google/wiki40b huggingface dataset:
Admiral (liblikas)

Välimus

Admirali tunneb ära tiibadel domineeriva musta värvi järgi. Admiralil on suured musta-ruugekirjud tiivad. 
Admiral paneb istudes oma tiivad kokku nii, et eestiivad jäävad tagatiibade vahele. Eestiivad on tagatiibadest pikemad ja sellepärast jäävad nende otsad nähtavale. Selletõttu on tema tiibade alaküljel kahesugust mustrit. See osa eestiibadest, mis puhkeasendis jääb varjatuks, on eredalt värvunud, aga näha on seda üksnes lennu ajal. Eestiibade otsad ja tagatiivad on seevastu varjevärvusega.
Admirali tiibade siruulatus on 65–70 mm.

Elupaik ja -viis

Admirale võib kohata kõikjal avamaastikel, aedades, metsaservadel ja niitudel mitmesuguste taimede õitel.
Admirali valmikud lendavad meile mai lõpust juunini ja juuli lõpust septembrini sisse lõuna poolt, seepärast kutsutakse admirali mõnikord ka rändliblikaks. Sama on ka Põhja-Ameerikas: admiral talvitub Lõuna-Texases ja igal kevadel rändavad liblikad sealt põhja poole.
Admiralide sügispõlvkond meie külma talve üle ei ela – neil puudub talvine diapaus (putuka talveuni) . Kuid Lõuna-Euroopas võib teda kohata talv otsa lendamas. Admiralid on maiad liblikad – lisaks hilissuviste õite külastamisele parvlevad nad lõhkiküpsenud õuntel ja ploomidel. 
Röövikud toituvad peamiselt kõrvenõgesel, lõuna pool ka juudinõgese lehtedel. Admirali röövikud on mürgised. Suve lõpul röövik nukkub ning veedab talve kaitsva lumevaiba all.
Kadrina Katariina koguduse segakoor

EELK Kadrina Katariina koguduse segakoor on Kadrinas, Lääne-Virumaal tegutsev kirikukoor.
Koor on välja andnud kaks heliplaati: "EELK Kadrina koguduse segakoor" (2002) ja "Sa südames" (2007).
Woldemar Friedrich Krüger

Elukäik

Sündis Laiuse kihelkonnas Pistohlkorside perekonnale kuulunud väikese Kaave mõisa väidetavalt eestisoost aidamehe Tennise ja tema naise Katarina vanema pojana . Aastast 1816 õppis Tartu I elementaarkoolis, seejärel Raadi mõisas Karl Eduard von Lipharti seltsilisena. Tartu gümnaasiumi päevil 1824–1927 sai kunstiõpetust August Philipp Klara ja August Matthias Hageni, aastast 1827 Tartu ülikooli filosoofiaüliõpilasena Karl August Senffi juures. 1830–1835 täiendas end välismaal, peamiselt Münchenis, tundes huvi erinevate kunstitehnikate vastu. Tartusse naasnuna rajas oma litograafiatöökoja, mille müüs tugeva konkurentsi tõttu 1839 Georg Friedrich Schlaterile.
Sai 1838 Peterburi kunstiakadeemiast kreiskooli ja gümnaasiumi joonistusõpetaja tunnistuse, 1845 vabakunstniku nimetuse. Reisis 1847 Hollandis ja Belgias. Töötas Tartu erinevates koolides joonistusõpetajana seal hulgas ka Tartu Õpetajate Seminaris. Osales 1846–1851 Raadi pühapäevaakadeemia tegevuses ja oli Karl Eduard von Lipharti kunstivarade hooldaja ja korrastaja.
1856–1891 oli Tartu Ülikooli joonistuskooli õpetaja. 1857 sai Peterburist akadeemiku nimetuse ning 1858 ülikooli täieõiguslikuks õppejõuks. Oma õppetöös jätkas Krüger joonistuseeskujude metoodikat, kuid kasutas ka fotosid ja viis õpilasi vabasse loodusesse. Krüger töötas ülikoolis 35 aastat ja tema õpilaste hulka kuuluvad Ernst von Liphart, Reinhold von Moeller, Herman von Schrenk, Karl Alexander von Winkler jt. 1891 palus kõrges eas Krüger on juhataja kohustustest vabastada ja uut õpetajat enam ei valitudki.
Kooli kogud anti 1893 üle Tartu Ülikooli raamatukogule.

