google/wiki40b huggingface dataset:
Claudio Bravo

Klubikarjäär

Claudio Bravo on oma karjääri jooksul mänginud sellistes klubides nagu Colo-Colo, Real Sociedad, Barcelona ja Manchester City.
Barcelonaga võitis ta 2014–15 hooajal nii La Liga, Copa del Rey kui ka Meistrite Liiga. Samal hooajal pälvis ta Ricardo Zamora auhinna ja valiti La Liga hooaja sümboolsesse koosseisu.
2016. aastal tuli Bravo Kataloonia klubiga taas Hispaania meistriks ja võitis ka karikavõistlused.
Alates 2016–17 hooajast mängib ta Inglismaa kõrgliiga klubis Manchester City.

Koondisekarjäär

Debüüdi Tšiili rahvuskoondises tegi Bravo 11. juulil 2004 Copa América teises alagrupimängus Paraguayga. 
Veel on ta mänginud ka Tšiili U-17, U-20 ja U-23 koondises. 
Bravo sai Tšiili rahvuskoondise kapteniks pärast Marcelo Salase lahkumist.
Ta on esindanud Tšiili rahvuskoondist 2010. ja 2014. aasta maailmameistrivõistlustel.
10. oktoobril 2014 sai temast Tšiili rekordinternatsionaal, kui mängis sõprusmängus Peruuga oma koondisekarjääri 85. mängu, möödudes sellega Leonel Sánchezist.
Claudio Bravo aitas Tšiili koondisel võita 2015. aasta Copa América ja Copa América Centenario, mis olid Tšiili koondise jaoks ajaloo esimesed karikad. Mõlemal korral valiti ta ka turniiri sümboolsesse koosseisu.
28. juunil tõrjus ta 2017. aasta FIFA konföderatsioonide karikavõistluste poolfinaalis penaltiseerias Portugali mängijate kõik kolm penaltit ja aitas Tšiilil jõuda finaali. 2. juulil toimunud finaalmängus kaotati Saksamaale tulemusega 0:1. Bravo valiti turniiri parimaks väravavahiks.
Kallistrat Liik

Kallistrat Liik (ka Kalle Liik) (16. märts 1908 Võru – 23. veebruar 1974 Sydney, Austraalia) oli Eesti mikrobioloog.

Elulugu

Liik kasvas üles Venemaal Luuga linnas, kus tema isa oli kohaliku eesti kooli juhataja. Perekond tuli Eestisse 1922. aastal, jäädes elama Petserisse. 1929. aastal lõpetas ta Petseri Humanitaargümnaasiumi.
Aastatel 1929–1939 õppis ta Tartu Ülikooli loomaarstiteaduskonnas, seejärel jätkas õpinguid arstiteaduskonnas. Õpingute ajal töötas Tartu Püha Jüri kiriku köstrina.
Aastatel 1939–1944 töötas ta Riiklikus Seerumi Instituudis – algul nooremteadurina, 1941. aastast diagnostikaosakonna juhatajana.
1944. aastal põgenes ta Saksamaale, kus töötas mitmesugustes diagnostikalaborites osakonnajuhataja või juhatajana.
1949. aastal suundus Austraaliasse, asudes tööle Sydney repatrieerimishaigla Concord diagnostikalaboris. Seal töötas ta algul labori abijuhatajana, viimasel kaheksal aastal biokeemikuna, juhtides vereülekande osakonda. 1953. aastal sooritas ta Sydney Ülikooli arstiteaduskonna juures nõutavad eksamid, saades õiguse töötada mikrobioloogina.

