google/wiki40b huggingface dataset:
Man

Loodus

Saar on mägine, kõrgeim tipp on Snaefell (621 meetrit).
Kliima on mereline.

Poliitika

Mani riigipea on Suurbritannia kuninganna Elizabeth II, kelle tiitel on Lord of Mann. Seadusandlik organ on kahekojaline parlament Tynwald (mänksi Tinvaal), mis tegutseb vähemalt 979. aastast alates ja on vanim järjepidevalt tegutsev seadusandlik kogu maailmas. Alamkoda House of Keys valitakse üldistel otsevalimistel. Ülemkoda Legislative Council (Seadusandlik Nõukogu) koosneb kaudselt valitud ja ex-officio liikmetest. Täidesaatvat võimu teostab Tynwaldi liikmetest koosnev ministrite nõukogu, mida juhib peaminister (Chief Minister), kelleks 2006. aastast on Tony Brown.

Välissuhted

Man ei ole Suurbritannia osa. Man ei kuulu ka Euroopa Liitu, kuid saarel on vabakaubandusleping Euroopa Liiduga. Saare kaitse- ja välispoliitika eest vastutab Suurbritannia, kes esindab saart rahvusvahelistes organisatsioonides.
Mani kodanikud on ühtlasi ka Suurbritannia kodanikud, kuid neile ei laiene Euroopa Liidu liikmesusest tulenevad Suurbritannia kodanike õigused.

Rahvastik ja keel

Mani elanikkond koosneb keldi hõimu mänkside järeltulijatest. Saarel räägitakse inglise keelt. Keldi keelte hulka kuuluv mänksi keel hakkas hääbuma 19. sajandil. Selle viimane kõneleja Ned Maddrell suri 1974. aastal, kuid keelt on hiljem püütud elustada. Alates 1993. aastast õpetatakse saare koolides mänksi keelt. Saarel on ka paarkümmend last, kelle emakeel on mänksi keel. 2001. aasta rahvaloenduse andmeil oskas saare 76 315 elanikust 1689 ehk 2,2% mänksi keelt.
Suuremad asulad on Douglas (Doolish) 25 000 elanikuga, Onchan (Kione Droghad) ja Ramsey (Rhumsaa).

Majandus

Peamised majandusharud on turism ja rahandus. Saarel on oma raha – Mani naelsterling, mis on 1:1 seotud Suurbritannia naelsterlingiga.
Saarel on umbes 800 km maanteid, 68,5 km raudteid ja rahvusvaheline lennujaam. Douglase rannapromenaadil tegutseb tänini ajalooline hobutramm.
Tomski oblasti vapp

Tomski oblasti vapp on Venemaa haldusüksuse Tomski oblasti vapp.
Ametlikult võeti vapp kasutusele 29. mail 1997. Vapi kavandi autor on Aleksandr Akimov.

Vapi kirjeldus

Tomski oblastil on kasutusel nii suur kui ka väike vapp.
Tomski oblasti suur vapp on roheline prantsuse kilp proportsioonidega 9:8, millel on kujutatud hõbedast tagajalgadele tõusnud hobust. Hobuse silm ja keel on punased. Kilp on ümbritsetud kuldse tammepärjaga ning selle kohal on kuldne imperaatori kroon. Pärg on seotud kroonist väljuvate rohe-valgete lintidega.
Oblasti väike vapp on samasugune nagu suur vapp, kuid sellel puudub kilpi ümbritsev tammepärg. Kasutusel on ka väike vapp, millel puuduvad nii tammepärg kui ka imperaatori kroon.

