google/wiki40b huggingface dataset:
Kalvene vald

Ajalugu

XIX sajandi esimesel poolel olid praeguse valla alal  Kalvene, Krusātdroga, Lieldroga, Tāšu Padure ja Pērbone mõisade maad Vald kandis aastani 1925 Tāšu-Padure valla nime. Aastal 1935 oli Kalvene valla pindala 134 km².  Aastal 1945 moodustati vallas Kalvene, Bojase ja Lieldroga külanõukogud, aastal 1949 aga vald likvideeriti. Aastal 1954 liideti Kalvene külanõukoguga likvideeritav Lieldroga külanõukogu, aastal 1954 aga Bojase külanõukogu. Aastal 1958 liideti Kazdanga külanõukogu Tebra kolhoosi maad Kalvene külanõukoguga. Aastal 1968 liideti külanõukoguga osa Vecpilsi ja Krotese külanõukogudes asunud kolhoosi Draudzība maadest. Aastal 1990 muudeti külanõukogu vallaks. 2009. aastast kuulub vald Aizpute piirkonda.

Kaitstavad objektid

Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Kalvene linnamägi, Tāšu-Padure mõisakompleks ja Droga linnamägi. 
Looduskaitse all on Tāši Padure park, lisaks kasvab vallas arvukalt nimetuid põlispuid. Valla lõunaosa jääb Blažģa järve hoiualale.

Külad

Vallas on kuus küla. Valla keskus Kalvene on staatusega (vidējciems) ja seal oli 2018. aastal 266 elanikku. Üks küla on staatusega vidējciems - Rokaiži 72 elanikuga aastal 2018. Üks küla on staatusega skrajciems -  Aizpores 18 elanikuga aastal 1998. Viis valla küla on staatusega mazciems – Kalvenes stacija 32 elanikuga aastal 2018, Krusāta 12 elanikuga aastal 2005, Pērbone 27 elanikuga aastal 2005 ja Rudbāržu stacija 15 elanikuga aastal 1998. Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.
Trins

Meedia

Filmi The Last Valley asukoha pildistamine toimus Trinsis.
Peeter Malkov

Peeter Malkov (sündinud 1957) on eesti muusik (flötist) ja muusikapedagoog.
Malkov lõpetas 1977. aastal Georg Otsa nimelise Tallinna Muusikakooli flöödi erialal. Ta töötab samas koolis flöödiõpetajana.
Malkov on ka ansambli Propeller flöödimängija, laulja ning paljude laulusõnade autor.
Bosnalijek