Isiklikku

Tema abikaasa oli Niina Liik ja poeg Georg Liik.
Liik oli alates 27. märtsist 1973 üliõpilaskorporatsiooni Fraternitas Tartuensise auvilistlane. Ta oli ka Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku Austraalias liige ning koguduse esimees.
Ants Kuul

Ants Kuul (sündinud 3. juulil 1937 Tartus) on endine veterinaararst ja Põltsamaa omavalitsuspoliitik.
Ants Kuul on lõpetanud Tartu 3. 7-klassilise kooli ja Tartu raudteetehnikumi. 1965. aastal lõpetas ta Eesti Põllumajandusakadeemia veterinaariateaduskonna. 1972–1975 õppis Moskvas Üleliidulise Eksperimentaalse Veterinaaria Instituudis aspirantuuris. Sai 1976. aastal veterinaariateaduste kandidaadiks.
Ants Kuul töötas 1975–1976 Gagarini-nimelises seakombinaadis laborijuhatajana, 1976–1989 Jõgeva rajooni Rahva Hääle kolhoosis peaveterinaararstina ja 1989–1999 Jõgeva maakonna vetlabori juhatajana.
Ants Kuul oli aastail 1996–1999 Põltsamaa linnavolikogu esimees. Volikogusse kuulus ka aastail 1999–2001.
Lööne mõis

Lööne mõis oli Saaremaal Valjala kihelkonnas asunud rüütlimõis. Tänapäeval jääb mõisahoone Saare maakonna Saaremaa valla territooriumile.
Saare-Lääne piiskop Peter Wetberch läänistas Hans Scherile 1480. aastal poolteise adramaa suuruse Cölle mõisa, mis asus tollase Lööne (Löhn) küla lähedal. 1498. aastal läks Lööne mõis (Köln) Pollide suguvõsa kätte. Pollid suurendasid mõisa valdusi, liites mõisaga mitu ümbruskaudset küla. Taani aja alguses kuulusid Lööne mõisale lisaks Lööne külale ka Kõnnu (Könde), Rahu (Ragk), Kõljala (Köliall) ja osa toonasest Valjalast (Pappi-Allewe), kuhu Pollid 1634. aastal ehitasid kõrtsi. Mõisaomanikuks oli sellel ajal Odert von Poll, kes oli ühtlasi ka Saaremaa rüütelkonna peamees ja maanõunik.
1698. aastal said mõisaomanikeks Vietinghoffid, kelle käest said mõisa Güldenstubbed ja hiljem Weymarnid. 1791. aastal omandasid mõisa uuesti Güldenstubbed ja see jäi nende kätte kuni 19. sajandi teise pooleni, pärast seda omandasid mõisa Buxhoevdenid, kelle valdusse jäi mõis kuni võõrandamiseni 1919. aastal. Mõisa viimane omanik oli Reinhold von Buxhoevden.
Lööne mõisa valdusi laiendati Weymarnide, Güldenstubbede ja Buxhövdenide ajal veelgi.
Weymarnid alustasid 18. sajandi lõpus uue mõisahoone ehitamist. See oli ühekorruseline kõrge sokliga, milles asus keldrikorrus, ja poolkelpkatusega lihtne barokkstiilis hoone. 1864. aastal ehitati hoone tollase omaniku Güldenstubbe poolt uusgooti stiilis ümber. Ümberehituse käigus lisati sakmelise viiluga kahekorruselise keskrisaliidi, mida kaunistab peenelt töödeldud Güldenstubbede vapikivi. Tähelepanu väärivad hästitöödeldud raiddetailidest karniisid, akende inglise stiilis ehisraamid ja hoone ehisnurgad.
Mõisa kõrvalhooned ei ole säilinud.
Aastatel 1923–1973 oli mõisamajas kool. Peale kooli töötas mõisahoones turismibaas. Praegu on hoone eravalduses.
Ammonifikatsioon

Ammonifikatsioon on bioloogilis-keemiline protsess, kus lämmastikku (täpsemalt –NH₂-rühma) sisaldavad orgaanilised ained lagundatakse ammonifitseerijate bakterite ja mõnede seente kaasabil ammoniaagiks (NH₃) ja teisteks anorgaanilisteks ühenditeks.
Ammonifikatsioon on oluline lüli lämmastikuringes, sest see tagab suhteliselt raskesti lagunevate orgaaniliste ühendite muundumise mineraalseiks ühendeiks, mis on kättesaadavad fotosünteesijatele (eeskätt taimedele). Ammonifikatsiooniprotsessile järgneb looduses harilikult nitrifikatsioon, sageli ei toimu seda protsessi aga soostunud ja liigniiskes keskkonnas, sest seal on hapnikuvaegus.
Puńsk