Vapi ajalugu

Esimene Tomski kubermangu vapp võeti kasutusele praktiliselt kohe pärast kubermangu moodustamist 12. märtsil 1804. Viimane muudatus tehti vapile 5. juulil 1878. Pärast Oktoobrirevolutsiooni vappi ametlikult ei kasutatud, kuid mitteametlikult oli kasutusel moonutatud kubermangu vapp. Pärast Nõukogude Liidu lagunemist tõusid päevakorrale omavalitsuste vapid. Oblasti uue vapi kujundamisel ühendati piirkonna ajalooline vapp ja ning Siberi vappide traditsioon.
Northeimi kreis

Ajalugu

Keskajal oli piirkond Braunschweig-Lüneburgi hertsogkonna osa. Hiljem kuulus enamus sellest Hannoveri kuningriiki ja siis Preisi kuningriiki. 1885. aastal lõi Preisi valitsus äsjaomandatud provintsides kreisid. 1884. aastal loodi Einbecki, Northeimi ja Uslari kreisid. Northeim ja Uslar ühendati 1932. aastal ja 1974. aastal ühendati nendega veel Einbeck. Kreisi pindala laiendati veelgi 1977. aastal, kui mõned naaberkreiside vallad (Gandersheim ja Osterode am Harz) ühendati Northeimi kreisiga.

Geograafia

Kreis paikneb Weserberglandi mägedes. Weser moodustab kreisi läänepiiri. Veel üks jõgi, Leine, voolab läbi kreisi lõunast põhja. See ühineb Rhume jõega, mis voolab läbi Northeimi linna, ja Ilme jõega, mis voolab läbi Einbecki linna.
Menexenos (dialoog)

"Menexenos"  on antiikfilosoof Platoni dialoogi vormis teos.
Dialoogi autoriks peetakse üldiselt Platonit, see esineb ka Aristotelese Platoni dialoogide loendis. Aristoteles on kasutanud ka korduvalt lõike sellest dialoogist, toomata ära Platoni autorluse. 
Dialoog on Platoni teoste seas ainulaadne, kuna dialoog on üksnes raamiks suurele kõnele. See erineb teistest Platoni teostest nii ülesehituselt kui ka stiililt, seetõttu on mitmed autorid kahtlustanud, et teose autor ei olnud tegelikult Platon.
Dialoogi põhiosa võtab enda alla matusekõne, mille autoriks Sokrates nimetab Aspasiat. Tegemist on Periklese Thukydidese auks koostatud matusekõne paroodiaga, sellele vaatamata on teosel suur väärtus, kuna tegemist on ühega vähestest säilinud selle ajastu matusekõnedest.
Helene Ranna

Helene Ranna (kodanikunimi Helene Tamberg; 23. detsember 1897/4. jaanuar 1898 Kihelkonna vald – 17. detsember 1946 Tartu) oli eesti prosaist ja luuletaja ning kooliõpetaja.
Ta on õppinud Loona ja Kihelkonna algkoolis. Aastatel 1915–1917 töötas ta õpetajana Kehila külakoolis, aastatel 1917–1919 töötas ta kontoriametnikuna Venemaal, aastatel 1923–1927 õpetajana Pidula algkoolis. Aastal 1929 sooritas eksternina abituuriumi. Aastatel 1930–1932 oli ta Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna üliõpilane. Ta kannatas vaimsete häirete all, elas ja suri Tartus.
En Garde

Vehklemisklubi En Garde on Haapsalus tegutsev MTÜ ja spordiklubi, mille üks looja oli Endel Nelis.
Nüüdseks on nii En Garde'is kui ka teistes Eesti vehklemisklubides ainus relvaliik epee.
Klubist on läbi aegade sirgunud mitmeid maailmatasemel vehklejaid, näiteks kahekordne maailmameister Nikolai Novosjolov, Kaido Kaaberma, Heidi Rohi, Kristina Kuusk. Klubis tegutsevad vehklemistreeneritena ka Endel Nelise poeg Peeter Nelis ja tütar Helen Nelis-Naukas, kelle õpilased on võitnud nii noorte kui ka täiskasvanute klassides Euroopa meistrivõistluste ja maailmameistrivõistluste medaleid. Võistlusspordi tasemel tegeleb vehklemisega ka Helen Nelis-Naukase poeg Sten Priinits, kes on Eesti meeste epeekoondise liige ning 2017. aasta seisuga kolmekordne individuaalne Eesti meister.
Balti pataljoni mälestussammas (Mäetaguse kalmistul)

