Süüria (Rooma provints)

Süüria provints

Varajase keisririigi ajal koosnes Rooma armee Süürias 3 leegionist koos abivägedega, nad kaitsesid piiri Partiaga.
Pärast Juudamaa jaotamist aastal 6 pKr tetrarhiateks muutusid need järk-järgult Rooma provintsideks, kusjuures Rooma Süüria liidendas 34. aasta paiku pKr Iturea ja Trachonitise.
Süüria provintsi väed olid vahetult haaratud suurde juudi mässu aastatel 66–70 pKr. Aastal 66 pKr tõi Süüria legaat Gaius Cestius Gallus abivägedega tugevdatud Süüria armee, et taastada kord Juudamaal ja mäss maha suruda. Kuid leegionit varitseti ja see purustati juudi mässuliste poolt Beth Horoni lahingus, mis šokeeris Rooma juhtkonda. Tulevane keiser Vespasianus pandi siis juudi mässu mahasurumise eest vastutama. 69. aasta suvel algatas Vespasianus koos Süüria toetusüksustega püüdluse saada Rooma keisriks. Ta võitis oma rivaali Vitelliust ja valitses keisrina 10 aastat, kui tema järglaseks sai tema poeg Titus.
Tel Doris aastal 1948 avastatud kirje põhjal oli Gargilius Antiquus konsuliameti ja Aasia valitsemise vahepeal teadaolevalt provintsi kuberner keisririigi idaosas, arvatavasti Süürias. Novembris 2016 avastati Dori rannikul Haifa ülikooli allveearheoloogide poolt kreekakeelne kirje, mis kinnitas, et Antiquus oli Juudamaa provintsi kuberner aastatel 120 kuni 130, arvatavasti enne Bar Kokhba mässu.

Süüria-Koile provints

Süüria kuberner säilitas kogu suure provintsi tsiviilhalduse muutumatuna ja hoidis Aasias pikka aega üksi kogu esimese astme juhtimist. Alles 2. sajandi jooksul toimus tema eesõiguste kahanemine, kui Hadrianus võttis Süüria kubernerilt ühe neljast leegionist ja andis selle Palestiina kubernerile. Severus võttis Süüria kubernerilt lõpuks esimese koha Rooma sõjalises hierarhias. Pärast provintsi (mis soovis sel ajal teha Nigerist keisrit, nagu oli varem teinud oma kubernerist Vespasianusest) alistamist keset vastupanu, eriti Antiookias, käskis ta selle kaheks osaks jaotada ning andis Koile-Süüria provintsi kubernerile 2 leegionit ja Süüria-Foiniikia provintsi kubernerile 1 leegioni.

Foiniikia

Keiser Septimius Severus jaotas Rooma Süüria moel, mis jäi kuni tetrarhide valitsemiseni. Tema valitsemisajal jaotati see kolmeks osaks: Koile-Süüria põhjas keskusega Antiookias, Süüria-Foiniikia keskusega Tüüroses ja Süüria-Palestiina lõunas keskusega Caesarea Maritimas. 2. sajandi lõpust kaasas Rooma Senat mitu tähtsat süürlast, sealhulgas Tiberius Claudius Pompeianuse ja Avidius Cassiuse.
Süüria oli Kolmanda sajandi kriisi ajal strateegilise tähtsusega.
Aastal 244 pKr valitses Roomat süürlane Philippopolisest (tänapäeva Shahba) Arabia Petraea provintsis. Keiser oli Marcus Julius Philippus, rohkem tuntud kui Philippus Araablane. Philippus oli Rooma 33. keiser selle tuhandetal aastapäeval.
Rooma Süüriasse tungiti aastal 252/253 (aasta üle vaieldakse) pärast Rooma väliarmee purustamist Barbalissose lahingus Pärsia kuninga Shapur I poolt, mis jättis Eufrati jõe valveta ja piirkonda röövisid pärslased.
Aastal 259/260 juhtus sarnane sündmus, kui Shapur I võitis taas Rooma väliarmeed ja vangistas Rooma keisri Valerianuse elusalt Edessa lahingus. Taas kannatas Rooma Süüria, kui linnad vallutati, rüüstati ja rööviti.
Aastatel 268 kuni 273 oli Süüria osa lagunevast Palmyrast.

Dominaadi reform

Pärast Diocletianuse reforme sai Süüria-Koile Idadiötseesi osaks. Millalgi 330. ja 350. aasta vahel (arvatavasti umbes aastal 341), loodi Süüria-Koile territooriumist Euphratensise provints piki Eufrati läänekallast ja endisest Kommagene valdusest, mille pealinn oli Hierapolis.