Siseturism

Iseloomulik siseturismile

Erinevalt välisturistidest on siseturistid teadlikud sihtkoha kommetest. Nad tunnevad keelt, kultuurilist tausta, kohalikke seadusi ja enda õigusi. Selle tõttu on siseturistid nõudlikumad tingimuste ja toodete kvaliteedi suhtes. Lisaks on sihtkohad kodule lähedal ja transpordiks kasutatakse enamasti busse, ronge, isiklikke autosid jne. Siseturistidest kasutab maismaatransporti 88% külastajatest. Kuna sihtkoht on lähedal ja transport odav, on reisi koguhind enamasti samuti madal, mis soodustab tihedamat reisimist kogu perega. 
Siseturistid tulevad kõikidest ühiskonnaklassidest. Võrreldes välisturistidega kerkivad siseturistide hulgas esile perekonnad, lapsed ja teismelised, vanurid, puuetega inimesed ning tagasihoidliku, kuid kindla sissetulekuga inimesed. Selline sotsiaalne mitmekesisus suurendab nõudlust eri majutus-, vabaajaveetmis- ja turismisihtkohtade järele. Siseturism ei ole geograafiliselt koondunud ühte kindlasse punkti, vaid jaguneb terve riigi territooriumile.

Majanduslik mõju

Võrreldes välisturismiga ei ole siseturism tundlik maailma kriiside suhtes, olgu need siis majanduslikud, looduslikud, poliitilised või epideemiad. Seetõttu on siseturism suurepärane vahend kriisiolukordade leevendamiseks, eriti majanduskriisis. Kuna siseturismis jaotub raha ühtlaselt sihtpunkti vahel laiali, aitab siseturism arendada vähem arenenud piirkondi. Maailmas on tänu siseturismi arengule üles ehitatud sellised piirkonnad nagu Lõuna-Poola, Põhja-Hiina, Ida-Saksamaa, Wales ja Prantsusmaa mägikülad Alpides.

Arenenud maad

Euroopa Liidu liikmesriikides teevad siseturistid 510 miljonit külastust aastas. Saksamaal moodustasid siseturistide ööbimised võrreldes välisturistidega suhte 4 : 1, Suurbritannias ja Prantsusmaal oli see 2 : 1, Itaalias olid kaks turismiliiki tasakaalus. Majanduslikult kehvemates turismiriikides olid välisturistide ööbimised ülekaalus, moodustades Kreekas peaaegu suhte 4 : 1, Portugalis, Hispaanias ja Eestis 2 : 1. Ameerika Ühendriikides on see näitaja kaks korda suurem, 1,2 miljardit külastust aasta kohta, millest umbes 25% moodustavad äri- ja 75% puhkusereisid. Puhkusereiside arv on stabiilne, kuid tööreiside arv Ameerika Ühendriikides on vähenenud firmade kahanevate eelarvete tõttu. Üldine reiside arv riigis hakkab samuti vaikselt kahanema aina suurenevate võlgade, vähenevate palkade ja töötuse kasvu tõttu. Ülejäänud arenenud maades tehakse 250 miljonit külastust aastas.

Endised idabloki riigid

Venemaa Föderatsiooni siseturismi mahtude kohta on väga vähe usaldusväärseid allikaid, kuid mahud jäävad 75–100 miljoni külastuse vahele aastas. Võrreldes nõukogudeaegsete mahtudega on tänapäeval arvud palju väiksemad. Põhjuseks on lennu- ja rongipiletite suured hinnatõusud, mis suunab turisti silmad juba välismaa poole. 1995. aasta andmete põhjal on Poola siseturismi mahtude poolest maailmas kaheksandal kohal.

Arengumaad

Hiinas on siseturism teinud suure hüppe. Aastal 1990 oli riigis vaid 280 miljonit siseturisti. 2005. aastaks tõusis see arv 1,21 miljardini. Indias ennustati 2005. aastaks 404 miljonit siseturisti külastust. Populaarseimaks sihtkohaks on riigis Goa piirkond, mis on muule maailmale teada kui populaarne välisturismi sihtpunkt. Tegelikkuses on välis- ja siseturistid rangelt eraldatud ning siseturism moodustab 80% kogu piirkonna külastatavusest. Indoneesiale ja Tai Kuningriigile ennustati 2005. aastaks vastavalt 110 ja 80 miljonit siseturisti külastust. Ülejäänud Aasia riikidesse tehakse kokku umbes 100 miljonit reisi. Peruus ületab siseturistide arv välisturistide oma kümnekordselt (2004. aastal oli Peruus 10 miljonit siseturisti). Ülejäänud Ladina-Ameerika riike külastas 2005. aastal umbkaudu 250 miljonit siseturisti. Aafrikas on siseturism vähe levinud inimeste madalate sissetulekute tõttu, välja arvatud arenenud riikides nagu Lõuna-Aafrika Vabariik jt.