Carlos Fuentes

Noorpõlv

Carlos Fuentes Macías sündis 11. novembril 1928 Panama pealinnas Panamás. Tema isa oli diplomaat Rafael Fuentes Boettiger ja ema Berta Macías Rivas. Rafael Fuentes oli 1914. aasta aprillis osalenud Mehhiko revolutsiooni ajal oma kodulinna Veracruzi kaitsmises, kui Ameerika Ühendriikide president Woodrow Wilson oli lähetanud väed Victoriano Huerta kukutamiseks. Kuigi Carlos Fuentes sündis ligi kümnend pärast revolutsiooni lõppu, avaldasid tolle aja sündmused hiljem mõju tema teostele.
Isa diplomaaditöö tõttu kolis Carlos sageli. Ta elas noorpõlves Panamás, Montevideos, Rio de Janeiros, Washingtonis, Santiago de Chiles ja Buenos Aireses. Aastatel 1936–1940 elas Fuentes Washingtonis, kus ta käis koolis ja õppis ladusalt inglise keelt kõnelema. Washingtonist kolis perekond edasi Santiagosse, kus Fuentes proovis esimest korda kätt kirjanikuna. Kui Fuentes teatas vanematele soovist kirjanikuks saada, ei olnud isa sellest kuigivõrd innustunud, vaid tahtis, et poeg õpiks õigusteadust. Fuentes asuski õigusteadust õppima, esmalt México ülikoolis ja seejärel Genfis.

Karjäär

Fuentes alustas diplomaadikarjääri 1950. aastal ning oli Genfis Rahvusvahelise Õiguse Komisjoni Mehhiko saadiku sekretär. Mehhikosse naasis ta järgmisel aastal. Fuentes hakkas 1950. aastatel kirjutama artikleid kirjandusest, kunstist ja poliitikast ning toimetas México ülikooli ajalehte. Fuentese esimene teos oli 1954. aastal avaldatud "Los días enmascarados", mis oli kolmest novellist koosnev kogumik. 1956. aastast hakkas ta koos Manuel Carballoga andma välja kirjandusajakirja Revista Mexicana de Literatura. Aastatel 1956–1959 töötas Fuentes Mehhiko välisministeeriumis rahvusvaheliste kultuurisuhete juhina.
Fuentese esimene romaan "La región más transparente" ilmus 1958. aastal. Romaani peategelased on México linn ja linna kultuurikihistused. See teos pani lugejaid märkama Fuentest kui kirjanikku.
Seejärel lõpetas ta töö Mehhiko valitsuses ja pühendas oma karjääri kirjanikuametile. 1950. aastate alguses pööras Fuentes selja oma perekonna keskklassi väärtustele ning astus Mehhiko Kommunistlikku Parteisse. Ta toetas Kuuba revolutsiooni ja külastas Kuubat mõni aeg pärast Fidel Castro võitu. Seal hakkas ta kirjutama kolmandat romaani "Artemio Cruzi surm" ("La muerte de Artemio Cruz"). Romaan ilmus 1962. aastal. "Artemio Cruzi surmas" ja samal aastal ilmunud novellis "Aura" analüüsib ta ajaloo, ühiskonna ja identiteedi teemasid.
1960. ja 1970. aastatel sai Fuentes tänu oma teostele ja poliitilistele kommentaaridele hispaaniakeelsete maade üheks kõige tuntumaks intellektuaaliks. Pärast romaani "Terra Nostra" ilmumist 1975. aastal hakkas Mehhiko valitsus tunnustama Fuentese ülemaailmset tuntust ning ta paluti taas avalikku teenistusse. 1975. aastal sai ta Mehhiko suursaadikuks Prantsusmaal. Ta astust ametist tagasi 1977. aastal protestiks José López Portillo Mehhikos võimuletuleku vastu. Ta oli pettunud valitsuses, kes oli nimetanud riigi endise presidendi Gustavo Diaz Ordaze suursaadikuks Hispaanias. Fuentes sõnas, et ta ei saa töötada koos inimesega, kes oli tellinud õpilaste verevalamise (Tlatelolco massimõrv Méxicos 1968. aastal).
1970. aastate lõpus andis välja spioonipõneviku "La cabeza de la hidra". 1980. aastatel pidas ta loenguid mitmes Ameerika Ühendriikide ülikoolis, sealhulgas Princetoni Ülikoolis, Dartmouth College'is ja Harvardi Ülikoolis. Tema 1985. aastal ilmunud romaan "Gringo Viejo" saavutas edu USA-s ning sellest sai esimene Mehhiko kirjaniku bestseller USA-s. Teos räägib USA kirjaniku Ambrose Bierce'i kadumisest; Bierce läks kaduma 1914. aastal Mehhikos. Teose põhjal valmis peagi Hollywoodi film, mille peaosi mängisid Gregory Peck ja Jane Fonda. 1984. aastal pälvis Fuentes Mehhiko kõrgeima kirjandusauhinna ning 1985. aastal parimale hispaaniakeelsetele kirjanikele antava Miguel de Cervantese auhinna.
1980. aastate lõpus läks ta tülli teise Mehhiko kirjanikuga, 1981. aastal Nobeli kirjandusauhinna pälvinud Octavio Paziga, kellega ta oli olnud hea sõber. Tüli põhjuseks oli see, et Fuentes toetas Nicaragua sandiniste, keda Paz hukka mõistis. Pazi juhitud kirjandusajakiri Vuelta avaldas 1988. aastal Fuentese kritseeriva artikli, milles väideti, et Fuentesel puudub tõeline Mehhiko identiteet. See viis avalike vaidlusteni, mis kestsid kuni Pazi surmani 1998. aastal.
1991. aastal tunnustas Prantsusmaa president François Mitterrand teda Auleegioni ordeniga. Mitmed Fuentese järgmised romaanid käsitlesid 20. sajandi Mehhiko ajalugu. Ta avaldas ka mitmeid esseid, sealhulgas USA president George W. Bushi kritiseerinud essee "Contra Bush" (2004).
Tema 2000. aastate tuntumate teoste hulka kuuluvad armastusromaan "Inezi vaist" ("Instinto de Inez"; 2001), milles põimuvad reaalsus ja müstika, ning Mehhiko uimastikaubandust käsitlev "Adán en Edén" (2009).

Isiklik elu

Fuentes oli abielus kaks korda. Aastatel 1959–1973 oli ta abielus näitleja Rita Macedoga ning 1976. aastast kuni oma surmani ajakirjaniku Silvia Lemusega. Esimesest abielust sündis üks laps (Cecilia) ning teisest kaks last (Carlos ja Natasha). Carlos ja Natasha surid noorelt: Carlos 1999. aastal 25-aastaselt hemofiiliasse ning Natasha 2005. aastal 30-aastaselt arvatavalt narkootikumide üledoosi tagajärjel.