Looming

Kunstnikuna oli biidermeierliku realismi esindaja. Enne õpinguid välismaal osales mitmete teaduslike väljaannete illustreerimisel. Litograafias lõi Tartu õppejõudude ja üliõpilaste portreid ja Tartu vaateid (sh 6-lehelise sarja Toomemäe vaadetega 1836), hiljem tegutses peamiselt portree- ja maastikumaalijana. Portreteerinud näiteks professor Johann Friedrich Erdmanni ja Gottlob Benjamin Jäschet. Käsitlenud nii õlimaalis kui ka tuši- ja kriidijoonistuses öömotiive. 
Üheks tema esimeseks suuremaks tööks oli professor Carl Friedrich von Ledebouri teose "Icones plantarum novarum Floram Rossicam, imprimis Altaicam illustrantes" illustreerimises osalemine. Teos ilmus viies köites ajavahemikus 1829–1834 Riias.
Kopeerinud 17. sajandi hollandi meistrite teoseid ja restaureerinud maale. Näiteks kopeerinud Lohusuu kirikusse oma kaasaegse Adrian Ludwig Richteri maali "Kristus Genetsareti järvel". 1860 maalinud Põltsamaa kirikusse Fra Angelico fresko järgi "Ülestõusmise" ("Naised haual"), mis asub pöördraamis Julie Wilhelmine Hagen-Schwarzi maaliga "Kristus ristil" (1894). Maalinud 1880. aastal Mustvee kirikusse Kristuse ülestõusmise teemalise altarimaali. 
Korraldas ja kujundas aastatel 1870–1888 Tartus näitusi.
Prags

Geograafia

Valla pindala on 89,2 km².
Prags paikneb Pragsi orus Põhja-Dolomiitides. Org jaguneb kaheks haruks, läänepoolne lõpeb mägijärvega Pragser Wildsee, idapoolne lõpeb laia alpikarjamaaga Plätzwiese.
Prags külgneb järgmiste valdadega: Cortina d'Ampezzo, Toblach, Mareo, Welsberg-Taisten, Olang ja Niederdorf.

Frazioni

Pragsi vallas on frazioni (alljaotused, peamiselt külad ja asundused) Außerprags (Braies di Fuori), Innerprags (Braies di Dentro), Schmieden (Ferrara) ja St. Veit (San Vito).

Keeleline jaotus

2011. aasta rahvaloenduse järgi kõneles 99,23% rahvastikust esimese keelena saksa keelt, 0,61% itaalia keelt ja 0,15% ladiini keelt.
Xu Xingzhi

Xu Xingzhi (traditsioonilises hiina kirjas 許幸之, lihtsustatud hiina kirjas 许幸之; 5. aprill 1904 Jiangsu, Yangzhou – 11. detsember 1991 Peking) oli hiina filmirežissöör, maalikunstnik, teatrilavastaja ja kirjanik. 
Ta tegi 1935 mustvalge filmi "Fengyu ernü" (traditsioonilises hiina kirjas 風雲兒女,  lihtsustatud hiina kirjas 风云儿女; "Pojad ja tütred tormi ajal" või "Ärevate aegade lapsed").
St. Francise maakond

Ajalugu

Maakond moodustati 1827. aastal.
Die beständige Argenia

Die beständige Argenia (Kindlameelne Argenia; 1680) on Johann Valentin Mederi (1649–1719) ooper.
See on üks esimesi saksakeelseid oopereid ning esimene Eestis kirjutatud ja lavastatud ooper.
Teos kujutab allegooriliselt Rootsi ja Taani vahel aastail 1675–1679 toimunud Skåne sõda, rahuläbirääkimisi ning Karl XI (Lisander) ja Ulrika Eleonora (Argenia) abiellumist. Libreto autor pole teada, see võib olla Meder ise.
Ooperi esietendus toimus novembris 1680 Tallinnas. Partituur on säilinud ja avaldati 1973. aastal trükis.
Anni tänav