Balti pataljoni mälestussammas on Ida-Viru maakonnas Alutaguse vallas Liivakünka külas Mäetaguse kalmistul asuv Vabadussõjas langenutele püstitatud mälestusmärk.
Mälestussammas avati 27. septembril 1936. See oli üks väheseid Vabadussõja mälestusmärke, mis elas üle Nõukogude okupatsiooni. Sammas taasõnnistati 24. oktoobril 1994.
Tuumaallveelaev

Tuumaallveelaev ehk aatomiallveelaev on allveelaev, mille jõuallikas ja pardasüsteemid saavad energiat ühest või mitmest tuumkütusega laetud tuumareaktorist.

Kirjeldus

Tuumaallveelaeval on märgatavad eelised "tavalise", harilikult diisel-, ja elektrimootori jõul liikuvate allveelaevade ees. Tuumareaktor ei vaja tööks õhku ja see vabastab laeva vajadusest sageli pinnale tõusta. Reaktori toodetav energia võimaldab laeval arendada kestvalt suurt kiirust ja kuna tuumkütust kulub suhteliselt vähe, siis ei ole seda ka tarvis sageli täiendada. Tuumaallveelaev võib jääda vee alla seniks, kuni laevas näiteks meeskonnal toit või laskemoon (torpeedod, raketid jne.) otsa saab. Tänapäevased tuumaallveelaevad on mõeldud kasutamiseks näiteks 25 aasta vältel ja sel ajal ei ole mitte kordagi tarvis tuumkütusevaru täiendada. Seevastu traditsioonilised diiselelektrilised allveelaevad võivad vee alla jääda kõigest mõneks päevaks ja arendada tippkiirust ainult mõne tunni vältel.
Tuumaallveelaeva puuduseks on vastava tehnoloogia kallidus ja tuumajäätmete käitlemine (mahakantud laevade reaktorid), mistõttu selliseid laevu saavad endale lubada vähesed riigid.

Ajalugu

Esimesena esitas idee tuumajõul liikuvast laevast USA Mereuuringute Laboratooriumi töötaja Ross Gunn 1939.
Esimene aatomiallveelaev ja ühtlasi esimene tuumalaev üldse oli USA allveelaev Nautilus (SSN-571) (1955–1980). Nautilus võis vee alla jääda 4 kuuks järjest, enne kui pidi pinnale tõusma.
Nautiluse ehitamine sai võimalikuks tänu USA Aatomienergia Komisjoni merereaktorite osakonna teadlaste ja inseneride rühma edukale arendustööle tuumareaktorite väljatöötamise alal. 1951. aasta juulis eraldas USA Kongress raha maailma esimese tuumaallveelaeva ehitamiseks. Ehitustöid juhtis kapten Hyman Rickover, kes hiljem sai admiraliks ja merereaktorite osakonna juhiks. Allveelaev oli 97,5 m pikk ja maksis 55 miljonit USA dollarit. Laev lasti vette 21. jaanuaril 1954 ja võeti teenistusse 30. septembril 1954.
1950. aastate algul hakkas tuumaallveelaeva välja töötama ka NSV Liit. Töid juhtis Anatoli Aleksandrov, kellest hiljem sai Kurtšatovi instituudi juht. Esimene Nõukogude tuumaallveelaev Leninski Komsomol lasti vette 9. oktoobril 1957 ja võeti teenistusse 1. juulil 1958. Laev oli 107,4 m pikk.
1963 ehitasid tuumaallveelaeva oma laevastikule Suurbritannia, 1969 Prantsusmaa ja 1974 Hiina.
NSV Liidus oli neli tuumaallveelaevade ehitamise ettevõtet: Severodvinskis Sevmaš, Peterburis Admiralteiskije Verfi, Gorkis Krasnoje Sormovo ja Amuuri-äärses Komsomolskis Amurski Zavod. Külma sõja ajal suudeti igaühes neist neljast tehasest ehitada 5–10 tuumaallveelaeva aastas. Kuni 1997. aastani ehitas NSV Liit ja selle järglane Venemaa 245 tuumaallveelaeva, rohkem kui kõik ülejäänud maailma riigid kokku.
Tänapäeval on tuumaallveelaevad kuue riigi laevastikus: Venemaal, USA-s, Prantsusmaal, Suurbritannias, Hiinas ja Indias. Mitmes muuski riigis, sealhulgas Argentinas ja Brasiilias, töötatakse samuti tuumaallveelaevu välja.
Metamfetamiin

