google/wiki40b huggingface dataset:
Marina Trapido

Marina Trapido (sündinud 6. juunil 1952 Tallinnas) on eesti keemik ja keskkonnakaitseteadlane.

Haridus

Marina Trapido on lõpetanud Tallinna 19. Keskkooli 1969; Tallinna Polütehnilise Instituudi keemiatööstuse protsesside ja keemiaküberneetika erialal cum laude 1974.

Teaduskraad ja kutse

Doktorikraad 1986 (N. Petrovi nimeline Onkoloogia Instituut, Leningrad, "Распределение канцерогенных ПАУ и мониторинг водной среды (на примере водоемов Прибалтийского региона".

Teenistus

Eesti NSV Teaduste Akadeemia Keemia Instituut, nooremteadur 1974–1986; teadur 1986–1987; vanemteadur 1987–2002; Tallinna Tehnikaülikooli keemia- ja materjalitehnoloogia teaduskonna keemiatehnika instituudi vanemteadur 2002–2005; sama instituudi keskkonnakaitse ja keemiatehnoloogia õppetooli dotsent 2005–2011; sama instituudi keskkonnakaitse ja keemiatehnoloogia õppetooli professor 2011–2016; Tallinna Tehnikaülikooli inseneriteaduskonna materjali- ja keskkonnatehnoloogia instituudi professor 2017–….

Teadustöö põhisuunad

Keskkonnaseisundit ja keskkonnakaitset hõlmavad uuringud, keskkonnaohtlikke aineid käsitlevad uuringud, keskkonnakeemia ja keskkonnatehnoloogia, osoonimine ja täiustatud oksüdatsiooni protsessid, keemiline kantserogenees, keskkonna saastumine ja seire, reostuskontroll. Viimasel ajal põhiliselt keskkonnatehnoloogia ning märkimisväärset tunnustust on saanud tööd osoonimise ning süvaoksüdatsiooni protsesside valdkonnas.
Marina Trapido on avaldanud üle 260 teaduspublikatsiooni.
Ta  on palju tegelenud teadlaste järelkasvuga ning tema juhendamisel on osoonimise ning süvaoksüdatsiooni protsesside kohta laialdased teadmised omandanud 6 doktoranti ja üle kolmekümne magistrandi.

Teaduskorralduslik tegevus

Marina Trapido on 2007. aastast keemia- ja materjalitehnoloogia teaduskonna teadusnõukogu liige. 2006. aastast käesoleva ajani on ta rahvusvahelise konverentsi "Environmental Applications of Advanced Oxidation Processes" programmikomitee liige. Eesti Toksikoloogia Seltsi asutajaliige.
Rahvusvaheliste ajakirjade "Environmental Science and Technology", "Water Research", "Ozone Science & Engineering", "Chemosphere", "Environmental Engineering Science", "Environmental Engineering Journal", " Water Science & Technology", "Industrial and Engineering Chemistry Research", "Chemical engineering Journal", "Journal of Hazardous Materials", Environmental Technology", "Journal of Environmental Management", "Journal of Toxicology and Environmental Health Science", "Oil Shale" jt retsensent.

Tunnustus

Eesti Vabariigi teaduspreemia 2001 autoritekollektiivile Rein Munter, Juha Kallas, Sergei Preis, Marina Trapido tööde tsükli "Täiustatud oksüdatsiooni protsessid loodusvee varude kaitseks ja vee säästvaks kasutamiseks" eest.
Sofja Aleksejevna