Anni tänav on tänav Tallinnas Lasnamäe linnaosas Laagna asumis.
Praeguse nime sai tänav 19. juulil 1994. Anni tänava nimi on seotud mütoloogiaga ja viitab ohvriannile. Enne seda oli tänava nimi alates 7. septembrist 1979 Leen Kullmani tänav.
Munasari

Munasari ehk ovaarium (ladina ovarium) on 
mitmete suguliselt paljunevate selgrootute ning paljude selgroogsete emasloomade (sealhulgas naise) suguelund. 
Munasarjas arenevad naissugurakud (ka primaarfolliikulid) ja sünteesitakse peamiselt naissuguhormoone. 
Munasarja(de) areng, anatoomia, füsioloogia, asend, morfoloogia, histoloogia ning patoloogia võivad nii liigiti kui ka indiviiditi erineda.

Süstemaatiline anatoomia

Munasari on kantud kehtivasse loomaanatoomia standardisse Nomina Anatomica Veterinaria. 
Tänapäeval kehtivas inimese anatoomia standardis Terminologia Anatomica kuuluvad munasarjad suguelundite süsteemi. 
Varem liigitati munasari kuse-suguelundkonna suguelundite hulka (Roosalu, 2010:132).

Madude munasarjad

Enamikul emastel madudel on kaks pikenenud kujuga munasarja, mis paiknevad kõhunäärme, põrna ja sapipõie lähedal, üksteise järel parem vasakust tagapool.

Naise munasarjad

Naisel on paarilised munasarjad sisesuguelundid ja ka endokriinsüsteemi paarissugunääre. 
Munasarjad paiknevad väikevaagnas emakaga ühendatud emakalaisideme (lig. latum uteri) tagaküljel, emakapoolsel küljel asub munasarjavärat (hilus ovari). 
Munasarjal eristatakse munasarjakoort (cortex ovarii) ja munasarjasäsi (medulla ovarii). 
Munasarjakoores paiknevad munasarjafolliikulid (folliculi ovarici). Munasarjasäsis paikneb aga rohkelt veresooni ja närve sisaldav sidekude.   
Fertiilses eas naisel toimub iga 3–4 nädala järel ovulatsioon – küpsenud munasarjanääpsu ümbritsev folliikulikest (theca folliculi) puhkeb (rebeneb) ja folliikulivedelik pääseb valla. Koos follikulivedelikuga (liquor folliculi) liigub munasarjast irdunud munarakk munajuhade kaudu emakasse.

Immunoloogiline kaitse

Munasarja immunoloogilise kaitsega seotud valdkondi pole seni veel lõpuni uuritud. Osade autorite meelest pole munasarjad immunoloogiliselt kaitstud ja lümfikudede asemel leidub neis rohkelt makrofaage, lümfotsüüte ja polümorfonukleaarseid granulotsüüte.

Endokriinse sugunäärmena

Munasarjafolliikulite sõmerkihi rakkudes ja kollakehas (corpus luteum) komplekteeritakse naissuguhormoone (östrogeene) ja kollakehahormoone (gestageene). 
Naise vereringes olevad androgeenid pärinevad peamiselt munasarjadest ja neerupealistest.  
Munasarjades on tuvastatud oksütosiiniretseptorid ja ka oksütotsiini, kuid nende täpne toime pole seni veel selge.

Postmenopausaalsed munasarjad

Üleminekuaastate järel munasarjad harilikult kärbuvad – neil puuduvad arengukõlbulikud folliikulid. Nüüd toodavad nad vähenenud mahtudes androgeene, testosterooni ja progesterooni.

