google/wiki40b huggingface dataset:
2004. aasta Sloveenia parlamendivalimised

Rahvusringkonnad

Itaallastes valiti Roberto Battelli, ungarlastest Mária Pozsonec. Rahvusvähemuste valimine toimus eraldi, üldhulka nende hääli ei arvestatud.
Püüfaasan

Välimus

Täiskasvanud püüfaasanid kaaluvad enamjaolt 410–655 g, isaslinnud on pikkuselt 44–48 cm (saba 16,5–18 cm) ja emaslinnud 39,5–42 cm (saba 14–15,5 cm).

Toitumine

Nad toituvad elupaigast ja aastaajast sõltuvalt muuhulgas näiteks samblast, mahalangenud lehtedest, rohuvõrsetest, seemnetest ja marjadest.

Pesitsemine

Liigi pesitsusaeg on enamasti alates aprilli keskpaigast kuni juuni lõpuni. Pesa teevad nad maapinna lohkudesse ja vooderdavad selle rohuga.
Kurnas on 2–7 roosakat-tuhmkollakat, kohati punaste ja tumepruunide tähnidega muna. Liigi haudeperiood kestab 37 päeva vabas looduses (26–29 kinnipüütuna) ja haudumisega tegeleb ainult emaslind, kuid poegi toidavad hiljem mõlemad.

Seisund

Rahvusvahelise Looduskaitseliidu punase nimistu järgi on liik soodsas seisundis.
Kose Teeninduskool

Kose Teeninduskool oli kutseõppeasutus, mis tegutses Kose alevikus Harju maakonnas aastatel 1983–2007.
Kutsekooli direktor oli alates 1986. aastast Mati Rannamäe.

Ajalugu

Harju rajooni ametikooli rajamine Kosele otsustati 1979. aastaks. Kutsekeskkool nr 40 avati 1983 ja see oli mõeldud 720 õpilasele. Esimesele õppeaastale suunduti nelja põllumajandusliku ja kahe ehituserialaga.
Koolis asusid 386 kohaga aula, võimla, 240-kohaline söökla, raamatukogu, 28 eriala- ja üldaine kabinetti, lasketiir, 6 erialalaboratooriumi ja õppeköök. Lisaks oli koolihoones 360 kohaga ühiselamu, kus õpilased said elada kolmekesi toas.
1989 sai kool uueks nimeks Kose Põllumajanduskool. Viimase ehitusjärgu koosseisus valmis 1993. aastal Kose spordimaja, kus paikneb ka Kose ujula.
1997 nimetati õppeasutus ümber Kose Teeninduskooliks.
Õpilaste arv vähenes 2000ndate algul ja teeninduskool liideti 2004. aastal Tallinna Lasnamäe Mehaanikakooliga. Selle järel lõpetati 2006. aasta sügisest alates tegevus Kose Teeninduskoolis, kus suure õppehoonete kompleksi renoveerimine ja üleval pidamine oleks nõudnud liiga suuri kulutusi. Viimane lend lõpetas 2007. aasta veebruaris.
2012. aasta seisuga tegutsesid hoone eri osades Kose Kunstikool, Kose Päevakeskus, Kose Äriteeninduse osaühing, OÜ Kose Tervisekeskus, Kose Loomakliinik, fotograaf, massöör, Kose konstaablipunkt ja Kose Hambaravi OÜ. Lisaks asusid hoones valla sotsiaalkorterid, kuid suurem osa kompleksist oli endiselt tühi.
2012–2013 renoveeriti hoonekompleksi tühjalt seisvad osad. Pinnale koliti ümber Kose Muusikakool (asub endises administratiivosas), Kose Noortekeskus (söökla ja sauna osas), Kose Raamatukogu (söökla osas), Kose Kultuurikeskus (raamatukogu ja aula piirkonnas), osa Kose Lasteaiast (laboritepoolses tiivas esimesel korrusel) ja Kose Gümnaasiumi algklassid (teisel ja kolmandal korrusel). Siseõues hakkas tegutsema kohvik Mõnus Amps.
Wilhelm von Wrangell

