google/wiki40b huggingface dataset:
Mari Raamot

Elulugu

Mari Raamot sündis Viljandimaal Tarvastu vallas Kiltsil taluperemehe tütrena. 
Mari õppis Viljandis Lilli Suburgi tütarlastekoolis, seejärel Königsbergis, hiljem ka Kielis ja Leipzigis kodumajandust ning tegutses koduõpetajana Peterburis ja Tuula kubermangus. 
Ta oli lühemat aega Põltsamaa lähedal Kaarlimõisas Eesti Aleksandrikooli õpetaja, rajas koos agronoomist ja poliitikust abikaasa Jaan Raamotiga Tartu lähedale Raadi valda Sahkapuu tallu esimese Eesti tütarlaste põllutöö- ja majapidamiskooli ning juhatas seda kuni kooli sulgemiseni 1918. aastal, valmistades ette 265 haritud noort perenaist. 
Esimese Saksa okupatsiooni ajal 1918 ta vangistati. Hiljem oli Eesti Punase Risti Peavalitsuse liige ja korjandusosakonna juhataja, üks Noorte Naiste Kristliku Ühingu asutajaid ja esinaine, Naiskodukaitse asutajaid ja esinaine 1927–1936, Kodutütarde liikumise asutajaid. 
1944. aasta septembris põgenes ta Saksamaale, kust asus edasi Ameerikasse. Mari Raamot suri New Yorgis.

Isiklikku

Ta abiellus aastal 1899 Peterburis Jaan Raamotiga, nende poeg Ilmar Raamot oli agronoom ja poliitik. Tema õde oli laulja ja pedagoog Aino Tamm, vend oli tuntud metsasarvemängija ja muusikategelane Jaan Tamm.
Lõkmed

Lõke (mitmuses lõkmed) on vormirõiva kraenurgal olev, harilikult trapetsikujuline värviline riideriba. Lõkmeid kasutatakse näiteks sõjaväelaste vormirõivastel.
Otto Reinhold Taube

Karlö vabahärra Otto Reinhold Taube (27. november 1627 – 17. mai 1689) oli Liivimaa aadlik ja sõjaväelane Rootsi teenistuses.
Taubede suguvõsast Otto Reinhold Taube sündis Maidla mõisniku Bernt von Taube (1652. aastal sai Karlö vabahärra tiitli) ja tema abikaasa Sophia (sünd. Uexküll) kuuenda pojana.
1648. aastal oli teenis ta lipnikuna ihukaardiväes. 1655. aastaks oli ta tõusnud seal kapteni auastmesse. Novembris 1664 oli ta Upplandi rügemendi ülem ja veebruaris 1665 Viiburi lääni rügemendi ülem. 1666. aastal oli ta Tartu komandant ja maapealik.
Talle kuulus Luunja mõis Tartumaal, mille ta ostis 1674. aastal 8000 taalri eest Adam Bernhard Schrapferilt.
Otto Reinhold Taube maeti Tallinna Toomkirikusse, kus on säilinud tema esinduslik hauamonument, mille tõenäoliselt valmistas kiviraidur Johann Gustav Stockenberg. Kirikus paikneb ka tema vappepitaaf. Matusekoha nr. 48 oli ta omandanud 1673. aastal.
Bauhof

Bauhof Group AS (varem Ehitus Service) on ehitusmaterjalide ja aiakaupade jaekaubandusettevõte, mis kasutab ka kaubamärki Aiaparadiis. 
2000. aastal asutatud ettevõttel on 13 kauplust, millega see on Eesti suurim ehitus- ja aiakaupluste kett. Ettevõttes töötab ligi 500 inimest.
Rahvusvahelisel DIY-kaubanduskontseptsioonil põhinev Bauhofi kauplustekett pakub ehitus-, viimistlus-, aia- ja kodukaupu.