Puńsk (leedu keeles Punskas) on asula Poolas Podlaasia vojevoodkonnas Sejny maakonnas.
Puńskis on 1050 elanikku ja neist umbes 80% on leedulased. Asula asub 5 kilomeetri kaugusel Poola-Leedu piirist.
Puńsk kuulub Poolale aastast 1920. Kuni Teise maailmasõjani oli Puński elanikkonna enamus juudi rahvusest. Praegu meenutab juudi enamust vaid surnuaed.
Sten Schwede

Sten Schwede (sündinud 1974) on Eesti diplomaat.
Schwede lõpetas aastal 1991 Gustav Adolfi Gümnaasiumi ja 1997 Trondheimi Ülikooli (NTNU) politoloogia erialal. Alates 1997. aastast töötab Schwede Eesti Välisministeeriumis. Aastatel 2011–2014 oli ta Eesti peakonsul New Yorgis. 
Alates 2014. aasta augustist oli Schwede Eesti suursaadik Tšehhi Vabariigis, 2017. aasta maist Sloveenias ja juunist Horvaatias. Alates 2018. aasta augustist töötab Schwede Eesti Välisministeeriumi poliitikaosakonna 5. büroo direktori ametikohal.
Kivila tänav

Kivila tänav on tänav Tallinnas Lasnamäe linnaosas.
Tänav sai praeguse nime 19. juulil 1994.
Eduard Teiter

Isiklikku

Sündinud Viljandimaal Tarvastu vallas Mustla külas Jüri Teiteri ja Mari Lilientali peres. 19. sajandi lõpupoole kolinud koos perega Tartusse, kus isa pidas juuksuriäri.
Õppis Hugo Treffneri gümnaasiumis, koos noorema venna Georgiga osales 1905. aasta rahutustes. Poegade liigse agaruse tõttu oli pere sunnitud kolima Helsingisse. Koos vennaga töötasid isa Helsingi juuksuriärides. Osalesid eestlastest sotsiaaldemokraatide Helsingi organisatsiooni töös.
Rindeohvitserina võttis osa esimesest maailmasõjast, oli autasustatud kahe ordeniga.
Eduard Teiteri vend Georg Teiter oli samuti Soome sotsiaaldemokraatliku, hiljem Eesti pagulaste kommunistliku liikumise aktivist (EKP Keskkomitee liige).
Mõlemad vennad arreteeriti 1936. aastal süüdistatuna Nõukogude-vastases spionaažis, saadeti laagritesse ning 1937. aastal lasti maha.
Eesti taru

Tartu taru

Eesti taru oli algselt kolmest küljest soojustatud. Sinna mahtus 12 pesaraami. Veel oli sellel tarul raamide ja katuse vahelkõrge krae, mille tõttu – oli arvestatud, et sinna peale pannakse 12-raamiline täismagasini korpus – meenutas see korpustaru. Katus oli viilkatus (vesi jookseb maha mõlemat külge mööda). Seda taru nimetati Tartu taruks.

Raami mõõdud

Taru raami sisemõõdud olid 400×250 mm, sellist taru kasutati põhiliselt aastatel 1907–1928. Siis töötati välja eesti taru, mida kasutatakse siiani. Aluseks võeti raamimõõt, mida kasutati Tartu tarus.

Erinevused seinte soojustuses ja raamide arvus

Muudeti ka taru seinu. Tartu tarul oli kolm soojustatud seina, kuid eesti tarul jäeti alles kaks soojustatud seina (esi- ja tagasein). Tänu ühe soojustatud otsaseina kaotamisele mahub tarusse nüüd 16 pesaraami. Katusena võeti kasutusele lampkatuseks, seda oli lihtsam ehitada. Ka muudeti raamide peal olevat kraed. Tänu sellele on taruga lihtsam töötada. Kuna krae on madalam, tehti poole raami suurused magasiniraamid. Sellist kraed nimetatakse pooleraamiliseks magasiniks. Edaspidi tehti 16-raamilisest laiem variant, kuhu mahub 22 raami. Sellega sai tarust lamavtaru.
OpenHAB