Ettevõttest lühidalt

Ettevõte asutati 10. jaanuaril 1951 ja see oli endise Jugoslaavia esimene farmaatsiafirma, kes on loonud laia koostöövõrgustiku tuntud farmaatsiaettevõtetega, s.h Astra Rootsist (ühinenud 6. aprillil 1999 Briti ravifirmaga Zeneca nime alla AstraZeneca); Asta Werke, Byk Gulden ja A. Nattermann & Cie. Saksamaalt, Upjohn USA-st ning Medarmil Prantsusmaalt.
1972. aastal liideti Bosnalijek Sõjaväe Meditsiini Instituudiga ravimeid, meditsiiniseadmeid ja meditsiinilisi eritooteid tootvaks ettevõtteks. 1982. aastal registreeriti Bosnalijeki esimene eksporttoode Lyso-B (Lysobact) endise Nõukogude Liidu turule ning rootslaste Astra, GMP (Good Manufacturing Practice – Hea tootmistava) pioneeri järelevalve all loodi sisemise kontrolli sektor teadusliku arengu- ja uurimistöö kvaliteedi tagamiseks. 1998. aastal käivitati tahkete suukaudsete ravimite (SOF) uus tootmisliin UNDPi ehk ÜRO Arenguprogrammi, Jaapani valitsuse ja farmaatsiafirma Lek koostööl ja toetusel. Samal aastal algas koostöö USA farmaatsiaettevõttega Ely Lilly. 2001. aastal viis ettevõte lõpuni tahkete suukaudsete ravimite (SOF – STAGE 2) renoveerimis- ja kaasajastamisprojektitööd. Rahvusvaheline korporatsioon SGS Zürichist sertifitseeris ja väljastas Bosnalijekile kvaliteedijuhtimissüsteemi ISO 9001:2000. Aastal 2003 Bosnalijek pälvis Hollandi tervishoiuministeeriumi inspektsiooni antud EU-GMP sertifikaadi, mis avas uksed Euroopa Liidu turgudele. SGS Zürichist sertifitseeris ja väljastas Bosnalijekile keskkonnajuhtimissüsteemi ISO 14001. Samal aastal avati Bosnalijeki Venemaa esindus. Alates 2006. aastast sertifitseeriti ettevõtte töötervisehoid ja tööohutus kooskõlas rahvusvahelise OHSAS 18001: 1999 standardiga.
Bosnalijeki Sarajevo peakontori andmetel teenis ettevõte puhaskahjumit veel 2013. aasta kolme esimese kuu (1,4 mln BAM) ja poolaasta jooksul (668.000 BAM), mil aasta lõpu poole saavutati 152.000 BAM-ne kasum. 2016. aasta märtsis avati esindus Gruusias. 
Tänapäeval pakub ettevõte erinevaid parenteraalse manustamisviisiga, paikseid ja suukaudseid ravimeid seedesüsteemi ja ainevahetuse, metabolismi, kardiovaskulaarsüsteemi, naha-, skeletilihaskonna ja hormoonisüsteemi, närvi- ja hingamisteede ning veresoonkonna infektsioonide raviks. Samuti pakub meditsiiniliseks kasutamiseks toidulisandeid ja desinfitseerimisvahendid ning üle leti tooteid erinevate sümptomite nagu valu ja kõrge kehatemperatuuri, samuti seedetrakti, südame-veresoonkonna, reumaatiliste ja psüühiliste terviseprobleemide ennetamiseks. Bosnalijeki toodangusse kuulub enam kui 160 liiki ravimit meditsiinilise kasutusotstarbega neuroloogias, kardioloogias, pediaatrias, gastroenteroloogias, otorinolarüngoloogias ja dermatoloogias. Bosnalijek kasutab Euroopas, peamiselt Belgias, Hollandis, Itaalias ja Hispaanias, toodetuid tooraineid.
Teet Parve

Elulugu

Teet Parve on inseneri poeg.
Lõpetas 1988 Tallinna 55. Keskkooli, 1993 TTÜ mehaanikateaduskonna, 1995–2000 TTÜ magistrant, tehnikamagister (2000, TTÜ), väitekiri "Tuha paakumise ja sadestiste moodustumise mehhanismid biokütuste põletamisel"; aastast 2001 doktoriõppes; stažeerinud 2001–04 Nordic Energy Research'i ja Nordic Graduate School of Biofuel Science and Tehnology raames Taani Tehnikaülikooli, Soome Åbo Akadeemia doktorikoolides ning Soome Riiklikus Tehnika Uurimiskeskuses (VTT). Aastast 1994 TTÜ soojustehnika instituudi tööstusliku soojustehnika õppetooli teadur, ühtlasi aastast 1996 instituudi statsionaarsete õhuheitmete mobiilse mõõtelabori vastutav täitja.

Teadustöö

Uurimisvaldkonnad: tahkete biokütuste tuha paakumis- ja sulamisprotsessid kateldes, statsionaarsed õhuheitmed tahkete ja vedelate kütuste põlemisel, põlevkivienergeetika, protsesside täiustamine põletusseadmetes, uute biokütuste põletamine, biokütuste andmebaasid. Üle 20 teadustrükise.
Wang Junxia