Metamfetamiin (ka N-metüülamfetamiin, pervitiin) on amfetamiini teisend, mille mõju on kiirem ja tugevam kui amfetamiinil. See on ohtlik uimasti, mis tekitab tugevat sõltuvust.
Aine hüüdnimed slängis on "Ice" ja "meta".
Metamfetamiin on valge, enamasti sinaka varjundiga pulber. Võib olla ka kristalli, jämeda soola või purustatud klaasi sarnane.
Pulbrit tõmmatakse ninna või neelatakse, lahustatud pulbrit süstitakse. Kristallilist vormi suitsetatakse. Mõju algab sõltuvalt tarvitamisviisist 30 sekundi kuni 20 minuti pärast ja kestab 4–12 tundi.
Kasutajad tunnevad energia- ja joovastuslainet, nad tunnevad end erksalt ja enesekindlalt.

Teise maailmasõja periood

Teise maailmasõja perioodil müüdi metamfetamiini pervitiini nime all, ning seda tootis Saksa farmaatsiettevõte Temmler. Pervitiini kasutati laialdaselt Kolmanda Reichi relvajõududes. Eriti populaarne oli see Luftwaffe pilootide hulgas, kuna pervitiin toimis ergutina ja selle abil oli võimalik pikendada ärkveloleku aega. Tablette nimetati Saksa relvajõududes "Stuka-tablettideks" või "Göringi-tablettideks". Mõju kestis umbes 12 tundi ja rohkem ning suurte annuste korral võis selle tarvitamine esile kutsuda närvirakkude närbumise, kuna kurnati ära rakkudevaheline energiavahetus, sellega kaasnesid kõne-, tähelepanu- ja keskendumishäired. Pervitiini kasutamise kõrvalmõjud muutusid nii tõsisteks, et selle kasutamist piirati tugevalt alates 1940. aastast. Pärast narkootikumi manustamist olid sõdurid üks-kaks päeva võitlusvõimetud, mõned muutusid väga agressiivseks. Pikemaajalisel kasutamisel esines südamerabandust, infarkti ja kokkukukkumist. Sõltuvusnähtudena esines teotahte puudust ja depressiooni.
Raivo Suviste

Raivo Suviste (sündinud 26. märtsil 1954) on eesti teleprodutsent.
Ta on õppinud lavakunstikoolis näitlemist ja Tallinna Pedagoogikaülikoolis näitejuhtimist.
Raivo Suviste on teleproduktsioonifirma BEC omanik ja juht. Ta on telesarjade "Õnne 13", "Ohtlik lend", "Kodu keset linna", "Kättemaksukontor", "Tuulepealne maa" jpt produtsent. Tuntumad tema produtseeritud telesaated on "Tantsud tähtedega", "Kes tahab saada miljonäriks?", "Terevisioon", "Pehmed ja karvased", "Kuldvillak", "Augustivalgus", "Happy Hour", "M klubi" jpt.
Raivo Suviste poeg Uku Suviste on laulja.
Ferdinand Mannlicher

Leiutised

Loetletud on valik tähelepanuväärseimaid Mannlicher leiutisi.
Teuzzone

"Teuzzone" oli Antonio Vivaldi kaheteistkümnes ooper, mis valmis 1719.
Libreto kirjutas Apostolo Zeno 1706. aastal.
Esmaettekanne toimus Mantovas Teatro Arciducales.
August Kaljukosk

August Kaljukosk (kuni 1940. aastani August Kerts/Kõrts) (23. september 1921 Tallinn - 2. detsember 2003 Tallinn) oli eesti õigeusu vaimulik, köster-kooliõpetaja, diakon, preester, ülempreester ja õigeusu kirikuloo uurija.

