google/wiki40b huggingface dataset:
Chao Phraya

Chao Phraya on jõgi Tais, suurim Tais merre suubuv jõgi.
Chao Phraya tekib Nakhon Sawanis Pingi ja Nani jõe ühinemiskohal 25 m kõrgusel merepinnast. Ta voolab üldiselt lõunasse ja suubub Tai lahte. Suudmes asub Bangkok.
Jõe valgla suurus on 160 400 km². Valgla jääb täies ulatuses Tai territooriumile. Chao Phraya valgla piir on üsna pikalt Tai ja Laose piiriks ning lühikeselt Tai põhjapiiril ka Tai ja Birma piiriks.
Jõgi on 372 km pikk. Kui otsida kaugust suudmest kaugeima lähtejõe lähteni, siis Pingi lähteni on 1030 km ja Nani lähteni 1112 km.
Kuigi Chao Phraya on suurim Tais merre suubuv jõgi, pole ta siiski kaugeltki suurim Tai jõgi. Tai põhjapiiril on Tai ja Laose piirijõeks Mekong ning läänepiiril Tai ja Birma piirjõeks Salween. Kuid need kaks ei voola kordagi nõnda, et nende mõlemad kaldad oleksid Tais.
Suuruselt teine Tais suubuv jõgi on Mun, mis suubub ida-Tais Mekongi. Selle keskmine vooluhulk suudmes on 725 m³/s ja valgla on 119 180 km³.
Chao Phraya äärset kliimat kujundavad märjad mussoonid. Aastane keskmine sademete hulk on üle 1400 mm ning temperatuurid Bangkokis jäävad tavaliselt vahemikku 24–33 °C.
Minevikus kasvasid kõikjal jõe kallastel troopilised ja lähistroopilised vihmametsad. Tänapäevaks on need peaaegu kõikjal hävitatud ning hulk neis elanud looma- ja taimeliike on välja surnud.
Chao Phraya voolab läbi või lähedalt mööda järgmistest Tai provintsikeskustest: Nakhon Sawan, Uthai Thani, Chai Nat, Sing Bun, Ang Thong, Ayutthaya, Pathum Thani, Nonthabun, Bangkok ja Samut Prakan. Need on ka suurimad jõe lähedal olevad asulad ja kolmes viimases neist on üle 100 tuhande elaniku. 
Jõe keskmine vooluhulk on lähtes 737 m³/s, millest 472 m³/s kuulub Nanile ja 265 m³/s Pingile. Vooluhulk suudmes on keskmiselt 718 m³/s. Suurim mõõdetud vooluhulk on Pingi suudmes 2302 m³/s, Nani suudmes 1522 m³/s ja Chao Phraya suudmes 5960 m³/s.
Chai Natis jaguneb jõgi kahte harru. Ida pool voolab põhiline haru, selle kõrval läänes väiksem Tha Chini nimeline väiksem haru. mis suubub Tai lahte 35 km Bangkokist läänes. Suudmes moodustub ulatuslik, mõlemale jõele ühine delta, kus looduslikele jõeharudele lisaks on hulk inimtekkelisi kanaleid, mis on mõeldud nii riisipõldude niisutamiseks kui paadisõiduks.
Chao Phraya suurimad lisajõed on Pa Sak (vasakult) ja Sakae Krang (paremalt).
Paljudel vanadel eurooplaste koostatud kaartidel antakse jõe nimeks Menam või Mae Nam. See tuleb taikeelsetest cõnadest me või Mae ('ema') ja nam ('vesi'). Seevastu chao phraya on Tai feodaalne tiitel, mida võiks tõlkida umbkaudu 'suurhertsogiks'. Jõe kohta ei kasutata seda terminit enne 19. sajandit. Eeldatavalt oligi jõe esialgne nimi Menam.
Jõe vett kasutatakse ulatuslikult taimekasvatuses niisutamiseks. Lisaks on jõgi lägi aegade olnud tähtis transpordisoon.
Üle jõe läheb hulgaliselt sildu. Siiski on tähtis koht jõe ületamisel ka praamidel.
Wolfgang Russow

