Afganistani ajalugu

Afganistani esiajalugu

Afganistanis algas tõsine arheoloogiline uurimistöö pärast Teist maailmasõda ning kestis kuni Afganistani sõja alguseni detsembris 1979.
Leiti paleoliitikumile, mesoliitikumile, neoliitikumile, pronksiajale ja rauaajale iseloomulikke esemeid. Pole aga veel selge, kui suurel määral on nad sünkroonis teiste piirkondade analoogiliste staadiumidega. Afganistani ala oli nähtavasti, nagu hiljemgi, tihedas kontaktis idapoolsete, läänepoolsete ja põhjapoolsete naaberaladega.
Linnatsivilisatsioon Iraani kiltmaal, mis hõlmab suurema osa Iraanist ja Afganistanist, võis saada alguse juba 3000–2000 eKr (vaata ka Baktria-Margiana arheoloogiline kompleks).
Arvatavasti 2. aastatuhande keskpaigas eKr jõudis Iraani kiltmaa idaossa nähtavasti indoeuroopa keelt kõnelev rahvas, kuid sellest piirkonnast on vähe teada kuni 1. aastatuhande keskpaigani eKr, kui Ahhemeniidie riigi ajal hakati ajalugu kirja panema.
Vana- ja keskajal oli kuulus tänapäeva Afganistani territoorium eri riikide koosseisu ning seda läbisid rahvad ja sõjaväed, kes olid teel Indiasse. Seal elanud rahvaste ajalugu on tihedas seoses Kesk-Aasia, Iraani ja India rahvaste ajalooga. Kuni keskajani koosnes Afganistan peamiselt kohalikest dünastiatest, mida mõjutasid Pärsia riik ning India naabrus.
7. ja 6. sajandil eKr tekkisid Kesk-Aasias suured riigid, millest suurim oli Baktria keskusega Balkhis.

Ahhemeniidide võimu all

Pärsia suurkuningas Dareios I ajast alates 530. aastatest eKr kuulusid Balkhi, Kabuli, Kandahāri ja Herāti piirkond Ahhemeniidide riiki. Baktriast (mille keskus oli praegune Balkh), olevat pärit olnud zoroastrismi rajaja Zarathuštra.
4. sajandiks eKr oli Ahhemeniidide impeerium nõrgenenud. Baktria-taolised äärealad olid Ahhemeniidide valitsemise ajal alati rahutud olnud, aga otsustavast Gaugamela lahingust (330 ekr) võtsid Pärsia poolel osa ka Baktria väed. Aleksander Suurelt saadi lüüa.

Kalifaadi võimu all (1258–1353)

Araabia kalifaadi kaliifide mõju algas 664. Araablastega saabus Afganistani islam juba 7. sajandil ning esimene teadaolev islami kogukond tekkis 644. aastal Herātis, kuid islami usk pääses selles piirkonnas maksvusele suhteliselt hilja. 3.–8. sajandini, oli Afganistani territooriumil valitsevaks usundiks budism. Valitsevaks usundiks muutus islam alles Ghaznaviidide ajal 11. sajandil.
Järgnevalt oli Afganistani ajalugu seotud muslemite kalifaadi ja Umaijaadide (661–750), Abassiidide (750–821) valitsemisega.
10. sajandil Samaniididest valitsejatest (875–999) lahku löönud türgi väepealik Alptegin (962–963) moodustas Gaznaviidide dünastia riigi. Gaznaviidide sultan Sabuktegini (977–997) ja Mahmud Gaznavi ajal, ajal liidendati Horezm ja sooritati 17 sõjaretke Põhja-Indiasse. Gaznaviidide võimule tegid 1186 lõpu Guriidid. Gaznaviidide (963–1187) ja Guriidide (enne 879–1215) ajal poliitiline, majanduslik ja kultuuriline õitseng islami tähe all.

