Johann Caspar Lavater

Elu algusaastad

Lavater sündis 15. novembril 1741 Zürichis, kus ta elas ka terve oma elu. Ta isa oli arst, keda Lavater ise kirjeldas kui vaikset ja ausat meest. Ta ema, kes pärines Zürichi ühest parimast ja enim respekteeritavamast perekonnast, oli vastand Lavateri isale. Lavateri ema oli väga teadmistehimuline, loominguline ja ennastkehtestav, mistõttu Lavater teda austas. Kuna Lavater oli pärit heast perekonnast, siis sai ta ka hea hariduse. Ta käis Wolfback Saksa koolis ja kuueaastaselt Ladina koolis Grossmünsteris, millele järgnes kaks aastat Fraumünsteri Collegium Humanitatises.

Õpingud

15-aastaselt alustas Lavater kuueaastast kooliteed Collegium Carolinumis, mida peetakse Zürichi ülikooli eelkäijaks ning kus tema õpetajateks olid Johann Jakob Bodmer ja Johann Jakob Breitinger. Õppekava lähtus suures osas valgustusajastu ja -filosoofia põhimõtetest. Õppimisel pandi rõhku mõtlemisele ja arutlemisele, mille tõttu hakkas Lavater juba kooliajal üles kirjutama oma filosoofilis-teoloogilisi arutlusi. Oma õpingutes pööras ta enim tähelepanu filoloogiale, filosoofiale, ajaloole ja viimasel kahel aastal ka teoloogiale. Pärast õpingute lõpetamist ühines ta kirikuõpetajateks määratavate kandidaatide nimekirjaga.

Õpingutejärgne periood

Väärtuste ja vooruste mõisted said õpingute järel Lavateri jaoks lisaks religioossele tähendusele ka poliitilise tähenduse. Aastal 1762, kui Lavater oli 21-aastane, süüdistas ta koos oma kaasõpilaste Felix Hessi ja Henry Füssliga anonüümselt ametnikku Felix Grebelit ülekohtus ja oma ametnikukoha väärkasutamises. Grebel polnud algselt nõus oma süüd tunnistama, misjärel tehti kogu afäär avalikuks. Grebel oli seejärel sunnitud tagastama ebaseaduslikult saadud tulud.
Pärast skandaali otsustasid Lavater, Hess ja Füssli lahkuda mõneks ajaks Saksamaale, kus nad said tänu oma saatjale Johann Georg Sulzerile tutvuda Berliinis tähtsaimate teadlaste, akadeemikute ja ühiskonnaelu tegelastega. Zürichisse naasti aastal 1764. Zürichisse tagasitulles ei olnud endiselt Lavateri jaoks vaba kirikuõpetaja kohta. Seetõttu jätkas ta kirjutamise ja teoste anonüümse avaldamisega. Oma kirjutusi avaldas ta igal nädalal ilmuvas ajakirjas Der Erinnerer, mille ta koos Füssliga 1765. aastal rajas. Ajakiri sisaldas enamjaolt patriootlikke, religioosseid ja filosoofilisi uudseid mõtteavaldusi ning selle eesmärgiks oli aidata kaasa ühiskonna moraalsele arengule. Võimudele polnud ajakirjas ilmuv alati meelepärane ning valitsuse survestamise tõttu lõpetati ajakirja väljaandmine 1767. aastal.

Abielu

3. juunil 1766 abiellus Lavater Anna Schinziga (1742–1815). Kokku oli neil 8 last, kellest ainult 3 elasid lapseeast kauem.

Töö pastorina

1760ndatel alustas Lavater tööd kirikuõpetajana. Oma jutlustes oli ta väga kirglik, siiras ja veenev, mistõttu oli tal ka suur mõju oma kuulajatele. Ta rääkis südamest ja käitus jutluste ajal lihtsalt ning haaras sellega oma publikut. Ta oli äärmiselt karismaatiline ning tema juurest käidi tihti nõu küsimas ja temaga konsulteerimas. Aastal 1775 sai Lavater ühe Zürichi kiriku vanempastoriks ning aastal 1778 sai ta Püha Peetruse kiriku koguduse diakoniks. 1786. aastal pakuti talle jutlustaja kohta Püha Ansgari kirikus Bremenis, mida ta vastu ei võtnud. Sama aasta lõpus määrati ta Püha Peetruse kiriku koguduse vanempastoriks.

Füsiognoomika

Lavateri kõige tähtsamaks panuseks saab pidada füsiognoomikat. Tema religioossed uskumused viisid ta tõendite otsinguile, et jumalikkus eksisteerib ka inimelus. Ta uskus keha ja hinge interaktsiooni, mistõttu hakkaski tegelema füsiognoomika uurimisega. Lavateri peetakse füsiognoomika taaselustajaks, ta süstematiseeris ja edendas seda. Selleks, et midagi näojoontest välja lugeda, tuli inimese profiil esitada võimalikult täpselt. Lavateri jaoks olid parimaks ja täpseimaks meetodiks siluetid. Oma mõtted koondas ta raamatusse „Esseed füsiognoomikast“ (1775–1778, 4 kd), mille valmimisel olid talle abiks Goethe ja Herder. Raamatus seletab ta ära füsiognoomika peamised tõed, kirjeldab neid ning toob palju näiteid ka illustratsioonide ja joonistuste näol. Osaliselt seetõttu kogus raamat palju kuulsust nii Saksamaal, Inglismaal kui ka Prantsusmaal.

Elu lõpuaastad

Kuni surmani avaldas ta suurtes kogustes luuletusi, trakte ja kirju. Elu lõpuaastatel Lavateri kuulsus ja mõju vähenesid. 1799. aastal ta arreteeriti Prantsusmaa valitsuse kritiseerimise pärast ja deporteeriti Baselisse. Pärast Zürichisse naasmist sattus ta kähmlusse prantsuse sõduritega, mille käigus sai ta kuulist haavata. Ta suri rohkem kui aasta hiljem (1801) saadud vigastuste tagajärjel.

Teosed

Lavater kirjutas oma elu jooksul palju erinevaid teoseid. Tema elu ja tööd saab kirjeldada kui jumalikkuse otsinguid inimestes. Oma lüürilistes ja eepilistes poeemides imiteerivat ta Friedrich Gottlieb Klopstocki.