google/wiki40b huggingface dataset:
Vasile Milea

Vasile Milea (1. jaanuar 1927 Lerești, Argeși maakond – 22. detsember 1989 Bukarest) oli Rumeenia sõjaväelane ja riigitegelane.
17. detsembrist 1985 kuni 22. detsembrini 1989 oli Vasile Milea Rumeenia kaitseminister.
Vasile Milea suri 1989. aasta 22. detsembri hommikul kell 9:30 kahtlastel asjaoludel. Nicolae Ceauşescu teatas kommünikees, et Vasile Milea vallandati ametist reetmise eest, misjärel ta lõpetas elu enesetapuga. Levinum on aga arvamus, et Nicolae Ceauşescu laskis Milea mõrvata, kuna ta keeldus andma käsku tulistada demonstrante.
Füsioloogia mõisteid

Siin on loetletud inimese ja muude loomade füsioloogia mõisteid,  (vt ka anatoomia mõistete loendit, molekulaarbioloogia ja geneetika mõistete loendit, zooloogia mõistete loendit ja meditsiini mõistete loendit); taimefüsioloogia mõisteid võiks kanda botaanika mõistete loendisse.
Péter Borossi valitsus

Péter Borossi valitsus tuli Ungaris võimule 21. detsembril 1993 endise valitsusjuhi József Antalli surma järel, ja lahkus 15. juulil 1994 seoses valimiskaotusega.
Serbia Kuningriik

Montenegro ja Vojvodina liitumine

Sõja lõpus läbis Serbia päevadega suuri muutusi. Alguses, 1918. aasta lõpus, neelas see Podgorica Skupštinal Montenegro kuningriigi. Siis ühendas jõud varem tunnustamata Sloveenide, Horvaatide ja Serblaste Riigiga uue panslavistliku riigi, Serblaste, Horvaatide ja Sloveenide Kuningriigi moodustamiseks. 25. novembril 1918 kuulutasid varem Austria-Ungari Keisririigile kuulunud Vojevoodina (Vojvodina) liidrid, et ühinevad Serbia Kuningriigiga. Vojevoodina (Vojvodina)  oli Belgradist põhja poole jäänud ala, mis oli asutatud serblastega, mille olid Habsburgid  vallutanud juba 1710. aastatel. Vojvodina moodustas Serbiast  umbes veerandi. Uue riigi valitsemist jätkas Serbia monarhia.

Valitsejad

Oma olemasolu ajal valitsesid kuningriiki kaks dünastiat: Obrenovićid ja Karađorđevićid. Kuningas Milan Obrenović valitses 6. märtsist 1882 kuni 6. märtsini 1889, mil ta troonist loobus. Tema järglaseks sai tema poeg Aleksandar Obrenović, kes valitses 6. märtsist 1889 11. juunini 1903, kui ta rühma ohvitseride poolt kukutati. Kuningliku paari (kuningas ja kuninganna Draga) tapmine Musta Käe poolt vapustas Euroopat. See avas tee tagasi troonile Karađorđe järglastele, viimast peavad serblased kogu Balkani poolsaarel meheks, kes raputas maha türklaste ikke. Petar I Karađorđević tõrkus esialgu krooni võtmast, kuna teda tülgastas coup d'état. Kuid lõpuks ta nõustus ja oli kuningriigi suverään 15. juunist 1903 kuni 1. detsembrini 1918, mil kuulutati välja Serblaste, Horvaatide ja Sloveenide Kuningriik.

Rahvusvahelised suhted

Lühikesel perioodil Esimese ja Teise maailmasõja vahel moodustas Serbia kuningriigi järglane Jugoslaavia Kuningriik lõdva liidu Tšehhoslovakkia, Rumeenia ja Jugoslaavia vahel – Väikese Antandi. Liitu toetas Prantsusmaa ja see saadeti laiali aastal 1934, kui Saksamaa mõju Euroopas kasvas.
Taebla vald

Ajalugu

Taebla valla omavalitsuslik staatus kinnitati aastal 1991.

Valla asulad

Vallas oli 2 alevikku ja 15 küla. Sulgudes on elanike arv seisuga 1. jaanuar 2006.

Alevikud

Palivere (810) ja Taebla (929).