Sofja Aleksejevna (vene keeles Со́фья Алексе́евна; täisnimi Sofja Aleksejevna Romanov; 17. september/27. september 1657 Moskva – 3. juuli/14. juuli 1704 Novo-Devitši klooster) oli Moskva tsaaririigi regent aastatel 1682–1689. Ta valitses oma poolvenna Peeter I ja venna Ivan V eest.
Ta oli tsaar Aleksei I Mihhailovitši ja tema esimese naise Maria Miloslavskaja kolmas täiskasvanueani elanud tütar. Ta oli õdedest ainus, keda õpetas Polotski Simeon, troonipärijatest vendade Aleksei ja Fjodori õpetaja.
Isa Aleksei surma järel sai 1676. aastal tsaariks Fjodor, kuna vanem vend Aleksei oli juba surnud. Pärast Fjodori surma 1682. aastal kuulutas Bojaaride Duuma patriarh Joakimi toetusel Fjodori poolvenna, 10-aastase Peetri tsaariks, minnes mööda Peetri vanemast poolvennast Ivanist, kes oli haiglane, poolpime ja nõrgamõistuslik. Ent peagi algasid streletside rahutused (hovanštšina), mille provotseerisid Miloslavskid Sofja Aleksejevna juhtimisel. Streletside mässu ajal 1682. aastal tapeti alaealise Peetri silme all paljud tema sugulased (Narõškinid).
Nii kuulutati tsaarideks mõlemad vennad – Peeter ja Ivan, kusjuures Ivan kuulutati "vanemaks" tsaariks. Regendiks sai aga Sofja Aleksejevna, kes oli faktiliselt täie võimuga valitseja ning kõrvaldas Peetri ema Natalja Kirillovna täielikult riigi juhtimise juurest. Sofja Aleksejevna valitsemise ajal elas Peeter oma emaga Moskva-lähedastes külades Kolomenskojes ja Preobraženskojes. Hõõrumised Moskva ja Preobraženskoje "õukonna" vahel jätkusid.
Aastal 1689 hakkas Sofja Aleksejevna ette valmistama uut streletside ülestõusu, et kõrvaldada Peeter võimult ja kindlustada oma positsiooni ainuvalitsejana. Ent Peetril ja tema pooldajatel õnnestus Sofja Aleksejevna regendistaatusest ilma jätta. Ta vangistati Novo-Devitši kloostrisse.
Popkooripidu

Popkooripidu on Tartus 2012. aastast toimuv iga-aastane laulupidu, kus koorid laulavad tänapäevast levimuusikat. Kontsert toimub Tartu lauluväljakul, selle põhiorganisaator on Mikk Targo.
Kolmas Popkooripidu toimus 12. juulil 2014.
Kongi soo

Kongi soo on soo Saare maakonnas Saaremaa vallas. Soo pindala on 144 ha.
Soo turbakihi paksus on kuni 1,6 m.
Alina Šuhh

Alina Šuhh (sündinud 12. veebruaril 1999) on ukraina kergejõustiklane. Tema põhialadeks on mitmevõistlus ja odavise. 

Šuhhi treenerid on tema vanemad Maia ja Anatoli Šuhh.

2015

2015. aastal osales Šuhh U18-vanuseklassi kergejõustiku maailmameistrivõistlustel Calis ja võitis 5896 punktiga pronksmedali.

2016

Aasta hiljem võitis ta kuldmedali esmakordselt toimunud U18-vanuseklassi Euroopa kergejõustikumeistrivõistlustel. Samadel meistrivõistlustel võttis ta osa ka odaviskevõistlusest ning tuli kokkuvõttes kuuendale kohale.

2017

2017. aasta sisehooajal parandas Šuhh rootslase Carolina Klüfti nimele kuulunud juunioride siserekordit, tänu sellele kvalifitseerus ta Euroopa sisemeistrivõistlustele, kus ta lõpetas üheteistkümnendana. 2017. aasta Götzise mitmevõistlusel viis ta oma isikliku rekordi 6106 punktini. Londoni maailmameistrivõistlustel saavutas ta 6075 punktiga 14. koha.

2018

2018. aasta sisemaailmameistrivõistlustel saavutas ta viievõistluses seitsmenda koha. U20-vanuseklassi maailmameistrivõistlustel Tamperes võitis ta odaviskes meistritiitli tulemusega 55,95 meetrit. Ta oli ka üks seitsmevõistluse favoriitidest, aga oli sunnitud pärast avaala vigastuse tõttu võistluse katkestama.

