google/wiki40b huggingface dataset:
Albert Roosvalt

Albert Roosvalt (3/16. veebruar 1903 Tudulinna vald (Iisaku kihelkond) – 3. veebruar 1963 Pärnu) oli eesti vaimulik.
Alghariduse omandas ta Tudulinna, Lohusuu ja Mustvee koolides. Aastal 1925 lõpetas ta Rakvere Õpetajate Seminari. Seejärel töötas ta mitmes kohas kooliõpetajana. Aastal 1928 astus ta Tartu Ülikooli usuteaduskonda, mille lõpetas 1934. aasta detsembris. Prooviaastal oli ta Helme Maarja koguduses abipraost Johannes Uustali ja Tallinna Jaani koguduses piiskopliku vikaari Hans Kubu juures. 31. mail 1936 ordineeriti ta Tallinna toomkirikus piiskop Hugo Bernhard Rahamägi poolt õpetajaks.
Ta oli aastal 1936 Halliste Püha Anna koguduse adjunktõpetaja (oli Johannes Selliovi adjunktiks). 13. detsembril 1936 aastal valiti ta Pärnu Eliisabeti koguduse I ja II pihtkonna noorsootöö õpetajaks; ametisse asus ta 1. jaanuaril 1937, olles samal ajal mõlema pihtkonna perekonnaseisuametnik. Aastatel 1939–1953 oli ta Leesi Katariina koguduse õpetaja, olles veel aastatel 1940–1953 Kuusalu Laurentsiuse koguduse ja Loksa Püha Neitsi Maarja koguduse hooldajaõpetaja. Lisaks valiti ta 19. novembril 1945 Ida-Harju praostkonna abipraostiks ja aastal 1948 praostiks. Aastal 1949 sai ta konsistooriumi assessoriks. Aastatel 1953–1963 oli ta Pärnu Eliisabeti koguduse õpetaja, saades veel 29. juulil 1953 Pärnu praostkonna praostiks. Ta suri 3. veebruaril 1963 ning ta on maetud Kuusalu kalmistule.

Isiklikku

Tema poeg Uno Roosvalt on maalikunstnik.
Aleksandra Kollontai

Elulugu

Ta sündis tsaari armee polkovniku Mihhail Domontovitši ja Aleksandra Masalin-Mravinski peres. Kollontai ema oli soome puidukaupmehe tütar. Noorusaastad veetis Aleksandra vanaisa juures Soomes. 
Haridust omandas ta koduõpetaja käe all ning hiljem sooritas Peterburi poeglaste gümnaasiumis küpsuseksamid.
Mõne aja pärast abiellus ta oma nõo sõjamehe Vladimir Kollontaiga. Abielust sündis poeg. Paar lahutas kolm aastat hiljem.
Edasised õpinguid jätkusid Zürichis, kus ta sidus end vene revolutsionääride tegevusega.

Revolutsionäärina

Aastal 1903, kui sotsiaaldemokraadid jagunesid menševikeks ja bolševikeks, ei liitunud ta algul kummagi liikumisega. Hiljem otsustas ühineda menševikega. 
Aastal 1914 pöördus ta Skandinaaviast tagasi Venemaale ja liitus bolševikega. 
Pärast bolševike 1917. aasta revolutsiooni sai temast riikliku hoolduse rahvakomissar. Ta oli Nõukogude juhtkonna kõige prestiižsem naine ning rajas Kominterni naissekretariaadi, mille eesmärk oli parandada naiste elamistingimusi Nõukogude Liidus: ta võitles naiste emantsipatsiooni, lahutus- ja abordiõiguse eest. Teda peetakse ka sotsialistliku feminismi rajajaiks. Kollontai juhitud naissekretariaat suleti 1930.
Nõukogude valitsuses hakkas Kollontai kritiseerima Nõukogude Liidu Kommunistlikku Parteid ning ühines mõttekaaslase Aleksandr Šljapnikoviga, kellega koos 1920. aastal moodustati vasakpoolne fraktsioon, mille nimeks sai "töölisopositsioon". Töölisopositsioon avaldas vastumeelsust kommunistliku partei bürokraatia ja liigse parteilise juhtimise vastu nõukogude riigimajanduses. Ehkki Lenin saatis 1921. aastal opositsiooni laiali, oli Kollontai oma mõtete pärast ka hiljem parteiga sageli lahkarvamustel.