Külad

Nigula (223),
Kirimäe (137),
Vidruka (132),
Võntküla (55),
Koela (51),
Kadarpiku (52),
Turvalepa (48),
Leediküla (37),
Pälli (46),
Tagavere (36),
Allikmaa (34),
Luigu (35),
Nihka (16),
Väänla (10),
Kedre (12).

Vaatamisväärsused

Kadarpiku külas asub Ants Laikmaa majamuuseum.
Slovakkia muusika

Slovakkia muusika on Slovakkiast pärinev või slovakkide loodud või esitatud muusika.
Slovakkia muusikat on ajaloo jooksul mõjutanud nii naabermaade kui ka kaugemad kultuurid, kuid on säilinud jälgi ka eelajaloolistest muusikainstrumentidest. Slovakkial on rikkalik rahvamuusikatraditsioon, samuti on palju teada keskaegsest liturgilisest muusikast. Alates 18. sajandist on slovakkia muusikaelu kõige rohkem mõjutanud Austria-Ungari. 19. sajandil hakkasid slovaki heliloojad, näiteks Ján Levoslav Bella, kirjutama slovakipärast romantilist muusikat. Kommunistliku režiimi langusel 20. sajandi lõpukümnenditel hakkas Slovakkias arenema lääne mõjudega popmuusika.
Tänapäevase Slovakkia territooriumil on läbi ajaloo elanud mitmesuguseid rahvaid, seega ei kirjeldata siin artiklis vaid slovakkide muusikat. Nitra piirkonnast on leitud luust valmistatud puhkpille, mis pärinevad varasest pronksiajast (u 3000 eKr). Sarnaseid, kuid edasiarendustega pille valmistati kuni keskajani. Veel vanemate pillide hulgas on paleoliitikumist pärinevad trummid. Leitud on ka rauast ja pronksist kelli 3.-4. sajandist pKr. Hiljemalt 15. sajandiks olid levinud puhkpill fujara, slovaki torupill ja parmupill. Alates 15. sajandist eristavad uurijad slovaki muusikas rahvamuusikat, kirikumuusikat ning linnade ja õukondade instrumentaalmuusikat. Vanim jäädvustatud muusikavorm on vanaslaavikeelsed liturgilised laulud 9. sajandist. Umbes samal ajal olid piirkonnas levinud ka ladinakeelsed laulud, eriti pärast Slovakkia territooriumi liitmist Ungari kuningriigiga 13. sajandil. 15. kuni 17. sajandini kasutati ja arendati linnades polüfooniat. 1526. aastal, kui Slovakkia sai osaks Habsburgide impeeriumist, sai Bratislavast kroonimislinn, mis andis tõuke kunstmuusika arengule.
Koduvald (Saue ajaleht)

Koduvald on Saue valla ajaleht.
Lehe esimene number ilmus 1994. aasta veebruaris. Ajalehe esimene toimetaja oli Heino Raieste, kes toimetas ajalehte aastatel 1994–2003.
Ajaleht ilmub kord kuus, kuu esimesel nädalal. Ajalehte jagatakse Saue valla elanikele tasuta. Ajalehe numbrid on digitaalselt kättesaadavad Saue valla kodulehelt.
Loodi metskond

Loodi metskond  moodustati 1920. aastal. Metskonna koosseisu võeti Päri, Heimtali, Vardi, Loodi, Morna, Pahuvere eramõisate ja endise Vastsemõisa riigimetskonna metsad.
Metskonna kantselei asus Loodi mõisas.
Vinegar Hill (Brooklyn)

Vinegar Hill on naabruskond, mis asub Brooklynis New Yorgis Ameerika Ühendriikides. Vinegar Hill asub Dumbo ja Brooklyn Navy Yardi vahel. Vinegar Hillis elab palju iiri päritolu inimesi ning seetõttu on saanud naabruskond ka teise nime, Irishtown. Vinegar Hill on 0,26 ruutkilomeetrit suur ja seal elab 2671 inimest.
Vabade Eestlaste Põllumajandusliit

Vabade Eestlaste Põllumajandusliit (lühend VEPL) oli 1949. aastal asutatud väliseestlaste põllumajandusorganisatsioon, mille eesmärk oli pärast Nõukogude okupatsiooni säilitada eksiilis Eesti rahvusvahelised suhted põllumajandusorganisatsioonidega.
Aastast 1956 oli VEPL Euroopa Põllumajandusliidu täisliige.
VEPLi eesotsas oli 1950–1980 Tõnis Kint.
Iisaku vald