Seos Eestiga

Šuhh on võistelnud korduvalt ka Eestis. Esimest korda võistles ta Eestis 2016. aasta augustis Pärnus, osaledes kaugushüppes ja odaviskes. 2017. aastal osales ta Tallinnas toimunud rahvusvahelisel mitmevõistlusel ja Euroopa võistkondlikel mitmevõistluse meistrivõistlustel, mõlemal võistlusel saavutas ta esikoha. Samal aastal võttis Šuhh osa veel ka Martin Kutmani mälestusvõistlustest ja heitjate seeriavõistlusest. Sarnaselt 2017. aastaga osales ta ka 2018. aastal Tallinnas toimunud rahvusvahelisel mitmevõistlusel, võites teist aastat järjest esikoha, samuti võttis ta uuesti osa ka heitjate seeriavõistlusest.
Juhan Luiga

Juhan Luiga (31. märts 1873 Nõo kihelkond – 19. oktoober 1927 Tallinn) oli eesti arst, publitsist ja kultuuritegelane.
Lõpetas 1904 Tartu Ülikooli ning oli 1899–1908 samas õppejõud. Hiljem Tallinnas era-, kooli- ja linnaarst ning Esimese maailmasõja ajal Soomes sõjaväearst. 1921–1927 Eesti Arstide Liidu esimees. Tööerakondlane ja I Riigikogu liige.

Isiklikku

Abiellus aastal 1913 näitleja Erna Villmeriga. Tema vend oli Torma Maarja koguduse õpetaja Michael Luiga. Kuulus aastast 1893 Eesti Üliõpilaste Seltsi.

Looming

Avaldas kirjutisi psühhiaatria, soomeugrilaste usundipsühholoogia, eesti muinasusundi, Eesti ajaloo, kaasaegse poliitika jm kohta. Käsitlenud fantaasiarohkelt muuhulgas Eesti 13.–14. sajandi sündmusi, Lembitut kui rahvajuhti, piiskop Theoderichi tegevust ja Jüriöö ülestõusu. Avaldas mitu artiklit kuukirjas "Eesti Kirjandus", nii: "Eesti muinasusk" (1908), "Põhjavaim" (1911), "Meelehaigus rahvaluules" (1912), "Juhan Leinberg" (1914, ainult lühike sissejuhatus), "Soome sugu usk" (1916 ja 1918). Soomeugrilaste usundi tõlgendamisel rõhutas idapoolset mõju. Eesti muinasaja lõpuperioodi ja Lembitu rolli käsitles Luiga artiklites "Lembitus Wytamas", "Lembitu surm", "Lembitu välispoliitika", "Rattama kalmed", "Läti Hendriku kroonika kriitika".
Ajaloolased on tema kirjutiste suhtes kriitilised olnud. Sulev Vahtre hinnangul on need "luulelennulised, subjektiivsed, allikakriitilises osas nõrgad", Harri Moora arvates on Luiga "tööde tagajärjed täiesti fantastilised" ja lähevad oma modernistliku lähenemisega "peaaegu igast piirist üle, nii et tema töid pole võimalik jaatavas mõttes kasutada".
Luiga arstiteaduslikke uurimistöid ning ka meditsiiniteemade populaarteaduslikke käsitlusi, nagu ka tema tegevust psühhiaatriliste haigete hooldamise ja ravi arendamisel, on hinnatud väga kõrgelt.
Laiuse vald

Laiuse vald 1866–1939

Laiuse vald loodi iseseisva omavalitsusena 1866. aastal ning hõlmas algselt Laiuse ja Mõra mõisapiirkondi. Vald kuulus Laiuse kihelkonda. Esimeseks vallavanemaks valiti Juhan Raudsepp (oli vallavanem kuni 1869. aastani). Valda kuulusid Alavere, Iravere, Kantküla, Kasevere, Küüravälja, Lõpe, Mõra, Palupere, Raaduvere, Rava, Sootaga ja Vilina külad.
1893. aastal liideti vallaga Laiuse kirikuvald ning 1896. aastal Kivijärve vald Kaude, Kivijärve, Lemuvere ja Teilma küladega.
1917. aastal kuulusid valda veel Altvälja, Kasvandiku, Kirikuküla, Lehtmetsa, Litsemaa, Mäealuse, Mõisaküla, Otiaru, Ristimetsa, Saksamaa ja Vanatänava külad.
Selliseks jäi vald kuni 1939. aasta vallareformini.