Parun Wilhelm Peter Georg Adolf von Wrangell (25. november 1831 Novoarhangelsk, Alaska – 24. aprill / 6. mai 1894 Baden-Baden) oli Eestimaa rüütelkonna tegelane ja mõisnik.
Wilhelm von Wrangell sündis maadeavastaja ja Alaska kindralkuberneri Ferdinand von Wrangelli ning tema abikaasa Elisabethi (sünd. de Rossillon) pojana.
Wilhelm von Wrangell oli 1881–1884 Eestimaa rüütelkonna peamees. Hiljem oli ta ka maanõunik. Teenistusastmelt oli ta Venemaa riiginõunik.
Talle kuulus Roela mõis.
Karuse-Tuudi vald

Karuse-Tuudi vald (saksa keeles Karusen-Tuttomäggi) oli vald Läänemaal Karuse kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1870 ja siis eraldusid Karuse kirikuvald ja Tuudi vald eraldi valdadeks.
Valla alal asus Karuse kirikumõis ja Tuudi mõis.
Alfred Tooming

Alfred Tooming (5. juuli 1907 Ülejõe, Anija vald – 5. oktoober 1977 Tallinn) oli eesti vaimulik, EELK peapiiskop 1967–1977.
Ta õppis aastatel 1916–1919 Kehra vallakoolis ning aastal 1927 lõpetas Jakob Westholmi Gümnaasiumi. Aastatel 1927–1932 õppis ta Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Kuulus korporatsiooni Fraternitas Liviensis.
Aastal 1934 oli ta Võnnu koguduse õpetaja August Eini isiklik adjunkt, 1934–1935 Käina koguduse asetäitja-õpetaja, 1935–1941 Harju-Jaani koguduse õpetaja, (1941–1945 oli mobiliseerituna Punaarmees, kaardiväe jefreitor), 1945–1949 Harju-Jaani koguduse õpetaja, 1946–1949 Jõelähtme koguduse hooldajaõpetaja, 1949–1967 Viljandi Pauluse koguduse õpetaja, 1949–1967 Viljandi praostkonna praost, periooditi hooldajaõpetaja Paistu, Kõpu, Karksi, Mõisaküla, Tarvastu, Viljandi Jaani koguduses, 1954–1967 EELK Konsistooriumi assessor.
Ta nimetati 1956. aastal Viljandi Pauluse koguduse õpetajana EELK Lauluraamatukomisjoni koosseisu.
12. oktoobril 1967 valiti pärast Jaan Kiiviti sunnitud lahkumist EELK peapiiskopiks, introdutseeriti peapiiskopiks 9. juunil 1968 Tallinna Toomkirikus, 1968–1977 oli Tallinna Toomkoguduse ülemõpetaja.

Isiklikku

25. mail 1935 abiellus Senta Kikerpilliga. Neil oli neli last, kellest tütar Maare Kümnik (1936–2015) oli bibliograaf.
Alfred Toominga pojapoeg on kirikuõpetaja Ants Tooming.
Clyde Kull

Clyde Kull [klaid] (sündinud 2. märtsil 1959 Võrus) on Eesti diplomaat.
Ta lõpetas 1977. aastal Tallinna 10. Keskkooli ja 1985. aastal Moskva Riikliku Rahvusvaheliste Suhete Instituudi.
Diplomaatilisel tööl on Clyde Kull alates 1991. aastast, kui ta alustas tööd Eesti esindajana Euroopa julgeoleku- ja koostöökonverentsi juures. Aastatel 1992–1996 oli ta erakorraline ja täievoliline Eesti suursaadik Belgias, Hollandis ja Luksemburgis ning alaline esindaja NATO juures. 1998–1999 töötas ta asekantslerina Välisministeeriumis. 2000–2004 resideeris suursaadikuna Genfis.
2004–2008 oli Kull suursaadik Saksamaal, 2008–2010 Välisministeeriumi poliitikaosakonna direktor, 2010 Välisministeeriumi poliitika asekantsler ja 2010. aasta lõpust on ta Eesti Euroopa Liidu esinduse asejuht.
Ketassõlg