Välissaadikuna

Kollontail puudus poliitiline mõjuvõim ning ta määrati 1920ndail erinevatele diplomaatilistele ametikohtadele. Aastal 1923 määrati ta Nõukogude täievoliliseks esindajaks Norras: ta oli seega esimene naissaadik maailmas. Hiljem oli ta samal ametikohal Mehhikos ja Rootsis. Kollontai esindas ka Nõukogude Liitu Rahvasteliidus. 
Teise maailmasõja ajal levis kuuldusi, et sakslased tahtsid Rootsi saatkonnaga, mille eesotsas oli Kollontai, pidada Nõukogude-Saksa läbirääkimisi, mis aga reaalselt kunagi ei toimunud.

Looming

Suur osa tema kirjutistest oli kirjutatud vabaarmastuse, naiste võrdõiguslikkuse ja sõltumatuse teemal.
Sõrmkäpp

Sõrmkäpp (Dactylorhiza) on käpaliste sugukonda kuuluv perekond taimi.
Varem arvati sõrmkäpad perekonda käpp (Orchis), ent eraldati juurmugulate ehituse iseära põhjal. Käppadel on juurmugulad ümarad, sõrmkäppadel aga sõrmjate harudega.
Voranava

Ajalugu

Alevit mainitakse esimest korda aastal 1536. Toona oli asula nimeks Blotna. XVI sajandist kuulus asula Goštautastele. Aastal 1613 kanti asula kaardile alevina.
XVIII sajandi algul kuulus alev Mosiewiczitele, nende ajal püstitai sinna ka katoliku kirik. Peagi läks Voranava aga Scipio del Campode valdusesse. See suguvõsa avas alevis kooli.
Alates kolmandast Poola jagamisest aastal 1795 oli Voranava Venemaa koosseisus. Tol ajal peeti seal neli korda aastas laata. Peale Esimest maailmasõda kuulus Voranava Poola koosseisu, 1939. aastast Nõukogude Liitu.
Joosep Tikk

Joosep Tikk (sündinud 21. jaanuaril 1987) on Eesti ettevõtja, ratsasportlane ja hobuse hambahooldaja. 
2003. aastal tuli Tikk ratsutamise kolmevõistluse juuniorite klassis Eesti meistriks.
Cyril Genik

Elulugu

Cyril Genik sündis 1857. aastal Nižni Berezivis Galiitsias. Tema isa oli külavanem Ivan Genik ja ema Anna Pertsovitš. Genik alustas õpinguid Kolomõjas ja suundus seejärel Ivano-Frankivskisse, et õpetajaks õppida. Ta lõpetas bakalaureusekraadiga Lvovis ja sai õpetajaks Nadvima kihelkonnas 1879. aastal. Ta naasis kodukülla 1882. aastal ja asutas seal kooli. 1880. aastatel asutas Genyk veel veski ja tootjate kooperatiivi “Carpathia pood”. Genik valiti Kolomõja linnanõukogusse 1890. aastal. 
 