Elulugu

Ta sündis Aleksander ja Helena Kõrtsi peres. Ta õppis Tallinna 17. algkoolis aastatel 1929–1935 ja Tallinna Poeglaste Kommertskoolis  aastatel 1935–1939.
Ta töötas raamatupidajana "Eesti Siidis" ja "Franz Krullis".
Ta mobiliseeriti Saksa sõjaväkke 1943. aastal, oli sõjavang Ida-Karjalas aastatel 1943–1946 ja aastatel 1947-1953.
Pärast esmakordset vabanemist 1946. aastal elas Haapsalus ja hiljem uuesti vabanedes töötas Haapsalus lihttöölisena aastatel 1953–1967.
Ülempreester August Kaljukosk maeti 10. detsembril 2003 Tallinna Aleksander Nevski kalmistule.

Õigeusu kirikuloo uurijana

Tema isikufond Rahvusarhiivis on fond nr 5437 ("﻿August Kaljukosk, õigeusu kiriku vaimulik ja﻿ kirikuloo uurija"), piirdaatumitega 1892-2004.
The Beyoncé Experience Live

"The Beyoncé Experience Live" on Beyoncé Knowlesi DVD.
Lehtpuu tänav

Lehtpuu tänav on tänav Tallinnas Nõmme linnaosas Pääsküla asumis. Lehtpuu tänav algab Kastani tänavalt, ristub Suvila ja Kaasiku tänavaga ning lõpeb seejärel umbtänavana. Lehtpuu tänav on enam-vähem lõuna-põhjasuunaline ja ligikaudu 520 meetri pikkune.

Tänava nimi ja ajalugu

Lehtpuu tänav asub endise Peetri aedlinna maa-alal. Tänava esialgne nimi oli Nikolajevi tänav (vene keeles Николаевская улица). 13. novembril 1925 sai tänava nimeks Kirsi tänav (saksa keeles Kirschenstrasse, vene keeles Вишневая улица). Aastatel 1940–1941 oli tänava nimi ajutiselt Rebase tänav. Praeguse nime sai Lehtpuu tänav 25. septembril 1959.
Arend Dietrich von der Pahlen

Arend Dietrich (Diedrich) von der Pahlen (1706 – 24. märts 1753) oli baltisaksa mõisnik.
Ta oli Palmse, Aaspere ja Kassari mõisnik.
Ta õppis Saksamaal Halles, huvitudes eelkõige arhitektuurist, inseneriteadustest ja matemaatikast.
Teda peetakse Palmse mõisa Pahlenite raamatukogu rajajaks.
Tema abikaasa oli Magdalena Elisabeth (1710–1793). Neil oli 5-6 last.
Kõrvekarvad

Kõrvekarvad on taimede kohastumus kaitsmaks end rohusööjate eest.
Kõrvekarva üks ots on terav, nõelakujuline, ja ulatub taimest eemale. Seda katab ränisooladest kate, mis isegi kerge puudutuse tagajärjel murdub. Terav ots tungib taimega kokku puutunud looma (sh inimese) ihusse ja kõrveraku sisu voolab tema kehasse.
Taimed eritavad kõrvekarva kaudu metaanhapet ehk sipelghapet, histamiini ja serotoniini. Viimased uuringud on avastanud ka etaandihapet ehk oblikhapet ja 2,3-butaandiool-1,4-dihapet ehk viinhapet.
Eestis kasvavatest kõrvekarvadega taimedest on kõige tuntumad kindlasti nõgesed. Kuigi kõrvetada saanud koht hakkab punetama ja sügelema, ei ole kõrvetus ohtlik. Mõned nõgeseliigid siiski kõrvetavad kõrvenõgesest märksa valusamalt, näiteks Uus-Meremaal kasvav ongaonga ehk nõgesepuu (Urtica ferox) on tapnud hobuseid, koeri ja vähemalt ühe inimese.
Paigalduskaabel