Günekoloogia

Inimestel seostatakse munasarjadega mitmeid haiguslikke seisundeid, näiteks munasarjapõletik, munasarjade talitlushäired (polütsüstiliste munasarjade sündroom, sekundaarne amenorröa), munasarjatsüstid, munasarja healoomulised kasvajad, munasarja pahaloomulised kasvajad, autoimmuunhaigused jt.
Tallinna džässifestival

Tallinna džässifestival oli aastatel 1949–1967 toimunud džässifestivalid. Tallinna džässifestivalide jätkaja on aastast 1990 toimuv rahvusvaheline "Jazzkaar".
Festivalide eestvedaja oli Uno Naissoo. Algul esinesid festivalil ainult Eesti džässimuusikud. Aastal 1959 astusid üles ka esinejad Peterburist, aastal 1966 Soomest ja aastal 1967 USAst. Pärast USA bändi esinemist keelati festival ära.
Ilmārs Bricis

Perekond

Bricis on abielus kolmekordse taliolümplase Anžela Bricega (1998 murdmaasuusatamine, 2002 ja 2006 laskesuusatamine). Neil on 1992 sündinud tütar Anete Brice, kes võistles murdmaasuusatamises 2010. aasta taliolümpiamängudel ja keda treenib Anžela. Ilmārs ja Anete on Läti ainsad isa ja tütre paar, kes on osalenud samadel olümpiamängudel.
Aluliina kirikumõis

Aluliina kirikumõis ehk Alūksne kirikumõis (saksa keeles Marienburg Pastorat, läti keeles Alūksnes mācītājmuiža) oli kirikumõis Liivimaal Valga kreisis Aluliina kihelkonnas. Tänapäeval asub Lätis Alūksne piirkonnas Alūksnes aadressil Pils iela 11.

Varasem ajalugu

Pastoraadi rajamise aeg ei ole teada. Esimesi teateid selle kohta on aastast 1637, mil sellele kuulus kolm adramaad. 1681. aastal oli selle koosseisus kolm talu.

Pastor Ernst Glück

1683. aastal sai Ernst Glückist Aluliina pastor. Ta elas ka praeguse kirikumõisa ruumides, puutudes seal otseselt kokku lätlastega. Nii otsustas ta Piibli läti keelde tõlkida. 1688. aastaks oli Uue Testamendi tõlge valmis, 1694. aastaks oli aga kogu Piibel tõlgitud ja ka trükivalgust näinud. See oli väga oluliseks sammuks ühtse läti kirjakeele kujunemisel.
Lisaks Piibli tõlkimisele tegeles Glück ka talurahvaharidusega: ta rajas nii Aluliina kui ka Volmari ümbrusse mitu talurahvakooli.
1687. aastal sai Glückist Koknese praost ehk Liivimaa üks mõjukamaid kirikutegelasi, kuigi ta jäi ka edasi Aluliina kihelkonda. Tema tegevus Lätis lõppes 1702. aastal, kui Vene väed Aluliina vallutasid ja Glücki sõjavangi viisid. Koos Glückiga viidi sõjavangi ka tema teenijanna ja kasutütar Marta Skawronska, kellest hiljem sai Venemaa keisrinna Katariina I nime all.
Glücki mälestuseks on kirikumõisa parki istutatud kaks tamme (Glücki tammed), mis seal siiamaani kasvavad.
Teet Hanschmidt

Teet Hanschmidt (sündinud 22. veebruaril 1950 Türil) on eesti näitleja ja vaimulik, Türi Püha Martini koguduse õpetaja ning Järva praostkonna praost.
Hanschmidt lõpetas aastal 1969 Paide Keskkooli ja aastal 1974 kiitusega Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri 6. lennu. Tema kursusekaaslasteks olid teiste seas Elle Kull, Rita Raave ning Lauri Nebel. Hiljem töötas ta näitlejana Draamateatris ja 1977–1983 näitleja ning lavastajana Rakvere teatris.
Aastal 1985 asus ta õppima EELK Usuteaduse Instituuti. Ta ordineeriti 6. juunil 1990 diakonõpetajaks, õpetajaõigused sai ta aastal 1999, mil ta lõpetas Usuteaduse Instituudi. Lõputöö teema oli tal "Piiskopi ametist apostlike isade ajal", juhendajaks dr. Alar Laats.
Ta kinnitati Türi Püha Martini koguduse õpetajaks 15. juunil 1990. 1993. aastast täitis ta Järva praostkonna praosti kohusetäitja ülesandeid ning alates 2000. aastast kuni aastani 2019 oli ta Järva praostkonna praost.
Hapniku toksilisus