Wang Junxia (王军霞 Wáng Jūnxiá; sündinud 19. jaanuaril 1973 Jiaohes) on Hiina endine kergejõustiklane (jooksudistantsid 3000 m kuni maratonini). Olümpiavõitja (1996) ja maailmameister (1993).
Talle kuulus aastatel 1993–2016 10 000 meetri maailmarekord 29.31,78. 1993. aastast on ta 3000 meetri maailmarekordi 8.06,11 valdaja.
Junxia on IAAFi kuulsuste halli liige.
Tiit Palu

Tiit Palu (sündinud 29. märtsil 1970 Tallinnas) on eesti teatrilavastaja ja -näitleja.
Palu õppis Tallinna 10. Keskkoolis ja Tallinna 2. Keskkoolis. Pärast keskkooli lõpetamist 1988. aastal asus õppima Tartu Ülikooli eesti filoloogia erialal (lõpetas 1993). Aastal 1996 lõpetas Palu EMA Kõrgema Lavakunstikooli lavastajana (17. lend). 2004. aastal kaitses ta EMTAs magistrikraadi ja 2011. aastast samas doktoriõppes.
Aastatel 1996–2001 töötas Tiit Palu Vanemuises näitleja ja lavastajana. Aastal 2001 siirdus ta Endlasse, kus esialgu töötas lavastaja, aastast 2004 peanäitejuhina. 5. detsembril 2011 teatas ta, et lahkub aasta lõpus ametist. 2012–2013 oli ta eesti keele ja kultuuri lektor Eesti Instituudis Lvivi Ülikoolis Ukrainas.
2013. aasta 1. augustist on ta Vanemuise draamajuht.
Palu on lavastanud umbes 40 lavastust Vanemuises, Endlas, Rakvere teatris, Kuressaare Linnateatris, Emajõe Suveteatris, Ugalas jm. Neist silmapaistvamate seas on L. Lunari „Kolmekesi kahevahel" 1998, S. Schneideri „Õdede Bronte'de ööd“ 1999 ja Urmas Vadi „Lendav laev“ 2000 Vanemuises; August Gailiti „Ekke Moor“ 2003, Tiit Palu „Raimond“ 2004, Friedebert Tuglase/ Tiit Palu „Väike Illimar“ 2006, Nikolai Gogoli „Revident“ 2006, Gustav Flauberti „Madame Bovary“ 2010 Endla teatris; S. Soro „Rääkivad kivid“ 2010 Kuressaare linnateatris ja August Gailiti „Ekke Moor“ 2012 Emajõe Suveteatris.
Ta on kirjutanud ja tõlkinud näidendeid, dramatiseerinud lavatekste, teinud muusikalisi kujundusi, pidanud loenguid kõrgkoolides ning avaldanud arvamuslugusid ja teatriartikleid päevalehtedes ja kultuuriväljaannetes.
Tiit Palu on Eesti Lavastajate Liidu ja Eesti Näitlejate Liidu liige. 2006–2009 oli ta Eesti Lavastajate Liidu juhatuse esimees. Samuti on ta Eesti Teatriliidu juhatuse liige.

Isiklikku

Tiit Palu on abielus Endla teatri näitleja Piret Laurimaaga. Peres kasvab kaks last.
Naftatööstus

Naftatööstus on tööstusharu, kütusetööstuse allharu, mille ettevõtted tegelevad nafta tootmise, ümbertöötamise ning vastavate naftasaaduste veo, ladustamise ja müügiga.
Naftatööstus on kapitalimahukas sektor ning seal tegutsevad valdavalt suured naftakompaniid nagu Royal Dutch Shell, BP, Saudi Aramco, ExxonMobil, PetroChina, Pemex, Petrobras jt. Seejuures kuuluvad need suurima turuväärtusega ettevõtete sekka maailmas ning on oluliseks maksutulu allikaks mitmetele riikidele.
Kesk-Kalamaja tänav

Kesk-Kalamaja tänav on tänav Tallinnas Põhja-Tallinna linnaosas Kalamaja asumis.
Tänav sai nime 25. märtsil 1925.
Rasmus (eesnimi)