Laiuse vald 1939–1950

Vallareformijärgne esimene vallavanem oli Johannes Amor. Vald kuulus Riigivolikogu 47. valimisringkonda, kust valiti Karl Roomet.
1945 moodustati valla koosseisus Kivijärve (Kivijärve, Kaude, Altküla, Teilma, Lemuvere, Saksamaa küla ja Kivijärve asundus), Mõisaküla (Kantküla, Iravere, Litsemaa, Ristimetsa, Kasvandiku, Vanatänava, Otiaru, Rava, Kirikuküla, Mõisaküla küla) ja Sootaga (Sootaga, Lõpe, Raaduvere, Kasevere, Alavere, Vilina, Kirikuvalla, Altvälja ja Lehtmetsa küla) külanõukogu.
1949. aastast alates kuulus Laiuse vald Jõgeva maakonda.

Väljavõte Vabariigi Presidendi otsusest nr. 87 – 7. oktoobrist 1938 (RT 1938, 87, 776)

18. Laiuse vald – maa-alaga, mis moodustub senise Laiuse valla maa-alast, välja arvatud Raja nr. 35 talu maa-ala.
Lilleoru

Lilleoru on kogukond ja jätkusuutliku eluviisi keskus Aruvalla külas Harjumaal, millele pani aluse kriya-jooga õpetaja Ingvar Villido koos oma õpilastega 1993. aastal. Tegevuste paremaks korraldamiseks asutati 2001. aastal samanimeline mittetulundusühing, millesse kuulub üle saja liikme.
Lilleoru on rahvusvahelise kriya-jooga ühenduse ja Euroopa ökokogukondade võrgustiku liige ning Eesti Ökokogukondade Ühenduse asutajaliige.
Lilleoru juurde kuulub Teadlikkuse Rakendamise Kool (valmib 2018), Ishwarananda aašram, Elulille park. Lilleoru kõrval asub Taevasmaa küla.
Keskus peab oma eesmärgiks aidata kaasa inimeste terviklikule arengule õppimisvõimaluste pakkumise ja arengut soodustavate tingimuste loomise kaudu. Praktikad on võetud erinevatest religioonidest ja esoteerilistest õpetustest. Alates 2002. aastast on Lilleorus Babaji aašram.
Lilleorus on kooskäimiste maja koos kõrvalhoonega, mahepõllumaa ja iluaed.
Keskuse töö toimub põhiliselt nädalavahetustel.
Lilleorus on käinud õpetamas sadu erinevaid lektoreid ja loengute pidajaid nii Eestist kui ka välismaalt. Lilleoru keskuse koolitusjuht on Ingvar Villido.
Tasmaania vombat

Taksonoomia

Vombatit kirjeldas esimesena 1800. aastal George Shaw.  On olemas kolm vombati alamliiki, kuigi nende eristatavus ei ole siiani päris selge.