Wolfgang Russow (21. veebruar 1862 – 8. august 1938) oli eesti meremees, Tallinna merekooli juhataja.
Stabiilse sobitamise probleem

Ajalugu

1962. aastal avaldasid USA matemaatikud ja majandusteadlased David Gale ja Lloyd Shapley ajakirjas American Mathematics Monthly artikli "Vastuvõtud kolledžitesse ja abielu püsivus". Nad sõnastasid stabiilse sobitamise probleemi ning pakkusid sellele välja lahenduse Gale'i-Shapley algoritmi näol. Lisaks tõid nad välja, et isegi stabiilne sobitus võib soosida üht osapoolt.
2012. aastal anti Shapleyle ja Alvin Rothile Nobeli majandusauhind "stabiilse jaotuse teooria ja turu planeerimise ellurakendamise eest". Roth on stabiilse sobitamise probleemi ja Gale'i-Shapley algoritmi printsiipe käsitlenud keskkoolidesse kandideerimise, meditsiinitudengite residentuuri määramise jaelundidoonorite patsientidega sobitamise võtmes.

Valdkonnad

1952. aastal loodi USAs meditsiinitudengite residentuuri määramiseks programm NRMP (National Resident Matching Program). Selle tarbeks lõid John Stalknaker ja F. J. Mullen IBM-i seadmetele kirjutatud algoritmi, mis võttis arvesse nii haiglate kui ka tudengite vastastikuseid eelistusi. 1984. aastal näitas Roth, et süsteemi teoreetilised alused olid samad, mis Gale'i ja Shapley kaheksa aastat hiljem avaldatud artiklis, ning 1999. aastal täiendas süsteemi, tagamaks stabiilseid sobitusi ka juhul, kui arvesse võtta abielupaaride soovi töötada lähestikku.
Gale ja Shapley toovad oma artiklis "Vastuvõtud kolledžitesse ja abielu püsivus" näiteks kolledžitesse kandideerimise. 2003. aastal võttis NYCDOE (New York City Department of Education) õpilaste New Yorgi keskkoolides jaotamiseks kasutusele uue, Gale'i-Shapley algoritmist lähtuva ning õpilasi soosiva süsteemi.
Stabiilse sobitamise probleemina käsitletakse ka kasutajate sobitamist veebiserveritega. Kasutaja eelistusjärjekord kujuneb serveri läheduse põhjal ja serveri eelistusjärjekord kujuneb kasutaja ressursinõudlikkuse (jõudlus, mälu,signaali ribalaius) põhjal.
Tabla

Ehitus

Instrument koosneb kahest käsitrummist, mis on erineva suuruse ja tämbriga. Mõlema trummi nahad on valmistatud kitsenahast. Nahad kinnitatakse ja pingutatakse kitse- või kaamelinahast tehtud nööridega, mida reguleeritakse gatta-nimeliste puukiilude abil. Häälestamine toimub spetsiaalse haamrikese abil.
Mõlema trumminaha peal on tärklisest valmistatud must shāī (ka gāb), mille kuju mõjutab trumminaha võnkumisest tekkivaid helisid ning annab tablale tema iseloomuliku heli. Shāī kvaliteedist oleneb iga individuaalse pilli hind.
Dāyāñ
Väiksem trumm dāyāñ on reeglina valmistatud alt ahenevast poolenisti tühjaks õõnestatud tiigi- või roosipuupakust. Dāyāñ vibreerib kindlal helikõrgusel. Dāyāñi teised nimetused on dāhina, siddha ja chattū.
Bāyāñ
Suurem trumm kannab nime bāyāñ. Kasutatakse ka nimesid dagga, duggī ja dhāmā. Bāyāñ on valmistatud reeglina messingist, kuigi kasutatakse ka odavamaid materjale nagu alumiinium ja teras. Ka vask on hinnatud kui tihti liiga kallis materjal. Vanemad bāyāñid võivad olla ka puust. Bengali piirkonnas esineb ka savist bāyāñ-trumme.