Cyril kohtas seal Joseph Oleskiwit, kes oli soovitanud ukrainlastel Kanadasse emigreeruda. Oleskiw küsis, kas Genik juhiks tema teist kontingenti Kanadasse ja aitaks neid seal sisse elada. Genik koos oma naise, nelja lapse ja 64 kaasmaalasega maabusid Quebec City's 22. juunil 1896. Genik viis nad kõigepealt Winnipegi ja siis Stuartburni, mida loetakse nüüd esimeseks ukrainlaste asunduseks Lääne-Kanadas. Genik taotles maad samas kohas, aga muutis meelt ja kolis Winnipegi. Samal kuul soovitas Oleskiw teda Kanada Siseministeeriumile immigratsiooniametnikuks ning temast sai vajaduse-korraline tööline, aidates kui tõlk ja tõlkija. Selles ülesandes Genik kohtas immigrante Quebeci linnas, soovitades neil kasutada inglise keelt ja unustada oma traditsioonid ja kombed.  Ta töökoormus suurenes nii kiiresti, et 1898. aastal sai temast täiskohaga Kanada valitsuse ametnik ja esimene ukrainlane sellisel positsioonil.  
1899. aastal avas Genik oma majas Tarass Ševtšenko lugemistoa ja esimese ukrainakeelse ajalehe Kanadas, “Kanadyiski farmer” (1903). Ta ei olnud küll ise usklik, aga pidas õigeks, et ukrainlaste kirik Kanadas eksisteeriks iseseisvana ega sõltuks Kreeka Õigeusu ja Vene Õigeusu tavadest. Seega asutas ta Iseseisva Kreeka Kiriku koos Winnipegi presbüterlaste kiriku õpetajatega 1903–1904. 1911. aastal kaotas liberaalide partei valimised ja see viis Geniku töökoha kaotamisele. Sellega lõppes tema karjäär ühiskondlikus elus.
Ta elas teatud aja USA-s ja läks hiljem tagasi Winnipegi, kus suri 12. veebruaril 1925. Ta oli saanud Ukraina-Kanada kogukonnas nii kuulsaks, et teda kutsuti ”Kanada tsaariks”.
Vadim Gurnik

Koondisekarjäär

Ta on kutsutud Eesti U-19 koondisesse, mis osaleb kodusel 2012. aasta U-19 Euroopa meistrivõistluste finaalturniiril .
Sõudespinning

Esimesed treeningud Eestis

Mõne aja möödudes hakati paljudes spordi- ja fitnessiklubides läbi viima rühmatreeninguid sõudeergomeetritel. Eestisse jõudsid sellised rühmatreeningud Soomest ja esimesed Eesti treenerid läbisid koolituse 2004. aastal. Spordiala nimetati sõudespinninguks ja just 2004 aastat peetakse sõudespinningu sündi Eestis.
Sõudespinningu treeningutes osalevad inimesed on väga erinevas vanuses ja pole oluline algaja hetkeline füüsiline vorm. Väga paljud teiste spordialade esindajad (maadlejad, triatlonistid, raske-ja kergejõustiklased, motospordi sõitjad ja paljud teised) kasutavad sõudespinningu treeninguid. Viimasel ajal on hakatud kasutama ka taastumisel peale vigastusi ja operatsiooni.
Treening on koostatud mitmest põhimõtetest, mis tõstab treeningu efektiivsust ja annab treenijale maksimaalset mõnu saadud koormusest. Treeningud kestavad keskmiselt 45-60 minutit. Treeningud viiakse läbi sisetingimustes, aga mõned spordiklubid on teinud treeninguid ka vabas õhus päikese käes.
Treeninguid viiakse läbi muusika saatel ja kogenud treenerid kommenteerivad treeninguid ja seletavad tehnika nüansse tõmbe sooritamisel. Treeningud on väga efektiivsed, kuna ühe tõmbe ajal on töösse rakendatud üle 80% kõikidest lihastest inimese kehas. Treeningutega arendatakse lihaste töövõimsust, vastupidavust, südame süsteemi, hingamise süsteemi ja ka maksimaalset võimet.
Selle väite üheks parimaks tõestuseks on maksimaalse hapnikutarbimise näitajad, mille poolest on sõudjad spordialade võrdluses esirinnas – suurimad väärtused on mõõdetud rohkem kui 7 liitrit.
Kuna sõudmine on enamasti aeroobse suunitlusega, arendab see eelkõige vastupidavust ning väldib kõrge vererõhuga kaasnevaid haigusi. Samuti on sobival pulsisagedusel sõudmine hea rasvapõletuseks, kuna kalorite kulu on suurem, võrreldes näiteks jooksmise või jalgrattasõiduga.