Kirjeldus

Täiskasvanud vombatid võivad olla 80 kuni 130 cm pikkused ja kaaluda 17 kuni 40 kg vahel. Tasmaania ja Flinderdersi saare vombatid on sageli mandril elavatest vombatitest väikeksemad.
Maandustakistus

Maandustakistus on elektritakistus elektripaigaldise maandatud osa (maanduspunkti) ja maapinna vahel. Kui maandatud osa satub rikke (näiteks kereühenduse) tõttu pinge alla, määrab maandustakistus rikkekohast maasse mineva voolu tugevuse.
Maandustakistus koosneb peamiselt maanduri valgumistakistusest, s.t takistusest maanduri ja maa nullpotentsiaali vahel, aga ka maandusahelasse jäävate muude juhtide takistusest.
Maanduspaigaldise maandustakistuseks nimetatakse maanduslati ja maa vaheline takistus.
Madalpingevõrkudes loetakse maandusahel aktiivtakistuslikuks, kõrgepingevõrkudes aga on takistuse aktiivkompondi kõrval oluline osa ka reaktiivkomponendil, tulenevalt maandusahela elementide induktiivsusest ja mahtuvusest. Seepärast kõneldakse sel juhul maandusimpedantsist.
Õievalem

Õievalem on liigi, perekonna või sugukonna õie ehituse kompaktne esitus sümbolite, tähtede ja numbrite abil.
Nagu õiediagrammi puhulgi, on õievalemiga võimalik lisaks faktidele väljendada ka tõlgendusi, näiteks elundite väljalangemist ja sekundaarseid lisandeid.
Belmont-sur-Yverdoni vald

Geograafia

Valla territoorium hõlmab osa Vaud' Mittellandist. See laiub La Thielle'i parempoolsest külgkanalist Canal Orientalist lõuna poole üle Orbe'i tasandiku ning kitsa ribana üle Belmonti terrassi kuni Bois de Suchy laiade kõrgendikuselgadeni. Lõunaosas moodustab piiri väga käänuliselt kulgev Buroni jõgi mäesettekihtidesse sisselõikunud orus. Läänepiir asetseb Bois de Suchy metsaalal. Selle ääres asub Belmont-sur-Yverdoni kõrgeim punkt Hauts de Villars (604 m merepinnast).
Valla territooriumist moodustasid 1997. aastal 6% asulad, 18% metsamaa, 75% põllumajanduslik maa ja pisut alla 1% mitteproduktiivne maa.
Belmont-sur-Yverdoni vallas on ka Le Villaret' küla (569 m üle merepinna) maastikuterrassil Buroni läänepoolsel orunõlval ning mõned üksiktalud. 
Belmont-sur-Yverdoni naabervallad on põhjas Yverdon-les-Bains, idas Gressy, idas ja lõunas  Essertines-sur-Yverdon (Echallensi ringkond) ning läänes Suchy ja Épendes.

Rahvastik

Oma 264 elanikuga (31. detsember 2003) on Belmont-sur-Yverdoni vald üks Vaud' kantoni väiksemaid valdu. 
Elanikest kõneleb 96,8% prantsuse keelt, 1,6% inglise keelt ja 0,8% portugali keelt (2000. aasta andmed). 
Elanike arv oli 1764. aastal 249, 1850. aastal 387, 1900. aastal 373, 1910. aastal 395. Suure väljarännu tõttu vähenes see 1950. aastaks 289 ja 1970. aastaks 183 inimesele. Sellest ajast peale on elanike arv jälle märgatavalt kasvanud. Aastal 2000 oli elanike arv 247.

Majandus

Belmont-sur-Yverdon elatub tänapäevalgi põhiliselt põllumajandusest, eriti põlluharimisest ja puuviljakasvatusest (20 perekonda). 
Väljaspool primaarsektorit on seal suhteliselt vähe töökohti. Viimastel aastatel on Belmont-sur-Yverdon kujunenud magalarajooniks: paljud käivad tööl väljaspool valda, eelkõige Yverdon-les-Bainsis.

Transport

Vallal on üsna hea transpordiühendus, kuigi ta jääb suurematest transiitteedest kõrvale. 
Aastal 1981 avatud kiirtee A1 (Lausanne-Yverdon) ühendus Yverdon-Sud on Belmont-sur-Yverdoni külast umbes 3 km kaugusel. 
Valda läbib postibussiliin Yverdon–Suchy.