Rasmus on mehenimi.
2018. aasta seisuga oli see Eestis populaarsuselt 57. mehenimi. 1. jaanuari 2018 seisuga oli Eestis eesnimi Rasmus 2609 mehel.
Vladimir Ivanov (poliitik)

Vladimir Ivanov (sündinud 9. juulil 1944 Soomes Tamperes) on Eesti poliitik. 
Ta on lõpetanud Tallinna Polütehnilise Instituudi 1982. aastal elektriinsenerina.
Vladimir Ivanov on töötanud Mustamäe ja Lasnamäe linnaosa vanemana. Olnud Kesklinna ja Lasnamäe Linnaosa Haldusnõukogu ning Tallinna Linnavolikogu liige.
Ivanov kuulus Eestimaa Ühendatud Rahvaparteisse, liitudes 1994 selle eelkäijaga ja astudes parteist välja 2011, kui ühinemiste käigus oli sellest saanud Eestimaa Ühendatud Vasakpartei.
Barthélemy Prosper Enfantin

Barthélemy Prosper Enfantin, tuntud ka kui Père Enfantin (8. veebruar 1796 Pariis – 31. august 1864 Pariis) oli prantsuse filosoof ja sotsialist, Henri de Saint-Simoni õpilane ja järgija. Ta tegutses ka ettevõtjana.
Karistussalk

Karistussalgad Eesti alal

Rahutuste likvideerimise ajaks moodustati keisri ukaasiga 24. novembrist ajutine Balti kindralkubermang ja määrati ajutiseks kindralkuberneriks Vassili Sollogub (1848–1914). Eestimaa kubermangu kuberner oli märtsist kuni 13. novembrini 1905 Aleksei Lopuhhin. Rahutuste mahasurumiseks moodustati ekspeditsioonisalgad: Põhjasalk, mille juht Tema Keiserliku Kõrguse õukonna kindralmajor Aleksander Orlov ja kuhu kuulusid 1 pataljon jalaväelasi, 8 eskadroni ratsaväge, 6 kahurit ja 4 kuulipildujat, koondsalga tegevuspiirkonnaks oli Liivimaa kubermangu Valga, Volmari ja Võnnu kreis. Lõunasalk, mille juhiks oli kindralmajor Meinard ja kuhu kuulusid 6 eskadroni, 200 ratsaväelast ja 2 ratsaväekahurit, Tegevuspiirkonnaks Pļaviņas (saksa k. Stockmannshof). Kindralmajor Wendti salk, kuhu kuulusid 2 pataljoni, 2 eskadroni, 6 kahurit ja 2 kuulipildujat. Tegevuspiirkonnaks Krustpils (saksa k. Kreutzburg) ja Läti Riia–Orjoli raudtee tegevuse kindlustamine. Jelgavasse (saksa k. Mitau) suunati 6 pataljoni jalaväge, 6 eskadroni ratsaväge ja 2 suurtükipatareid. Eestimaa kubermangu suunati 2 pataljoni mereväelasi kuulipildujatega ja Saaremaale salk mereväelasi (218) 2 kuulipilduja ja 8 ohvitseriga. Lätlastega asustatud Vitebski kubermangus Põtalovos asuvasse Peterburi–Varssavi raudtee raudteejaama saadeti 2 roodu jalaväge ja kasakasotnja 2 kuulipildujaga.
Eestimaa kubermangus tegutses karistussalkadena algul 800 madrust, hiljem ka 2 tragunieskadroni ja 2 jalaväeroodu. Liivimaa kubermangus tegutses karistussalkadena jalaväepataljon, 8 tragunieskadroni ja sapöörirood. Eestimaa kubermangus juhtis karistussalkade tegevust kindralmajor Vladimir Bezobrazov, Liivimaa kubermangus kindralmajor A. Orlov.
Otto von Freymann