Hapniku toksilisus on molekulaarse hapniku (O₂) kahjustav toime organismide elutegevusele. Hapniku toksilisus võib esile kutsuda hapnikumürgituse.
Organismidel ilmneb hapniku toksilisus, kui elukeskkonna (õhu või vee) hapnikusisaldus suureneb tasemeni, millest ülespoole organism pole kohastunud.
Üldiselt on õhu hapnikusisalduse suurenemine üle normaalse (umbes 21% mahu järgi) mingil määral mürgine kõikidele organismidele. Hapniku toksilisus mõjub kõige tugevamalt obligaatsetele anaeroobidele, kes ei talu üldse O₂ olemasolu elukeskkonnas.
Ivan Djakov

Ivan Djakov (vene keeles Иван Григорьевич Дьяков; sündinud 1924) on Venemaa endine jalgpallur.
1952 mängis ta klubis JK Tallinna Kalev.
Ernő Rubik

Ernő Rubik (sündinud 13. juulil 1944 Budapestis) on ungari leiutaja, skulptor ja arhitektuuriprofessor.
Ta sai ülemaailmselt kuulsaks tänu enda leiutatud peamurdmist nõudvatele mänguasjadele, mille hulka kuulub ka Rubiku kuubik (1974).

Elulugu

Tema isa oli lennundusinsener, ema luuletaja.
1967 lõpetas Ernő Rubik Budapesti tehnoloogia ja majandusülikooli inseneriteaduskonna insener-ehitaja kutsega. Aspirantuuris õppis ta skulptuuri ja sisekujundust.
1971–1975 töötas arhitektina, seejärel naasis ülikooli ja sai dotsendiks.
1983 asutas ta oma stuudio Rubik Stúdió, mis tegeles mööblidisaniga.
1987 sai ta professori kutse.
1990 asutas Ungari Tehnikaakadeemia (Magyar Mérnöki Akadémia) ning oli selle president kuni 1996.
Akadeemias loodi rahvusvaheline Rubiku Fond eriti andekate noorte leiutajate toetamiseks.
Tänapäeval osaleb ta videomängude loomisel, kirjutab artikleid arhitektuurist ja juhib Rubiku Stuudiot.
Põlva tütarlaste kihelkonnakool

Põlva tütarlaste kihelkonnakool oli tütarlastele mõeldud kihelkonnakool Põlvamaal Põlvas. Kool tegutses 1857-1865 ja 1872-1893.
Kooli asutas David Donner.
Jülich-Kleve-Bergi ühendatud hertsogkonnad