Ajalugu

Tabla sünnimaaks on India, instrumendi täpne sünnilugu on tuliste arutelude teemaks. Rebecca Stewart on oletanud, et tõenäoliselt saadi pill olemasolevate trummide – pakhhawaj, mridangam, dholhak ja naqareh – koosmõjul. Tabla repertuaaris, ehituses ja mängutehnikas on sarnasusi eelnimetatutega. Võimalikuks tabla leiutajaks peetakse 13. sajandi India luuletajat Amīr Khusrowd. Ta lahutas mridangami ja pakhawaji kaheks.
Tabla ehitus, mis meenutab Lääne savitrumme ja timpaneid, üldiselt toetab seisukohta, et tabla on hilisem leiutis. Esimene tõestatav tabla trummide mängija oli Ustad Suddhar Khan Delhist.
Amantea

Haldus

Amantea piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Belmonte Calabro, Lago, San Pietro in Amantea, Serra d'Aiello, Cleto, Nocera Terinese (CZ).
Amantea halduspiirides asuvad järgmised asulad ja asumid: Acquicella, Camoli, Coreca, Campora San Giovanni.

Loodus

Amantea paikneb põhja-lõunasuunaliselt Türreeni mere rannikul.
Amantea territooriumil voolavad Verre, Catocastro, Santa Maria, Colongi, Calcato, Oliva, Torbido, Rubano ja Savuto jõed.

Ajalugu

Antiikajal asus Campora San Giovanni juures Temesa (ladina keeles Tempsa) asula.

Raudtee

Amantead läbib aastatel 1883–1895 rajatud Lõuna-Türreeni raudteeliin.

Sadam

Campora San Giovanni juures asub Porto Turistico Città di Amantea.
Ainesõna

Ainesõnad ehk loendamatud (nimi)sõnad või jaotatavad (nimi)sõnad on ainsuslikud mitteloendatavad sõnad.

Ainesõnade piiritlemine

Ainesõnad on kvantitatiivselt piiritlemata. Neid saab muuta kvantitatiivselt piiritletuks, kui vastavatele sõnadele lisada mõõdetavat suurust väljendav nimisõna ehk mõõdusubstantiiv, nt kott jahu, liiter piima, kilo riisi.
Georgius Agricola

Georgius Agricola, kodanikunimega Georg Pawer (24. märts 1494 Glauchau – 21. november 1555 Chemnitz) oli saksa arst ja loodusteadlane, mineraloogia ja metallurgia rajaja.
Tema perekonnanimi Agricola on saksakeelse sõna "Bauer" ('talupoeg') tõlge ladina keelde.

Elulugu

Üks tema esimesi ametikohti oli Saksimaal asuva Zwickau suurkooli rektor (1514–1516). Nähtavasti polnud see siiski ülikool. Ta loobus rektori kohast, et õppida edasi Leipzigi ülikoolis, mille lõpetas 1518. Hiljem täiendas ta end meditsiinis ja keemias Bologna, Padua ja Veneetsia ülikoolis. Itaalias sai ta ka doktorikraadi. Ta töötas õpetajana, koolidirektorina ja ülikooli õppejõuna.
1527 valiti ta Zwickau linnafüüsikuks. Zwickau asus Joachimsthali lähedal, mis oli tähtis metallide tootmise keskus.
Samal aastal ta abiellus Chemnitzist pärit Anna Meyneriga ja kolis 1531 Chemnitzisee, kus elas surmani. Ta töötas linnaarstina ja oli aeg-ajalt (1546, 1547, 1551 ja 1553) ka linnapea. Ta ei olnud kordagi kaua linnapea, sest Saksimaa oli tollal protestantismi tähtis keskus, ent Agricola ei varjanud oma katoliiklust.

Teadustöö

Tema tähtsaim töö ilmus postuumselt 1556 ladina keeles ja juba järgmisel aastal tõlgiti see saksa keelde. See 12-osaline raamat võttis kokku kõik, mida tolleks ajaks teati metallide tootmisest. Eriti täpselt kirjeldas ta vase-, hõbeda- ja pliimaakide töötlemist, samuti vismuti tootmist. Ühe raamatu pühendas ta soolade (nitraadid, sulfaadid, kloriidid) saamisele, kirjeldades üksikasjalikult ka keedusoola tootmist. Ta uuris ka klaasi tootmist. Ta selgitas välja, et leegi värvus sõltub põleva aine koostisest.
Ida-Siber

Ida-Siber (vene keeles Восточная Сибирь) on piirkond Venemaal, Siberi idaosa. Selle läänepiiri moodustab Jenissei ja idapiiri veelahkmeahelikud Vaikse ookeani ranniku lähedal.
Ida-Siberi pindala on umbes 4 100 000 km².

