Suzanne Valadon

Isiklikku

Vaatamata tema majanduslikule edule ning oma kunstisaavutuste eest saadud tunnustusele, varjutas tema kuulsust tema poja kuulsus. Poeg, kes sai nimeks Maurice Valadon, sündis aastal 1883, mil Suzanne oli 18 aastat vana. Hiljem kandis laps oma ema lähedase sõbra Miguel Utrillo y Morlius'e, kes oli linnaelanike, poeomanike, tööliste ja Montmartre'i kunstnike poolt sagedasti külastatava kõrtsi Auberge du Clou omanik, perekonnanime. Kõrtsi keldris oli varjuteater, mille etenduste jaoks lõi Miguel ise dekoratsioonid ning lavakujunduse. Pärast seda, kui ta ema teda maalima õpetas ning talle nõu andma hakkas, sai Suzanne'i pojast Maurice Utrillost üks Montmartre'i tuntumaid kunstnikke.
Vaba hingena kandis ta porganditest pihikut, pidas oma stuudios kitse, et see "sööks ära ta halvad joonistused" ning söötis oma "headest katoliiklastest" kassidele reedeti kala asemel kaaviari.
Suzanne Valadoni teoste hulgast leiab ka helilooja Erik Satie portree. Neil oli 1893. aastal pool aastat kestnud romaan ning rabatud Satie tegi talle pärast esimest ühiselt veedetud ööd ka abieluettepaneku. Satie jaoks oli suhtest Valadoniga tekkinud lähedus ainus sedasorti kogemus tema elus ning pärast seda, kui Valadon ta maha jättis, ütles Satie: "ei midagi muud kui jäine üksindus, mis täidab pea tühjuse ning südame kurbusega". Satie heliteos "Vexations" arvatakse olevat lahkuminekujärgse kurbuse tulemus.
1896. aastal abiellus Valadon börsimaakleri Paul Moussis'ga, kuid abielu lõppes 1909. aastal, mil Valadon jättis ta maha endast poole noorema kunstniku André Utteri pärast. Nad abiellusid 1914. aastal ning Utter korraldas nii Valadoni kui ka tema poja Maurice Utrillo karjääri. Valadon ja Utter eksponeerisid sageli töid ühiselt kuni abielu lahutamiseni 1934. aastal.
Suzanne Valadon suri 1938. aasta 7. aprillil, olles 72 aastat vana, ning ta maeti Pariisi Saint-Oueni surnuaeda (Cimetière de Saint-Ouen). Tema matustel käinute seas olid ka ta sõbrad ja kolleegid André Derain, Pablo Picasso ning Georges Braque.

Karjäär

Vallalise pesunaise tütrena sai temast viieteistkümneselt akrobaat tsirkuses, kuid aasta hiljem lõpetas trapetsilt kukkumine tema karjääri.
Seejärel sai kunstihuvi tõttu tema elu keskpunktiks Pariisi Montmartre'i linnaosa. Seal töötas ta esialgu mitmete kunstnike modellina, vaadeldes nende tehnikaid ja neist õppides. Seejärel sai juba ka temast endast tuntud maalikunstnik. 
Ta töötas modellina Henri de Toulouse-Lautreci (kes andis talle ka maalitunde), Pierre-Auguste Renoir'i ja Pierre-Cécile Puvis de Chavannes'e heaks ning on teada, et tal oli viimase kahega ka romaan. 1890. aastate alguses sai ta sõbraks Edgar Degas'ga, kellele avaldasid muljet tema julge joonega joonistused ja peened maalid. Degas hakkas tema teoseid ostma ning kannustas ka tema edasisi püüdlusi. Valadon jäi üheks Degas' lähimaks sõbraks kuni viimase surmani 1917. aastal.
Valadon maalis natüürmorte, portreid, lilli ja maastikke. Tema teosed on hinnatud oma tugeva kompositsiooni ja erksate värvide poolest. Siiski tõid talle kõige rohkem tuntust naistest tehtud aktimaalid – suuresti ka seetõttu, et 19. sajandil oli ebatavaline, et ühe naiskunstniku peamine ainestik on naisaktid. Perfektsionistina töötas ta mõne oma õlimaali kallal kuni 13 aastat, enne kui ta neid näitas. Lisaks töötas ta ka pastellidega.
1890. aastate alguses said teoks tema teoste esimesed näitused, mis koosnesid peamiselt portreedest. Oma teoseid näitas ta regulaarselt Pariisi galeriis Galerie Bernheim-Jeune. Tema hilisemad maalid, näiteks 1923. aastast pärinev "Sinine tuba", olid erksamate värvidega ning demonstreerisid uut rõhuasetust dekoratiivsetele taustadele ja mustritele.
Tänapäeval on mõningaid tema teoseid võimalik näha Pompidou keskuses Pariisis, Grenoble'i Muuseumis ning Metropolitani muuseumis New Yorgis.
Kõige tuntum teos, mille jaoks Valadoni poseeris, on aastatest 1882–1883 pärinev Renoir' maal "Danse à Bougival". Samal aastal poseeris ta veel teiselgi Renoir' tantsumaalil "Danse à la ville". Aastal 1885 maalis Renoir temast ka kaks portreed.
Valadon oli koos oma kunstnikest kaaslastega sage külaline Pariisi baarides ja kõrtsides ning just teda on kujutatud Toulouse-Lautreci õlimaalil "Pohmell" (u 1888).

Romaanid ja näidendid

Aastal 2001 ilmus tema elul põhinev Elaine Todd Koreni romaan "Armastuse ja kunsti Suzanne" ("Suzanne: of Love and Art"). Varem oli ilmunud Sarah Baylise romaan "Utrillo ema" ("Utrillo's Mother"), mis ilmus algul Inglismaal ja seejärel Ameerika Ühendriikides. Suurbritannia näitekirjaniku Timberlake Wertenbakeri 2009. aasta näidend "Joon" ("The Line") räägib Valadoni ja Degas' suhetest.

Austusavaldused

Tema auks on nime saanud nii üks asteroid (6937 Valadon) kui ka kraater Veenusel. Montmartre'i köisraudtee alguses olev väike väljak kannab tema järgi nime Place Suzanne Valadon.