Ajalugu

Aastal 2002 avas Ehitus Service Tallinnas oma esimese ehituskaupluse. Ehitus Service tõi turule uue kontseptsiooni "do it yourself " ('tee seda ise'), kus rõhk oli suurel sortimendil ja avaratel müügipindadel.
2007. aastal sai ettevõtte nimeks Bauhof (saksa keeles 'ehitushoov'). 
2010. aastal ostis Bauhof ära As Devestile kuulunud Ehitusmarketi kauplused Keilas ja Laagris ning viis need Bauhofi nime alla. 
Nüüd on Bauhof puhtalt Eesti kapitalil põhinev ettevõte.
Püknokliin

Püknokliin (kreeka sõnadest pyknos 'tihe, paks' + klino 'kaldun') on veekiht, kus tihedusgradient on võrreldes alumise ja ülemise veekihiga märgatavalt suurem.
Mageveekogudes, näiteks järvedes, on tiheduse muutus tingitud eelkõige veetemperatuurist, merekeskkonnas aga veetemperatuurist ja/või soolsusest.
Säilinud kloaak

Diagnoos

Diagnoosimisel juhindutakse Eestis rahvusvahelise haiguste klassifikatsioonisüsteemist RHK-10. RHK-10 alusel kuulub säilinud kloaak alamjaotisse: [Q43.7].

Ravi

Meditsiiniteenistujate poolt pakutav ravi on valdavalt operatiivne. Operatiivse ravi õnnestumine oleneb oluliselt iga individuaalse vastsündinu anatoomilis-füsioloogilistest eripäradest.
Alusheli

Alusheli mõiste

Tänapäevase sisuga mõiste "alusheli" teke on seotud keskaja modaalse helisüsteemi järkjärgulise arenguga 10. sajandi paiku. 
Kogu muusikaline heliruum, milles keskaja heliloojad töötasid ning mida keskaja muusikateoreetikud käsitlesid, oli ambitusega G-e². Suure oktavi G-d tähistati kreeka tähega Γ (gamma) ning sellest on nimetuse ”gamma” saanud suure oktaavi G-st üles ehitatud helirida Γ, A, B, c, d, e, f, g, a, b, c¹, d¹, e¹, f¹, g¹, a¹, b¹, c², d², e². Seda helirida tervikuna nimetati esimese heksakordi järgi gamma ut, millest vormus ka sõna gamut. e² kui heksakordi kõige ülemine heli, sai nimetuse e la. Esimese oktaavi c¹-d, mis oli seotud kolme erineva heksakordiga, nimetati c sol fa ut. Teoreetikud kasutasid veel 17. sajandil alushelide puhul nii vana-kreeka täht- kui ka keskaegseid silpnimetusi, kuid praktikas kasutati põhiliselt silpnimetusi. 
Alusheli mõiste üheks arendajaks oli Arezzo Guido, kes tegi oma traktaadis ”Micrologus de disciplina artis musicae” (ca 1040) ettepaneku nimetada alushelid C, D, E, F, G, A vastavalt silpnimetustega ut, re, mi, fa, sol, la. Need silpnimetused tulenevad hümni ”Ut queant laxis” teksti värsside algussilpidest. Hümni värssidele vastavaid meloodiamotiive lauldi vastavalt tõusva helirea c, d, e, f, g, a helidelt.
Hiljem hakati Arezzo Guido kuueastmelist solmisatsioonimudelit ut, re, mi, fa, sol, la kasutama heksakordisüsteemis relatiivse intervallide mudelina ”tervetoon-tervetoon-pooltoon-tervetoon-tervetoon”, nii et mudel võis alata diatoonilise helisüsteemi erinevatelt helidelt. Selleks, et õppida meloodiaid, mis väljusid heksakordi kuue heli piiridest, oli vaja vahetada üks heksakord teise vastu. Sellist operatsiooni nimetati mõistega mutation ning ümbernimetamisel kasutati ühist alusheli. Keskaegset heksakordisüsteemi kasutati muusikas kuni duur-moll-süsteemi tekkimiseni 16.–17. sajandi vahetuse paiku.