Vaatamisväärsused

Belmont-sur-Yverdoni külas on säilinud mõned iseloomulikud talumajad 17. kuni 19. sajandist. Vallamaja pärineb 1820. aastast, kool 1880. aastast ja postkontor 1886. aastast. 
Belmont-sur-Yverdonil ei ole oma kirikut, ta kuulub ammust ajast Gressy kihelkonda. Keskajal oli Belmontis kabel (Saint-Nicolas), mis – nagu linnuski – ei ole säilinud. Aastal 1406 mainitakse Püha Vaimu vennaskonda (koos Gressyga).
Ērberģe mõis

Ērberģe mõis (Ērberģes muiža) on mõis Lätis Nereta piirkonnas Mazzalve vallas Ērberģes. Saksa keeles Herbergen. Vanasti teati seda ka kui Taube mõisa.
Ērberģe mõis kuulus aastast 1465 kuni Liivi sõjani Sellede perele, aastast 1562 aga Lüdinghausen-Wolffide suguvõsale. Aastal 1686 sai mõisa omanikuks Gotthard Wilhelm von Vietinghoff, tema tütar abiellus Aleksander von Taubega ja nii sattus mõis Taubede suguvõsa valdusesse. Aastast 1806 kuni võõrandamiseni aastal 1920 kuulus mõis von Hahnide suguvõsale. Võõrandamise ajal oli mõisa suurus 1862 hektarit, maa jagati 158 talu vahel.
Ērberģe mõisa klassitsistlikus stiilis peahoone püstitati Taubede poolt, aastal 1868 tegid Hahnid seal suuri ümberehitusi. Peale võõrandamist asus seal aastail 1922-1927 postkontor, seejärel koolimaja. Aastal 1944 asus seal Punaarmee laatsaret.
Mõisakompleksi juurde kuuluvad veel ait, kaks keldrit, pesuköök, mõisavalitseja maja aastast 1875, sepikoda ja veelindude laut. Mitmed hooned on varemetes, nende seas ka viinaköök, teenijate maja,küün ja laudad. Mõisakompleksi juurde kuulub ka üle Dienvidsusēja jõe viiv Marija sild.
Mõisa inglise park asub Dienvidsusēja jõe ääres. Pargi pindala on 7.8 hektarit. Pargis asub lava, mis ei ole mõisakompleksi osa.
Venstre, Taani Liberaalne Partei

Venstre, Taani Liberaalne Partei (lühidalt Venstre, taani keeles Venstre, Danmarks Liberale Parti) on Taanis 1870. aastal asutatud erakond. See on paremtsentristlik liberaalne partei, mis toetab kaasajal vaba turumajandust ja minimaalse riigi kontseptsiooni.
Alates 1901. aastast on Venstre suurema osa ajast olnud valitsuskoalitsioonis. Kaks pikemat perioodi, mil oldi opositsioonis, olid aastad 1929–1945 ja 1953–1968. Kokku on Venstre ridadest tulnud üksteist Taani peaministrit.
2009. aastast on Venstre esimees Lars Løkke Rasmussen, kes oli 2009–2011 ja on alates 2015. aastast Taani peaminister. 1998–2009 oli Venstre esimees Anders Fogh Rasmussen, kes oli Taani peaminister 2001–2009. Sel ajal oldi valitsuses koalitsioonis Konservatiivse Rahvaparteiga. Praegu on Taanis võimul vähemusvalitsus, kuhu kuuluvad vaid Venstre liikmed.
Erakonnas on üle 68 000 liikme. Tegutseb noorteorganisatsioon Venstre Noorus (Venstres Ungdom) ja üliõpilasorganisatsioon Taani Liberaalsed Üliõpilased (Danmarks Liberale Studerende). Venstre ametlik häälekandja on ajaleht Liberalt Overblik.
Rahvusvahelisel tasandil kuulub partei Liberaalsesse Internatsionaali, Euroopa Parlamendis aga Euroopa liberaalsete ja reformiparteide ühendusse.
William Shatner