Ketassõlg, ka plaatsõlg on sõlg, mis koosneb lameda, sageli ažuurse ketta kujulisest sõlekehast ja selle alla kinnitatud nõelast, mis nagu kaarsõlel kinnitub haaknõela põhimõttel. Sõletüüp on provintsiaalrooma algupära, Eestis olid kasutusel alates rooma rauaaja teisest poolest, põhiline kasutus jäi 4.-5. sajandisse.

Ajalugu

Ketassõle laiem levik algas Rooma riigis 1. sajandi paiku. Kuna ketassõle puhul jääb ketta ja sõlenõela vahele kanga jaoks vähem ruumi kui kaarsõle puhul, võisid ketassõled täita peaasjalikult dekoratiivset eesmärki. Varasemate provintsiaalrooma plaatsõlgede hulgas leidub nii ringikujulisi, ovaalseid, rombjaid kui ka poolkuukujulisi. 2.-3. sajandil ilmub ketassõlgede dekoori emailkaunistus.
Ketassõlg oli kaarsõle kõrval oluline kinnitusvahend Rooma riigi järgses Euroopas rahvasterännuajal, enamik rahvaist täiendas ja arendas omal viisil edasi rooma sõlgede motiive ning dekoori. Kullassepatöö oli kõrgel tasemel, paljudel kullast või hõbedast ketassõlgedel kasutati kaunistuseks filigraani, granulatsiooni, taušeeringut ja niellot, samuti kärgsulatist, mille kontuuridesse pandi emaili, värvilist klaasi ja vääriskive. Odavamast metallist ketassõlgi kullati ja hõbetati. Mandri ketassõlgede stiilist eristus rühm anglosaksi sõlgi, mida iseloomustas keerukas ažuurne dekoor loom- või põimornamendist.

Eesti materjal

Eesti arheoloogilises materjalis leitud ketassõled on sageli kaunistatud ažuursetest väljalõigetest moodustatud dekooriga, mille motiivide hulgas on kodarjalt paiknevad avad või lohud, jooksev ratas, risti meenutavad motiivid. Vahel lisandus neile värvilisest emailist kaunistus. Ketassõlgedel oli mitmeid kohalikke erivorme. Lõuna-Eestis olid levinud peamiselt nupuliste äärte ja keskosas kodaratega sõled, nupp või tähistada ka sõle keskpunkti, Kagu-Eestis väikesed nuppudega äärte ja risti või rombikujulise keskosaga sõled ning Põhja-Eestis suuremad, kõverate kodaratega või neljast sõõrist koosneva keskosaga, mõnikord sakilise servaga sõled. Ketassõlgi pole arheoloogid jaganud kaunistuste või kuju järgi seeriatesse, sest üksikelementidest moodustatud erinevaid kombinatsioone on väga palju.
Ketassõle kui tüübi seos palju hilisema rõngassõle tüübiga on ebaselge.

Sümboolikas

Vaivara valla vapil ja lipul on kujutatud Türsamäelt leitud 4. sajandi ketassõlge.
Viljandi kultuuriakadeemia logol on madarapunasel põhjal triskele motiiviga ketassõlg, mis meenutab Viru-Nigula  3.-4. sajandi Pada kalme leidu AI 2655:358.
Tribute

"Tribute" on Ozzy Osbourne'i album aastast 1987.
Albumi lood salvestati kontsertidel aastatel 1980 ja 1981. Album kavatseti algselt avaldada aastal 1982, kuid lükati määramata ajaks edasi kitarrist Randy Rhoadsi hukkumise tõttu lennuõnnetuses. "Tribute" avaldati Rhoadsi mälestuseks viis aastat pärast tema surma.
Albumist anti uusversioonid välja aastatel 1995 ja 2002.
Suur slaavlaste ülestõus