Alevik

Iisaku

Külad

Alliku – Imatu – Jõuga – Kasevälja – Kauksi – Koldamäe – Kuru – Lipniku – Lõpe – Pootsiku – Sõrumäe – Sälliku – Taga-Roostoja – Tammetaguse – Tärivere – Vaikla – Varesmetsa

Ajalugu

Iisaku vald moodustati 1991. aasta 26. septembril.
2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformi käigus moodustati Alajõe, Iisaku, Illuka, Mäetaguse ja Tudulinna valla ühinemise teel uus haldusüksus – Alutaguse vald.
Tiirimetsa Kristuse Sündimise kogudus

Tiirimetsa Kristuse Sündimise kogudus on endine õigeusu kogudus Saaremaal, mis tegutses Tiirimetsa kiriku juures.

Ajalugu

19. sajandi keskel Liivimaal alanud usuvahetusliikumise ajal tekkis Anseküla kihelkonda lisaks luteriusu kogudusele  Ansekülas  ka  apostliku õigeusu kogudus. Aastatel 1846–1848 salviti  õigeusku 304 inimest - seega 15% Anseküla kihelkonna elanikest. Üks väiksemaid Saaremaa õigeusukogudusi – Anseküla Kristuse Sündimise kogudus –  asutati Riia Sinodi otsusega aprillis 1848. aastal ja see hõlmas peale Anseküla kihelkonna ka Abruka saart. 
Esimene jumalateenistus peeti Tiirimetsa mõisa küünis 21. novembril 1847. aastal  preester Joann Veleiski poolt, kes teenis kogudust kuni 1850. aastani. Seejärel rajati koguduse kirik ja koolihoone Järvele, Niidiotsa talu asukohale ning koguduse kasvades rajati kihelkonna õigeusu keskuseks  Tiirimetsa. Uus kirik valmis 1873. aastal ja pühitseti Jeesuse sündimise auks.
Alles 1919. aastal sai  õigeusu  kogudus endale uue nime Tiirimetsa Kristuse Sündimise kiriku järgi. Kogudusele kuuluvad  maad plaanistati koos Tiirimetsa mõisaga 1920. aastal  ja asundati 1921. aastal, rajati ka  kalmistu  tänaste Läätsa ja Salme külade vahele Massinõmmele, mis on aktiivses kasutuses tänaseni. 
Tiirimetsa koguduses  teenistuses olevaid  preestreid  ja köster-kooliõpetajaid olid omal ajal enamuses omandanud Riia Vaimulikus Seminaris hea hariduse ning  osalesid aktiivselt kohaliku elu edendamises.
Saatuslikud ajad koguduse ja kiriku jaoks algasid teise maailmasõjaga. 1941. aasta suvel maeti kiriku müüride äärde lahingutes hukkunud saksa sõdurid. 1943 rekvireeriti Saksa armee poolt kirikukellad. 1944. aasta sügisel maeti kirikaeda hukkunud Punaarmee sõdureid. 
Viimane jumalateenistus kirikus peeti 1. oktoobril 1944, seejärel võõrandas Nõukogude armee kirikla hooned ja varad.
Kogudus oli peale sõjasündmusi vähenenud 50 inimeseni, ülempreester  Vladimir Paivel oli sunnitud elama Lümandas ja kiriku kordategemiseks, milleks hinnanguliselt oleks kulunud kuni 30 000 rubla ning selle uuesti kasutuselevõtmiseks puudusid kogudusel majanduslikud võimalused. Kogudus likvideeriti ametlikult 26. juunil 1952, likvideerimise peapõhjenduseks toodi kirikuhoone puudumine - riigimakse koguduselt ei nõutudki, kuna kohalikud võimuorganid ei tundnud hääbuva õigeusukogukonna vastu mingit huvi.