Alushelide altereerimine

Arezzo Guido solmisatsioonimudeli kasutamine relatiivsena tõi kaasa teatud alushelide altereerimise vajaduse. Kui alushelidest C ja G algavad heksakordid on loomulikud ja vastavad mudelile ”tervetoon-tervetoon-pooltoon-tervetoon-tervetoon”, siis näiteks alushelist F algav heksakord vajas mudeliga vastavusse viimiseks alusheli B altereerimist pool tooni alla. Nii hakati tegema vahet ”kandilise b” (b quadrum) ja ”ümmarguse b” (b rotundum) vahel. Oma funktsiooni vastavuse tõttu kujunesid need märgid tänapäeva alteratsioonimärkide bekarri, dieesi ja bemolli eelkäijateks. Kuna alusheli B kandiline vorm sai nimetuseks ”kõva” (durum) ning ümar vorm ”pehme” (molle), kujunesid ka vastavad heksakordid: G-st algav ”kõva” ning F-st algav ”pehme” heksakord. Vaid C-st algavat heksakordi nimetati ”loomulikuks”. 
Alushelide altereerimine harmoonilistes kadentsides on 14. sajandi muusikas seotud mõistega musica ficta.
Ahelaloend

Ahelaloend  (ingl netlist) on elektriahela hargnemispunktide ehk sõlmede vaheliste ühenduste (ahelate) nimekiri. Ahelaks võib siin olla näiteks juhtmete ühendusrada trükkplaadil või mõnda elektroonikakomponenti sisaldav ühendus  kahe sõlme vahel.
Ahelaloendit kasutatakse elektriahela kirjeldamiseks nende ahelate modelleerimisprogrammides. Näiteks kasutatakse ahelaloendit laialdaselt jõuelektroonika ahelate projekteerimisel ja digitaalelektroonika disainiprotsessis riistvara ühenduste kirjeldamiseks.
Andmete ülekandmiseks projekteerimisprogrammide (CAD-programmide) vahel on kasutusel mitmesuguseid ahelaloendi vorminguid. Trükkplaatide projekteerimisel koostab programm sisestatud elektroonikaskeemi põhjal automaatselt ahelaloendi, mis seotakse vastavate elektroonikakomponentide jälgpindade ühendustega. Plaatidele paigutatavate komponentide jälgpindade vahelisi ühendusi  tähistatakse eri programmides nii nimede kui ka numbritega.
Lihula Eliisabeti kogudus

EELK Lihula Eliisabeti kogudus on luterlik kogudus Lihulas, mis kasutab Lihula kirikut.
Kogudus kuulub Lääne praostkonda.
Koguduse õpetaja on Kaido Saak, organist Raili Küttmann, juhatuse esimees Jaak Kastepõld.
Jumalateenistused on igal pühapäeval algusega kell 11.00 Lihula kirikus.
Novitšok

Novitšok (vene keeles Новичок 'uustulnuk') on närvimürkide perekond, mis töötati välja Nõukogude Liidus ja Venemaal aastatel 1971–1993.
Üks Novitšoki rühma kuuluvatest kemikaalidest A-230 on väidetavalt 5–8 korda mürgisem kui närvimürk VX. Readingi Ülikooli farmakoloogiaeksperdi Gary Stephensi selgitusel on see ohtlikum ja keerukam toimeaine kui sariin või VX ja seda on keerulisem tuvastada.
Novitšoki ja sellega seotud nõukogude keemiarelvaprogrammi avalikustas maailmale vene teadlane Vil Mirzajanov. 1992. aastal ilmus nädalalehes Moskovskije Novosti tema artikkel "Mürgitatud poliitika". Keemikut üritati riigisaladuse paljastamise eest kriminaalvastutusele võtta, kuid tal õnnestus põgeneda Ameerika Ühendriikidesse, kus elab tänini. Novitšoki keemiline valem on avaldatud tema raamatus "State Secrets: An Insider's Chronicle of the Russian Chemical Weapons Program" ('Riigisaladused: Venemaa keemiarelva programmi kroonika').
4. märtsil 2018 kasutati Novitšoki tüüpi närvimürki GRU endise ohvitseri Sergei Skripali ja tema tütre Julija mürgitamiseks Suurbritannias Salisbury linnas.
Tõnu Reim

