google/wiki40b huggingface dataset:
Laine (ansambel)

Laine oli Eesti NSV Riikliku filharmoonia estraadiansambel, mille 1960. aastal asutas Gennadi Podelski.
Algkoosseisus laulsid Anne Taniel (Telman), Urvi Hirvoja, Milvi Tammik, Helle Barbo , Anne Peterson (Ivask), Leili Värk (Kiil), Marta Oja (Tuulik), Leida Lukk (Pukk).
Ansambli 1982. aasta koosseisus laulsid Krista Grinbergs, Lea Vetter, Sirje Põllu ja Ülle Ernits.
Vahepealsetesse koosseisudesse on kuulunud Lagle Alpius, Novella Hanson, Silvi Juhanson, Katrin Kalde (Kutševski), Milvi Klaas, Kaja Kõlar, Viivi Laas, Merle Lilje (Ploom), Saimi Murro, Kersti Naissoo (Johannson), Anne-Lii Pops, Heidy Tamme, Anne Velli (Saller) jt.
1981. aastal tuli ka algkoosseis taas kokku (Helle Barbo asemel Viivi Laas) ja alustas taas tegevust Podelski juhatusel, võttes endale nime Laine-1.
Rudolf Kjellén

Johan Rudolf Kjellén (13. juuni 1864, Torsö – 14. november 1922, Uppsala) oli rootsi sotsiaalteadlane.
Tema poolt kasutusele võetud on termin geopoliitika (1916). Ta pidas oluliseks autarkiat.
Kulno Kala

Kulno Kala (sündinud 14. juulil 1936 Võhmas) on eesti ajaloolane ja pedagoog. 
Ta lõpetas 1955. aastal Põltsamaa Keskkooli ning 1960. aastal Tartu Riikliku Ülikooli ajaloolasena. Ta kaitses Eesti NSV Teaduste Akadeemias 1970. aastal väitekirja "Eesti NSV elektrifitseerimise ajalugu" ning sai kandidaadikraadi.
Ta töötas aastatel 1962–1992 Eesti NSV Teaduste Akadeemia Ajaloo Instituudis. Ta on peamiselt tegelenud tööstusajalooga, mistõttu tema tööd on kasutatavad ka peale Nõukogude Liidu kokkuvarisemist. 
Kala töötab alates 1992. aastast ajalooõpetajana. Ta on Pelgulinna Gümnaasiumi ajaloo ja ühiskonnaõpetuse õpetaja.

Isiklikku

Kulno Kala tütar on ajaloolane Tiina Kala.
Kusto Ulmre

Kusto Ulmre (kuni 1936. aastani Gustav Schneider; 8. jaanuar 1875 – 1952) oli raamatukaupluse omanik ja kirjastaja.
Aastail 1926–1934 ehitas ta Nõmmel endale maja (praeguse aadressiga Õitse 42), mis jäi lõpetamata.
Tallinna linna perekonnaseisuametniku otsusega määrati Kusto Schneiderile ühes abikaasa Martha-Wilhelmine ning poeg Helgoga uueks perekonnanimeks Ulmre.
Lvivi oblast

Haldusjaotus

Oblast jaguneb 20 rajooniks ja 9 oblastilise alluvusega linnaks.
Oblastilise alluvusega linnad on Borõslav, Drogobõtš, Moršin, Novõi Rozdil, Sambir, Strõi, Truskavets, Tšervonograd ja oblasti keskus Lviv.
90% oblasti elanikest on ukrainlased.
Colesi maakond

Ajalugu

Maakond moodustati 1830. aastal.
Suubumisjärv

Suubumisjärv on järv, millel puudub pindmine ja maa-alune väljavool. Suubumisjärve suubunud vesi kas aurustub või filtreerub põhjavette.
Suubumisjärvi leidub eriti stepi-, poolkõrbe- ja kõrbevööndis.
Paljud suubumisjärved on suure soolsusega mineraaljärved.
Hudahaj