Ajalugu

Jülich-Kleve-Bergi ühendatud hertsogkonnad olid kogum Saksa-Rooma riigi osariike. Jülichi ja Bergi hertsogkonnad ühendati aastal 1423. Ligi sajand hiljem, aastal 1521, hääbusid need kaks hertsogkonda koos Ravensbergi krahvkonnaga, kui vaid viimase hertsogi tütar Maria von Jülich-Berg jäi pärima; Saali tavaõiguse järgi sai naine vara vallata vaid abikaasa või eestkostja kaudu, nii läksid territooriumid tema abikaasale — ja kaugele sugulasele — Kleve ja Marki hertsogile Johann III-le nende strateegilise abielu tulemusena aastast 1509. Need ühendatud hertsogkonnad kontrollisid enamust tänapäeva Põhja-Rein—Vestfaalist, välja arvatud Kuur-Kölni ja Münsteri kiriklikud territooriumid.
Alles sajand pärast Johann III abielu hääbus ühendatud hertsogiliin, ajendades territooriumidel pärast Johann III pojapoja, hertsog Johann Wilhelmi ilma pärijateta surma pärilussõja. Samal ajal, kui hertsogitel, innustatuna Rotterdami Erasmuse humanismist, õnnestus luua "via media" reformatsioonist tulenenud usuliste vaidluste vahele, olid viimase hertsogi kahe vanema õe pärijad jagamise vastaspooltel. Olukorda raskendasid veelgi keiser Rudolf II ja Wettinitest Saksimaa hertsogite ahned soovid — esimene oli eriti muret tekitav Henri IV-le ja Hollandi Vabariigile, kes kartsid mistahes Habsburgide Madalmaade tugevnemist.
Luterlik Preisimaa Anna abiellus Brandenburgi kuurvürsti, Brandenburg-Preisimaa valitseja  Johann Sigismundiga, samas katoliiklik Anna von Kleve abiellus Pfalz-Neuburgi hertsogi Philipp Ludwigiga. Seetõttu, pärast Jülichi pärilussõda (üks Kolmekümneaastase sõja ettekuulutajaid) sõlmiti Xanteni leping, millega protestantlikud territooriumid (Kleve, Mark ja Ravensburg) läksid Brandenburg-Preisimaale ning katoliiklikud maad (Jülich ja Berg) anti Pfalz-Neuburgile. Kahjuks hävitasid sõja-aastad enamuse maade rikkusest, mis oli olnud Johann Wilhelmi isa, Wilhelmi ajal.
Philipp Ludwigi pojapoeg Philipp Wilhelm sai aastal 1685 Pfalzi kuurvürstiks ja tegi Bergi pealinna Pfalzi kuurvürsti residentsiks, kuni liin päris aastal 1777 Baieri. Aastal 1701 said Brandenburgi kuurvürstid Preisimaa kuningateks; Kleve-Mark, kui nende esimene valdus Lääne-Saksamaal, oli seemneks tulevasele Preisi Reinimaale.
Salm-Reifferscheid-Raitz

Salm-Reifferscheid-Raitz oli Saksa päritolu aadliperekond Kesk-Määrimaal (nüüd Tšehhi osa). See tekkis pärast Salm-Reifferscheid-Bedburgi liini jagunemist aastal 1734 ja ülendati vürstiseisusesse aastal 1790.
Nessie

Nessie (ka Loch Nessi järvekoletis; gaeli Niseag) on Šotimaal Loch Nessi järves väidetavalt elav olend, kelle olemasolu ei ole tõestatud.
Legendi järgi nähti teda esmakordselt 565. aastal, dokumenteeritult aga alates 1871. aastast. Teda on korduvalt nähtud, pildistatud ja filmitud tänapäevani, eriti sagedasti aga 1930. ja 1960. aastatel.
Arvatakse, et ta on 6–14 m pikkune, pika kaela ja loibadega vee-elukas; väidetavalt on teda nähtud ka maa peal.
Nessiet on enim pakutud plesiosauruse kaugeks järeltulijaks.
Kaive mõis

Pildid

Skujene kihelkond
Kirik: Skujene kirik
Mõisad: Skujene kirikumõis | Bānūži mõis | Brieži mõis | Eži mõis | Jaunskujene mõis | Kaive mõis | Kļavkalni mõis | Kosa mõis | Lode mõis | Sērmūkši mõis | Skujene mõis
Võtikvere looduskaitseala

Võtikvere looduskaitseala on looduskaitseala Jõgeva maakonnas Mustvee vallas. Kaitseala kaitse-eesmärk on kaitsta kaitsealuseid liike ja nende elupaiku, samuti EÜ nõukogu direktiivis 92/43/EMÜ nimetatud elupaigatüüpe, näiteks vanu loodusmetsi. Kaitseala pindala on 116,5 ha.
Kaitseala moodustati 2005.
Porkuni rahvamaja

Porkuni rahvamaja on rahvamaja Lääne-Viru maakonnas vallas Porkuni külas. Rahvamaja eesotsas on Hiile Hiie.
Roman Koolmar