Loodus

Suurema osa piirkonnast hõlmab okasmetsaga kaetud Kesk-Siberi kiltmaa, põhjaosas on tundraga kaetud madalikud (Põhja-Siberi jt). Lõuna- ja idaosas on Lääne- ja Ida-Sajaanid, samuti Taga-Baikali ning Jana ja Kolõma jõgede vahel paiknevad kõrged mäeahelikud. 
Ida-Siberis voolavad Venemaa suurimad  jõed Jenissei, Leena, Viljui, Selenga, Oljokma ja Angara.

Haldus

Ida-Siberi territooriumil paiknevad Burjaatia, Taga-Baikali krai, Irkutski oblast,  Krasnojarski krai, Tõva ja Sahha.

Rahvastik

Ida-Siberi suurimad linnad on Krasnojarsk, Irkutsk, Ulan-Ude, Tšita, Jakutsk, Bratsk ja Norilsk.
Pomponius Mela

Pomponius Mela oli Vana-Rooma geograaf. Ta oli sündinud Tingenteras (praegune Algeciras, linn Hispaanias) ja suri aastal 45.
Ondřej Liška

Ondřej Liška (sündinud 14. juulil 1977 Brnos) on Tšehhi poliitik ja endine parlamendisaadik. Alates 2009. aasta detsembrist kuni tagasiastumiseni 2010. aasta mais oli ta Rohelise Partei esimees, 29. novembril 2010 valiti ta samale ametikohale tagasi. 2007–2009 oli Liška hariduse, noorte ja kehakultuuri minister, vahetades Mirek Topoláneki teises valitsuses välja oma erakonnakaaslase Dana Kuchtová.
Ondřej Liška on õppinud politoloogiat ja usuteadust. 2003–2005 oli ta Brnos rahvasaadik ning kultuuri- ja hariduskomisjoni liige. 2004. aastast oli ta Euroopa Parlamendis roheliste nõunik regionaalarengu ja tõukefondide alal.
2006. aastal valiti ta Lõuna-Morava maakonna saadikuks Tšehhi parlamenti. Ta on olnud Euroopa asjade komisjoni liige ning praegu kuulub regionaalpoliitika komisjoni.
Pärast Martin Bursíku tagasiastumist asus ta 8. juunil 2009 Rohelist Parteid juhtima ning sama aasta detsembris valiti ta partei korraliseks esimeheks.
Psalom

"Psalom" on eesti helilooja Arvo Pärdi 1985. aastal loodud teos keelpilliorkestrile. Muusikateose pikkus on 4-7 minutit.
Viktor Svjatõšev

Viktor Svjatõšev (sündinud 20. veebruaril 1956 Jõgeval) on Eesti poliitik.
Svjatõšev lõpetas aastal 1974 Jõgeva Keskkooli ja aastal 1989 Tallinna Tehnikaülikooli majandusteaduskonna ehituse ökonoomika ja organiseerimise erialal, majandusinseneri kvalifikatsiooniga. Lisaerialana on tal ka maamõõtja ja ehitusgeodeedi kvalifikatsioon.
1988–1992 oli Viktor Svjatõšev Jõgeva abimaavanem, pärast seda töötas ta erasektoris.
1999–2002 oli Svjatõšev Jõgeva abilinnapea ja alates 2002. aastast linnapea.
2002. aastast on Viktor Svjatõšev Reformierakonna liige. Ta kandideeris 2011. aasta Riigikogu valimistel 9. valimisringkonnast, aga kogus vaid 462 häält ja Riigikokku ei pääsenud.
2009. aastal nõustus Svjatõšev regionaalminister Siim-Valmar Kiisleri ettepanekuga hakata Jõgeva maakonna maavanemaks. Ametisse nimetati ta 1. septembril 2009. Jõgeva omavalitsusjuhtide seas kohtas Svjatõševi kandidatuur vastuseisu (10 poolt- ja 13 vastuhäält), kuna enamik juhte kuulus toona Rahvaliitu. Samal aastal lubas ta pöörduda maavanema ametist lahkudes tagasi Jõgevale.
2012. aasta veebruaris ja märtsis kogus Svjatõšev allkirju suletava Palamuse päästekomando toetuseks. Vaatamata enam kui 2600 toetusallkirjale see riiklik komando suleti mais.
Viktor Svjatõšev on seisnud vastu plaanile kaotada maavalitsused. Tema hinnangul tuleks maavalitsusi pigem tugevdada, kuna maavalitsustel on riigiinstitutsioonidest parim ülevaade maakondades toimuvast.
Svjatõšev kuulub Kaitseliitu ja on Jõgeva maleva abipealik.
Rannakaitsepatarei nr 5