Arhitektuur

OpenHAB on süsteem, mis koosneb alamsüsteemidest. Seega on OpenHAB-i kasutamise eelduseks, et alamsüsteemid on OpenHAB-ist sõltumatult üles seatud ja konfigureeritud. OpenHAB-i arhitektuuri mõistmiseks tuleb sellele mõelda kui kahest komponendist koosnevale tervikule.
Esimene osa hõlmab süsteemi lisatud seadmeid, nendevahelisi ühendusi ja teisi süsteemi füüsilisi aspekte.
Teine osa OpenHAB-ist keskendub sellele, kuidas informatsioon seadmete ja ühenduste vahel kasutajaliideses on esitatud, kuidas kasutaja seatud reeglid mõjutavad seadmete kujutamist tarkvaras. Lisaks sellele on selle osa ülesanne ka kasutajaliideses läbi viidud tegevustele vastavad muudatused sisse viia ka valitud seadme tarkvaras.

Struktuur

OpenHAB on arendatud Javat kasutades ning suures osas Eclipse Smarthome'i raamistikul põhinev. Tegemist on modulaarse tarkvaraga, mis on lisade kaudu laiendatav. Lisade abil on OpenHAB-il lai valik funktsioone, alustades kasutajaliidestega ning lõpetades suure hulga ühendatavate seadmetega.

Komponendid

Asjad (ingl k. things) on OpenHAB-i kontekstis üksused, mida saab süsteemile lisada. Need võivad olla füüsilised seadmed, kuid võivad olla ka mingi muu hallatava informatsiooni või funktsiooni allikad. Asjadel võib olla rohkem kui üks funktsioon.
Asjad täidavad oma funktsiooni läbi kanalite (ingl k. channels). Asjadel on iga rolli jaoks kanal ning ainult juhul, kui asi on seadistatud vastavat rolli kasutama, on selle rolli kohta käiv kanal aktiivne. Kasutaja ei ole kohustatud kasutama asja kõiki funktsioone.
Köited (ingl k. bindings) on lisad, mis võimaldavad siduda kirjed (ingl k. items) füüsiliste seadmetega.
Kirjed on rakenduse võimalused, mida on võimalik kasutada kasutajaliideses või automatiseerimises. Igal kirjel on määratud seisund ning neile on võimalik käske anda.
Lülid (ingl k. links) on seotud täpselt ühe kanali ja ühe kirjega. Kui kanal on kirjega seotud, siis on võimalik kasutada vastava kirje võimalusi läbi kanali asjaga suhtlemiseks. Igal kirjel võib olla mitu kanalit ning igal kanalil võib olla mitu kirjet.

Lisad

OpenHAB-i süsteemi muudavad täielikuks mitut liiki lisad. Välja on töötatud eri liiki kasutajaliideseid, näiteks nutitelefoni või siis arvuti jaoks. OpenHAB-i on ka integreeritud võimalus andmeid üle aja salvestada. Selleks on võimalik kasutada püsivusteenuseid. Lisaks sellele on kasutajatele saadaval veel ka palju spetsiifilisi teenuseid nagu hääljuhtimine ning suur hulk reegleid ja skripte, mida on seadmete juhtimiseks võimalik kasutada.
Ermi Soomet

Ermi Soomet (aastani 1936 Ermi Soomann; 15. märts 1911 Rõuste, Karuse vald, Läänemaa – 6. aprill 1996) oli Eesti riigiametnik (politseinik), korporatsioon Fraternitas Estica auliige ning pärast II maailmasõda emigratsioonis, eestluse arendaja Kanadas.