Koguduse preestrid

Joann Veleiski, Pjotr Festinski, Aleksei Bellavin, Kirill Venger, Vassili Hvoinski, Martin   Podrjadtšikov, Andrei Teppaks-Pavlov, Nikolai Lebedev, Aleksander Tamm, Aleksander Vassiljev, Vsevolod Mutovozov, köster-preester Timoteus Roi. Ülempreester Vladimir Paivel oli koguduse viimane preester – ta teenis kogudust 1898–1900 ja uuesti 1913–1952.
Merike Jürjo

Merike Jürjo (sündinud Nurme 23. veebruaril 1959) on eesti ajakirjanik ja ajaloolane.
Ta lõpetas 1983. aastal Tartu Riiklikus Ülikoolis ajaloo eriala.
Ta töötab Eesti Rahvusringhäälingus ETV säilitusfondi juhatajana.
Ajaloolasena osales ta Eesti Televisiooni saatesarja "Eesti aja lood" esimeses saates.
Terakjärve mõis

Terakjärve mõis (saksa keeles Annenhof) oli Pruuna mõisa karjamõis Ambla kihelkonnas Järvamaal.
Johannes Raudsepp

Johannes Raudsepp (3. oktoober 1920 Kuigatsi vald, Valgamaa – 28. jaanuar 2009) oli eesti keemik.

Elulugu

Johannes Raudsepp oli raudteelase poeg.
Lõpetas 1943 Tartu Tehnikumi, 1948 Tartu Töölisnoorte Keskkooli ja 1957 TRÜ keemiaosakonna. Oli 1945–1955 TRÜ anorgaanilise keemia kateedri laborant, 1955–1957 vanemlaborant, 1957–1984 vanemõpetaja, 1985–1992 preparaator ja raadioelektroonik, 1993–1999 TÜ füüsikalise keemia instituudi vaneminsener.

Teadustöö

Uurimisvaldkonnad: aparaadiehitus, protsessid vesinik-hapnikelemendis ja elektrokeemilises gaasianalüsaatoris. Lugenud kolloidkeemia, füüsikalise keemia, tööstuskontrolli meetodite jt kursusi. 28 teadustrükist, 7 autoritunnistust, õpikuid jm õppevahendeid.
Tethys

Tethys on titaan, Uranose ja Gaia tütar, Okeanose õde ja abikaasa, jõed ja okeaniidid olid nende lapsed.
Meloodia (plaadifirma)

Meloodia, ka Melodija (vene k. Мелодия) oli NSV Liidu Kultuuriministeeriumi üleliiduline heliplaadifirma (21. sajandi alguses Venemaa plaadifirma), asutatud 1964. aastal. Meloodial olid stuudiod Moskvas, Peterburis, Riias (mille juures oli ka Tallinna filiaal), Vilniuses, Thbilisis, Almatõs ja Taškendis. Tehased asusid aga Aprelevkas, Peterburis, Riias ja Taškendis. Kaheksakümnendate aastate algupoolel valmistati Meloodia plaadivabrikutes aastas umbes 1200 uut heliplaati (lastikud kaasaarvatud) kogutiraažiga 190–200 miljonit.
Plaadivabriku juurde moodustati 1973. aastal ka samanimeline instrumentaalansambel, mille firma ettepanekul formeeris Georgi Garanjan.
1959. aastal avatud Tallinna Heliplaadistuudios esimese helirežissöörina töötas Heino Pedusaar
Isabelle Adjani

Isabelle Yasmina Adjani [izab'ell adžan'ii] (sündinud 27. juunil 1955 Gennevilliers's Hauts-de-Seine'i departemangus) on prantsuse teatri- ja filminäitleja, filmiprodutsent ja laulja.  
Filminäitlejana mängib ta sageli hapraid, salapäraseid, segaduses, nõrgamõistuslikke või psühholoogiliselt ebastabiilsemaid naisi. 
Ta sündis kabiili päritolu isa ja saksa päritolu ema perekonnas.  
Ta alustas filmikarjääri 14-aastaselt 1970. Aastal 1972 mängis ta Robert Hosseini trupis Federico García Lorca näidendis "Bernarda Alba maja". Hossein soovitas teda Comédie-Française'i Molière'i lavastusse näidendis "Naiste kool" (1972) Agnèsi ossa. Mõlemad osatäitmised olid väljapaistvad; Adjanist sai Comédie-Française'i noorim näitleja. Ta mängis Hosseini trupis ka peaosa Jean Giraudoux' näidendis "Ondine".   
Adjani sai filminäitlejana kuulsaks peaosaga François Truffaut' filmis "L'Histoire d'Adèle H. (1975), mille eest ta sai mitu filmiauhinda ja Oscari nominatsiooni. Tema tuntumate filmide hulka kuuluvad veel Andrzej Żuławski "Possession", "Surmav suvi" (L’été meurtrier), "Camille Claudel" (ta oli ka selle produtsent) ja "Kuninganna Margot".