Carl Otto Friedrich von Freymann (vene: Отто Оттович фон Фрейман; 26. mai vkj / 6. juuni 1788 Iigaste, Karula kihelkond, Võrumaa – 18. detsember vkj/ 30. detsember 1858 Kiiev) oli Vene keisririigi sõjaväelane (inseneriväe kindralleitnant).
Ta oli Narva Insenerikomando ülem, 1805–1814 kindralstaabi ohvitser Kaukaasias, 1819–1829 Insenerikomando ülem Riias. Aastatel 1829–1836 oli ta Liivimaa ja aastatel 1837–1854 Kiievi Inseneriringkonna ülem.
Vene-Türgi sõja ajal 1809 sai ta Püha Vladimiri ordeni 4. järgu ja 1826. aastal Püha Georgi ordeni 4. järgu kavaleriks.
Kõpu kirikumõis

Kõpu kirikumõis (saksa keeles Pastorat Fellin-Köppo) oli kirikumõis Kõpu kihelkonnas Viljandimaal. Nüüdisajal jääb mõis Viljandi maakonda Põhja-Sakala valda.
Kongeå

Kongeå on jõgi Taanis Jüüti poolsaarel. Ajaloos on jõge nimetatud ka Skodborg ja Skotborg.
Aastatel 1864-1920 oli Kongeå osaliselt piiriks Taani ja Saksamaa vahel.
Kongeå jõge on mainitud ka Põhjala saagas Heimskringla.
Peeter Olesk (laskesportlane)

Peeter Olesk (sündinud 22. aprillil 1993 Põlvas) on eesti laskesportlane, 2013. aasta juunioride Euroopa meistrivõistluste võitja.
Olesk on 13-kordne Eesti juunioride meister laskmises. 2013. aastal võitis ta juunioride EM-il kulla 25 m standardpüstoli harjutuses ja pronksi 25 m kiirlaskmises.
2013. aastal oli Oleski treener Ranno Krusta. Laskespordiga on tegelenud ka tema vend Taivo Olesk.
Laitse mõis

Laitse mõis oli rüütlimõis Harjumaal Nissi kihelkonnas. Tänapäeval jääb mõisaansambel Harju maakonna Saue valla Laitse küla maadele.
Mõis (saksa keeles Laitz) eraldus 1637. aastal Ruila mõisast ja on kuulunud aja jooksul paljudele valdajatele. Aastast 1883 kuulus mõis Woldemar Reinhold Karl Alexander von Üxküllile (1860–1945), kes ehitas uue peahoone (valmis aastal 1892). Aastal 1919 hoone võõrandati maareformi tõttu.
Hiljem asusid seal algul noortekoloonia, hiljem raadiojaama kontor ja korterid. Raadiojaam (Eesti Raadio ja Televisiooni Saatekeskuse üks filiaal) tegutses mõisa kõrval asuval territooriumil 1949–1998. Oli kaks võimsat kesklainesaatjat (sh Eesti Raadio I programm) ja hulganisti lühilainesaatjaid.
Laitse mõisas asusid kuni nõukogude aja lõpuni postkontor, raamatukogu, arstipunkt, kinosaal, kohalik automaat-telefonijaam, sovhoosi söökla ja väike pagaritöökoda.
Aastatel 1994–1995 jäi mõis praktiliselt tühjaks, seisis paar aastat kütmata ning kippus pisut lagunema.
Alates 1997 on Laitse mõis eraomanduses.
Koulikoro piirkond

Geograafia

Piirneb põhjas Mauritaaniaga, läänes Kayesi piirkonnaga, edelas Guineaga, lõunas Sikasso piirkonnaga ja idas Ségou piirkonnaga.
Piirkond on jõgederikas. Suurimad nende hulgast on Nigeri jõgi, Baoulé jõgi, Sankarani jõgi, Baogé jõgi, Bani jõgi ja Bafingi jõgi. 
Kliima on sarnaselt Kayesi piirkonnaga lõunas sademeterikas, põhjas aga tunduvalt kuivem.
Piirkonna suuremad linnad peale Koulikoro on Kati, Kolokani, Nara, Banamba ja Dioïla. 
Piirkonnas asub osaliselt Boucle du Baoulé rahvuspark ja kolm looduskaitseala: Fina, Kongossambougou ja Badinko looduskaitseala. Seal kaitstakse metsikut loodust ja loomi.
Peamised rahvusgrupid on bambarad, malinked ja somonosid.