Treeningu efektiivsus

Ühe treeningu jooksul põletab inimene 600–1000 k/cal ja sportlased, kes omandavad sõudetehnikat põletavad sama aja jooksul 1100–1200 k/cal. Näidiseks võib öelda, et keskmiselt aktiivne inimene põletab ühe ööpäeva jooksul umbes 2000 k/cal. See fakt näitab, et see spordiala sobib ideaalselt inimestele kellel on probleeme ülekaaluga, samuti suureks plussiks on põlveliigeste väga madal koormamine sõudeliigutuste ajal.
Pullapää pank

Pullapää  pank on pank Lääne maakonnas Haapsalu linna halduspiirkonnas Nõmme külas Pullapää poolsaarel. Pank on tunnistatud ürglooduse objektiks.
Panga pikkus on 200. Pangal paljanduvad Juuru lademe Tamsalu kihistu kivimid.
Maneken

Maneken, ka Manecken (varem Maneke) oli Bremenist pärit Liivimaa kaupmehe- ja aadlisuguvõsa.

Ajalugu

Manekenid olid pärit Bremenist. Suguvõsaliin algab Gerdt Manekega (suri 1610), kes valiti 1585. aastal Riia raehärraks. Tema pojapoeg Christian Maneken (suri 1710) tõsteti 1696. aastal Rootsi kuninga poolt aadliseisusse ja introdutseeriti järgmisel aastal Rootsi rüütelkonda. Viimase pojapoeg polkovnik Karl Gustav von Maneken (1726−1803) võeti 1747. aastal Liivimaa rüütelkonna matriklisse. Suguvõsa suri meesliinis välja 1817. aastal.
Maa-alune

Maa-alune on tegelastüüp eesti mütoloogias.
Maa-alune vägilane võib küll igal pool maa all elada, kuid eriti meeldib neile elutseda aga inimeste eluasemete juures, majade all ja ümbruses. Neid võib ka leida keldritest, põranda ja uste alt, samuti kivide ja kändude alt.
Matt Ritchie

Matthew Thomas Ritchie (sündinud 10. septembril 1989 Gosportis, Inglismaal) on Šotimaa jalgpallur. Ta mängib äärepoolkaitsjaa Premier League'i klubis Newcastle United ja Šotimaa jalgpallikoondises.
Ta alustas klubikarjääri Portsmouthis, mille noorteakadeemiaga liitus ta 2002. aastal. Enne Portsmouthi meeskonnas debüteerimist mängis ta hooajal 2008–09 Inglismaa neljanda liiga klubis Dagenham & Redbridge ja lõi liigas 11 väravat. Debüüdi Portsmouthi meeskonnas ja ühtlasi Inglismaa kõrgliigas tegi ta 14. aprillil 2010 mängus Wigan Athleticu vastu. Suurema osa hooajast veetis ta neljanda liiga klubis Notts County.
2011. aasta jaanuaris sõlmis ta lepingu Inglismaa kolmanda liiga klubiga Swindon Town. Hooajal 2011–12 tuli klubi liiga võitjaks ja tõusis kõrgemasse liigasse. Samal hooajal lõi Ritchie liigas 10 väravat ning valiti liiga hooaja sümboolsesse koosseisu ja ühtlasi kogu liiga parimaks mängijaks. 2013. aastal valiti ta kolmanda liiga parimaks mängijaks.
2013. aasta jaanuaris sõlmis ta kolme ja poole aasta pikkuse lepingu kolmanda liiga klubiga AFC Bournemouth. Hooajal 2012–13 kindlustati pääs esiliigasse. Bournemouth võitis hooajal 2014–15 esiliiga ja tõusis Premier League'isse. Ritchie valiti samal hooajal esiliiga hooaja sümboolsesse koosseisu. 19. septembril 2015 lõi ta mängus Sunderlandi vastu oma karjääri esimese värava Inglismaa kõrgliigas.
2016. aasta juulis sõlmis ta viieaastase lepingu Inglismaa esiliiga klubiga Newcastle United. Hooajal 2016–17 tegi Ritchie taas särava esituse ja lõi liigas 12 väravat. Newcastle United võitis esiliiga ja tõusis Premier League'isse.
Debüüdi Šotimaa jalgpallikoondises tegi Ritchie 25. märtsil 2015 sõprusmängus Põhja-Iirimaa vastu. Esimese värava lõi ta koondise särgis sama aasta 5. juunil sõprusmängus Katari vastu.
Alatskivi loss