Tunnustused

Isabelle Adjani on saanud viis Prantsuse Kunstide Akadeemia auhinda Césari. Auhinnad sai ta filmide "Possession" (1981), "Surmav suvi" (1983), "Camille Claudel" (1988) ja "Kuninganna Margot" (1994) ja "La journée de la jupe" (2009) eest.
Osatäitmise eest filmis "L'Histoire d'Adèle H." (1975) sai ta mitu filmiauhinda ja Oscari nominatsiooni. Oscari nominatsiooni sai ta ka peaosa eest filmis "Camille Claudel".
Aastal 1981 sai ta Cannes'i filmifestivali parima naisosatäitja auhinna osatäitmise eest filmides "Possession" ja "Quartet".

Ühiskondlik tegevus

Adjani on astunud välja rassismi vastu.
Jõetaguse vald

Jõetaguse vald (saksa keeles Jöhntack) oli vald Virumaal Kadrina kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1893 ja siis liideti Jõetaguse vald Undla vallaga.
Valla alal asus Jõetaguse mõis.
Kõhuõõs

Kõhuõõs (ladina keeles cavum abdominis, cavitas abdominalis, cavitas abdominis) on selgroogsetel ruum, mida piiravad vahelihas, vaagnapõhi ja kõhuseinad ning mida vooderdab kõhukelme.
Kõhuõõne areng, anatoomia, morfoloogia, histoloogia ja patoloogia võivad erineda nii liigiti, indiviiditi kui ka arenguastmeti.
Kõhulihased, mis paiknevad kõhuõõne eesseinas, kaitsevad kõhuõõnes paiknevaid elundeid ja koos diafragmaga kokku tõmbudes suurendavad nad kõhuõõne rõhku. Kõhuõõnes paiknevad elundid on magu, maks, sapipõis, kõhunääre, põrn, peensool, jämesool, neerud ja neerupealised.
Kõhuõõne elundeid katab serooskelme.
Naisel ei ole kõhuõõs täiesti kinnine nagu meestel ja bakterid võivad sattuda kõhuõõnde tupe, emaka ja munajuhade kaudu.
Kõhuõõnde liikunud ained imenduvad vereringesse.
Põletiku, südamepuudulikkuse jt haiguslike seisundite korral võib loomadel (sh inimestel) kõhuõõnde koguneda suures koguses ülemäärast kehavedelikku (kõhuõõnevedelikku), seda seisundit nimetatakse astsiidiks ehk vesikõhuks.
Kõhuõõneraseduse korral võib loode areneda ka kõhuõõnes.
Kõhuõõs võib olla mitmete kasvajavormide algkoldeks aga võib  metastaseerudes ka metastaase anda.
Madudel (Colubridae, Lampropeltis getula californiae) võib kõhuõõnes ka lümfosarkoomi esineda.
Ökosemiootika

Ökosemiootika on semiootika valdkond, mis uurib ökoloogiliste nähtustega seotud semiootilisi protsesse. Täpsemalt uuritakse ökosemiootika raames ökosüsteemide toimimist mõjutavaid märgiprotsesse, keskkonna märgilisust, looduse tõlgendusi kultuuris ja keskkonnaprobleemide semiootilisi tahke.
Ökosemiootilise vaate jaoks on keskkond semiootiline eri tasanditel ja viisidel. Füüsilisel keskkonnal nagu maapind on potentsiaal (sobimus) osaleda semiootilistes suhetes. Eri loomaliigid omistavad keskkonnale tähendusi lähtudes oma vajadustest ja omailmast. Inimkultuuris tähistatakse keskkonda paljudel eri viisidel, näiteks loodussümboleid esile tõstes või keskkonda kunstis ja kirjanduses kujutades. Keskkonna esitised kultuuris mõjutavad omakorda inimese tegevuse läbi keskkonda.
Ökosemiootika analüüsib nende keskkonna erinevate märgiliste tasandite vahelisi vastasmõjusid, ülekandeid ja probleeme. Ökosemiootilise analüüsi olulised mõisted on näiteks semiotsiid, sobimus (ehk võimaldus), ökoväli, konsortsium.
Ökosemiootika valdkond kujunes 1990. aastatel Winfried Nöthi ja Kalevi Kulli uurimistöö tulemusena. Hiljem on ökosemiootika arengusse panustanud Itaalia ökoloog Almo Farina. Alates aastast 2001 on Eestis suviti toimunud ökosemiootika suveseminarid, mida korraldavad Jakob von Uexkülli Keskus ja TÜ semiootika osakond. Semiootika osakonna ja Tallinna Loomaaia koostöös toimub Looduskultuuri seminaride sari.
Eestis on ökosemiootikaga tegelenud Kalevi Kull, Timo Maran, Riin Magnus ja Renata Sõukand.
Bribri keel

Kõnelejate asuala

Bribri keelt kõneldakse Costa Rica lõunaosas, Limoni provintsis, Talamanca kantonis, Laris, Telires, Ureni jõgede aladel, Puntarena provintsis ja Buenos Aireses.