Tõnu Reim (25. jaanuar 1853 Soldani talu, Puurmani vald, Tartumaa – 23. aprill 1938 Tallinn) oli eesti aednik ja aiandusinstruktor.
Õppis Pikknurme külakoolis ja Kursi kihelkonnakoolis.
Oli 1876–1879 aedniku õpipoiss Raadi mõisas, 1879–1884 Preedi mõisa, 1884–1891 Põltsamaa mõisa, 1891–1893 Malla mõisa ja 1895–1903 Behri konservitööstuse Tallinnas aednik, 1893–1895 Rakveres ja alates 1900 Tallinnas aiaomanik.
1911–1912 Kullamaa Põllumeeste Seltsi, 1912–1928 Eesti Põllumeeste Keskseltsi ja 1928–1931 Eesti Aianduse-Mesinduse Keskseltsi aiandusinstruktor. Keila Põllutöökooli aiandusõpetaja.
Oli Tallinna Eesti Põllumeeste Seltsi auliige.
Aiatöö õpperaamatu (1913, kordustrükid 1920 ja 1923) üks koostajaid, raamatu Köögiviljakasvatus (1938) autor. Avaldas artikleid ajakirjades "Talu" ja "Põllumees".
Alutaguse madalik

Alutaguse madalik on Eesti maastikurajoon, mille pindala on 3345 km². Halduslikult jääb madalik Lääne- ja Ida-Viru maakonda.
Maastikus domineerivad jääjärve- ja järvetasandikud (37%) ja sootasandikud (37%). Maakatet iseloomustab väga suur metsaalade osatähtsus (78%; Eesti suurim), mis enamjaolt on asustamata. Põllumaaga kaetud alasid on 8%.
Jaana Kormašov

Jaana Kormašov (sündinud 14. mail 1966 Tallinnas) on eesti keraamik.
Ta lõpetas aastal 1993 Tallinna Kunstiülikooli keraamikuna.

Isiklikku

Tema abikaasa on maalikunstnik Orest Kormašov. Tema ämm on keraamik Luule Kormašova, äi oli maalikunstnik Nikolai Kormašov; abikaasa vend Andrei Kormašov on graafik ja plakatikunstnik.
Siegfried Lander von Sponheim

Siegfried Lander von Sponheim (ka Lander von Spanheim; surnud 31. märtsil 1424) oli Liivi ordu maameister aastatel 1415–1424.
Tema isa oli arvatavasti Gerhard Lander von Sponheim, Saksa ordusse kuuluva rüütelvenna Wilhelm Lander von Sponheimi vend. Ta pärines Reinimaalt Hunsrücki regioonist Sponheimi krahvkonnast Burgsponheimist Bad Kreuznachi lähedalt. Tema suguvõsa pärines piirkonna ministeriaalide seast ning oli seal üks väiksemaid ja tähtsusetumaid aadlisuguvõsu.
Sponheim astus Liivi ordu liikmeks tõenäoliselt 14. ja 15. sajandi vahetuse paiku. 1411. aastal sai ta Aluliina komtuuriks, 1413. aastal aga samasse ametisse juba Viljandis. 1415. aastal valiti ta aga maameistriks. Selles ametis oli ta kuni oma surmani üheksa aastat hiljem. Ta ajas suhteliselt kõrgmeistri-meelset poliitikat, toetades teda Poola ja Leedu vastu, kuid sisepoliitikas olid tal suhteliselt vabad käed, ta oli ilmselt esimene maameister, kes valis oma valitsusala käsknikud ise, kõrgmeistriga konsulteerimata.
Upsoni maakond