Taust

Slaavlased Elbe ja Läänemere ranniku vahel olid vallutatud ja nimeliselt ristiusku pööratud kampaaniate käigus, mida juhtisid Saksa kuningas Heinrich Linnupüüdja ja tema poeg Otto I, kes 962. aastal Saksa-Rooma keisriks krooniti. Otto oli viimati obotriitide ja tsirtsipaanide hõimuliitu võitnud 955. aasta lahingus Raxa jõel. Vallutatud ala Saksimaa hertsogiriigist idas oli esialgu organiseeritud tohutusse Saksi Idamarki markkrahv Gero alluvusse, kuid jaotati pärast tema surma 965. aastal väiksemateks markideks.
Oma võimu kindlustamiseks edendas Otto slaavlaste ümberpööramist, rajades 948. aastal Havelbergi ja Brandenburgi piiskopkonnad, millele järgnes 968. aastal Magdeburgi peapiiskopkond, mis teostas eriti aktiivset misjonitööd.

Ülestõus

981. aastal suri peapiiskop Adalbert von Magdeburg, "slaavlaste apostel", ja tema järglane Giselher pidi võitlema Magdeburgi kapiitli vastupanuga. Teda toetas keiser Otto II, kes oli siiski Itaalias kampaanias, kus ta sai 982. aastal Stilo lahingus Sitsiilia Kalbiididelt katastroofiliselt lüüa ja suri järgmisel aastal Saksamaale naasmata, jättes oma alaealise poja Otto III keisrinna Theophano ja Adelheidi eestkoste alla.
Kuigi Saksa-Rooma riigis oli sisemisi erimeelsusi, hakkasid lutitšite juhitud slaavi jõud mässama ning ajasid keisririigi poliitilised ja religioossed esindajad välja. Alustades slaavi pühapaigast Rethras, hõivati 29. juunil 983 piiskopi asukoht Havelberg ja rüüstati. Kolm päeva hiljem järgnes Brandenburg ja arvukalt asulaid kuni Tangeri jõeni läänes. Kaasaegse krooniku Thietmar von Merseburgi sõnul ühinesid obotriidid lutitšitega, hävitasid Püha Laurentiuse kloostri Kalbes, Oldenburgi piiskopkonna ja ründasid isegi Hamburgi.
Kiiresti kokkupandud Saksi armee suutis slaavlased vaid Elbe taha jätta. Nordmark ja Billungite mark jäeti maha. Lausitzi mark, samuti külgnevad margid lõunas Zeitz, Merseburg ja Meißen ei võtnud ülestõusust osa.

Tagajärg

985. aastast alates viisid mitmed keisririigi vürstid läbi iga-aastasi kampaaniaid ala allutamiseks üheskoos kristlike Poola vürstide Mieszko I ja Bolesław I Chrobryga, kuid need kampaaniad olid edutud. 1003. aastal proovis Saksamaa kuningas Heinrich II teistsugust lähenemist: ta asus liitu lutitšitega ja läks sõtta oma endise liitlase Poola vürsti Bolesławi vastu. See stabiliseeris lutitšite iseseisvust ja kindlustas, et ala jäid valitsema polaabid ja seda ei ristiusustatud enne 12. sajandit.
Ülestõusu otseseks tagajärjeks oli peaaegu täielik Saksamaa ittalaienemise (Ostsiedlung) peatumine järgmiseks 200 aastaks. Suurema osa ajast eksisteerisid Brandenburgi ja Havelbergi piiskopkonnad vaid titulaarsel kujul, piiskopid viibisid kuninga õukonnas. Alles 12. sajandil pärast Vendi ristisõda 1147. aastal ja Brandenburgi margi loomist Askania vürsti Albrecht Karu juhtimisel 1157. aastal jätkati Elbest itta asumist; järgnesid Mecklenburgi põhjapoolsed maad, kus pärast mitut aastat võitlust obotriidi vürsti Nikloti vastu kuulutas tema poeg Pribislav 1167. aastal end Saksi hertsogi Heinrich Lõvi vasalliks.
Banja Luka Ülikool