Kõnelejate arv

Kõnelejaid on umbes 11 000. L1 tasemel keele valdajaid on 2%-3%, L2 tasemel kirjaoskajaid on 50%. Bribri keel on aktiivses kasutuses, kasutatakse ka standardiseeritud kirjakeelt, kuigi see ei ole laialt levinud ega jätkusuutlik. Keelt räägivad igas vanuses inimesed, peamiselt kodudes. Bribri on ainuke Costa Rica põliskeel, mida õpetatakse kohalikes ülikoolides.
Verivorst

Verivorst on vorst, mille üks koostisosi on veri. Ehkki meie verivorsti sarnased toidud on tuntud ka teistele rahvastele, peetakse seda tihti üheks olulisemaks Eesti rahvustoiduks. Traditsiooniline eesti verivorst valmistatakse seaverest, odratangust, sealihast ja maitseainetest (tüüpiliselt nn vorstirohi: majoraan või pune) ning topitakse sea peensoolde.
Tänapäeval kasutatakse Eestis tavaliselt poest ostetud verivorste, mis kõlbavad lauale anda juba pärast pannil praadimist või ahjus küpsetamist. Tavapärased lisandid on pohlamoos ja kõrvitsasalat (marineeritud kõrvits), samuti hapukapsad. Siiski on kodune vorstitegu 2000. aastatel taas populaarsemaks muutnunud.
Juba 1980. aastatel jõudsid Eesti ajaloolased järeldusele, et verivorsti valmistamise eeskuju jõudis eestlasteni 19. sajandi alguses rootslaste ja lätlaste vahendusel. Tollaste ajaloolaste arvamuse kohaselt jõudis verivorst kui toit just Eesti kaudu edasi Venemaale.

Valmistamine

Pese kruubid ja pane kuuma vette. Keeda nõrgal kuumusel. Kui kruubid on paisunud, lisa maitseained ja kuubikuteks lõigatud sealiha. Sega ja hauta. Hautamise ajal putru segada ei tohi, sest puder peab olema sõmer, kruubiterad peavad jääma eraldi. Valminud pudru lase veidi jahtuda, lisa siis hakitud ja võis kuumutatud sibul ning läbi sõela kurnatud veri ja kergelt pruunistatud kuubikuteks lõigatud pekk.
Täida sooled pudruga (mitte liiga täis), seo soolte otsad kinni ja keeda vähese soolaga maitsestatud vees. Kuumuta aeglaselt ja ainult keemiseni (muidu sooled lõhkevad) 10-15 minutit, olenevalt soolte jämedusest. Pärast veest väljatõstmist aseta vorstid üksteise kõrvale jahtuma. Õhku võib välja lasta, torgates vorsti auke kahvli või hambaorgiga.
Pann määri rasvaga, aseta vorstid pannile. Peale ja kõrvale pane rasvase sealiha viilud. Prae ahjus. Serveeri koos pohlakeedise või kõrvitsasalatiga.
Francis Fukuyama

Francis Fukuyama (sündinud 27. oktoobril 1952 Chicagos) on ameerika politoloog.

Haridus

Ta sai bakalaureusekraadi klassikalises filoloogias Cornelli ülikoolist ja doktorikraadi politoloogias Harvardi ülikoolist. Praegu on ta Johns Hopkinsi ülikooli professor.

Teosed

Fukuyama on kõige enam tuntud oma teose "Ajaloo lõpp ja viimane inimene" poolest, milles ta väidab, et ajalugu kui ideoloogiate võitlus on maailma jõudmisega liberaalse demokraatiani pärast Berliini müüri langemist ja külma sõja lõppu suuremalt jaolt lõppenud.

