Biafra

Lahkulöömine

Aastal 1960 iseseisvus Nigeeria Suurbritannia alt. Nagu paljude teiste uute Aafrika riikide puhul, ei ühtinud eurooplaste tõmmatud piirid kohalike rahvaste tegelike territooriumite piiridega. Näiteks Sudaani põhjaosa elanikud olid peamiselt moslemid, lõunaosas oli valitsev usk kristlus. Nigeeria peamine sissetulekuallika, nafta, puuralad olid ainult riigi lõunaosas.
Pärast iseseisvust jagunes Nigeeria rahvaste vahel järgmiselt – hausad ja fulbed elasid riigi põhjaosas, jorubad edelaosas, ibod ja ijavid kaguosas.
Jaanuaris aastal 1966 toimus sõjaväeline riigipööre, mille käigus tapeti 30 poliitilist liidrit, kelle seas olid ka peaminister Sir Abubakar Tafawa Balewa ja Põhja-Nigeeria peaminister Sir Ahmadu Bello. Riigipöördes süüdistati ibosid, sest president Nnamdi Azikiwe ja lõunaosa president, kes mõlemad olid ibo rahvusest, jäeti ellu. Riigipööret juhtinud Kaduna Nzeogu oli samuti igbo rahvusest.
Juulis 1966 toimus vastupööre, mille korraldasid riigi põhjaosade sõjaväelased ja ametnikud. Moslemitest ametnikud nimetasid Föderaalse militaarvalitsuse (FMG) juhiks kindral Yakubu Gowoni, kes oli pärit Nigeeria keskosast. Kaks järjestikust riigipööret süvendasid veelgi Nigeeria rahvaste vahelisi pingeid. Septembris 1966 tapeti põhjaosas umbes 30 000 ibot, vastutasuks tapeti põhjanigeerlasi Ida-Nigeeria linnades.
Biafra oli territooriumina eksisteerinud juba ammu enne Nigeeri vabariigi teket ja iseseisvumist. Chukwuemeka Odumegwu Ojukwu tegi ettepaneku moodustada Nigeeria konföderatsioon, mis oleks erinevaid rahvaid lõdvemalt sidunud ning neile suurema iseseisvuse taganud.
Jaanuaris 1967 kohtusid piirkondade sõjalised juhid ja politseijuhis Aburi linnas, Ghanas; kohtumisel otsustati keskvõimu nõrgendada ning piirkondadele suuremat iseseisvust pakkuda. Põhjanigeerlased polnud leppega alguses nõus, kuid kui Obafemi Awolowo, Lääne-Nigeeria juht, hoiatas, et juhul kui Ida-Nigeeria peaks lahku lööma, teevad nad sama, nõustusid ka Põhja-Nigeeria juhid leppega.
Hoolimata leppest, ei suutnud idanigeerlased keskvalitsusega ühele keelele jõuda ning 26. mail hääletas Ida-Nigeeria Nigeeriast lahkulöömise kasuks. Neli päeva hiljem kuulutas Chukwuemeka Odumegwu Ojukwu, endine kaguosa kuberner, välja Biafra vabariigi, viidates idanigeerlastele, kes tapeti riigipöördejärgsetes rahutustes. Konfliktile lisasid olulisust idaosa suured naftavarud, mis olid Nigeeria suurimaks sissetulekuallikaks. Idaosa oli sõjas selgelt nõrgem pool, vähem oli nii sõdureid kui ka varustust. Neid aitasid sõjas fakt ei nad said sõdida oma kodumaal ning suuremosade lõunanigeerlaste toetus.

Sõda

FMG lasi 6. juulil 1967 käiku "politseilised meetmed", et taasliita Biafra Nigeeriaga. FMG jõupingutused läksid aga vähemalt alguses vett vedama; biafralased alustasid vasturünnakut ning okupeerisid augustis 1967 mitmeid Nigeeria provintse. Sama aasta oktoobriks oli FMG need maa-alad tagasi vallutanud. Septembris 1968 plaanis Nigeeria keskvalitsuse armee "viimast rünnakut". Alguses suutsid Biafra sõdurid rünnaku peatada, kuid lõpuks õnnestus nigeerlastel biafralaste ägedast vastupanust hoolimata kaitseliinidest läbi murda.
Sõja ajal oli kogu Biafras puudus nii toidust kui ka ravimitest. Seda põhjustas peamiselt Nigeeria valitsuse otsus kehtestada Biafrale täielik blokaad.
Anthony Enahoro märkis: "on erinevaid viise sõdimiseks. Sa võid oma vaenlast allaandmiseni näljutada või tappa ta lahinguväljal". Obafemi Awolowo kommenteeris blokaadi järgmiselt: "Sõjas on kõik lubatud ning näljutamine on üks relvadest. Ma ei näe põhjust oma vaenlase toitmiseks, et ta tugevamini võitleks".
Mitmed heategevusorganisatsioonid organiseerisid Biafrasse lende, toimetades kohalikele toitu ja ravimeid, hiljem andes võimaluse pagulastele riigist põgenemiseks. 30. juunil 1969 keelustas Nigeeria valitsus kõik Punase Risti lennud Biafrasse; kaks nädalat hiljem kitsendasid nad selle keelu vaid toidule, ravimeid lubati anda. Oktoobris 1969 pöördus Ojukwu ÜRO poole palvega aidata relvarahu sõlmida.
Föderaalne valitsus kutsus Biafrat üles alla andma. Detsembris suutis FMG Biafra tänu kolonel Olusegun Obasanjole (rahvasuus "must skorpion") ja hiljem Benjamin Adekunlele kaheks osaks lõigata. Ojukwu põgenes Elevandiluurannikule ja jättis Philip Effiongi valitsusjuhi kohustusi täitma. 12. jaanuaril palus Effiong relvarahu sõlmimist. Selleks ajaks oli sõja ja nälja käigus kokku hukkunud üle miljoni inimese. Biafra taasliideti Nigeeriaga 15. jaanuaril 1970.

Geograafia

Biafra pindala oli üle 77 310 km², maapiir oli Nigeeriaga põhjas ja läänes ning Kameruniga idas. Lõunas oli Guinea laht.
Riigi kirdeosas asusid Benue mäed, mis märkisid piiri Kameruniga. Kolm peamist jõge, mis voolavad Biafrast Guinea lahte on Imo jõgi, Crossi jõgi ja Nigeri jõgi.
Tänapäeval on kunagise Biafra aladel Cross Riveri, Ebonyi, Enugu, Anambra, Imo, Bayelsa, Riversi, Abia, Delta ja Akwa Ibomi osariigid.

Hümn

Biafra hümni viisina kasutati Jean Sibeliuse Finlandiat.