Banja Luka Ülikool (serbia keeles Универзитет у Бањој Луци) on avalik-õiguslik ülikool Bosnias ja Hertsegoviinas Banja Lukas.
Ülikool asutati 7. novembril 1975. Alguses oli ülikoolil viis teaduskonda, praegu on 16 teaduskonda. Banja Luka ülikool on Serblaste Vabariigi vanim ja kõige suurem ülikool.
Ülikoolis õpib umbes 18 000 üliõpilast.
Alates 11. aprillist 2011 on Banja Luka Ülikool Euroopa Ülikoolide Assotsiatsiooni (EUA) liige.
Tiina Kurik

Tiina Kurik (aastani 1969 Tiina Pärn; sündinud 1. märtsil 1941 Tartus) on eesti pianist ja klaveriõpetaja.
Ta õppis aastatel 1958–1962 Tartu Muusikakoolis (Aime Karmi klassis) ja aastatel 1962–1967 Tallinna Riiklikus Konservatooriumis (Heljo Sepa klassis).
Töötas pikka aega Tallinna Muusikakeskkoolis klaveri eriala õpetajana, nüüd Nõmme Muusikakooli klaveriõpetaja. Tema õpilasteks on olnud Diana Liiv, Siim Poll, Kalle Randalu, Kristjan Randalu, Juss Tamm, Indrek Vijard.
Virgilijus Alekna

Virgilijus Alekna (sündinud 13. veebruaril 1972 Terpeikiais, Kupiškise lähistel Leedus) on Leedu kergejõustiklane, kettaheitja. Tema isiklik rekord 73.88 m (2000) on kõigi aegade teine tulemus.

Isiklikud rekordid

Kuulitõuge 19.99 7. veebruar 1997 Potchefstroom 
Kettaheide 73.88 3. august 2000 Kaunas
Walter von Nordeck

Walter von Nordeck oli Liivi ordu maameister aastatel 1270–1273.
Nordeck pärinesMainzi ministeriaalide hulgast. Tema suguvõsa liikmed olid linnusepealikud ja hiljem ka mitmete maavalduste omanikud, millest suure osa nad 13. sajandi jooksul Saksa ordule annetasid. Mitmed Nordeckid olid ka hiljem Saksa ordu liikmeteks, kuid Liivi ordus rohkem sellenimelisi teada pole. Walter von Nordeck oli esialgu ilmik, aastatel 1261–1267 on teda mainitud kellegi Lutgardiga abielus olevana. 1268. aastal astus ta aga ordusse ning teenis esialgu Marburgis, samas kui tema naine läks nunnaks. 1270. aastal saabus Nordeck Liivimaale ja oli kolm aastat maameistriks. Seejärel pöördus ta aga tagasi Marburgi, kus oli kuni 1287. aastani rüütelvennaks. Seejärel teated temast lõppevad.
Jaak Olep

Elukäik

Ta lõpetas 1964. aastal Tallinna 22. Keskkooli ja astus Tartu Ülikooli. Võeti sügisel 1964. aastal Nõukogude Armeesse, kus teenis lennuväes. Tuli ülikooli tagasi 1966. aastal ning lõpetas selle 1971. aastal. Oli 1971–1977 ajalehe Sirp ja Vasar korrespondent ning aastani 1980 selle kunsti ja arhitektuuri lehekülgede toimetaja. Aastatel 1980–1983 töötas Tallinna sadama tollis kunsti ja väärismetallide eksperdina, kus aitas kaasa sel ajal ebasoosingus olnud Eesti edumeelsete kunstnike tööde ja näituste viimisele välismaale. Töötas aastatel 1983–1987 kombinaadis ARS monumentaalkunsti ateljee kunstilise juhina. 1981–1985 oli ta ajakirja Kunst ja Kodu koostaja. Aastatel 1990–1991 töötas ta ajakirja Poliitika peatoimetajana ja hiljem mitmes Tallinna ajalehes, kirjutades samal ajal ka mitmeid kaasaegset kunsti kajastavaid artikleid ajakirjale Vikerkaar ja ajalehele Eesti Aeg (varjunimede Adam Krikk, Gustav Pähkel, Jürgen Rupski all).