Rannakaitsepatarei nr 5 oli Peeter Suure merekindluse mererinde rannakaitsesüsteemi kuulunud rannakaitsepatarei.
Patarei rajati 1913. aasta lõpul Naissaare kagurannikule Tallinna läänefaarvaatri kaitseks koostöös Suurupi patareiga nr 3 ja Kakumäe patareiga nr 4. Neli Canet' suurtükki asetsesid betoonalustel, mis olid kaitstud betoonvarjenditega. Juhtimiskeskus asus idaservas. Veebruaris 1918 lasti 1. ja 2. kahuriplokk õhku, teised ehitised jäid terveks.

1919–1940

1919 võeti terveksjäänud patarei kasutusele ja nimetati Eesti mereväe koosseisus patareiks nr 4. 1924–1925 ehitati kaks uut kahuripositsiooni õhkulastutest umbes 100 m edela poole.

1940–1941

Nõukogude okupatsiooni aegu 1940–1941 patarei relvastus demonteeriti ning ehitati vanade suurtükiplokkide juurde patarei nr 184 jaoks uued plokid 100 mm kahuritele.

Pärast 1991

Kaitseehitis on arvele võetud ehitismälestisena.
Kandali

Kandali on Tallinnas tegutsev rahvatantsurühm. Rühma juhib Valdo Rebane.
Rühm alustas tegevust 1978.
Rühm esines 1993, 1994, 1995, 1996, 1997, 2000, 2001, 2003, 2004 festivalil Europeade.
Tamsalu

Ajalugu

Esimesed kirjalikud teated on aastast 1512, kui mainiti mõisa nimega Tamsal. Mõisa ümber tekkis küla, kuid mitte suuremat asustust. 
Koos Tallinna–Tartu raudtee rajamisega 1876. aastal kasvas Tamsalu tähtsus ja raudteejaama ümber tekkis alevik. Tamsalusse rajati lubjatööstus, mille algsest osast on tänapäeval järel varemed.
1954. aastal anti toona Väike-Maarja rajooni kuulunud Tamsalule töölisalevi staatus ja moodustati alevi töörahva saadikute nõukogu.
Marketrii

Marketrii (prantsuse keeles marqueterie) on üks puitehistöö tehnikaid, panustehnika liik, mille puhul eri värvi ja faktuuriga väärispuidust vineeri tükkidest pannakse kokku piltkujutis või ornament puiteseme pinnal. Vineeri võidakse kombineerida ka muude ehismaterjalidega, näiteks pärlmutriga, kilpkonnaluuga, vandliga, poolvääriskividega, värvitud õlega, messingiga, hõbedaga ja muude metallidega.
Tehnika leiutati ja seda rakendati ulatuslikult 17. ja 18. sajandi Prantsusmaa mööblikunstis (Boulle'i mööbel kasutas peale pärlmutri ja kilpkonnakilbi palju messingilustusi ja dekoratiivseid kullatud pronksist detaile).