Ajalugu

Maakond moodustati 1824. aastal.
Tiina Intelmann

Tiina Intelmann (sündinud 1963) on Eesti diplomaat, alates 2017. aastast Eesti suursaadik Suurbritannias.
Tiina Intelmann lõpetas 1987. aastal Leningradi ülikooli itaalia keele ja kirjanduse alal ning töötas seejärel õpetaja ja tõlkijana.
Ta töötab välisministeeriumis alates 1991. aastast. Aastatel 1999–2002 oli ta Eesti alaline esindaja Viinis OSCE juures.
Märtsist 2005 kuni 2011. aastani oli ta Eesti alaline esindaja ÜRO juures.
Jaanuarist novembrini 2011 oli ta Eesti suursaadik Iisraelis ja juunist 2011 ühtlasi suursaadik Montenegros.
12. detsembril 2011 valiti ta Rahvusvahelise Kriminaalkohtu assamblee presidendiks. Ta oli selles ametis 2014. aastani.
2014–2017 oli ta Euroopa Liidu delegatsiooni juht Libeerias.
Koffer.ee

Koffer.ee oli Eesti meelelahutusportaal noortele, mis asus aadressil koffer.ee. Foorumi peamine valdkond oli meelelahutus, kuid alafoorumites arutati ka teisi teemasid. Muuhulgas pakkus Koffer servereid mängule "Counter-Strike: Source".
9. jaanuari 2010 seisuga oli foorumil üle 38 000 kasutaja ja üle 54 500 teema. 2014. aasta alguse seisuga on foorum suletud.

Ajalugu

Koffer.ee domeen registreeriti 17. detsembril 2003. 10. jaanuaril 2004 avati sellel veebiaadressil foorum.
Kofferi kommuun on kujunes eri foorumite liitumisel. Koffer ühines vähemalt nelja veebikeskkonnaga. Esmalt seoti Koffer pagan.ee kogukonnaga 2006. aasta alguses. Sama aasta 3. veebruaril ühineti siineiolekala.net veebiaadressil asunud Amphipolisega, mis tekitas kasutajate seas palju vastukaja. Amphipolis oli foorum, mis hakkas kommuunina tegutsema 30. juulil 2002 ning mis oli suunatud "RuneScape'i" mängijatele. 27. mail 2008 ühinesid Kofferiga Gameland (gameland.ee), mis oli mängude tutvustamisele ja nendele üldiselt spetsialiseerunud foorum, ning TDR (tdr.ee).

TDR

20. september 2004 oli TDRi alguseks phpBB platvormil. Enne seda eksisteeris see HTML-kujul ning oli mõnda aega ka tekstipõhine foorum.
TDRi loojaks oli Wicki. Ligikaudu aasta pärast foorumi loomist tekkisid probleemid veebimajutajaga. Kasutaja A! kaasabiga aidati foorum taas jalule. Ajanappuse tõttu andis Wicki pool TDRi osalusest Rait Vagulale. 
2006. aasta alguses koliti üle Zone serveritest Netpointi omadesse. Sama aasta lõpus tuli TDRil Netpointi veebimajutusteenuse kasutamisest loobuda, sest foorum tekitas liigset koormust Netpointi SQL-andmebaasiserverile.
27. novembril 2006 alustas TDR taas tegevust. Foorum asus nüüdsest xServu veebiserverites. 2008. aastal hakati TDRi ja Kofferi vahel pidama läbirääkimisi, et kaks foorumit omavahel liita.
Elmar Õun

Elmar Õun (23. august 1906 Peterburi – 2. oktoober 1977 Stockholm) oli eesti proosakirjanik.
Ta sündis Peterburis metallitöölise pojana, õppis Tallinna Jaani kiriku algkoolis ja aastatel 1918–1927 Tallinna Reaalkoolis. Ta õppis Tartu Ülikoolis õigusteadust ja matemaatikat ning Tallinna Tehnikaülikoolis keemiat.
Aastal 1944 siirdus ta Rootsi, sai aastal 1946 Uppsala Ülikoolis filosoofiakandidaadi kraadi ja aastal 1959 Stockholmi Ülikoolis magistrikraadi matemaatikas ja füüsikas. Ta tegutses Stockholmi gümnaasiumides matemaatika, füüsika ja loodusteaduse õpetajana.
Õun suvitas Hiiumaal Kitsa küla rannas Nurstest läänes, kogudes materjali oma esikromaanile "Unustatud naised". Romaanis asub kesksel kohal rannanaise nukker saatus koduhoidja, põlluharija ja lastekasvatajana. Romaan "Meri ja maa" kujutab Hiiumaa rannaolustikku ja vaatleb "Unustatud naiste" probleeme, kuid suurema üldistusega.
Dan Castellaneta