Looming

Ülikooli ajal osales Jaak Olep kunstikabineti töös, tegutses kunstirühmituses Visarid selle asutamisest alates ja esines rühmituse näitustel isikupärase kunstiloominguga, peamiselt kollaažidega, kus kujundusliku ainena kasutas muuhulgas väga erinevaid šriftitüüpe. Loonud sel ajal ka detailirohkeid tušijoonistusi ja jõulistel värvikontrastidel põhinevaid akvarellimaale ning avaldanud hulganisti kunstikriitilisi artikleid kaasaja kunstist, peamiselt ajalehes Tartu Riiklik Ülikool. Ta pidas oma ülikooliaegseteks mõjutajateks Voldemar Vaga, Jaak Kangilaskit ja Linnart Mälli.
Pärast akadeemiliste õpingute lõpetamist 1971. aastal oli Jaak Olep seotud kunstiga nii kriitiku, kunstilise juhi kui kunstnikuna. Näiteks 1987. aastal valmis koostöös abikaasaga tehtud projekti alusel kindral Lembit Pärna büsti alus Gonsiori tänaval. Kunstis on teda kui kriitikut huvitanud valdavalt ruumilised kunstid (skulptuur, arhitektuur) ja teoreetilised probleemid. Ruumiliste kunstide juurde viisid teda isiklik sõprus eesti juhtivate skulptorite (Jaak Soans, Ülo Õun, Mare Mikof) ja arhitektidega (Toomas Rein, Vilen Künnapu, Ain Padrik, Harry Šein, Himm Looveer).
Jaak Olep oli alates aastast 1979 Eesti Kunstnike Liidu liige.

Isiklikku

Ta oli sisearhitekt Maria Olepi abikaasa, teatrikunstnik Jaak Olepi (1910–1971) poeg, Tiina Pikamäe vend.
Helme valla vapp

Helme valla vapp on Valga maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Helme valla vapp.
Vapp kinnitati 21. juunil 1994, selle kujundas Ivo Manfred Rebane.

Vapi kirjeldus

Sinisel kilbil hõbedane veskikivi kujutis, mille ringikujulisest keskosast väljub kaheksa musta kaarjat vööti.

Tõlgendus

Sinine on eestlaste lemmikvärv ja viitab tõsiasjale, et Helme ümbruskond on juba vanast ajast tuntud oma vaimuerksate inimeste ja koolitraditsioonide poolest.
Pöörlev must-hõbedane veskikivi sümboliseerib kõigepealt aja igavest kulgu, põlvkondade vaheldumist ning ühtlasi elu järjepidevust.
Teiseks meenutab veskikivi valla inimeste põlist põhitegevust maaviljelust (saaki ja leiba).
Frederik I