Ajalugu

Loss on ehitatud mõisnik Arved von Nolckeni projekti järgi aastatel 1880–1885. Lossi ehituste eeltööd algasid 1876. aastal, nurgakivi pandi 1880. aastal ja valmimist tähistati 1885. aastal. Nolckeni projekt meenutab Balmorali kuninglikku residentsi Šotimaal (1853–1855, arhitekt W. Smith). Sarnaseid kujunduselemente on mitmeid. Näiteks peasissepääsu kohal olev massiivne sakmikrinnatisega rõdu, nurgatornid ja eenduvad väikesed tornikesed koonusekujuliste tornikiivritega, alt neljakandiline, ülevalt kaheksakandiline kõrge torn. Erinev on aga plaanilahendus, Balmorali loss on ka tunduvalt suurem. Ka nende losside looduslik paiknemine on võrdlemisi sarnane, asudes jõeoru nõlval metsikus maastikus. 
Lossi restaureerimine kestis kümmekond aastat. Hoone konstruktsioonid olid suhteliselt heas seisukorras, aga plekk-katuse tõsised läbijooksud tingisid esmatähtsaks tööks katuse vahetuse. 2003. aastal sai loss kiltkivikatuse nagu oli olnud esialgses projektis. 2005.a toimus oluliste ruumide - peasaali, söögisaali, salongi, vestibüüli, kabineti restaureerimine. Loss avati külastajatele 2011. aasta suvel.
Lossi interjöörid on ajastuomaselt ajaloolistes kordusstiilides: pildigalerii uusrenessansslikus ja saal korintose orderiga uusklassitsistlikus stiilis. Nii palju kui võimalik, püüti taastada algseid interjöörilahendusi. Olulist teavet selleks saadi lossi algsete omanike Nolckenite järeltulijailt. Väärtuslikem osa lossi mööblist on tänaseni nende Saksamaa kodus, sealt saadud värvifotod on olnud mööblivaliku aluseks.

Lossipark

Alatskivi lossi suures (130 ha) ja lopsakas parkmetsas (rajatud 18. sajandi lõpus) seisis suurel rändrahnul Belvedere Apollo pronkskoopia, mis 1937. aastal viidi üle Tallinna Kadrioru parki. Vanadelt fotodelt on näha, et lossi taga ja külgedel paiknesid väikesed parterid, kus muru sees kasvasid roosid, kaugemal laius vabakujuline inglise stiilis park. Koos lossi restaureerimisega rekonstrueeriti ka 2,2 ha lossi ümbritsevat pargiala . Ümber järve on rajatud matkarada, mis viib tutvuma mõisaaegsete pärandkultuuriobjektidega: Truuduse tamm, Punane allikas, Apollo kuju asukoht, Linnamägi. Alatskivi mõisapark kuulub 1964. aastal loodud Alatskivi maastikukaitseala (253,5 ha) koosseisu.
Pirmasens

Ajalugu

Pirmasensi mainitakse esmakordselt 860. aastal (Pirminiseusna) Hornbachi kloostri juures oleva asulana.
Pirmasens sai linnaõigused 1763. 
Aastatel 1793–1815 kuulus linn Prantsusmaale.
Pirmasensis on sündinud kirjanik Hugo Ball.
Ivi Tingre