Roman Koolmar (aastani 1935 Koolman(n) 8. mai 1904 Sindi – 1. veebruar 1971 Detroit) oli eesti ja Ameerika Ühendriikide arhitekt. 
Tema Sindi vabriku töölisest isa Andrei Koolman osales 1905. aasta revolutsioonis ning peale Romani sündi saadeti nende pere Vologda linna.  Roman hakkas käima sealses raudtee algkoolis ja hiljem Aleksander I nimelises reaalkoolis. 1921. aastal tuli pere tagasi Eestisse ja nad asusid elama Viljandisse. 
Ta lõpetas 1923. aastal Viljandimaa Poeglaste Gümnaasiumi ja õppis aastatel 1928–1933 Tallinna Tehnikumis arhitektiks.
1926. aastatel ilmusid Sakalas pseudonüümi Koo all tema karikatuurid. Harrastusena joonistas ta ka šarže muusikainimestest, milliseid avaldati Muusikalehes. Lisaks joonistas ka koomikseid ja uuris rahvarõivaid.
1933. aastal asus ta tööle Teedeministeeriumi ehitusosakonnas ja seejärel riigi ehitusettevõttes "Ehitaja", mis tegeles riiklike tellimustöödega. Noore arhitektina sai Koolmar projekteerida elamuid nii töölistele, riigiteenistujatele, ministritele kui ka sõjaväelastele, nii kasarmuid, suvilaid kui ka koguni presidendi lossi. Samuti lõi ta ühiskondlikke hooneid, nagu Pirita bussijaam (1940) või koos Artur Jürvetsoniga kavandatud Tallinna Lennujaama (1939, tänapäeval tuntud vana terminalina, mis teostati muudetud kujul 1950. aastate alguses). Aastatel 1940-1941 oli ta Kommunaalmajanduse rahvakomissariaadi projekteerimiskontori juhataja. 
Koolmari kõige suurem projekt oli kahtlemata algselt vene kaupmees Grigori Jelissejevile kuulunud Toila-Oru lossi ümberehitamine president Konstantin Pätsi suveresidentsiks. 1936. aastal valminud suurejoonelist kompleksi võib pidada toonase riikliku esindusarhitektuuri sümboliks. Koolmar projekteeris nii kuulsad Oru lossi terrassid kui ka rea abihooneid, pargipaviljone ja komandandi maja, lossi sisustas arhitekt Olev Siinmaa. Vaevu korda seatud kompleks hävis Teises maailmasõjas. 
1944. aastal lahkus Saksamaale. Tegutses Geislingenis Ühinenud Rahvaste Abistamis- ja Rehabilitatsioonivalitsuse (UNRRA) juures insenerina ja Geislingeni Eesti Gümnaasiumi kunstiajaloo- ja joonistusõpetajana. 
Roman Koolmar on üks paljudest eestiaegsetest arhitektidest, kes jätkasid oma karjääri eksiilis. Hiljem Ameerika Ühendriikidesse liikunud arhitekti edasine elu möödus Detroitis, kus ta projekteerimise kõrval tegeles hobi korras kunstiga.

Näitused

2015. aastal toimus tema loomingu näitus esmalt Eesti Arhitektuurimuuseumis, sealt rändas see edasi Viljandi Linnagaleriisse, 2016. aasta alguses oli näitus avatud Rahvusarhiivi galeriis ning 2016. aasta septembris ka Torontos Väliseesti muuseumis.
Valgjärve mõis

Valgjärve mõis (saksa keeles Weissensee) oli rüütlimõis Kanepi kihelkonnas Võrumaal. Nüüdisajal jääb mõis Põlva maakonda Kanepi valda.
Sjöfartstidningen

Svensk Sjöfarts Tidning on Göteborgis ilmuv rootsikeelne laevandusajakiri, mis kuulub alates 1945. aastast Rootsi Laevaomanike Liidule. Alates 2011. aastast on ajakirja nimi Sjöfartstidningen.

