Diferentsiaalpsühholoogia

Diferentsiaalpsühholoogia (ka individuaalsete erinevuste psühholoogia) uurib viise, kuidas üksikisikud oma käitumises teistest erinevad. Diferentsiaalpsühholoogia mõistab psühhotüüpi inimesele iseloomulike omaduste püsiva kompleksina. Diferentsiaalpsühholoogia meetodeid kasutatakse näiteks kutsenõustamisel, personalivalikul ja indiviidi võimete diagnoosimisel.
Läbi kogu psühholoogia ajaloo on pikka aega kestnud teadlaste jagamine diferentsiaalseteks ja eksperimentaalseteks psühholoogideks, kuid alles viimased 30 aastat on toonud kaasa progressi nende kahe lähenemise integreerimises.
Olgugi et psühholoogia näib olevat pühendunud üksikisikute uurimisele, eristab seda teadusharu muudest psühholoogia harudest see, et tänapäeva psühholoogid uurivad sageli kas gruppe või tunnetuse bioloogilisi põhjuseid. Näiteks uue teraapia tõhususe hindamisel võidakse ühe ravigrupi keskmist sooritust teraapias võrrelda kontrollgrupi, milleks on kas platseebogrupp või juba tuntud teraapiaviis, keskmisega. Selles kontekstis käsitletakse üksikisikute reaktsioonide erinevusi (eksperimentaalsetele ja kontrollmanipuleerimistele) tegelikult kui vigu, mitte kui huvitavat fenomeni, mida uurida.
See on nii seetõttu, et psühholoogilised uurimused sõltuvad statistilisest kontrollimisest, mis aga põhineb suuresti gruppidel. Individuaalsete erinevustega tegelevad psühholoogid tegelevad oma töös küll gruppidega, kuid seda nii, et gruppidest otsitakse neid omadusi, mis on kõikidele inimestele küll ühised, kuid milles on üksikute inimeste näitajad siiski erinevad.

Individuaalsete erinevuste olulisus

Individuaalsed erinevused on olulised alati, kui soovime seletada seda, kuidas inimesed oma käitumises erinevad. Mistahes uurimustes esinevad eri inimeste tulemuste vahel olulised erinevused: reaktsiooniaeg, eelistused, väärtused ja tervisega seotud käitumised on vaid mõned näited.
Selle suure erinevuste allika uurimiseks ja mõistmiseks on võimalik kasutada paljusid tegureid, sealhulgas isiksust, intelligentsust ja mälu, ning füüsilisi tegureid, näiteks kehamõõtmeid, sugu ja vanust. Oluline on, et üksikisikud ei erine mitte ainult oma olukorra poolest teatud ajahetkel, vaid ka esitatud stiimulile reageerimise taseme ja isegi suuna poolest. Sellised fenomenid (mida sageli kirjeldatakse Yerkesi-Dodsoni seadusest lähtuvalt) teevad diferentsiaalpsühholoogiast muuhulgas ka üksikisikutele kohandatud personaalses tervishoiu olulise osa.

Uurimisalad

Individuaalsete erinevuste uurimine hõlmab väga suurt hulka tegureid. Tüüpiliselt kuuluvad nende hulka isiksus, motivatsioon, intelligentsus, suutlikkus, IQ, huvid, väärtused, eneseteadvus ja eneseaustus. Ehkki Ameerika Ühendriikides on järele jäänud üksikud diferentsiaalpsühholoogia programmid, on sellealane teadustöö jätkuvalt väga aktiivne. Nii toimus näiteks 2014. aasta 18. juulist 20. juulini Pariisis juba 21. Rahvusvaheline Diferentsiaalpsühholoogia Sümpoosion.
Praegused uurijad on seotud erinevate rakenduslike ja eksperimentaalsete programmidega: sealhulgas hariduspsühholoogia, organisatsiooni- ja tööstuspsühholoogia, isiksusepsühholoogia, sotsiaalpsühholoogia ja arengupsühholoogiaga seotud programmid (eriti Jean Piaget'st mõjutatud kognitiivse arengu teooriad).

Diferentsiaalpsühholoogia Eestis

Eestlastest on diferentsiaalpsühholoogiaga tegelenud Kalju Toim (1925–1996), kellelt ilmus 1973. aastal ka ülikooli õppematerjal "Diferentsiaalpsühholoogia. I : õppe-metoodiline materjal psühholoogiaosakonna üliõpilastele" (Tartu Riiklik Ülikool, 1973).
Lastepsühholoog Aino Lunge (1928–1994) on koostanud lühikese diferentsiaalpsühholoogia õppematerjali "Vanuseastmete diferentsiaalpsühholoogia õppemetoodiline juhend ajalooteaduskonna psühholoogiaosakonna III kursuse kaugüliõpilastele" (Tartu Ülikool, 1990).