Elulugu

Ermi Soomann sündis Rõuste külas, Karuse vallas Läänemaal talupidaja Jaan Soomani pojana. Alghariduse omandas aastatel 1919–1925 Hanila ja Massu algkoolis. 1930. aastal lõpetas Haapsalus asuva Läänemaa Ühisgümnaasiumi reaalharu. Aastatel 1930–1931 teenis vabatahtlikuna Eesti Kaitseväes Tallinnas Scoutspataljonis ja Tallinna komandantuuris.
1931–1932 õppis Ermi Soomann Politseikooli kõrgemas klassis, mille lõpetamise järel määrati Lääne-Saare Prefektuuri Kuressaare linna II rajooni konstaabliks. Sellel kohal töötas kuni 1. detsembrini 1936, mil ta määrati omal palvel Tartu-Valga Prefektuuri konstaabliks.
Aastatel 1934–1938 õppis Ermi Soomet töö kõrvalt Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas.
1938 juulist kuni 1939 oktoobrini töötas Ermi Soomet Tartu linna 2. politseijaoskonna abikomissarina. Seejärel määrati ta Tallinnasse Politseitalituse juures asuva Sisekaitseülema kantselei juhatajaks ja sisekaitse ning trükitoodete ala referendiks poliitilise politsei koosseisus kuni 1940. aasta kommunistide poolt võimu ülevõtmiseni.
Pärast juunipööret ja endise politseisüsteemi lõhkumist oli Ermi Soometil endise politseiametnikuna raskusi töökoha leidmisega. 1940 septembris õnnestus tal tutvuste tõttu tööle saada Hiiumaale Hiiu ehitustrusti juurde arveametnikuna ja arvepidamise revidendina. Hilisemal Hiiu Ehitustrusti liitmisel Riikliku Ehitustrustiga nr 1 viidi Ermi üle Tallinna keskkontori juurde arvepidamise revidendiks. Teenistusülesannete tõttu liikus ta pea alati mööda ehitusplatse ringi kindla asukohata.
Pärast 1941. aasta juunis NSV Liidu ja Saksamaa vahelise sõja puhkemist lahkus Ermi Soomet töölt ning põgenes koos oma perega Läänemaale vanemate tallu. Pärast sakslaste sissetungi 1941. aasta suvel valiti Ermi Soomet Lõuna-Läänemaa valdade esindajate ja ajutise maavalitsuse poolt Läänemaa politsei organiseerijaks ja prefektiks, kellena ta töötas 13. juulist 1941 kuni 20. jaanuarini 1942. Seejärel töötas Ermi Soomet kuni Rootsi põgenemiseni 24. septembril 1944 Tallinnas Eesti Omavalitsuse Sisedirektooriumis Eesti Politseivalitsuse välispolitsei peaosakonna ülemana.
Pärast põgenemis Rootsi oli Ermi Soomet Rootsis põgenikelaagrites 26. septembrist 1944 kuni 27. juunini 1945, misjärel sai töökoha arhiivitöölisena Rootsi Loodusajaloo riigimuuseumi botaanika osakonnas.

Isiklikku

Ermi Soomet abiellus 26. septembril 1937, kuid lahutas abielu 1941. aastal perekonna säästmiseks arreteerimisohu kartuses.
Ermi Soomet abiellus uuesti 27. detsembril 1941. Abielust sündis tütar Lilian.
Hüdromeetra

Hüdromeetra (hydrometra) on vesise lima või muu vesise vedeliku kogunemine emakasse.
Naistel leiab see aset klimakteeriumi ajal emakakaela kinnikleepumise tõttu.
Ajan-Jurjahh

Ajan-Jurjahh on jõgi Venemaa kirdeosas.
Jõgi algab Tas-Kõstabõti ahelikult. Voolab valdavalt kagu suunas. Ühinedes Kulu jõega, moodustab Kolõma jõe.
Sergei Witte