Ivi Tingre (5. jaanuar 1932 – 3. detsember 2012) oli eesti raamatukogundustegelane.
Ta lõpetas 1955. aastal Tartu Riikliku Ülikooli kunstiajaloo eriala. Aastatel 1957–1992 töötas ta kultuuriministeeriumi raamatukogunduse juhina.
Aastatel 1989–1995 oli ta Eesti Raamatukoguhoidjate Ühingu juhatuse liige, 1992–1993 ühingu esimees.
1995. aastal pani ta rändauhinnana käiku omanimelise kullast safiiridega sõrmuse teenekale raamatukogutöötajale, et väärtustada raamatukoguhoidja elukutset ja teadvustada raamatukoguhoidja loomingulist, sihipärast ja vastutustundlikku tööd.
2010. aastal asutas ta Eesti Rahvuskultuuri Fondi juurde omanimelise allfondi raamatukogunduse arengu toetamiseks.
Ta on maetud Pärnamäe kalmistule.
Alcamo vald

Loodus

Vald piirneb põhjas Türreeni mere Castellammare lahega selle ranniku keskosas.
Vald asetseb Monte Bonifato jalamil. See on lubjakivimägi. Seal on travertiini leiukoht. Keskmine kõrgus merepinnast on 258 m. Mere ja mäe vahel on laineline künklik maastik.
Alcamo Marinas on liivaluited ja mererand.
Alates 500 meetrist üle merepinna asetseb Monte Bonifato looduskaitseala. 
Mäelt avaneb looduskaunis vaade. 
Kliima on mõõdukas. Itaalia valdade klimaatilise klassifikatsiooni järgi kuulub vald tsooni B (3512 GR/C).
Itaalia seismilise klassifikatsiooni järgi kuulub vald tsooni 2 (keskkõrge seismilisus; määrus PCM 3274, 20.3.2003).

Rahvastik

Elanike arv 45 314 (seisuga 31. detsember 2011), rahvastiku tihedus 346,46 in/km².
Valdav osa rahvastikust elab Alcamos. Sellest 6 km põhja pool mere ääres on Alcamo Marina.

Haldus

Valla keskus on Alcamo. 
Vallal ei ole õigust end ametlikult linnaks nimetada. 
Vallavanem on alates 24. maist 2002 vasaktsentrist Sebastiano Bonventre.

Majandus

Peamised elatusallikad on põllumajandus, viinamarjakasvatus (küngastel on viinamäed) ja travertiini kaevandamine.

Ajalugu

Monte Bonifato mäe nõlval on esiaegse kalmistu jäänused.
Monte Bonifato mäe nõlval on ka antiikaegse asula jäänused. Pärimuse järgi oli praeguse Alcamo kohal roomlaste asula Longaricum.
Valla ala oli Bütsantsi ning seejärel araablaste võimu all. 9. või 10. sajandil rajati Calatubo linnus. 
Alcamo rajasid araablased arvatavasti 10. sajandil. 12. sajandist alates on teada Bonifato küla Monte Bonifatol. 
Pärast araablasi oli valla ala normannide ja Švaabimaa hertsogkonna võimu all. Lääniisandad vaheldusid. Ventimigliadelt pärineb Ventimigliade linnus, mille varemed on Monte Bonifato mäel. Modica krahvidelt pärineb Modica krahvide linnus Alcamos.
Aastal 1631 andis asekuningas Francesco La Cueva Alcamole linnaõigused.