Kaabli ehitus

Kaablisooned on normikohaselt vasktraadist, mida katab isolatsioonikiht. Sooned võivad olla keerutatud kimbuks. Sageli kasutatakse soonte vahel täitemassi, mille abil tehakse kaabel ristlõikelt ümaraks. Väliskeskkonna toime eest kaitseb sooni väliskest ehk mantel.
Sooneisolatsioon on enamasti polüvinüülkloriidist (PVC). Et see materjal eraldab kuumenemisel ja põlemisel  mürgist gaasi, siis on hakatud polüvinüülkloriidi asendama halogeenivabade polümeermaterjalidega.
Kai Saks

Kai Saks (aastani 1976 Viileberg, sündinud 30. juulil 1955 Tartus) on eesti arstiteadlane ja kardioloog.

Elulugu

Kai Saks on Karl ja Laine Viilebergi tütar.
Lõpetas 1973 Tartu 1. Keskkooli, 1979 TÜ arstiteaduskonna, 1980 internatuuri Tartu Kliinilises Haiglas, meditsiinikandidaat (1987, Leningradi I Meditsiiniinstituut), väitekiri "Неинвазивное определение резервных возможностей сократительной функции миокарда у больных ишемической болезнью сердца". Täiendas end 1997 geriaatrias Clevelandis (Ohio, USA), 2005–06 Euroopa Vananemise Meditsiini Akadeemias. Oli 1980–81 Tartu Ülikooli üld- ja molekulaarpatoloogia instituudi kardioloogia labori vanemlaborant, 1981–87 nooremteadur ja teadur, 1987–91 TÜ sisehaiguste propedeutika kateedri nooremteadur ja teadur, 1991–92 assistent ja vanemassistent, 1993–99 kardioloogiakliiniku dotsent, ühtlasi 1994–97 arstiteaduskonna prodekaan, aastast 2000 sisekliiniku dotsent.

Teadustöö

Uurimisvaldkonnad: südamehaiguste ravi ja adaptatsiooni, gerontoloogia ja geriaatria. Euroopa Liidu 5. raamprogrammi projektide CARMA (2003–05) ja CareKeys (2003–06) Eesti töörühma juht. Eesti Gerontoloogia ja Geriaatria Assotsiatsiooni esimees (aastast 2002), Eesti ja Euroopa kardioloogide seltside liige. Üle 210 teadustrükise, sh 2 monograafiat, 6 raamatut.
Eesti Assürioloogia Selts

Eesti Assürioloogia Selts (EAS) oli aastatel 1998–2016 tegutsenud akadeemiline mittetulundusühing, mis koondas Eestis assürioloogiaga tegelejaid. Selts asutati 1998. aastal (äriregistrisse kanti 1999. aasta märtsis).
EAS-i eesmärk oli uurida Vana-Lähis-Ida rahvaste kultuuri, keeli, ajalugu, religiooni ja nendega seotud valdkondi, ühendada vastavate aladega tegelevaid inimesi ning arendada koostööd erialateadlaste ja harrastajatega mujal maailmas. Selts tegutses Tartu Ülikooli juures, selle asutasid 2. septembril 1998 usuteadlased, klassikalised filoloogid ja assürioloogid. Seltsi peamine tegevus oli aastakonverentside korraldamine ning erialasele publitseerimisele kaasa aitamine.
EAS-i kodulehel paikneb veebiraamatukogu Bibliotheca Paradisiaca, milles on sumeri ja akadi keelest tehtud tõlked muistse Lähis-Ida tekstidest. Tõlgete autorid on Amar Annus, Sven-Erik Soosaar ja Uku Masing.

Juhatus

2001. aastal kuulusid Eesti Assürioloogia Seltsi juhatusse Thomas Kämmerer, Kahrut Eller, Enn Kasak, Raul Veede ja Ivo Volt.
Timo Tarve

Timo Tarve (sündinud 11. jaanuaril 1980) on eesti ajakirjanik. 
Ta lõpetas 1997. aastal Tallinna Üldgümnaasiumi ja 2002. aastal Tallinna Pedagoogikaülikooli raadiorežii erialal (II lend). 
On töötanud Eesti Televisioonis.
Ta töötab toimetajana Kuku raadios, tehes nii reportaaže, päevakajalisi ja ühiskonnasaateid ("Vox Populi", "Saade") kui ka mälumängusaadet "Tarkade Klubi".  
Suure spordihuvilisena tegutseb ta suurtel spordivõistlustel, eriti kergejõustikuvõistlustel staadioniteadustajana.