Tegevus riigijuhtimisel

Krahv Witte oli 1891–1892 Venemaa Keisririigi (mille alla kuulus ka Eestimaa ja Liivimaa) teedeminister, aastail 1892–1903 rahandusminister ning viis läbi rahareformi, viies rubla 1897. aastal üle kullastandardile. 
Tema ajal kasvas Venemaa majandus edukalt ning paistis, et ees ootab majanduslik õitseng. Kuid siis sattus ta konflikti minister Vjatšeslav von Plehwega ning pidi oma ametikohast loobuma. 
Aastail 1903–1906 oli ta Venemaa keisririigi Ministrite Nõukogu esimees.
Witte oli liberaalsete vaadetega ning suhteliselt hea poliitik, kuid Nikolai II jaoks oli ta liiga liberaalne. 
Witte andis välja 17. oktoobri manifesti, mistõttu teda peetakse teda 1905. aasta revolutsiooni üheks põhjustajaks. Ta pidi 1906 ametist lahkuma, sest oli ette pannud konstitutsioonilise monarhia loomist ning demokraatlikke valimisi. 
Witte suri Esimese maailmasõja ajal, püüdes selle alguses veel Venemaad tulutult hoiatada sõtta mitte sekkumast, sest see toovat kaasa katastroofi kogu Euroopale.
Hosams Abu Meri

Hosams Abu Meri (araabia keeles حسام أبو مري, Houssam Abou Merhi; sündinud 20. augustil 1974 Liibanonis) on Liibanoni päritolu Läti arst ja poliitik, aastast 2014 seimi liige.
Abu Meri saabus Lätisse 1993. aastal meditsiini õppima. 1999 lõpetas ta Läti Meditsiiniakadeemia arstina. 2002 lõpetas ta Läti Ülikooli sisehaiguste arstina ja 2004. aastal täiendõppe gastroenteroloogia erialal.
Ta on asutanud Lätis Araabia kultuuri keskuse. 2007. aastal sai ta Läti kodakondsuse.
2014. aastal kandideeris ta Ühtsuse kandidaadina seimi liikmeks. Ta sai seimi liikmeks ministrina tööle asunud parlamendiliikme asendusliikmena.
2012 abiellus ta endise Läti siseministri Linda Mūrniecega. 2017 abielu lahutati. Tal on kaks tütart esimesest abielust.
Teresa Żylis-Gara

Teresa Gerarda Żylis-Gara (sündinud 23. jaanuaril 1930 Landwarówis) on poola ooperilaulja, sopran.  
Tema karjääri kõrghetked jäid aastatesse 1950–1990.

Karjäär

Varssavis võidetud noorte lauljate konkurss kindlustas talle 1956. aastal esimese rolli Krakovi ooperis, Münchenis pälvitud preemia viis Żylis-Gara Saksa suuremate ooperiteatrite lavadele ja Glyndebourne festivalile Inglismaal. 
Tõeline läbimurre leidis aga aset 1966. aastal Pariisi Ooperis, kus sopran lummas publikut donna Elvirana Mozarti ooperis "Don Giovanni". Sellest rollist sai alguse Żylis-Gara tähelend. Legendaarne dirigent Herbert von Karajan oli kuuldud Mozarti tõlgendusest nii lummatud, et kutsus lauljanna endaga Salzburgi festivalile. Samal aastal järgnesid pearollid Londoni Covent Gardenis, San Francisco ja New Yorgi Metropolitan Opera lavastustes.
Pärast maailmakuulsuse saavutamist käis Euroopa juhtivate ooperimajade vahel soprani nimel terav võitlus – nii oli Żylis-Gara eri aastatel juhtiv solist La Scalas, Viini, Hamburgi ja Berliini Ooperis ning Moskva Suures Teatris. Kokku oli lauljanna aktiivses repertuaaris karjääri tipphetkel 24 rolli. Tema lavapartnerite hulka kuuluvad sellised esimese suurusjärgu staarid nagu Carlo Bergonzi, José Carreras, Franco Corelli, Plácido Domingo, Nikolai Giaurov, Sherrill Milnes, Luciano Pavarotti, Rugiero Raimondi ja Jon Vickers. 
Praegu resideerib Teresa Żylis-Gara Monacos, kus ta tegeleb peamiselt pedagoogitööga. Samas jagab kogenud sopran oma teadmisi vokaaltehnikast ja interpretatsioonist ka meistrikursustel Euroopas ja Ameerika Ühendriikides.
Maasikas