Dan (õieti Daniel Louis) Castellaneta (sündinud 29. oktoobril 1957 Oak Parkis Illinoisi osariigis) on Ameerika Ühendriikide näitleja ja muusik. Ta on kõige rohkem tuntud Homer Simpsoni (ja ka paljude teiste tegelaste) hääle dubleerijana sarjast "Simpsonid".
Epistemoloogiline anarhism

Epistemoloogiline anarhism (inglise epistemological anarchism) on epistemoloogiline teooria, mille käis välja Austria teadusfilosoof Paul Feyerabend. Feyerabend kritiseeris laialt levinud veendumust, et teadlased järgivad teaduslikku meetodit. Tema arvates pole teaduse ajaloos olnud ühtegi reeglit, mida ühel või teisel etapil poleks rikutud. Sellised rikkumised on olnud teaduse arenguks hädavajalikud.
Eesti Ulmeühing

Eesti Ulmeühing on Eesti mittetulundusühing, mille põhikirjaline eesmärk on tutvustada ja propageerida ulmet ning arendada eesti ulmet. Põhiliselt on Ulmeühing oma tegevuses keskendunud ulmekirjandusele.
Ühing asutati 25. märtsil 1995. Selle praegune president on Veiko Belials, juhatuse liikmed on Jüri Kallas ja Joel Jans. 2015. aasta aprillis oli Eesti Ulmeühingul 50 liiget.
Alates 1998. aastast annab Ulmeühing välja iga-aastast auhinda Stalker, millega tunnustatakse eelmisel kalendriaastal ilmunud head eestikeelset ulmekirjandust. Auhind antakse välja statuudi alusel ning lugejahääletuse tulemuste põhjal. Sel on mitu kategooriat, mis on aja jooksul muutunud: romaanid, lühijutud, kogumikud, algupärane ja tõlkeulme jne. Eesti autoritest on romaaniauhinna viimastel aastatel korduvalt võitnud Leo Kunnas. Viimati lisandus 2011. aastal auhind parimale ulmetõlkijale, selle võitis Liisi Ojamaa.
Stalkeri üleandmine toimub Eesti Ulmeühingu igasuvisel ulmeüritusel Estcon. Esimene Estcon toimus 25.-26. juulil 1998, 2004. aasta Estcon oli ühtlasi Baltimaade ulmehuviliste kokkutulek Baltcon. 2011. aasta Estcon oli neljateistkümnes. Kokkutulekul esinevad ulmekirjanikud, -kirjastajad ja -tõlkijad, toimuvad kirjanduslikud töötoad, vahetatakse ja müüakse raamatuid ning filme.
2004. ja 2010. aastal korraldas Ulmeühing koostöös kirjastusega Fantaasia ulmejutuvõistluse. 2004. aasta jutuvõistluse paremik ilmus kogumikus "Terra Fantastica" (koostaja Raul Sulbi). Teise jutuvõistluse paremik ilmus kahes kogumikus: esiviisik "Täheaeg 9: joosta oma varju eest" ning esikümne teine pool kogumikus "Täheaeg 10". Mõlemat jutuvõistlust toetas Eesti Kultuurkapital. Järgmine jutuvõistlus on kavandatud 2014. aastaks.
Ulmeühinguga oli algselt seotud ka 1998. aastast ilmuv võrguajakiri Algernon, mis on nüüdseks iseseisvunud.
Esteban Granero