Vaatamisväärsused

Valla keskuses Alcamos on hulk vaatamisväärsusi.
Alcamost Palermo pool kiirtee ääres asetseb kõrgkeskaegne kindlus Calatubo linnus.
Monte Bonifato mäel on Ventimigliade linnuse varemed ja Bosco di Alcamo looduskaitseala.
2006. aasta Primetime Emmy auhinnad

2006. aasta Primetime Emmy auhinnad olid järjekorras 58. Primetime Emmy auhinnad, mis jagati välja 27. augustil 2006 Shrine Auditooriumis Los Angeleses Californias. Õhtujuht oli Conan O'Brien.
San Diego maakond

Ajalugu

Maakonna põliselanikeks on dieguenjo (kumeyaay) indiaanlased. 1769. aastal asutasid hispaanlased sinna San Diego de Alcalá misjoni. Piirkond sai Uus-Hispaania asekuningriigi maakonna Alta California osaks. 1848 läks piirkond Guadalupe Hidalgo rahulepinguga Mehhikolt Ameerika Ühendriikide koosseisu. 1850 loodi San Diego maakond California osariigi koosseisus.

Rahvastik

Rahvaarv oli 2008. aastal hinnanguliselt 3,0 miljonit. Selle näitaja poolest on San Diego maakond Californias kolmandal kohal.
2006. aastal oli 69,5% elanikest valged, 5,2% afroameeriklased, 0,7% indiaanlased, 10,2% asiaadid. 67% rääkis emakeelena inglise keelt, 21,9% hispaania keelt, 3,1% tagalogi keelt ja 1,2% vietnami keelt.

Majandus

Maakonnas kasvatatakse umbes 50% USA avokaadotoodangust. Tähtsamad põllukultuurid on veel tomat, apelsin ja kartul.
Ukraina peaminister

Ukraina peaminister (ukraina keeles Прем'єр-міністр України) on riigiametnik, kes juhib Ukraina Ministrite Kabineti tööd ning kelle nimetab ametisse Ukraina Ülemraada.
Melissa Horn

Elulugu

Ta sündis Maritza Horni (sündinud 1951) ja praeguse anestesioloogiaprofessori Edvard Terrence Weitzbergi (sündinud 1955) peres Södermalmis. Tal on viis venda. Vanemad ostsid talle kitarri, kui ta sai 16, ning varsti pärast seda kirjutas ta oma esimese laulu. Ta võttis laulutunde, leidis produtsendi ja sai plaadilepingu veel enne keskkooli lõpetamist. 2010. aasta aprillis rajas ta firma Edward AB.

Muusikakarjäär

Melissa Horni debüütalbum "Långa nätter" ilmus 30. aprillil 2008. Sellele järgnes "Säg ingenting till mig" 14. oktoobril 2009, mis tõi talle suure publiku ja Grammy nominatsioonid. Kolmas album "Innan jag kände dig" ilmus 16. septembril 2011 ja püsis esimeste nädalate jooksul Rootsi edetabelite tipus. Plaadiesitlusturnee toimus Rootsis, Norras ja Taanis. Album "Om du vill vara med mig" tuli välja 2. oktoobril 2013 ja viies album "Jag går nu" ilmus 27. novembril 2015. Kõik laulud on rootsi keeles.
Horn laulis laulu "Kungsholmens hamn" 2011. aasta Norra terrorirünnakute ohvrite mälestustseremoonial.
Andresepäev