Erinevus intarsiast

Intarsia puhul inkrusteeritakse väärisvineerist ja muust materjalist pildi detailid nende jaoks puidusse süvistatud pinda, mis jääb kujutise ümber taustana näha, marketrii puhul kaetakse terve ese, sealhulgas taustaks jääv osa teise vineeri või muude materjalidega.
Ida Anton-Agu

Ida Rosalie Anton-Agu (14. november 1904 Tuhalaane vald, Viljandimaa – 6. märts 1993) oli eesti maalikunstnik ja pedagoog.

Elulugu

Ida Anton-Agu lõpetas 1926. aastal Valga Tütarlaste Gümnaasiumi, 1935. aastal Kõrgema Kunstikooli Pallas Ado Vabbe õpilasena. Oli aastatel 1939–1940 Eesti Kultuurkapitali Kujutava Kunsti Sihtkapitali kodumaine stipendiaat.
Töötas aastatel 1947–1951 Tartu Riiklikus Kunstiinstituudis assistendina ja 1952–1960 Tartu kuulmishäiretega laste internaatkoolis õpetajana. Aastast 1936 Eesti Kujutavate Kunstnikkude Keskühingu ning aastast 1944 Eesti Nõukogude Kunstnike Liidu liige (1956–1958 nimekirjast kustutatud).

Looming

Ida Anton-Agu on kujutanud valdavalt realistlikel, sumeda koloriidiga maalidel vanu talumaju, elus osatuks jäänud inimesi ja lihtsat kodumaastikku ning interjööre. Loonud ka lillemaale. Esmaesinemine näitustel 1935. aastal Tartus, 1937. aastal eesti kunsti näitusel Riias ja Kaunases.
Paistu Kool

Paistu Kool on kool Viljandi maakonnas Viljandi vallas Sultsi külas.
Kooli ajalugu ulatub aastasse 1837, kui Õisu vallas Lolli talus alustas tegevust kool. 1872 kandis kool nime Peebu Kool. 1930 sai kooli nimeks Õisu Algkool.
1991 sai kooli nimeks Paistu Põhikool. 2008 nimetati kool Paistu Kooliks.
Rõmeda–Põdruse tee

Rõmeda–Põdruse tee (registrinumbriga 17174) on kõrvalmaantee Lääne maakonnas. Tee pikkus on 14,8 km.
Tee algab Tallinna-Narva maanteelt Rõmeda küla lähedalt ja lõppeb Põdruse küla lähedal.
Korbe malevkond

Korbe malevkond on Kaitseliidu Pärnumaa maleva malevkond, mis moodustati Kaitseliidu ülema käskkirjaga Pärnumaa maleva juhatuse ettepanekul märtsis 2008.
Korbe malevkonna vastutusala on Are, Põhja-Pärnumaa, Paikuse ja Tori vald.
Korbe malevkonna esimeseks pealikuks sai aastani 2008 Kikepera malevkonda pealikuna juhtinud nooremleitnant Raul Peetson.
Korbe malevkond on saanud nime Corbe ehk Kõrve muinaskihelkonna järgi.
Moodustamise ajal kuulus Korbe malevkonda pea 260 liiget.
Kalli Ristija Johannese kirik

Kalli Ristija Johannese kirik oli õigeusu kirik Pärnu maakonnas Lääneranna vallas Kalli külas. Tänapäeval on kirik varemeis.

Koguduse ajaloost

Pärnumaal siirdus aastatel 1845–1848 õigeusku 25–30% eestlastest. Mihkli kihelkonnas ei olnud usuvahetusliikumine  kuigi aktiivne. Kalli õigeusu kogudus avati 1848. aastal. Kogudusel oli annetajaliikmeid 1865. aastal 1161, 1935. aastal 915. Kalli Ristija Johannese kogudus suleti koguduse juhatuse palvel 1986. aastal liikmete vähese arvu tõttu. Kalli õigeusu kogudust ei ole taastatud tänaseni.