Ajalugu

Koulikoro piirkond on kuulunud Ghana riigi, Sosso impeeriumi ja Mali impeeriumi koosseisu.

Kultuur

Nagu enamik Malit, on piirkonna elanikud valdavalt islamiusulised, kuid endiselt on külades ka vanausulisi.
Suurim keel piirkonnas on bambara keel.
Piirkond on tuntud ka oma traditsioonilise nukuteatri poolest. Igal aastal toimub mitu nukufestivali.

Transport ja majandus

Piirkonnast saab alguse Dakari–Nigeri raudtee. Transpordi seisukohast on oluline Nigeri jõgi, mille ääres paikneb mitu suurt jõesadamat. 
Nagu Malis üldiselt, on ka Koulikoro piirkonnas valdavaks majandusharuks põllumajandus. Piirkonnas on Sélingué hüdroelektrijaam, kullatööstus ja -kaevandus Kangaba ümbruses ja riigi suuruselt teine puuvillatööstus Fanas.
Biosfäärikaitseala

Biosfäärikaitseala on rahvusvahelise tähtsusega kaitseala, mis on tunnustatud UNESCO programmi "Inimene ja biosfäär" (Man and the Biosphere) alusel.
Aastal 2007 oli The World Network of Biosphere Reserves'i andmeil 529 biosfäärikaitseala 105 riigis.
Eesti ainus biosfäärikaitseala on Lääne-Eesti saarestiku biosfääri kaitseala. Selle põhimäärus 2006. aastal küll Eesti valitsuse poolt tühistati, kuid ta on jätkuvalt tunnustatud UNESCO poolt. Biosfäärikaitseala tegevust juhib Sihtasutus Biosfääri Programm.
National Comprehensive Cancer Network

National Comprehensive Cancer Network (lüh NCCN) on Ameerika Ühendriikides tegutsev 27 vähikeskusest koosnev kasumit mitte-taotlev ühing.
NCCN annab välja meditsiiniajakirja Journal of the National Comprehensive Cancer Network.
NCCNi poolt välja antavatele dokumentidele leidub viiteid ka Eesti onkoloogia-alastes trükistes.
Sabler

Sabler (varem Zabler) (vene keeles Саблер) oli Saksimaalt Grossenhainist pärit literaadi- ja aadlisuguvõsa.

Varasem ajalugu

Zablerid elasid XVI sajandil Saksimaal Dresdeni lähedal Grossenhainis. Peter Zabler (1578−1645) õppis Wittenbergi ülikoolis, kus omandas magistrikraadi. Hiljem rändas ta Ülem-Ungarisse (praegu Slovakkia osa) ja oli superintendent. Ta pani aluse suguvõsa mitme sajandi pikkusele vaimulike ja literaatide traditsioonile. Tema poeg Hiob Zabler (1628−1664) oli Leutschau (praegu Levoča Slovakkias) pastor. Jakob Zabler (1639−1709) teenis Ülem-Ungari superintendendina. Viimase poeg Jakob Zabler (1670−1753) valiti samuti pastoriks, hiljem siirdus ta Poolasse ja oli Thornis gümnaasiumiprofessor. Georg Zabler (suri enne 1732) oli XVIII sajandi alguses Dobschau (praegu Dobšiná Ida-Slovakkias) raehärra.

