Zijautdin Abdurahmanov

Zijautdin Abdullajevitš Abdurahmanov (vene keeles Зияутдин Абдуллаевич Абдурахманов; 20. jaanuar 1945 Djubek, Tabassaraani rajoon, Dagestani ANSV, Vene NFSV) on endine Nõukogude õhuvägede kindralmajor, Eestis paiknenud 6. üksiku punalipulise õhukaitsearmee 14. õhukaitsediviisi viimane komandör (1987–1994) ja Nõukogude Armeest valitud Eesti NSV Ülemnõukogu saadik (1990–1992).

Elulugu

Abdurahmanov sündis kolhoosniku peres, tema isa oli tabassaraan ja ema karatšai. Zijautdin jäi varakult isast ilma. Alghariduse omandas ta Djubeki kaheksaklassilises koolis. 1957. aastal asus ta õppima Terezinki keskkooli oma onu juures Karatšai-Tšerkessi autonoomses oblastis. Ta vahetas tihti kooli, elas vahepeal oma vanema õe juures Dagestanis Derbentis ja õppis M. Lermontovi nimelises koolis. 1958. aastal kolis ta tagasi oma onu juurde Karatšai-Tšerkessiasse ja lõpetas seal 1964. aastal kümneklassilise kooli.
Abdurahmanov oli juba koolieas imetlenud hävituslendureid. 1964. aastal asus ta õppima Jeiski V. M. Komarovi nimelisse kõrgemasse lennukooli. Kooli lõpetamise järel alustas ta oma ohvitsekarjääri Kaug-Idas, kus tõusis aja jooksul reapiloodist lennusalga ja eskadrilli komandöriks. Hiljem sai temast 1. klassi piloot.
1970. aastal abiellus ta Tatjana Nikolajevna Leštšenkoga ja neil sündis tütar Ellin. Aastatel 1976–1979 õppis Abdurahmanov J. A. Gagarini nimelise õhuväeakadeemia (Военно-воздушная академия имени Ю. А. Гагарина) staabikursustel Moskvas. Seejärel jätkus ta karjäär Zaporižžjas lennupolgu staabiülemana. 1983. aastal sai temast lennupolgu komandör ja järgmisel aastal ülendati ta polkovniku auastmesse. Samal aastal valiti ta Zaporižžja oblastinõukogu liikmeks.
1986. aastal määrati ta Dnepropetrovski lennukorpuse komandöri asetäitjaks Ukraina NSV-s, aasta hiljem 14. õhukaitsediviisi komandöriks Tallinnas Eesti NSV-s. Aastal 1988 sai temast Eestimaa Kommunistliku Partei Keskkomitee liige. Kindralmajori auastmesse ülendati ta 1989. aastal.
Esimestel vabadel Eesti NSV Ülemnõukogu valimistel 1990. aastal oli Nõukogude Armee esindajatele reserveeritud 4 saadikukohta (valimisringkonnad nr 45-48). Abdurahmanov osutus valituks 1. voorus 4897 häälega 45. valimisringkonnas. Nagu kõik Nõukogude ohvitseridest saadikud oli Abdurahmanov riigikaitsekomisjoni ja venekeelsete saadikuterühma Võrdsete õiguste eest (hiljem Koostöö) liige
Abdurahmanovi mäletatakse Eestis sõbraliku ja oma ametikoha raamides toetava hoiaku poolest eestlaste iseseisvumispüüdluse vastu. Kui impeeriumimeelsed venelased 15. mail 1990 Toompead ründasid, õnnestus Abdurahmanovil ründajatele aru pähe panna, ta rahustas neid ja soovitas koju minna. Augustiputši ajal saatis Eesti üleminekuvalitsus Abdurahmanovi vahendusel teateid Jeltsinile Moskvasse. Putši ajal otsustas Abdurahmanov koos Tallinna linna komandandi, admiral Juri Beloviga vägesid kasarmutest putšistide toetuseks mitte välja tuua. Kuno Raude on meenutanud, et Abdurahmanov oli "arukas ja laia silmaringiga mees", aga ei uskunud 1991. aasta lõpul okupatsioonivägede täielikku väljaviimisesse: "Eestist võidakse parimal juhul välja viia kõik siin paiknevad väeosad, kuid mitte iialgi õhukaitse väeosi, sest meie ülesandeks on Leningradi, aga ka Moskva õhukaitse."
Abdurahmanov sai eestlastega hästi hakkama. Kui 9. novembril 1991 asutati Eesti Lennukompanii, sai temast uue ettevõtte juhatuse esimees. Abdurahmanovi ja teiste Nõukogude Armee esindajate saadikuvolitused lõpetati 11. märtsil 1992. Sama aasta alguses läksid Eestis paiknenud endised Nõukogude Liidu sõjaväeüksused Venemaa Föderatsiooni jurisdiktsiooni alla ja Abdurahmanovist sai õhutõrjediviisi ülem Moskva alluvuses.
1994. aastal nimetas Venemaa kaitseminister Abdurahmanovi Astrahanisse õhuväe lahingukoolituskeskuse juhatajaks. Alates 1998. aastast korraldas ta SRÜ riikide ühiseid õhutõrjeharjutusi. 2018. aasta seisuga töötab ta Astrahani lennujaama peadirektorina.