Kalli Ristija Johannese kirik

Kuni 1864. aastani oli Pärnumaal vaid üks keskse tähtsusega õigeusu kirik. See oli 1768. aastal valminud Pärnu Jumalaema uinumise ehk Jekateriina õigeusu kirik. 18. sajandil ja 19. sajandi esimeses pooles paiknesid  õigeusu kirikud juhuslikel, enamasti renditud pindadel. 
Tänapäevaks peaaegu hävinud kirik ehitati Mihkli kihelkonna Kalli kroonumõisalt saadud maale. Kirik paiknes tähendusrikkas kohas, jäädes täpselt Haapsalu-Pärnu tee äärde. See oli tollal üks piirkonna olulisemaid ühendusteid. Kaheksa-tahulise kella- ja haritorniga seest ja väljast krohvitud kivikirik ehitati Kalli külla 1866. aastal Apollon Edelsoni tüüp-projekti järgi. Sarnase ülesehitusega krohvitud kivikirikud ristkülikukujulise põhiplaaniga, eenduva kellatorniga ning väikese telkkiivriga harjatorniga pikihoonel ehitati aastatel 1866–1868 veel Muhu- Hellamaale, Uduverre, Vändrasse, Torisse, Lelle  ja Karksi- Nuia. 
Pärast Kalli Ristija Johannese koguduse sulgemist 1986. aastal hakkas kirikuhoone lagunema ja on tänapäeval varemeis. Kirikus oli kaks kultuurimälestisena arvele võetud 19. sajandi II poole ikooni "Kõikide Kurbade Rõõmu Jumalaema" ja "Ristija Johannes". Need ikoonid asuvad praegu Pärnu Muuseumis.

Õigeusu koolid

Usuvahetusliikumise algjärgus 25. aprillil 1845 andis Vene keiser välja määruse (ukaas), mis nägi ette õigeusu kirikute juures kihelkonnakoolide loomist. Kalli Ristija Johannese koguduse  kihelkonnakool  avati 1850. aastal. Lisaks oli kogudusel kuus abikooli. Õigeusu  koolid  töötasid  kuni sulgemiseni 1918. aastal.
Atretium

Levila

Neid võib kohata Aasias.
Oppach

Oppach on asula Saksamaal Saksimaa liidumaal Görlitzi kreisis Oppachi vallas.
Herbert Salu

Herbert Akatsius Salu (aastani 1936 Herbert Akatsius Sallo; 2. november/15. november 1911 Küti, Virumaa – 1. oktoober 1988 Lund, Rootsi) oli eesti kirjandusteadlane, esseist ja romaanikirjanik.

Elulugu

Herbert Akatsius Salu sündis Viru-Jaagupi kihelkonnas Küti mõisas aedniku pojana. Tema noorus möödus Sämis, Kunda jõe ääres.{{lisa viide}
Aastatel 1919–1925 õppis Salu Varudi, Pikaristi, Sämi ja Kohala algkoolides ja aastatel 1925{{lisa viide}–1931 Rakvere Õpetajate Seminaris. 1931–35 ja 1941–42 oli ta Virumaal ja Tartus kooliõpetaja, 1942–43 TÜ assistent. Töö kõrvalt õppis ta 1935–1943 (vaheaegadega) Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonnas, lõpetades selle filosoofiamagistrina väitekirjaga "Folkloor Anton Hansen Tammsaare loomingus".
1943. aastal põgenes Salu Soome, 1944 siirdus sealt Rootsi. Ta töötas aastast 1945 Lundi Ülikooli arhiivis ning õppis 1947–52 Lundi Ülikoolis etnoloogiat. 1952 kaitses ta samas filosoofialitsentsiaadi kraadi Skandinaavia ja võrdleva folkloori alal. Ta täiendas end 1952–53 (stipendiaadina) USA-s Northwesterni Ülikoolis (Evanston, Illinois) ja 1956–57 Marburgis J. G. Herderi Instituudis (uuris saksa mõjutusi eesti ajaloolisele romaanile).
1956–62 oli Salu Lundis raamatukogutöötaja, 1963–69 Turu ja aastast 1965 ka Tampere ülikooli eesti keele ja kirjanduse õppejõud (aastast 1965 Tampere Ülikooli dotsent). 1964. aastal kaitses ta Turu Ülikoolis filosoofiadoktori kraadi eesti kirjanduse alal väitekirjaga "Eduard Vilden historialliset romaanit". 1969–71 ja 1974–76 töötas Salu Lundi Ülikooli uurimisassistendina ja 1972. aastast dotsendina, 1976. aastal siirdus pensionile.