William Alan Shatner (sündinud 22. märtsil 1931 Montréalis Québecis) on Emmy ja Kuldgloobusega pärjatud Kanada päritolu filminäitleja, -produtsent, -lavastaja, muusik ja kirjanik.
Kuulsaks sai ta 1960. aastatel, kui kehastas James Tiberius Kirki teleseriaalis "Star Trek" (1966–1969) ja selle põhjal valminud seitsmes filmis. 
Aastatel 1982–1986 kehastas ta peaosalist politseiseriaalis "T. J. Hooker" ja alates 2004. aastast mängis advokaat Danny Crane'i seriaalis "Boston Legal".
Ta on kirjutanud mitu romaani Star Treki maailmast.
Kiievi ja kogu Ukraina metropoliit

Kiievi ja kogu Ukraina metropoliit (ukraina keeles Митрополит Київський і всієї України) on Ukraina Õigeusu Kiriku eestseisja tiitel.

Ajalugu

Esmakordselt kasutas tiitlit Kiievi ja kogu Ukraina metropoliit Ukraina Autokefaalse Õiegusu Kiriku rajaja Vassõl Lõpkivskõi 1921. aastal. Seda tiitlit on kasutanud ka Moskva Patriarhaadi Ukraina Õigeusu Kiriku eestseisjad.
1992. aasta Riigikogu valimised

1992. aasta Riigikogu valimised olid Riigikogu seitsmenda koosseisu valimised, mis toimusid 20. septembril 1992. Ehkki Eesti põhiseadus näeb ette, et Riigikogu valitakse 4 aastaks, valiti toona see erandkorras vaid 3 aastaks (samuti valiti president vaid 4 aastaks 5 asemel).

Mandaatide saamine etappide kaupa

Isikumandaatidega (kokku 17) said Riigikokku: 7 Isamaa, 1 Eesti Kodaniku, 1 Mõõdukate, 2 Kindla Kodu, 2 Sõltumatute Kuningriiklaste, 1 ERSP, 1 Roheliste, 1 Rahvarinde ja 1 Eesti Ettevõtjate Erakonna esindaja.
Ringkonnamandaadiga (24) pääses parlamenti: 10 Isamaa, 1 Sõltumatute Kuningriiklaste, 5 Kindla Kodu, 1 Mõõdukate, 3 Rahvarinde, 2 ERSP, 2 Eesti Kodaniku liiget.

Kompensatsioonimandaadiga (60) sai esinduskotta: 11 Rahvarindlast, 10 Mõõdukat, 10 Kindla Kodu esindajat, 7 ERSP-last, 5 Isamaalast, 5 Eesti Kodaniku liiget, 5 Kuningriiklast.
Rabatt

Mis on rabatt?

Peaaegu ükski maastikukujundusprojekt ei ole täielik ilma lillepeenardeta. Viimaseid on mitut liiki ja üks neist on rabatt. Rabatt on maastikuarhitektuuri element, mis tavaliselt on ristkülikukujuline ja laiusega kuni 2–3 meetrit. See kulgeb jalgtee või piirdeaia ääres ja sisaldab ühte või mitut lillesorti.
Rabati peamine omadus on, et see on kitsas ja pikk, proportsioonidega reeglina 1:3. Nii et laiusega 50 cm, peab selle pikkus olema vähemalt 150 cm, see reegel kehtib rohkem ristkülikukujuliste rabattide puhul.
Lilledega rabatt, mis paikneb jalgtee ääres, võib olla suvalise pikkuse ja laiusega. Sageli on lillepeenar väga pikk, ulatudes mõnikord kuni 10 meetrini. Siis tehakse vahed, kui on vaja teha vahekäike või istutatakse üksikuid lilli.

