Naissaar

Asustus

1939. aastal elas saarel 404 elanikku, kes põgenesid aga 1944. aastal Rootsi. Nõukogude okupatsiooni ajal puudus saarel tsiviilelanikkond.
2011. aasta seisuga oli saarel on kolm püsielanikku ja kümmekond suveelanikku.

Loodus

Saare pindala on 18,9 km², pikkus 8–9 ja laius 4 kilomeetrit ning ta asub mandrist 8,5 km kaugusel. Kõrgeim punkt on Kunilamägi (27 meetrit). 
Valdavalt katab saart okasmets, on suuri kivikülve ja rändrahne, saar on 1995. aastast alates maastikukaitseala.
Saarel asub mitu sood: Suursoo, Kunila, Kullkrooni ja Sinkara soo. Kõik need sood on arvatud ürglooduse objektideks.
Naissaare looduspargis on kolm registreeritud matkarada.

Ajalugu

Esimest korda on Naissaart (Terra feminarum) väidetavalt mainitud Bremeni Adama kroonikas (1075–1080). Umbes 1250. aastast pärinevas meresõdujuhendis Navigatio ex Dania per mare Balticum ad Estoniam (Livl. U.B. III CCXVIa, regest 244a) on mainitud Narigethi-nimelist maamärki. Saarel oli Tallinna linnamets ja hobusekasvandus. Elanikest (rootsi kalurid) on teateid 1469. aastast. Alates 1689. aastast kuulus saar riigile.
Krimmi sõja ajal oli saar aastatel 1854 ja 1855 okupeeritud Briti ja Prantsuse sõjaväe poolt.
Naissarele kavatseti 1897. aastal rajada suuri suvilakrunte, sest saar läks puhkekohana hinda. 1898. aastal määratigi 19 krunti, kuhu ehitati uhked suvilad. Rajati ka suvilate juurde sadamasild (praegusest peasadamast põhja pool).
Alates 1912. aastast saar militariseeriti, tsiviilelanikkond saadeti saarelt ära ning neile maksti kaotatud elatusallikate (kala- ja hülgepüügi kadumise) eest tasu. Naissaare Suursadam sai tänase kuju esimese maailmasõja eel ja ajal, kui Tallinna ümbrusesse rajati Peeter Suure merekindlus. Saarele rajati muu hulgas sadamad, raudteed ja Peeter Suure merekindluse peapositsiooni Naissaare rannapatareid (sh rannakaitsepatarei nr 5 ning rannapatarei nr 9).
Detsembrist 1917 kuni 26. veebruarini 1918 asus saarel Naissaare Nõukogude Vabariik, mille kuulutasid välja 90 Naissaare garnisoni madrust Vene lahingulaevalt Petropavlovsk anarhosündikalist Stepan Petritšenko juhtimisel. Sisuliselt on tegu mässavate Vene madruste tembutusega ohvitseride tapmise vaheajal, millel polnud mingit riigiõiguslikku tähendust, selliseid "vabariike" asutati kogu Venemaal. Esimese maailmasõja ja Vabadussõja ajal asus saarel ka vangilaager.
Eesti iseiseisvusajal said elanikud saarele tagasi, saarel oli Naissaare vald (Naissaare vald (1919), Naissaare vald (1939)), mis kuulus Riigivolikogu 18. valimisringkonda ja Tallinna põllumeeste konvendi tegevus- ja valimispiirkonda. 1939. aastal oli saarel 404 elanikku, enamuses rootslased. Saarel asunud 4. ja 5. patarei, kitsarööpmeline raudteeliin, laod ja veduridepoo allusid Naissaare Komandantuurile.
Saare elanikud põgenesid 1944. aastal Rootsi, seejärel puudus saarel tsiviilelanikkond.
Nõukogude ajal oli saar militariseeritud, sinna rajati meremiinide ladu ja montaažitehas.

Kultuurielu

Saarel asub sõjateemaline Naissaare Muuseum, mis on Rannarahva Muuseumi filiaal.
Muusikaelu edendab saarel Nargen Festival Tõnu Kaljuste juhtimisel.

Tuntud inimesi

Naissaarel on sündinud maailmakuulus Eesti optik, astronoom ja leiutaja Bernhard Schmidt (1879–1935).
Saarel elab dirigent Tõnu Kaljuste.