Teos

Koos Margus Ubaga on ta koostanud raamatu "Suur olümpiamängude mälumäng : 1000 küsimust ja vastust olümpiamängude ajaloost" (Margus Uba, Timo Tarve. Tallinn : Cum Laude 2017).
Hüdrograafiline võrk

Hüdrograafiline võrk ehk veekoguvõrk on mingil maa-alal paiknevate veekogude kogum. Selle moodustavad vaadeldaval alal paiknevad ojad, jõed, järved, tehisveekogud (kraavid, kanalid, veehoidlad) ja sood.
Vooluveekogud eraldi võetuna moodustavad jõevõrgu.
Storstaingrunne

Storstaingrunne (eestirootsikeelne nimi; rootsi keeles Storstensgrundet, eesti keeles Suurekivi rahu) on Lääne maakonnas Vormsi vallas Rumpo küla alal Hullo lahes asuv 2,2 hektari suurune saar. Saare rannajoone pikkus on 1,29 kilomeetrit.
Saar on liivase pinnamoega, kohati kasvab kõrkjaid.
Saar kuulub Vormsi maastikukaitseala koosseisu ja on looduskaitse all.
Saare koordinaadid on 58° 58′ N, 23° 15′ E.
Tiit Riisalo

Haridus

Riisalo lõpetas 1985. aastal Tallinna 21. Keskkooli. Pärast ajateenistust Nõukogude armees aastatel 1985–1987 õppis ta 1988–1991 Tartu ülikoolis keemiat. 1992–1995 õppis ta sealsamas avalikku haldust. Samal erialal täiendas ta ennast 1993. aastal Põhja-Carolina Ülikoolis USA-s.
2011. aastal õppis Riisalo USA-s Stanfordi ülikoolis ja New Yorgi Ülikoolis sotsiaalpsühholoogiat.

Töökäik

1996–1999 oli ta Euroopa Rekonstruktsiooni- ja Arengupanga nõunik.
1. novembrist 2001 kuni 2002. aastani oli Riisalo Veterinaar- ja Toiduameti peadirektori kohusetäitja.
2002–2008 töötas ta Kontserni AS Go Group ettevõtete (Edelaraudtee, EVR Ekspress, GoTravel) arendus-ja turundusdirektorina.
2008–2010 oli Riisalo EAS Shanghai EXPO komissar.
Riisalo on olnud mitme äriühingu juhatuse või nõukogu liige. Aastatel 2005–2008 kuulus ta AS GoTravel juhatusse. 2007–2009 oli ta Ettevõtluse Arendamise Sihtasutuse nõukogu liige. Ta on kuulunud ka AS-i Tallinna Sadam nõukokku 14. juunist 2011 kuni 3. juunini 2014. 2011–2014 oli ta ka AS-i Tallinna Lennujaam nõukogu liige ja auditikomitee esimees. 2016. aastast on ta AS-i Eesti Raudtee nõukogu liige.

Ühiskondlik tegevus

Riisalo kuulub 1988. aastast Eesti Üliõpilaste Seltsi. Aastal 1990 oli ta selle esimees.
1999–2001 oli Riisalo kaugpurjetamise klubi Thetis projekti "Eesti lipp ümber maailma" projektijuht ja ümber maailma purjetanud purjeka Lennuk teine tüürimees.
Riisalo on 2003. aastast Kaitseliidu liige ja selle Tallinna Maleva Põhjakompanii ülema asetäitja. Samast aastast kuulub ta Eesti Reservohvitseride Kokku ja oli kuni 2006. aastani selle vanematekogu liige.
2007–2011 oli Riisalo Kodanikuühiskonna Sihtkapitali (KÜSK) nõukogu esimees. Seejärel oli ta 2012. aastani Erakondade Rahastamise Järelevalve Komisjoni liige.
2015. aastast kuulub ta Tallinna SAR-i merepäästeüksusse.