Klubikarjäär

Granero liitus Real Madridiga kaheksa-aastaselt ning tema talent avaldus juba varakult. All 10-aastaste vanuseklassis mängides lõi ta ühe hooajaga 83 väravat ja 1999. aastal oli alla 12-aastaste meeskonna kapteniks. 2006. aastal võitis Granero oma meeskonnaga, kuhu kuulusid teiste seas ka Juan Manuel Mata ja Alberto Bueno turniiri Copa de Campeones Juvenil de Fútbol, mis on alla 19-aastaste vanuseklassi ametlik tippturniir Hispaanias ja mida korraldab Hispaania jalgpalliliit. 
17-aastaselt liitus Granero Reali C-meeskonnaga ning hooajal 2005-2006 sai ta Hispaania neljanda liiga oma piirkonna parima mängija auhinna, mida annab välja ajakiri Don Balón. Samal hooajal tegi ta ka debüüdi Real Madridi duubelmeeskonna Real Madrid Castilla rivistuses Albacete Balompié vastu, andes kohtumises väravasöödu. 
Hooajal 2006-2007 kaasati Granero teises divisjonis mänginud Castilla koosseisu ning ajapikku võitis ta peatreener Mícheli usalduse ja sai põhikoosseisu mängijaks. Järgmise hooaja eel kaasati reservmeeskonnast Reali põhikoosseisu samuti koos Graneroga klubi enda noortesüsteemist esile kerkinud Rubén de la Red, Javi García ja Adrián González, kuid Granerole esialgu võimalust ei antud. Castillas jätkamise asemel siirdus ta üheaastase laenulepingu alusel Madridi klubisse Getafe CF. 
Pärast edukat hooaega Getafes, mille käigus jõudis ta klubiga UEFA karikasarjas veerandfinaali, naasis Granero 2008. aasta suvel Real Madridi. Juba veidi hiljem, 13. juulil, omandas Getafe aga Granero mängijaõigused täielikult, kui Real jättis endale lepinguga õiguse mängija tagasi osta. 
21. juulil 2009 otsustas Real kasutada oma tagasiostu õigust ja maksis Granero eest väidetavalt 4 miljonit eurot. Suviste treeningmängude käigus lõi Granero kolm väravat ning oma esimese värava võistlusmängus lõi ta 12. septembril 2009 3-0 võidumängus RCD Espanyoli vastu.

Koondisekarjäär

2006. aastal aitas Granero Hispaania alla 19-aastaste koondisel tulla Euroopa meistriks. Debüüdi alla 21-aastaste koondises tegi ta 6. veebruaril 2007 sõprusmängus Inglismaa vastu. Granero kuulus Hispaania koondisse, mis esindas riiki 2009. aastal alla 21-aastaste Euroopa meistrivõistlustel.

Isiklikku

Granero kirg jalgpalli vastu ei piirdu ainult ise mängimisega, vaid mitu aastat on ta juhendanud laste meeskonda ühes Madridi eeslinna koolis. Oma lemmikjalgpalluriteks peab ta Diego Maradonat, Zinédine Zidane’i ja Rauli. Hüüdnime "Piraat" sai Granero oskuse eest ootamatutes olukordades pall enda valdusse saada. Kui ta värava lööb, tähistab Granero seda kattes ühe silma käega nagu piraatidel. 
Jalgpalli mängimise kõrval õpib Granero ülikoolis psühholoogiat.
Barsinghausen

Ajalugu

Barsinghausen on kohaks vanale kaksikkloostrile ("Kloster Barsinghausen"), mis rajati kõrgkeskajal. Viljakas lössipinnas ja arvukad Südaue lisajõed soodustasid maaharimist. Calenbergi maal rajati arvukalt tuuleveskeid.
Aastatel 1871 kuni 1957 oli Barsinghausen kivisöe kaevandamise linn. Pärast teist maailmasõda on Barsinghauseni majanduses domineerinud teised tööstussektorid.

Vaatamisväärsused

Barsinghausenis on nunnaklooster "Kloster Barsinghausen", mida on esmakordselt mainitud 1193. aastal (praegu luterlik naiste konvent), kloostri Maarja kirik ("Marienkirche"), Deisteri vabaõhuteater ("Deister Freilichtbühne"), näituskaevandus "Klosterstollen". Seal asuvad Sporthotell Fuchsbachtal ja Alam-Saksi jalgpalliliit. Ostermunzeli koloss on loodusmälestisena kvalifitseeritud liustikuline rändrahn. Selle suur suurus on ebanormaalne, eriti Põhja-Saksamaa ja Alam-Saksimaa kohta.
Ultra Bra