Eestimaa liin

Selle liini rajaja oli raehärra poeg Georg Sabler (1700−1740), kes rändas pärast ülikoolistuudiumi lõppu 1722. aasta paiku Eestimaale. Siin muundus perekonnanimi Zabler Sableriks. 1724. aastal kutsuti Georg Kadrina pastor-adjunktiks, ordineeriti järgmisel aastal vaimulikuks ja oli 1729. aastast Haljala pastor. Selles ametis teenisid ka tema poeg ja pojapoeg. Tema lapselastega jagunes suguvõsa kaheks haruks: Thomas Friedrich oli Venemaa liini esiisa, Georg Christian jätkas Eestimaa liini. Mõlemad liinid tõusid teenistuse kaudu aadliseisusse. Georg Christiani poeg Georg Thomas Sabler (1810−1865) kaitses filosoofiadoktori kraadi, oli Vilno tähetorni direktor ja lõpetas karjääri tõelise riiginõunikuna. Tema noorem poeg Georg Friedrich von Sabler (1859−1935) omandas Viini ülikoolist doktorikraadi ja tegutses saksa filoloogina. 1920. aastast oli ta Tartu ülikooli saksa filoloogia eradotsent. Tema surmaga kustus Eestimaa haru meesliinis.

Venemaa liin

Liini esiisaks oli Haljala pastori Thomas Sableri (1734−1797) vanem poeg Thomas Friedrich Sabler (1766−1812), kes omandas Erlangeni ülikoolis meditsiinidoktori kaardi ja tegutses arstina. Ta oli Moskva meditsiiniakadeemia professor ja lõpetas karjääri kolleegiuminõuniku teenistusastmega. Nimekas arst oli ka tema poeg tõeline riiginõunik Thomas Wilhelm Friedrich Sabler (1799−1877). Viimase vend Karl Georg Sabler (1808 − u 1865) astus sõjaväeteenistusse ja tõusis kindralmajoriks. Tema poeg Vladimir Karlovitš Sabler (1845−1929) oli selle haru kõige tuntum esindaja. Teenis välja tõelise salanõuniku teenistusastme ja oli aastatel 1911−1915 Pühima Valitseva Sinodi ülemprokurör. I maailmasõja ajal muutis ta oma saksa perekonnanime abikaasa Olga Zablocka-Desętowska (1845−1920) neiupõlvenime järgi venepäraseks Dessjatovskiks. Pärast oktoobripööret sai suguvõsa rängalt kannatada. Endist ülemprokuröri arreteeriti korduvalt, mõisteti lõpuks 1926. aastal süüdi ja saadeti asumisele, kus surigi. Vanem poeg Svjatoslav (1874 − u 1933) suri vanglas, keskmine poeg Juri lasti maha 1918. aastal ja noorem poeg Sergei hukkus repressioonides 1937. aastal. Svjatoslav võttis endale perekonnanimeks Vorobjov-Dessjatovski ja selle nime all elavad Sablerite järeltulijad siiani Venemaal.
Valdo Pant

Valdo Pant (21. jaanuar 1928 Valgjärve vald – 30. juuli 1976 Tallinn) oli eesti tele- ja raadioajakirjanik.

Elukäik

Valdo Pant sündis politseikonstaabli peres Voldemar (1896–1945) ja Ida Pandi (neiupõlvenimi Ruber; 1897–1982) kolmanda pojana.

Tegevus- ja töökäik

Aastal 1944 mobiliseeriti Pant Saksa sõjaväkke ja ta teenis 20. Eesti diviisi väljaõpperügemendis. Samal aastal langes ta Punaarmee vangi, veetes 1944–1945 Maardu vangilaagris. Aastal 1945 teenis ta Punaarmees. 
Pärast sõda 1945–1948 oli Valdo Pant Kohtla-Järve 1. Keskkooli geograafia õpetaja.
Aastal 1948 alustas ta tööd Eesti Raadios reporteri, kommentaatori ja saatejuhina. Aastal 1966 lõpetas Pant töö Eesti Raadios ning asus tööle Eesti Televisioonis, täites samu ameteid mis raadios.
Aastast 1950 oli Valdo Pant teinud reportaaže laulupidudest.
Ta juhtis Eesti TV mälumängusaateid, sealhulgas rahvusvahelist telesaadet "Naapurivisa", kus eesti ja soome kilvarid teineteiselt mõõtu võtsid. Pandi algatusel hakati viktoriini nimetama mälumänguks. 
Pant on kirjutanud ka mitu näidendit, mängu- nuku- ja dokumentaalfilmi stsenaariumi, kuuldemängu ning estraadinäidendit. 
Aastast 1958 kuulus ta Ajakirjanike Liitu.
Pant maeti 4. augustil 1976 Tallinna Metsakalmistule.