Poliitiline tegevus

Riisalo kuulus aastatel 2012–2016 Isamaa ja Res Publica Liitu. Ta oli oktoobrist 2012 kuni oktoobrini 2015 erakonna peasekretär.

Pere

Tiit Riisalo on abielus Signe Riisaloga. Nad abiellusid 1999. aastal ümbermaailmareisil olnud purjeka Lennuk pardal.

Huvialad

Riisalo harrastab murdmaasuustamist, orienteerumist ja jooksmist. Ta tegeleb ka purjetamisega, olles Kalevi Jahtklubi liige. Ta on tulnud Eesti meistriks avamerepurjetamises.
Riisalo on ka Erna retke kahekordne võitja ning võitnud Swiss Raid Commando 2009. aastal.
Wole Soyinka

Wole Soyinka (õieti Akinwande Oluwole Soyinka; 13. juuli 1934) on Nigeeria ingliskeelne kirjanik. Aastal 1986 sai ta Nobeli kirjandusauhinna.
Nobeli kirjandusauhinna laureaat
1901 Prudhomme • 1902 Mommsen • 1903 Bjørnson • 1904 F. Mistral, Echegaray • 1905 Sienkiewicz • 1906 Carducci • 1907 Kipling • 1908 Eucken • 1909 Lagerlöf • 1910 von Heyse • 1911 Maeterlinck • 1912 Hauptmann • 1913 Tagore • 1915 Rolland • 1916 von Heidenstam • 1917 Gjellerup, Pontoppidan • 1919 Spitteler • 1920 Hamsun • 1921 France • 1922 Benavente • 1923 Yeats • 1924 Reymont • 1925 Shaw • 1926 Deledda • 1927 Bergson • 1928 Undset • 1929 Mann • 1930 Lewis • 1931 Karlfeldt • 1932 Galsworthy • 1933 Bunin • 1934 Pirandello • 1936 O'Neill • 1937 du Gard • 1938 Buck • 1939 Sillanpää • 1944 Jensen • 1945 G. Mistral • 1946 Hesse • 1947 Gide • 1948 Eliot • 1949 Faulkner • 1950 Russell • 1951 Lagerkvist • 1952 Mauriac • 1953 Churchill • 1954 Hemingway • 1955 Laxness • 1956 Jiménez • 1957 Camus • 1958 Pasternak • 1959 Quasimodo • 1960 Perse • 1961 Andrić • 1962 Steinbeck • 1963 Seféris • 1964 Sartre • 1965  Šolohhov • 1966 Agnon, Sachs • 1967 Asturias • 1968 Kawabata • 1969 Beckett • 1970 Solženitsõn • 1971 Neruda • 1972 Böll • 1973 White • 1974 Johnson, Martinson • 1975 Montale • 1976 Bellow • 1977 Aleixandre • 1978 Singer • 1979 Elýtis • 1980 Miłosz • 1981 Canetti • 1982 García Márquez • 1983 Golding • 1984 Seifert • 1985 Simon • 1986 Soyinka • 1987 Brodski • 1988 Mahfuz • 1989 Cela • 1990 Paz • 1991 Gordimer • 1992 Walcott • 1993 Morrison • 1994 Ōe • 1995 Heaney • 1996 Szymborska • 1997 Fo • 1998 Saramago • 1999 Grass • 2000 Gao • 2001 Naipaul • 2002 Kertész • 2003 Coetzee • 2004 Jelinek • 2005 Pinter • 2006 Pamuk • 2007 Lessing • 2008 Le Clézio • 2009 Müller • 2010 Vargas Llosa • 2011 Tranströmer • 2012 Mo • 2013 Munro • 2014 Modiano • 2015 Aliaksijevič • 2016 Dylan • 2017 Ishiguro • 2018 edasi lükatud