Võrgu-failisüsteem

Võrgu-failisüsteem (NFS) on võrguprotokoll mis lubab arvutile juurdepääsu failidele üle võrgu nii, nagu asuksid need failid sellesama arvuti kohalikel ketastel.
Võrgu-Failisüsteemi arendas välja Sun Microsystems aastal 1984. NFS on üles ehitatud toetudes avatud võrguandmetöötluse kaudprotseduurikutsete (ONC RPC) protokollidele. NFS on kommentaarinõude (RFC) poolt defineeritud kui avatud standard, mistõttu on kõigil õigus protokolli rakendada.

NFSv1

NFS protokolli esimene versioon oli kasutusel mõnda aega ja sedagi ainult eksperimenteerimise eesmärgil Sun Microsystems´i siseselt. Kasutamise käigus arendati seda pidevalt edasi ja pärast arengumeeskonna poolt algversiooniga võrreldes protokollile arvestatavalt suurte muudatuste tegemist otsustati avaldada uus versioon ehk v2. Uue versiooni avaldamise eesmärgiks oli luua võiamlus katsetada selle versiooni koostöötamisevabadust ja RPC versiooni tagavaravarianti.

NFSv2

Protokolli järgmine ehk teine versioon (defineeritud standardis RFC 1094, märts 1989) oli kasutatav ainult üle kasutajadatagrammi protokolli (UDP). NFSi arendajad soovisid hoida serveripoole olekuta, tehes seda näiteks läbi luku kasutamise. NFSi teise versiooni loomisega olid seotud Russel Sandberg, Bob Lyon, Bill Joy, Steve Kleiman, ja teised.
 Virtuaalse failisüsteemi kasutajaliides lubas modulaarset implementatsiooni, mis väljendus protokolli lihtsuses. Protokolli kasutajate hulk suurenes ja 1986. aasta veebruariks oli NFSv2 võetud kasutusele mitmetes erinevates operatsioonisüsteemides (näiteks AT&T Unix System V teine versioon, DOS ning Eunice tarkvara kasutavad VAX/VMS). 32-biti arhitektuuri limitatsioonide tõttu oli NFSv2 protokolli kasutades võimalik saata ainult failide esimesed 2 GB.

Platvormid

NFSi kasutatakse tihti UNIX operatsioonisüsteemides (näiteks Solaris, AIX ning HP-UX),  Apple'i macOS's ning  UNIXi-laadsetes operatsioonisüsteemides (näieks Linux ja FreeBSD. See on kasutatav teiste operatsiooni süsteemide jaoks, nagu näiteks: Acorn RISC OS the klassikaline Mac OS, OpenVMS, MS-DOS,  Microsoft Windows, Novell NetWare, ning IBM AS/400.

Protokolli arendus

ONC protokolli arendamise ajal pakkus ainult Apollo Network Copmuting System (NCS) võrreldavat funktsionaalsust. Tänu fundamentaalsetele erinevustele kahes kaugprotseduurikutse süsteemis  tekkis kaks omavahel võistlevat gruppi.  Argumendid keskendusid andmekodeerimise meetoditele – ONC XDR protokoll visualiseeris täisarvud jämedaotsalises järjekorras, isegi kui mõlemad partnerid kasutasid peeneotsalist arhitektuuri. NCSi meetod üritas vältida baidi-vahetust kui kaks partnerit kasutasid sama otsalisust enda masina-arhitektuurides. Märtsis 1987 loodi tööstusgrupp "Network Comuting Forum", mille eesmärgiks oli üritada kaht võrguandmetöötluse keskkonda omavahel lepitada. Paraku see ülesanne ebaõnnestus.
Hiljem teatasid SUN ja AT&T, et nad arendaksid koos AT&T Unix süsteemi neljanda väljaande. See põhjustas paljude teiste Atja T teistel litsentsiomanikel muret, et see paneks SUNi eelisolukorda. Lõpuks viis see selleni, et  1988.a asutasid Digital Equipment, HP, IBM ja teised ühise Vabavara  Sihtasutuse (Open Software Foundation, OSF). Iroonilisel kombel olid SUN´i protokoll NFS ning  AtjaT loodud RFS olnud seni konkureerivad tooted. Nüüd tekkis olukord, kus NFSi kasutuselevõtt Digital Equipment´i, HP, IBMi jpt arvutimüüjate poolt suunas suurema osa arvutikasutajaid NFSi poolele. NFSi koostalitusvõimet aitas edendada arendusürituste sari nimega „Connectathons“, mis algas 1986.a ning lõi võimalused müüjaneutraalseks programmidevahelise haakumise teostuse testimiseks. 
OSF võttis kasutusele andmetöötluse hajuskeskkonna (DCE) ja andmetöötluse hajuskeskkonna hajusfailisüsteem (DFS) Sun'i/ONC RPC ja NFS´i asemel. DFS kasutas DCEd kui RPCd ja DFS oli tuletatud AFSist. DCE ise oli tuletatud erinevatest tehnoloogiakomplektidest, nagu näiteks Apollo NCS ja Kerberos.

1990-ndad

Sun Microsystems ning Internet Society (ISOC) jõudsid kokkuleppele, et loovutada ONC RPC muutuste kontrollimine, et ISOC internetiehituse töörühm (IETF) saaks avaldada standardite dokumendid (RFCd), mis on seotud ONC RPC protokollidega ja saaksid laiendada ONC RPCd. OSF üritas teha DCE RPC IETF-standardiks, kuid lõpuks ei olnud nõus kontrolli ära andma. Hiljem otsustas IETF laiendada ONC RPCd, lisades uue autentimise, mis põhines GSSAPI-l ja RPCSEC GSSil. Eesmärk oli vastata IETFi enda kehtestatud nõuetele, et protokollistandardid oleksid piisavalt turvalised. 
Mõne aja pärast andis SUN ISOCle üle õigused HFSi uuematele versioonidele (4 ja hilisemad).

2000-ndad

21.sajandiks ei olnud ei DFS ega ka AFS saavutanud SNB-CIFSi või NFSiga võrreldes  suurt kaubanduslikku edu.  DFSi ja AFSi peamise edasimüüja Transarc omandanud IBM annetas suurema osa AFSi lähtekoodist vabavarakommuunile. 2005.a. kuulutas IBM DFSi ja AFSi müügi lõppenuks. 2010.a jaanuaris pakkus Panasas välja NFSv4.1, mis põhines nende paralleelNFS- tehnoloogial ning väidetavalt parandas andmepöörduse parallelismivõimekust. 
NFSv4.1 pNFS server on serveriressursside ja serverite komplekt.