Poliitilised vaated

Algselt seostati Fukuyamat neokonservatismiga, kuid Iraagi sõja ajal hakkas ta sellest taanduma. 19. veebruaril 2006 ilmus New York Times'is tema artikkel "After Neoconservatism" ("Pärast neokonservatismi"), milles ta võrdles neokonservativismi leninismiga.
Tänupüha

Tänupüha (inglise Thanksgiving) on peamiselt Põhja-Ameerikas tähistatav tähtpäev, esmalt kui viljasaagi pidu.
Seda tähistatakse Ameerika Ühendriikides novembri neljandal neljapäeval ja Kanadas oktoobri teisel esmaspäeval.
Ameerika Ühendriikides kuulutas ta riigi pühana esimest korda välja president George Washington 3. oktoobril 1789, ent pühal on mitu sajandit vanem ajalugu.
Tavaliseks tähistusviisiks on perekonna ringis korraldatav tänupühalõuna. Selle üheks toiduks on traditsiooniliselt kalkuni liha.
Püha juurde kuulub traditsioon, et president annab kalkunile armu.
Paul Carlblom

Paul Carlblom (23. veebruar / 7. märts 1803 Noarootsi – 28. mai / 9. juuni 1872) oli Eesti vaimulik.
Hariduse sai koduõpetaja käe all. Tartu ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1820–1824. Aastal 1825 oli koduõpetaja Vecpiebalgas ning aastatel 1826–1828 Viljandis Leopold von Holsti erakasvatusasutuses õpetaja. Ordineeriti 18. märtsil / 30. märtsil 1828 õpetajaks.
Oli aastal 1828 (introdutseeriti 25. märtsil / 6. aprillil) vikaarõpetaja ja aastatel 1828–1842 (introdutseeriti 27. mail / 8. juunil 1828) õpetaja Härgmäe koguduses, oli aastatel 1840–1842 Valga praostkonna vaimulik koolirevident. Oli aastatel 1842–1872 Tarvastu Peetri koguduse õpetaja, olles veel aastatel 1854–1872 Viljandi praostkonna praost.
Carlblom oli aastal 1834 kaastööline perikoopide väljatöötamise komitees, aastal 1854 oli ta eestikeelse lauluraamatu revisjonikomisjoni kaastööline. Aastatel 1844–1866 oli ta Liivimaa Konsistooriumi assessor. 1. juunist / 13. juunist 1864 – 24. juunini / 6. juulini 1865 oli ta Liivimaa kindralsuperintendendi kohusetäitja.

Isiklikku

Tema isa Gustav Carlblom ja vanaisa Jonas Laurentii Carlblom olid Noarootsi Püha Katariina koguduse õpetajad, teine vanaisa Joachim Heinrich Dahl oli Kullamaa Püha Johannese koguduse õpetaja, vanavanaisa Andreas Hollming oli Vormsi Püha Olavi koguduse õpetaja, onu Johannes Carlblom vanem oli Tõstamaa Maarja koguduse õpetaja. Tema vend Peter Carlblom oli Risti koguduse õpetaja, vend Friedrich Carlblom oli Viljandi Pauluse koguduse õpetaja, vend Johannes Carlblom oli Noarootsi Püha Katariina koguduse õpetaja, venna Peteri poeg Wilhelm Gustav Johann Carlblom oli Alatskivi ja Kodavere Mihkli koguduse õpetaja. Tema poeg Oskar Emil Carlblom oli Häädemeeste ja Tahkuranna koguduse õpetaja.
John Lydon

John Joseph Lydon (tuntud ka kui Johnny Rotten; sündinud 31. jaanuaril 1956 Londonis) on iiri-briti punk- ja popmuusik, pungi ideoloogia ja imagoloogia rajaja, individualistlik anarhist. Tuntuks sai ta punk-rock-bändi Sex Pistols lauljana, tänapäeval (alates 1978. aastast) on ta bändi PiL (Public Image Ltd.) (asutaja)liige.
Anatoli Lebed

Anatoli Lebed (vene Анатолий Вячеславович Лебедь; 10. mai 1963 Valga – 27. aprill 2012 Moskva) oli Nõukogude Liidu ja Venemaa sõjaväelane (alampolkovnik).
Ta oli Venemaa õhuväe 45. rügemendi (vene 45-й отдельный гвардейский полк специального назначения) juht.
Ta osales Nõukogude-Afganistani sõjas.
Ta hukkus mootorrattaõnnetuses.