Frederik I (7. oktoober 1471 Haderslevhus – 10. aprill 1533 Gottorp) oli Taani ja Norra kuningas aastatel 1523–1533.
Frederik oli esimese Oldenburgi dünastiasse kuuluva Taani kuninga Christian I poeg ja hilisema kuninga Hansu noorem vend. Tema ema oli Dorothea Brandenburgist. 1482. aastal sai temast Holsteini kaashertsog, 1490 jagati hertsogkond aga tema ja Hansu vahel. Frederiki residentsiks sai Gottorpi loss Schleswigis. 1500. aastal korraldasid Hans ja Frederik viimase pealekäimisel suurejoonelise rünnaku Dithmarscheni talupoegadevabariigi vastu Holsteinis, kuid Taani, Rootsi ja Norra ühisväed, mida toetasid veel saksa palgasõdurid, said Hemmingstedti lahingus täielikult lüüa ja Dithmarschen säilitas oma iseseisvuse veel pooleks sajandiks.
1513. aastal, pärast Hansu surma, pakuti Frederikile Taani ja Norra krooni, kuid ta keeldus sellest, leides, et vennapoeg Christiani toetab enamik Taani ülikuist. 1523. aastal aga sundisid mässulised aadlikud Christianit troonist loobuma ja Frederik tõusis nõnda troonile. Kuid aastatel 1524–1525 oli tal tõsiseid raskusi oma võimu kehtestamisega, sest nii Jüütimaal kui ka Skånes mässavad talupojad ja aadlikud nõudsid Christiani võimu taastamist. Christiani-meelsete olulisimaks juhiks oli admiral Søren Norby, kes valitses Ojamaad ning ründas 1525. aastal 8000 mehega Helsingborgi kindlust. Frederiki-meelsete vägede juht Johan Rantzau suutis nad siiski tagasi lüüa ja pärast seda ei kujutanud mässulised Frederiki võimule enam suuremat ohtu. Christian II jätkas siiski ka edaspidi katseid oma võimu taastamiseks. 1531. aastal maabus ta Norras ja püüdis seejärel Taanisse tungida. Frederik tegi seepeale liidu aga Christiani vana vastase Gustav Vasaga ning koos suutsid nad Christiani tabada. Frederik pani ta vangi, kuhu too jäi kuni oma surmani. Gustavi ja Frederiki liit jäi kestma aga kuni Frederiki poja Christian III ja Gustav Vasa surmani (vastavalt 1559 ja 1560). 
Alates 1526. aastast hakkas Frederik soosima protestantlust. Ta võttis enda kaitse alla peamise reformaatori Hans Tauseni ja hakkas 1527. aastal riigistama kloostrimaid. Siiski tegutses ta piisavalt ettevaatlikult ja suutis otsest konflikti katoliiklaste ja luterlaste vahel vältida. Kuid tema surma järel puhkes siiski Krahvisõda, mis oli suures osas seotud sellega, et tema poeg Christian III oli veendunud protestant.
Et Frederik ei külastanud kunagi Norrat, siis ei kroonitud teda kunagi ka Norra kuningaks. Seetõttu nimetas ta end valitud Norra kuningaks.
Denisoni ülikool

Denisoni ülikool (inglise keeles Denison University) on ülikool USAs Ohio osariigis Granville'is.
Ülikool asutati 1831.
Ülikoolis õpib üle 2000 üliõpilase.
Mežciems (Daugavpils)

Mežciems, ka Poguļanka (latgali keeles Paguļāni, vene keeles Межциемс või Погулянка), on Läti linna Daugavpilsi läänepoolseim osa. Asub Dzintarist ja Vizbuļist läänes Daugava jõe põhjapoolsel kaldal. Linnaosa piirab Līksna vald, jõe teisel kaldal asub Svente vald.
Mežciems tekkis suvituskohana ja kuurordina Līksna valla maadele. Esimene sanatoorium rajati aastal 1883. Aastast 1937 kannab paik Mežciemsi nime, aastast 1947 liideti Daugavpilsi linnaga.
Kreeka pähklipuu

Morfoloogia

Kreeka pähklipuu kasvab 15–20 meetri kõrguseks ja on seega üks võimsamaid viljapuid. Tal on paaritusulgjad lehed (20–40 cm pikad), 2–4 lehekestepaariga, leheseis vahelduv. Kreeka pähklipuu haruneb madalalt enam-vähem ühesuurusteks tõusvaiks jämedaiks oksteks, võra on kahar ja lai. Isasõied on rohelised, lameda õiepõhja, 6-osalise õiekatte ja 6–30 tolmukaga; urvad on kuni 10 cm pikkused. Emasõied on pähklipuul 1–3-kaupa võrsete tipus; emakakael on kahe narmalise emakasuudmega. Tolmlemise ajal ei ole kõik emasõied viljastumisvõimelised. Seemnealgmed ei ole tolmlemise ajaks välja arenenud.
Kandeikka jõuab hilja, umbes 15-aastaselt ning parim kandeiga on 30. ja 60. eluaasta vahel. Kreeka pähklipuu on vormirohke liik. Leidub väikeseviljalisi vorme, mille luuvilja läbimõõt on 1,5 cm, ja suureviljalisi, mille läbimõõt on 4 cm. Lisaks on aretatud palju sorte, üksnes Rumeenias teatakse üle 90 sordi.