Vormistamise viisid

Rabattides kasutatakse ühe- või mitmeaastaseid taimi. Võib kasutada suvelilli, püsililli, ravimtaimi.
Tihti istutatakse lilled mustri kujul, ka geomeetrilise mustrina.
Viimasel ajal kasutatakse ka mustrita rabatti või istutatakse madalad põõsad, nimetades seda vabastiiliks.
Purpur-maakeel

Purpur-maakeel (Geoglossum atropurpureum) on seeneliik. 
Ta on Eestis arvatud II kaitsekategooriasse (seisuga 2012).
Eestis võib teda leida paljudest metsatüüpidest ja ka aruniitudelt.
Jerzy Brzozowski

Jerzy Brzozowski (1899 Kaunas – 1974 Brüssel) oli Poola poliitik, diplomaat.
1937 otsustati talle anda Valgetähe II klassi teenetemärk.
Alain Chervet

Isiklikku

Alain Chervet' isa Walter ning lelled Ernest, Fritz ja Paul on samuti tuntud Šveitsi poksijad.
Kyūdō

Dojo ja reeglid

Dojo ehk treeningusaal/maja on koht, kus kehtivad teatud käitumisreeglid. Enne sisenemist (vahel ka enne matile astumist) võetakse jalanõud jalast. Sisenedes kummardatakse kami (püha seina) poole.
Reegleid on erinevaid, kuigi suures osas on need kattuvad ja loogilised. Reeglid tuleb endale selgeks teha juba väga varakult treeningute alguses, sest treeningutel on väga tähtis distsipliin.
Reeglid ja organiseeritud liikumine aitavad vältida vigastusi. Näiteks peab alati ootama, kuni kõik on lasknud oma kaks noolt (loe allpool) ja siis märku andma, kes nooli ära tooma läheb. Tavaliselt toob üks treeningukaaslane korraga ära kõik lastud nooled.
Kui lastakse makiwara peal (loe allpool), võivad reeglid mõningal määral varieeruda.

Riietus

Kyūdōs kasutatakse spetsiaalse õmblusega lühikeste käistega valget pluusi (gi) ja tavaliselt laiu musti pükse (hakama). Jalas on valged sokid (tabi).
Vibu (yumi, 弓)
Traditsiooniliselt tehakse kyūdō vibud bambusest ja meistrid on oma teadmised suguvõsas pärinud põlvest põlve edasi andes.
Nii vibu kui ka noolte pikkus oleneb kasutaja pikkusest, kuid tavaliselt on pingule tõmbamata vibu umbes 210 cm pikkune.
Nool (ya, 矢)
Tavaliselt lastakse ühe sessiooniga välja kaks noolt. Nooled on erinevad ja neid tuleb kasutada kindlas järjestuses. Nooltel tehakse vahet sulesüdamiku suuna järgi sulgede liimingu juures. Ühel noolel on sulesüdamik vasakul pool, teisel paremal. Nooli kutsutakse haya (甲矢) ja otoya (乙矢).
Makiwara (巻藁)
Makiwara ehk õlerull on märklaud, mida enamasti kasutavad algajad. Laskmiskaugus on võrdeline vibu pikkusega, s.t 2-meetrise vibu korral 2 meetrit.
Mato (的)
Mato on edasijõudnute märklaud, mis on laskjast minimaalselt 26 meetri kaugusel. Vabaõhutreeningutel toetub mato liivahunnikule.
Jane Trepp

Jane Trepp (sündinud 13. märtsil 1988 Tallinnas) on eesti endine ujuja.
10. detsembril 2009 võitis ta Euroopa lühirajaujumise meistrivõistlustel 50 m rinnuliujumises hõbemedali.

Isklikku

Ka tema õde Nele on kuulunud Eesti ujumiskoondisesse.
Wasco maakond

Wasco maakond (Wasco County) on maakond USA-s Oregoni osariigis. Geograafilised koordinaadid on 45° 10′ N, 121° 10′ W
Maakonna halduskeskus on The Dalles.
Maakonna pindala on 6203 km², millest 36 km² moodustab veepindala.
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 25 213. Aastal 2000 oli elanikke 23 791.

Ajalugu

Wasco maakond moodustati 11. jaanuaril 1854.