Liigid Eestis

Eestis kasvavad pärismaisena kaks selle perekonna liiki: metsmaasikas ja muulukas. Naturaliseerununa leidub ka kolmas liik – kõrge maasikas. 
Tavaliselt kasvatatakse aedades kultuurliigi aedmaasika sorte.
Eriti Kurva Muusika Ansambel (album)

Lugude nimekiri

A1. "Ei Mäleta Enam Su Nägu" ("Don't Remember Your Face Anymore")

A2. "Kommionu" ("Candyman")

A3. "Du Holde Kunst" ("Du Holde Kunst")

A4. "Kellamees" ("Bell-Ringer")

A5. "Kurat Seda Teab" ("Who The Hell Knows?")

A6. "Sünnipäev" ("Birthday")

A7. "Valged Saalid" ("White Halls")

B1. "Hommik Vaikses Veerandtunnis" ("Morning In A Quiet Quarter Hour")

B2. "Lõbulaul" ("Joysong")

B3. "Ringimängulaul" ("Round Dance Song")

B4. "Naabri Muta" ("Neighbor's Doggy")

B5. "Le Corbeau Et Le Renard" ("Le Corbeau Et Le Renard")

B6. "Karussell Kivisel Rannal" ("Merry-Go-Round On A Rocky Beach")

B7. "Ilus Elu" ("Lovely Life")
Lugude nimekiri on kirjas nii, nagu see on kasseti vahelehel - koos mõningate kirjavigadega.
Tiiu Relve

Tiiu Relve (sündinud 5. novembril 1948) on eesti tõlkija.
Ta tõlgib peamiselt saksa keelest. Ta on tõlkinud näiteks Franz Kafka, Rainer Maria Rilke ja Hermann Hesse teoseid.
Põhjakonna trepp

Põhjakonna trepp on Harjumaal Viimsi vallas Haabneeme klindiastangu maastikukaitsealal asuv trepp, mis ühendab Haabneeme ja Lubja külasid. 
Lubja külaseltsi tellitud trepp valmis 2017. aasta sügisel ametliku kingitusena Eesti Vabariigi 100. aastapäevaks.
Trepi autor on arhitekt Oliver Alver ja konstruktor Julia Parind.

Tehnilised andmed

Siksakina kulgeva trepi suurim kõrguste vahe on 36,9 m, seejuures metallkanduril trepi suurim kõrguste vahe 30,8 m. Astmeid on trepi metallkanduriga osal 220 (20×11 astet). Koos pinnasel asetsevate astmetega kokku 250. Trepi kaldenurk on 22°.

Nime päritolu

Trepi nimi on inspire
eritud Andrus Kivirähki romaani "Mees, kes teadis ussisõnu" Põhja Konnast. Trepi läheduses asub juba varasemast Tauno Kangro skulptuur Põhja Konn.

Kriitika

Treppi on kritiseeritud selle ülemäära kõrge hinna ja vähese otstarbe tõttu. Siiski leitakse ka, et trepp vähendab Pärnamäe ja Lubja küla elanike teekonda valla keskusesse.
Mános Chatzidákis

Mános Chatzidákis (võimalik nimekuju Hadjidákis; kreeka keeles Μάνος Χατζιδάκις; 23. oktoober 1925 Xánthi – 15. juuni 1994 Ateena) oli kreeka helilooja ja kreeka muusika teoreetik, entechno laïko apologeet ja suurkuju. 
Ta tegi muu hulgas palju filmimuusikat.
Ülemaailmse kuulsuse tõi talle laul "Never on Sunday", originaalis "Poté tin Kyriakí" ("Ποτέ την Κυριακή"), mis sai 1960. aastal parima filmilaulu auhinna (Academy Award for Best Song e. filmilaulu "Oscar").
Muusika filmile "300 Spartalast" (1962).
Ülle Mõistlik

Ülle Mõistlik (sündinud 1938; aastani 1964 Ülle Rooba; aastatel 1964–? Ülle Kerem) on eesti orienteeruja.

Haridus

1957. aastal lõpetas Tallinna 10. Keskkooli. 1963. aastal lõpetas Tallinna Polütehnilise Instituudi masinaehituse ökonoomika ja organiseerimise eriala.

