimi parandamiseks võib sama materjali purustada ja lisada taskutesse.

Plokid

Struktuurimoodulist moodustatakse “plokid”, mis oma omadusetelt ei ühti avatud ega ka mati moodulitega. Struktuurimoodulis on mõlema eelmainidud mooduli head omadused. Plokid püsivad 10–15 aastat, neid tehakse erinevates suurustes ja kujudes. Struktuurmoodulit saab kohandada vastavalt taime vajadustele. Plokid saab kohandada sobivaks taimedele vajaliku veehulga ja pH alusel.

Funktsioon

Rohelisi seinu võib kõige sagedamini leida linnakeskkonnas, kus taimed vähendavad maja üldist temperatuuri. Esmane põhjus, mis põhjustab soojaummistust linnades on isolatsioon, päikesekiirguse imendumine linna teedel ja hoonetel ning hoiustatud kuumus ehitusmaterjalides ja selle tagasipeegeldamise kiirgus. Taime pind siiski transpiratsiooni tagajärjel ei tõuse üle 4–5 °C ümbritsevast keskkonnast vaid on mõnikord isegi jahedam.
Elavad seinad võivad olla vahendid vee taaskasutamiseks. Taimed võivad puhastada kergelt saastunud vett (nagu hallveesüsteemid) neelates lahustunud toitaineid. Bakterid mineraliseerivad orgaanilisi ühendeid, et muuta see taimedele kättesaadavaks. Uuringud toimuvad Bertshi koolis Seattle’is, Washington kasutab GSky Pro Walli süsteemi, kuigi see ei ole praegu avalikult kättesaadav.
Roheseinad on eriti sobilikud linnades, sest neid on võimalik kasutada vertikaalsetel pindadel.
Nad sobivad ka kuivadele aladele, sest ringluses olev vesi aurustub vertikaalsetel seintel vähem kui horisontaalsetes aedades.
Elavatel seintel oleks funktsioon ka linna põllumajanduses ja linna aedades oma kunstilise iluga. Seinu ehitatakse vahel ka hoonete sisse, et leevendada kinnise ruumi sündroomi.
Roheseinad on tunnustatud ka puhta õhu kvaliteedi vahendamisega sees ja väljas.

Taimed

Vertikaalselt on võimalik kasvatada peaaegu kõiki taimi. Kõige levinumad ronitaimed on metsiku viinapuu erinevad liigid, elulõng, tobiväät, humal, lillhernes, mungalill ja õisuba. Vään- ja ronitaimed katavad suuri kõrgeid seinu, summutades linnamüra ja parandades õhku.
Ka paljusid köögivilju, mis aias ohtralt kasvuruumi võtavad (kõrvitsad, kurgid, maasikad jne) saab kasvatada vertikaalis. Selliselt kasvatades on tänu paremale õhuvahetusele saagikus suurem, lemmikloomad ja haiguste tekitajad ei küüni kõrgele ning saagikoristus on lihtsam.

Ajalugu

Linnaruumi sobiva haljastus- ja aiandusvormina on vertikaal- ehk korrusaiandus vaid mõnekümne aastase ajalooga nähtus. Iidsetes Vahemere-äärsetes aedades on vertikaalselt haljastust aga kasutatud juba aastatuhandeid. Tuntuim vertikaalhaljastuse näide vanaaja ajaloost on Babüloni e Semiramise rippaiad, mis ehitati umbes 500 eKr.