Ultra Bra oli aastatel 1994–2001 tegutsenud Soome rokkansambel.
Ansambel tuli kokku Soome Demokraatliku Noorsooliidu lauluvõistlusel osalemiseks. Pärast konkursi võitu otsustas osa liikmeid koos muusikategemist jätkata.
Esimene EP "Houkutusten kiihottava maku" ilmus 1995. aasta juulis. 1996 ilmunud esimene stuudioalbum "Vapaaherran elämää" valiti ajakirja Rumba aasta albumiks. 1997 ilmunud teist stuudioalbumit "Kroketti" on müüdud topeltplaatinaplaadi jagu. 1999 ilmunud album "Kalifornia" tõusis albumimüügitabeli esikohale ja seda müüdi esimese nädalaga kuldplaadi jagu. Neljas ja viimane album "Vesireittejä" ilmus 2000. aastal ja ka seda saatis suur edu. Kuigi 2001. aastal otsustati tegevus lõpetada, ütlesid muusikud, et võivad kunagi uuesti kokku tulla.
Ansambel võitis laulude "Kirjoituksia" ja "Sinä lähdit pois" muusikavideote eest kuldsed Muuvi-auhinnad.
Ansambli peamine laulusõnade kirjutaja oli hilisem parlamendiliige Anni Sinnemäki.
Nõukogude kongressid

Ajalugu

Pärast keiser Nikolai II välja antud 17. oktoobri manifesti (ja osaliselt ka 1905. aasta rahutuste ajal) asutati rahvaesindustena rahvakihtide ja kutseühingute esindusorganeid – nõukogusid. 1917. aastaks oli Venemaa Keisririigis välja kujunenud kaks suurimat, esseeride juhitavad Talupoegade Nõukogud (Talupoegade Saadikute Nõukogud) ja bolševike juhitavad Tööliste Nõukogud (Tööliste Saadikute Nõukogud). Pärast Petrogradi Nõukogu käskkirja nr 1 tekkisid ka soldatite ja madruste nõukogud, mis hiljem ühinesid bolševike juhtimisel Tööliste ja Soldatite Saadikute Nõukogudeks.
I Ülevenemaalisel Nõukogude Kongressil osalesid 3.–24. juunini 1917 Petrogradis Tauria palees nõukogude tegevuses veel kõik sotsialistliku suunitlusega parteide esindused: esseerid (SR), bolševikud (VSDT(b)P) ja menševikud. Kongressil osales 1090 saadikut, kes esindasid 305 ühendatud tööliste, soldatite ja talupoegade Nõukogu, 53 kubermangu ja armee nõukogu, 21 organisatsiooni tegevarmeest, 8 tagalaväeosast ja 5 laevastiku organisatsiooni.
II Ülevenemaalisel Nõukogude Kongressil 7.–9. novembril 1917 võeti VSDT(b)P survel vastu otsus kõrvaldada Venemaa Ajutine Valitsus ja sooritada riigipööre. Pärast Oktoobrirevolutsiooni võeti vastu kaks ajaloolist dekreeti: rahudekreet (ettepanek sõdivatele riikidele alustada rahuläbirääkimisi ilma kontributsioonideta jne.) ja maadekreet (tühistati mõisnike suurmaaomand, lubades maa talupoegadele jagamiseks.
III Ülevenemaalisel Nõukogude Kongressil 10.–18. jaanuaril (vkj) (23.–31. jaanuaril) 1918 võeti vastu otsus Nõukogude asutuste moodustamise kohta ja kuulutati Venemaa Venemaa Nõukogude Sotsialistlikuks Föderatiivseks Vabariigiks (Vene SFNV).
Heinrich Bock

Heinrich Bock (ka Buck; umbes 1500 Hameln, Saksamaa – 28. oktoober 1549 Tallinn) oli Eestimaa vaimulik.
1540. aastal sai ta Tallinna superintendendiks.
Oma eluajal uuendas ta Tallinna linnakooli. Ta koostas 8 punktist koosneva Tallinna preestrilaeka (saksa keeles Priesterlade) määruse.