Sporditulemused

27. septembril 1959 tuli ta Nelijärvel toimunud esimestel Eesti meistrivõistlustel orienteerumisjooksu tavarajal Eesti meistriks. Aastatel 1959–1971 võitis orienteerumise Eesti meistrivõistlustel 3 kulda (1959 tavarajal, 1964 teates, 1971 valikorienteerumises), 2 hõbedat ja 3 pronksi (sealhulgas 1 pronks suusaorienteerumises).
Meistersportlane orienteerumises (1969).

Isiklikku

Anu Mõistlik on tema tütar.
Jõelähtme

Ajalugu

Jõelähtme on põline asustuskeskus Põhja-Eestis. Siin asuvad vanimad püsiasustuse jäljed pärinevad hilispronksiajast. Küla mainiti esimest korda aastal 1241 Taani hindamisraamatus kujul Jeeleth. Sellal kuulus küla Taani kuninga asehaldurile, Jüütimaalt pärit Saxo Agunsunile. Ka 1462. aastal kuulus küla Jüütimaalt pärit mehele, kelleks oli vasall Andreas Nilsen Banner.
Aastast 1506 on teada, et kõik Jõelähtme küla elanikud olid katku surnud. Samal aastal sai Jõelähtme mõisa ja küla omanikuks Jürgen Vitinghof, kes asustas kõik talud uuesti, andes igale talule 1,5 adramaad maad.
Jõelähtme küla, mõis ja veski asusid aastal 1692 vahetult Jägala jõe ääres, paiknedes kahel pool Vana-Narva maanteed. Ent vahemikus 1837–1844 küla maad mõisastati ning aastatel 1850 ja 1858 kohta külana enam ei mainitud. Uus Jõelähtme küla tekkis 20. sajandi alguses lääne poole Jõelähtme kiriku juurde. Pärast 1930. aastaid liideti Jõelähtme külaga ka 1920. aastatel mõisa maadele tekkinud Jõelähtme asundus.
Jõelähtme küla oli pikka aega oluline keskus. Aastal 1866 moodustatud pisema Jõelähtme mõisavallaga liideti 1891. aastal suur osa ümbritsevaid valdu ning külast sai uue ühendvalla keskus. Külas asus vallamaja ning tegemist oli piirkonna keskusega ka 1920. ja 1930. aastatel. Seoses kolhooside rajamisega kaotas Jõelähtme küla aga järgnevatel kümnenditel oma tähtsuse suurema keskusena.
Jõelähtme küla lähedale Jõelähtme ja Rebala küla piirialale rajatud uusasumit hakati rahvasuus kutsuma nimedega Männisalu ja Kärmu. Küla territooriumile jääb tänapäeval ka endine Jõelähtme saunaküla Sareta.
Markus Larsson

Agenditöö

Ojasaar–Larsson on töötanud ka giidi-tõlgina ja Eesti TV propagandasaadete peatoimetuse toimetajana.
NSV Liidu Riikliku Julgeoleku Komitee välisluure ülesandel külastas Soomet ja Süüriat ning kutsuti 1980. aastal n-ö TASS-i käsutusse.
Aastatel 1981–1986 tegutses ta Nõukogude Liidu ametliku uudistetalituse akreditatsiooni katte all, kuni kadus mais 1986 Helsingi TASS-i korrespondendi kohalt vene diplomaatidele teadmata suunas koos kahe alaealise pereliikme ja abikaasaga, kes oli töötanud NSV Liidu Helsingi saatkonna telefonistina.
Ojasaar oli aastatel 1983–1986 KGB ja CIA topeltagent. Tema edasist käekäiku kattis mõneks ajaks salapära, kuni USA ametliku välisraadio Ameerika Hääle eestikeelsete saadete toimetus täienes 1990. aastal värske meeshäälega, mida tutvustati kui Markus Larssoni oma ja milles tema kunagised kolleegid Tallinnas tundsid ära Raivo Ojasaare. Ojasaare perekond oli vahepeal omandanud USA valitsuse abiga uue identiteedi.