Teadustöö

Uurimusi eesti ajaloolise romaani arengust, rahvaluule ja kirjanduse seostest, eesti kirjandusloost ja varasema aja Eesti kirjanduselust. Avaldanud ajaloolisi romaane. Üle 50 teadustrükise.
Jänese kõrts

Jänese kõrts (saksa keeles Hasenkrug) oli kõrts Tartumaal Tartu-Maarja kihelkonnas. See oli Vorbuse mõisale kuulunud üks kahest kõrtsist (teine oli Tuule kõrts).
Kõrtsi on markeeritud 1796 Mellini atlases (Jennisi-Krug) ja 1839 Carl Gottlieb Rückeri kaardil (Jennese-Krug). 
1900 oli kõrtsmikuks Johann Rosenberg, 1909 Aleksander Ader. 1912 langes kõrts tuleroaks. 1926 põles see taas ning järgmisel aastal taotles varemeid ja kõrtsikohta endale Kaitseliit.
Terje Kristiansen

Terje Kristiansen (sündinud 30. oktoobril 1944 Skienis) on norra filmirežissöör ja filmiprodutsent.
Carl Reinecke

Carl Reinecke (23. juuni 1824 Altona, tänapäeval Hamburg – 10. mai 1910 Leipzig) oli saksa helilooja, pianist ja dirigent.
Reinecke sündis Altonas, mis sel ajal oli Taani valduses. Teda õpetas tema isa, muusikaõpetaja Johann Peter Rudolph Reinecke. Ta alustas muusika kirjutamist 7-aastaselt ja esines esimest korda avalikult pianistina 12-aastaselt.
1843. aastal toimus tema esimene kontsertreis, tänu millele sai ta 1846. aastal õukonnamuusiku ametikoha Taani kuninga Christian VIII juurde Kopenhaagenisse.
1851. aastal asus ta tööle professorina Kölni Konservatooriumis. Järgnevatel aastatel esitati ta Barmeni muusikadirektori kohale ja temast sai muusikadirektor ja dirigent Singakademie-s Wrocławis.
1860. aastal kutsuti ta professoriks kompositsiooni ja klaveri alal Leipzigi Konservatooriumisse ja Leipzigi Gewandhaus orkestri dirigendiks. Ta juhatas seda orkestrit kuni 1895. aastani.
Reinecke õpetajakarjäär kestis 35 aastat, aastani 1902. Tema paljude õpilaste seas olid ka Edvard Grieg, Christian Sinding, Leoš Janáček, Isaac Albéniz, Johan Svendsen, Felix Weingartner ja Max Bruch.
80-aastasena, esitades oma loomingut Welte-Mignon firma klaverimängu salvestaval seadmel, sai temast kõige varem sündinud pianist, kelle mängu on mis tahes vormis salvestatud.
Ta lõi üle 300 teose (sh oopereid, neli klaverikontserti ja kammermuusikat). Neist tuntuim on flöödisonaat "Undine".
Beata

Beata on naisenimi.
2019. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 1277. naisenimi. 1. jaanuari 2019 seisuga oli Eestis eesnimi Beata 38 naisel.
Walther Hugo Theodor Paucker

Walther Hugo Theodor Paucker (7. märts 1878 Simuna – 6. jaanuar 1919 mõrvatud Rakvere) oli Eesti vaimulik.
Õppis Tallinna Nikolai Gümnaasiumis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1897–1905. Prooviaastal oli ta Simuna Siimona ja Juuda koguduses. Ordineeriti 1. aprillil 1907 Õpetajaks.
Oli aastal 1907 Tallinna Püha Vaimu koguduse adjunktõpetajaks. Aastatel 1907–1919 oli Rakvere Kolmainu koguduse teiseks õpetajaks. Mõrvati 6. jaanuaril Rakveres kommunistide poolt.

Isiklikku

Tema isa Eduard Peter Heinrich Paucker, vanaisa Hugo Richard Paucker ja vanavanaisa Heinrich Johann Paucker olid Simuna Siimona ja Juuda koguduse õpetajad, tädimees Georg Michael von Paucker oli Rakvere Kolmainu koguduse õpetaja.