Levik

Kreeka pähklipuud kasvatatakse põhjapoolkeral juba ammust ajast. Pärit on ta Kagu-Euroopast, Väike-, Ees- ja Kesk-Aasiast, Himaalaja piirkonnast ja Hiinast. Juba vanakreeka ja vanarooma kirjanikud kirjutasid selle puu tähtsusest. Roomlased võtsid kreeka pähklipuu kreeklastelt üle ja tõid ta ka Alpidest põhja poole.

Puit

Kreeka pähklipuu helehall kuni tumepruun; puit on ilus, tugev, kergesti töödeldav ja sellisena mööblitööstuses väga hinnatud. Eriti ilus on kreeka pähklipuu pahkadest valmistatud vineer.

Haljastus

Soojemates piirkondades on kreeka pähklipuu hinnatud ilupuu, ta on pikaealine ning kahjuritele ja haigustele vastupidav, talub hästi tolmu, gaasi ja suitsu. Noores eas on küllalt kiire kasvuga.

Lehed

Rahvameditsiinis kasutatakse lehti mao ja seedeelundite põletike korral aga ka soolenugiliste vastu. 
Lehtede tarvitamine, nii toorelt kui küpsetatult, on vastunäidustatud raseduse korral.
Saksofonist

Saksofonist ehk saksofonimängija on instrumentalist, kelle mängitavaks pilliks on saksofon.
Maaska mõis

Maaska mõis (saksa keeles Maaska) oli Timo mõisa kõrvalmõis Põlva kihelkonnas Võrumaal.
PM M1910

Kirjeldus

Kuulipilduja paiknes ratastega alusel, millel oli laskuri kaitseks mõeldud kilp. Kuulipilduja oli vesijahutusega, mistõttu oli relvatorul ümbris. Kuulipilduja linti mahtus 60 ja lindikasti 250 padrunit.
Viimsi Kuradikoobas

Viimsi Kuradikoobas (ka: Viimsi koobas) on inimese kaevatud koobas Harju maakonnas Viimsi vallas Lubja külas Viimsi Lubjamäe kirdetipus. Koobas on arvele võetud ürglooduse objektina.
Koobas kaevati ilmselt Liivi või Põhjasõja ajal sõjalistel eesmärkidel. Koopa pikkus on 18 m, kõrgus 1,2 m ja laius 2–2,5 m.
Koopa geograafilised koordinaadid on 59° 31′ 5″ N, 24° 50′ 23″ E
.
Abieluvaraleping

Abieluvaraleping on leping, millega abikaasad lepivad kokku omandisuhetes erinevalt seaduses sätestatust.

Eesti

Eesti õigussüsteemis kehtib abieluvaralepingule notariaalse tõestamise nõue. Leping kehtib üksnes abikaasa suhtes, välja arvatud juhul, kui ta on kantud abieluvararegistrisse. Abieluvaralepingu võib sõlmida nii enne abiellumist kui abielu vältel. Enne abiellumist sõlmitud abieluvaraleping jõustub abiellumisest. Abieluvaralepingut võib muuta või lõpetada ning võib sõlmida uusi abieluvaralepinguid.
Abieluvarasuhte valimine enne abiellumist on kohustuslik. Valida võib varaühisuse, vara juurdekasvu tasaarvestuse või varalahususe.
Ülemõisa mõis

Ülemõisa mõis (saksa keeles Minchenshof) oli Kaarli mõisa karjamõis Halliste kihelkonnas Pärnumaal.