Afganistani Demokraatlik Vabariik

17. juulil 1973 kehtestati vabariik, mille presidendiks sai Moḩammad Dā'ūd Khān, kes tapeti Nõukogude Liidu poolt mahitatud kommunistide riigipöörde käigus 1978. aastal. Afganistan oli olnud heades suhetes Nõukogude Liiduga juba varasemast ajast. Paljud Afganistani haritlased omandasid seal hariduse, mille tagajärjena tekkis riigis tugev nõukogude orientatsiooniga kommunistlik liikumine. 1965. aastal rajati marksistlik-leninistlik Afganistani Rahvademokraatlik Partei (ARDP). Alates 1973. aasta riigipöördest (padišahh oli eksiilis) võitlesid võimu pärast traditsioonilised hõimud ja kommunistid. 
1978. aastal korraldasid kommunistid Sauri revolutsiooni ning kukutasid ja tapsid president Moḩammad Dā'ūd Khāni. Võimule tulid ARDP valitsus Nūr Moḩammad Tarakī juhtimisel. Afganistani Demokraatliku Vabariigi presidendiks, peaministriks ja partei peasekretäriks sai Nūr Moḩammad Tarakī. Ḩāfiz̧ullāh Amīn ja Babrak Karmāl said peaministri asetäitjateks. ARDP oli lõhenenud kaheks rivaalitsevaks fraktsiooniks, radikaalsem Khalq Nūr Moḩammad Tarakī ja Ḩāfiz̧ullāh Amīni juhtimisel ning veidi mõõdukam Parchamis, mille eesotsas olid Babrak Karmāl ja Moḩammad Najībullāh.
Nūr Moḩammad Tarakī tapeti 1979. aastal peaminister Ḩāfiz̧ullāh Amīni toetajate poolt, Ḩāfiz̧ullāh Amīnist sai riigi uus president. 27. detsembril 1979 taeti Ḩāfiz̧ullāh Amīn Kabulis riigipöörde käigus ning presidendiks sai NSV Liidu toel, tema asemel Babrak Karmāl. 1986. aastal asendati tadžiki päritolu Karmal ARDP juhina puštude seast pärineva KHADi (Afganistani Riiklik julgeolekuagentuuri) ülema Mohammad Najibullahiga, kellest 1987. aastal sai Afganistani president. 1987. aastal nimetati ka Afganistani Demokraatlik Vabariik, Afganistani Vabariigiks.

Afganistani islamiriik

7. aprillil 1992 vallutasid mässulised sõjapealikud Gulbuddīn Ḩekmatyāri juhtimisel Kabuli, Mohammad Najibullah kukutati võimult ning 1992. aastal jõudsid Afganistani poliitilised parteid kokkuleppele ning asutati Afganistani Islamiriik, mille eesotsas oli ajutine valitsus. See ei teinud lõppu kodusõjale, sest Najibullahi vastu sõdinud sõjapealikud hakkasid nüüd võitlema omavahel. Kõrge sõjaväelane Gulbuddīn Ḩekmatyār oli kokkuleppele vastu ning alustas Pakistani toetusel Kabuli pommitamist. Vastuolude tõttu teiste sõjapealikega ei asunud peaministriks nimetatud ghilzai puštude sõjapealik Gulbuddin Hekmatyar aga kunagi ametisse. Sellel perioodil toimus sõjategevus Kabulis ja teistes suuremates linnades, maakohad, mis said Nõukogude sõja ajal laialdaselt kannatada, jäid üsna rahulikuks.
Kui Afganistani kaitseminister Aḩmad Shāh Mas‘ūd oli 1994. aasta lõpuks suutnud Kabulis suhtelise rahu taastada, tekkis pealinnale ja valitsusele uus märkimisväärne oht, Ţālebān. Taleban tekkis algselt riigi lõunaosas asuvas Kandahāri linnas ning 1994. aasta jooksul suutsid nad endale allutada mitmeid Lõuna- ja Kesk-Afganistani provintse, kus keskvalitsuse võim nõrk oli olnud, kukutasid võimult Burhānuddīn Rabbānī valitsuse ning kehtestas riigis teokraatliku šariaadivõimu. ja kehtestasid 1996. aasta lõpuks Ţālebāni süsteemi Afganistani Islami Emiraadis. Aḩmad Shāh Mas‘ūd juhatas hiljem Põhja-Alliansi võitlust Ţālebāni vastu, ta asus relvastatud opositsiooni juhi kohale ja asus juhtima "Ühinenud Islami Rinnet Afganistani Päästmise Eest" ehk "Põhja-Allianssi Panjshēri provintsis ja alustas sissisõda.