Andresepäev (ka Andrusepäev) on 30. november, apostel Andrease mälestuspäev ja eesti rahvakalendri tähtpäev.
Eestis polnud andresepäev kuigi eriline püha. Šotimaal on andresepäev seevastu rahvuspüha, kuna Andreas on Šotimaa kaitsepühak. Ka Šotimaa lippu (valge diagonaalrist sinisel taustal) nimetatakse püha Andrease lipuks. Pühaku nime kandvas St Andrewsi linnas toimub andresepäeva puhul nädalapikkune festival ning Edinburghi lossis lastakse rahvas andresepäeval tasuta vaatama Šoti kuningate kroonimiskivi ehk Scone'i kivi.
Andresepäev on riigipüha ka Rumeenias. Andreas on lisaks Šotimaale ka Kreeka, Rumeenia, Venemaa, Ukraina, Konstantinoopoli oikumeenilise patriarhaadi ja Barbadosel asuva St Andrew' haldusüksuse kaitsepühak.
Paljudes maades on andresepäev kirikuaasta alguse maksupäev. Nii Lääne-Euroopas kui ka Venemaal, Valgevenes ja Ukrainas pöörduti püha Andrease poole abielu ja lastesaamise asjus, samuti paluti temalt kaitset haiguste vastu. Tüdrukud ennustasid sel päeval tulevast abikaasat, samuti valati tina (mis on Eestis tavaks vana-aastaõhtul). Andrease rist pidi kaitsma välgu eest, jõulukuud on mitmel pool kutsutud Andrease kuuks. Venemaal ennustati sel päeval ilma jääaluse vee häält kuulates.
20. sajandi teisest poolest tuntakse andresepäeva advendiaja algusena. Aastatuhande vahetusel levis Eestisse Skandinaavia komme panna sel puhul aknale küünlaid. Andresepäeval võivad lapsed avada esimese luugi advendikalendris, kus iga päeva luugi taga ootab maiustus. Algselt tehti taolisi kalendreid ise, tänapäeval kasutatakse poest ostetud advendikalendreid.

Eesti rahvakombed

Tänapäeval on andresepäev Eestis märksa vähem tuntud, kui mardi- ja kadripäev, samas oli andresepäeval vanasti kombeks samamoodi santimas käia, kui mardi- ja kadripäeviti. Andreseks käisid maskeeritud või tahmaste nägudega mehed, kes laulsid mardi- ja kadrilaule refrääniga "Andres, Andres" ja said selle eest kinke.
Sarnaselt Lääne-Euroopaga (ehkki mitte nii sageli) ennustati ka Eestis andresepäeval tulevast armsamat (nagu paljudel teistelgi talve- ja kevadepäevadel). Et teda unes näha, kasutati mitmeid abinõusid: lausuti sõnu "Eos, Meos, püha Andres, näita mulle mu südame armukest", puistates voodi ette viljateri või linaseemneid; söödi soolast; jäeti pestud nägu kuivatamata; pandi vastassoo rõivisse; padja alla asetati poolik õun jms.
Andresepäeval lõppes kadripäeva aegne sula ning saabus talvepakane. Sel puhul oli kombeks teha öö läbi tuld.
Jõuluaja alguse kohta andresepäeval käis salm: "Andres aus mees annab jõulud, Toomas toores mees toob jõulud, Peeter pitk mees peab jõulud."
Jüri Traurig

Jüri Traurig (26. detsember 1880 – 23. november 1933) oli Koonga ja Veltsa vallasekretär aastail 1904–1914 ja Tallinna linnasekretär aastail 1924–1932.
Bitis caudalis

Levila

Neid madusid võib kohata roomamas Lõuna-Aafrika Vabariigis, Zimbabwes, Namiibias, Botswanas, Sambias ja Angolas.
The Animals

The Animals on Suurbritannia rokkansambel, mis tegutseb alates 1963. aastast, olles üks kauem tegutsenud bände maailmas.
Lepimormia hemiboreale

Libliksääsk Lepimormia hemiboreale on putukaliik libliksääsklaste sugukonnast  libliksääse perekonnast. 
Ta on väike (tiibade siruulatus 1,7 mm) ja  karvane, meenutab veidi kärbest.
Tüüpleiukoht on Kanna allikasoo Viidumäe looduskaitsealal.
Holotüüp on hoiul Helsingi Ülikooli Zooloogiamuuseumis, paratüübid säilitatakse sealsamas ja  Viidumäe looduskaitseala putukakollektsioonis.
Tripoli (Liibanon)

Ajalugu

Tripoli asutati foiniiklaste kaubapunktina 9. sajandil eKr. 539. aastal eKr langes pärsia võimu alla. 1109 kuni 1289 oli ristisõdijate loodud Tripoli krahvkonna pealinn.
Tripoli on Beiruti järel elanike arvult teine linn Liibanonis.
Rahvastikust 80% on sunniidid.