Mälestuse jäädvustamine

Aastast 1980 antakse välja temanimelist auhinda.
Valdo Pant valiti Eesti 20. sajandi saja suurkuju hulka.
1. veebruaril 2013 avati Valdo Pandi 85. sünniaastapäeva puhul tema sünnikohas Valgjärve vallas Savernas mälestuskivi.

Isiklikku

Valdo Pandi abikaasa oli Eesti Raadio diktor Elsa Pant (neiuna Peterson; 1926–2002), kellega ta tutvus 1945. aastal ja abiellus 1949. Valdo ja Elsa poeg Ville sündis aastal 1966. 
Valdo Pandil oli kaks vanemat venda Ilo (1921–1942) ja Kalju (1923–1988) ning noorem vend Uno (1932–1970).
Real Time with Bill Maher

"Real Time with Bill Maher" on telekanali HBO iganädalane vestlussaade, mida juhib stand-up-koomik ja humorist Bill Maher.

Poliitilised küsimused

Ehkki Maher on teatanud, et ta ei seo ennast ühegi poliitilise jõuga, kritiseeris ta George W. Bushi administratsiooni ja vastandab end vabariiklaste parteile. 2004. aasta presidendivalimiste ajal toetas ta demokraatide kandidaati John Kerryt ja 2008. aastal Barack Obamat.
Infrastruktuur teenusena

Infrastruktuur teenusena (inglise keeles Infrastructure as a service, IaaS) on pilvandmetöötluse pakkumine kasutaja teenuse arenduseks ja osutamiseks teenusepakkuja määratud infotehnoloogilise infrastruktuurina.
Pilvandmetöötluse infrastruktuuri põhjal pakutakse teenuseid koos majutuse ja võrguga, enamasti virtuaalse platvormina. Kliendid ostavad mitte servereid, tarkvara, andmetöötluskeskuse ruumi või võrguseadmeid, vaid need kõik tervikteenusena. Tavaliselt küsivad teenusepakkujad klientidelt raha konkreetselt kasutatud arvutusvõimsuse eest, mistõttu teenuse maksumus sõltub tegevuse aktiivsusest.
Mursi talu kalmistu

Mursi talu kalmistu on kalmistu Simuna kihelkonnas Virumaal, praeguse haldusjaotuse järgi Emumäe külas Väike-Maarja vallas Lääne-Viru maakonnas.

Ajalugu

Kalmistut hakkas Mursi talu maadele Emumäe idanõlvale rajama talu peremees Karl Murs. Ta taotles luba kalmistu rajamiseks 6. novembril 1923, kuid juhtum arenes tihedaks kirjavahetuseks politsei ja Põllutööministeeriumi vahel. 
Luba kalmistu rajamiseks saadi alles pärast 15. veebruari 1924 , arvatavasti oli ümbruskonna vastuseisu põhjus Karl Mursi okupandisõbralikus tegevuses Saksa esimese okupatsiooni ajal.
Vaivara vana kalmistu

Vaivara vana kalmistu asub Sinimäe alevikus Narva-Jõesuu linnas Ida-Viru maakonnas. Kalmistu on arvele võetud ajaloomälestisena.
Kalmistule hakati matma 1782. aastal kui keisrinna Katariina II keelas kirikute juurde matmise. Sõja ajal kasutati kalmistu lääneserva astangut punkrite ehitamiseks ning kalmistul hoiti tanketõrjevahendeid. Kalmistu sai kaugtule tõttu kannatada.