Frank O. Gehry

Elulugu

Frank Gehry sündis 1929. aastal Kanadas Torontos. Gehry mõlemad vanemad olid juudid, isa oli pärit Venemaalt ja ema Poolast. Mõlemad vanemad armastasid kunsti, isa õpetas joonistamist ning emaga käis noor Gehry tihti muuseumites ja kontsertidel. Pere kolis Ameerika Ühendriikidesse 1947. aastal, kui Frank Gehry oli 18-aastane. Ta asus õppima Lõuna-California Ülikooli arhitektuuriteaduskonda, mille ta lõpetas 1954. aastal. Õpingute ajal töötas ta autojuhi, inseneri ja raadiodiktorina. Pärast ülikooli lõpetamist teenis Gehry kaks aastat USA sõjaväes, kus ta sai lisatööna kasarmute tarvis mööblit disainida. 1956. aastal astus Gehry Harvardi disainikooli, kus jätkas oma õpinguid linnaplaneerimise erialal. Ta leidis, et sealne õppekava ei paku talle võimalusi enda loomingulise potentsiaali realiseerimiseks, ning otsustas õpingud katkestada. Oma nime Goldberg muutis ta ülikooli õpingute ajal, sest koges diskrimineerimist oma juudi päritolu tõttu.

Karjäär arhitektina

28-aastasena disainis Gehry oma esimese eramu, milleks oli nn Davidi majake, mis valmis 1958. aastal. Kuigi võrreldes Gehry järgnevate töödega on tegu üsna tagasihoidliku ja trende järginud disainiga, on selles juba märgata temale iseloomulikuks saavaid elemente. Robustse välimusega peitmata talad ja töötlemata pinnad on dekonstruktivismile omased jooned, mis jäävad iseloomustama suurt osa tema edasisest loomingust. 
1962. aastal avas Gehry Los Angeleses oma arhitektuuribüroo. Esimestel aastatel sai büroo vaid väiksemaid tellimusi ning tegeles lisaks ka ehitusinseneeria ja sisearhitektuuriga. Gehry karjäär sai tuule tiibadesse pärast seda, kui valmis ta enda kodu (1977–1980), mis tekitas küll naabruskonnas kahetisi emotsioone, kuid jäi oma innovaatilise kujundusega silma mitmetele tulevastele klientidele. Ta elas seal 2017. aastani, kui valmis ta uus kodu Santa Monicas.
Edaspidi sai Gehry büroo rohkelt tellimusi ka avalike hoonete projekteerimiseks – esimesena neist valmis 1980. aastal Santa Monica kaubamaja Californias, mille disainis sidus Gehry traditsioonilise arhitektuuri futuristlike konstruktsioonidega. Seda võib pidada esimeseks tööks, mille järgi hakkas avalikkus Gehry stiili tundma.
1980. aastatel kogus Gehry tuntust eelkõige muuseumite arhitektina. Osad tema töödest said avalikkuselt kriitilise hinnangu oma ekstsentrilise ja ebapraktilise disaini tõttu, neist enim kritiseeriti Cabrillo akvaariumi (1984). Sellele vaatamata jäi ta oma stiilile kindlaks.
Oma esimese hoone Euroopasse disainis Gehry 1989. aastal, ning selleks oli Vitra disainimuuseum Saksamaal Weil am Rheinis. 1990. aastate alguseks oli Gehry saavutanud rahvusvahelise tuntuse omapärase disainiga muuseumite loojana. Järgnevalt sai ta mitmeid olulisi tellimusi üle kogu Euroopa ja Põhja-Ameerika. Kesk-Euroopas on olulisimaks näiteks ta loomingust 1996. aastal valminud "tantsiv maja" Prahas.
1997. aastal sai Gehryst üks maailma staararhitekte, kui valmis Guggenheimi muuseum Bilbaos Hispaanias. Mitmete kriitikute hinnangul on tegu 20. sajandi arhitektuuri tähtteosega. Hoone ilme taotleb kompositsioonis juhuslikkust, samas on disaini idee paigutada kurviline pind päikese teekonda arvesse võttes võimalikult palju loomulikku valgust ära kasutama. Frank Gehry on oma kunstnikukarjääri jooksul palju kasutanud kala motiivi, ning ka Guggenheimi juures märgatakse hoone fassaadi tekstuuri sarnanemist kala soomustega.
Bilbao Guggenheimi järgi on saanud nime termin "Bilbao efekt", millega tähistatakse ühe ehitise mõju piirkonnale. 2014. aastaks oli 1997. aastal avatud muuseum Baskimaale sisse toonud ligikaudu 4 miljardit eurot ning loonud üle 5000 uue töökoha. "Bilbao efekti" negatiivseks külgeks peetakse piirkonna traditsioonide ja omapära tagaplaanile jäämist.
Järgnevatel aastatel jäi Gehry Guggenheimi menust inspireerituna tegema sarnases stiilis, plekkfassaadidega dekonstruktivistlikke hooneid. Neist tuntuim on Walt Disney kontserdimaja Los Angeleses (2003), mis on oma kompositsioonilt Guggenheimiga kõige sarnasem.
Alates sajandivahetusest muutus Gehry looming mitmekülgsemaks, kui ta hakkas looma lisaks muuseumitele ka teistsuguste funktsioonidega avalikke hooneid, nagu Millenniumi väljak Chicagos (2004), Uue Maailma kontserdimaja Miamis (2011) ning mitmesugused hooned ülikoolide juures üle maailma. Viimastel aastakümnetel valminud muuseumitest on silmapaistvamad Biomuseo Panamas (2014) ja Louis Vuittoni muuseum Pariisis (2014).
2011. aastal valmis Gehry disainitud Beekmani torn New Yorgis, mis on tänaseni põhjapoolkera kõrgeim kortermaja. See on 30 sentimeetrit kõrgem kui eelmine rekordiomanik Trump Building, mille tõttu tekkis 2010. aastal avalik tüli Gehry ja Donald Trumpi vahel. 2016. aastal pakkus Prantsusmaa president Gehryle võimalust Prantsusmaale kolida, kui Trump peaks presidendiks valitama. Siiani ei ole arhitekt soovinud Ameerika Ühendriikidest minema kolida.

Muu looming

Frank Gehry oli disainerina väga mitmekülgne. Lisaks ehitiste kujundamisele huvitas teda ka sisustuse disain, ning ta on teinud koostööd mitmete mööblitootjatega, kes tegid ta ekstravagantsed disainesemed rahvale kättesaadavaks. Tema esimene mööblikollektsioon "Easy edges" (1969–1973) valmis papist ning tuntuim näide sellest on lainetav tool.
1990. aastal avati näitus Gehry loodud kala motiiviga lampidest – autor on öelnud, et kasutada kala motiivina oli juhuslik mõte, ning selle taga puudub põhjus. Lisaks mööblile on ta disaininud muuhulgas ehteid, viinapudeli, nõusid ning jahi.
Andunud hokifännina lõi ta oma büroo töötajatest hokimeeskonna. 2004. ja 2016. aasta hoki maailmameistrivõistluste karikad disainis Gehry. Oma mööblikollektsiooni välja andes andis ta igale esemele nime ühe hokimeeskonna järgi.