Ajalugu

Alates 7. juulist 1905 ilmus Svensk Sjöfarts Tidning kuni 1970ndateni nädalalehena, seejärel ilmusid suvekuudel paarisnumbrid. Ilmumiskordade arv vähenes käesoleval sajandil seoses uudiste kolimisega internetti ning alates 2010. aastast ilmub 11 ajakirjanumbrit aastas. Ajakiri on muutunud mahukamaks: kui 1905. aasta esimese numbri maht oli kõigest 4 lehekülge, siis 2010. aasta nr 6 oli 112 lehekülge ning 2017. aastal oli kõigi ajakirjanumbrite maht 72 lk. 1970ndail hakati välja andma iga-aastast "Laevanduse aastaraamatut", hiljem lisandus iga-aastane ingliskeelne "Meretehnika aastaraamat".
1950. aastal ilmus ajakirja päisesse legendaarne purjelaev Calmare Nyckel, mis viis esimesed rootsi asukad 1638. aastal piki Delaware'i jõge Uus-Rootsi kolooniasse praeguses USA-s. Pärast ajakirja 100. aastapäeva suvel 2005 asendati see tänapäevase kaubalaeva siluetiga.
1999. aastal ametisse asunud peatoimetaja kapten Rolf Petrén Nilsson oli kogu ajakirja ajaloos alles neljas, 2012. aastal sai peatoimetajaks ajakirjas paarkümmend aastat töötanud Soome osakonnatoimetaja Pär-Henrik Sjöström. Tänapäeval on algusaja piirkondliku tähtsusega väljaandest kujunenud üks Euroopa juhtivaid laevandusajakirju. Rootsi Laevaomanike Liidu toel on see muuhulgas tellitud kõigile Rootsi lipu all sõitvaile laevadele.

Ingliskeelne ajakiri

Seoses Rootsi lipu all sõitvate laevade arvu ja seega ka Rootsi laevanduse töötajate arvu vähenemisega otsustas toimetus koos laevaomanike liiduga laiendada oma seni Põhjamaadega piirdunud piirkonda Põhja-Euroopasse ning asutas 2001. aastal ingliskeelse ajakirja Scandinavian Shipping Gazette. Sellest ajast alates suutis ajakiri hõlmata kõiki Läänemere maid, sealhulgas Eestit. 2009. aastal sai Scandinavian Shipping Gazette uue, Svensk Sjöfarts Tidningist erineva kujunduse ning uue nime Shipgaz, kuid tõmbus majanduskriisi tõttu samal aastal tagasi oma põhiturule Põhjamaadesse.

Merenduskirjastus

Svensk Sjöfarts Tidning andis alates 1970ndatest välja iga-aastast "Illustreeritud Rootsi laevaregistrit" ning aeg-ajalt teisigi raamatuid, kuni raamatute kirjastamine eraldati käesoleval sajandil tütarettevõttesse Breakwater Publishing. Sügisel 2009 müüdi kirjastus selle töötajaile.
Thomas Brdarić

Thomas Brdarić (sündinud 23. jaanuaril 1975 Nürtingenis) on Saksamaae jalgpallitreener ja endine mängija (ründaja).
Saksamaa jalgpallikoondiss tegi Brdarić debüüdi märtsis 2002, kui Rostockis mängiti USA-ga ja võideti 4:2. Saksamaa eest mängis ta aastatel 2002–2004 8 kohtumist ja lõi ühe värava. 
Pärast jalgpallurikarjääri lõppu on ta tegutsenud treenerina. Alates 2018. aastast on ta Rot-Weiß Erfurti peatreener.

Klubid

VfB Neffen 
FV Nürtingen 
Stuttgarter Kickers 
VfL Kirchheim 
VfB Stuttgart 
Fortuna Düsseldorf 
Fortuna Köln (1996–1999)
Bayer Leverkusen
Hannover 96 
VfL Wolfsburg

Isiklikku

Thomas Brdarić on 185 cm pikk.
Martna Püha Martini kogudus

Martna Püha Martini kogudus on EELK kogudus Martnas, mis kasutab Martna kirikut.
Kogudus kuulub Lääne praostkonda.
Koguduse hooldajaõpetaja on Küllike Valk, juhatuse esimees Anu Huusi, organist Lia Salumäe.
Jumalateenistused on kuu esimesel ja kolmandal pühapäeval ja kirikupühadel algusega kell 13.00 Martna kirikus.
Koguduse telefon: 58093633, e-post: martna@eelk.ee
Koduleht: http://martna.eelk.ee, Facebook: https://www.facebook.com/martnakirik.kogudus