Ajalugu

Esimest korda mainitakse Hudahajd XVI sajandil kui Astravieci mõisale kuulunud küla. Külal on läbi aegade olnud palju omanikke. Aastal 1764 rajas toonane mõisnik Juzef Vojna asulasse kloostri, selle juurde ehitati ka katoliku kirik. Hudahaj sai tuntuks oma ikooni poolest, millele omistati imettegev võime.
Poola jagamisel läks Hudahaj aastal 1795 Venemaa koosseisu. Aastal 1832 sulgesid Poola ülestõusu maha suruma tulnud Vene väed kloostri, kirik ja kloostri hooned anti kohalike juutide käsutusse. Ikoon viidi Ašmianysse. Aastal 1856 sunniti juudid asulast lahkuma, tühjaks jäänud kiriku võtsid katoliiklased aga mõne aja pärast taas kasutusele. Aastal 1884 avati Hudahajd läbiv Liepaja-Romnõ vaheline raudtee. Aastal 1909 tagastati ikoon Hudahaj kirikule.
Kuni 1917. aastani oli Hudahaj Venemaa Keisririigi koosseisus, 1919–1939 kuulus Poolale, 1939–1991 oli Nőukogude Liidu koosseisus.
Marioni maakond (Kentucky)

Ajalugu

Maakond moodustati 1834. aastal.
Olev Nisumaa

Saavutused

Ta on Eesti meistrivõistlustel võitnud motospordis 650 cm³ külgvankriga mootorrataste klassis 1987. aastal pronks- ja 1989. aastal hõbemedali.

Treeneritöö

Tema treeningugrupist on sirgunud näiteks Tarvi Thomberg, Ardo Arusaar, Rait Thomberg ja Olari Suislep.
Ta on maadlusklubi Juhan juhataja.
Keila kirik

Keila Mihkli kirik on Eesti Evangeelsele Luterlikule Kirikule kuuluv kirik Keilas. Kirikus tegutseb EELK Keila Miikaeli kogudus. Kiriku aadress on Paldiski mnt 2.
Keila kirik on Harju maakonna suurim keskaegne maakirik.
Kirikus on orelimeister August Terkmanni 1911. aastal valminud orel 2 manuaali ja 20 registriga.

Ajalugu

Taanlased valisid Keila mäe Vomentakae kihelkonna kiriku asukohaks. 13. sajandi esimesel poolel rajatud esialgne kirik ehitati puust ja pühendati peaingel Miikaelile. Sama sajandi lõpus valmis avar nelinurkne kabel, kuid pikihoone ehitati arvatavasti 14. sajandi esimesel poolel. 1452. aastal läks Keila kirik Tallinna Toomkiriku alluvuselt Tallinna Komtuurkonna alluvusse. 
Liivi ordu valduses toimusid 15. sajandi lõpul ja 16. sajandi alguses suured kiriku ümberehitused. Alates 1489. aastast on kirik kahelööviline, mis on küllaltki harvaesinev ruumilahendus Eestis kirikutes. 15.–16. sajandist säilinud vöörmünderite arveraamatute järgi oli Keila kirik üsna jõukal järjel, seal oli neli altarit. Liivi sõja ajal 1558. aastal kirik rüüstati ja purustati. 
Aastaks 1596 kirik taastati. Kiriku sisemuse taastamisel jõudis 1632. aastal Keila kirikusse Tallinnas Tobias Heintze töökojas valminud suur renessanssaltar. Samast pärines ka kantsel. Kirikuaias on mitu 17. sajandist pärit talupoegade rõngasristi, mis viitavad tolleaegsete talupoegade heale elujärjele. Rootsi ajast pärinevad tänapäeva kirikus altar, kantsel ja kaks kroonlühtrit.
Kirikuaias asub mitu hauakabelit, mis on rajatud pärast 1772. aastat, kui kirikutesse matmine keelati. 1839 telliti kirikule Saksamaalt uus orel, mis ehitati ümber 1914 ja remonditi 1997. Tänapäevase välimuse sai kirik 1851. aastal (roosaken, torni kaarmotiivid, peaportaali raamistamine sammastega jm) ning kiriku sees lõppesid viimased suuremad ehitustööd 1939. Torn on koos ristiga 50 meetrit kõrge. Kiivrit remonditi aastatel 2004-2005, kui selle sõrestikku tugevdati ja pandi peale uus plekk. Rist võeti tornist alla ning kullati. 2017 sai kirik uue, kolmanda kella. 
1939. aastal eemaldati kirikust remondi tõttu altari kinkinud Saue ja Saku mõisniku Bernhard von Scharenbergi ja tema abikaasa Anna von Roseni pildid. Kuigi muinsuskaitseinspektor Eerik Laid tegi koguduse juhatusele korralduse maalid endisse kohta tagasi panna, ei tahtnud kogudus jumalat paludes enam põlvitada endiste orjaperemeeste piltide ees, pealegi ei olevat need algsed maalid, vaid Tallinna fotograafi Reisbergi tehtud koopiad.
José Mujica

José Alberto Mujica Cordano (hüüdnimi El Pepe; sündinud 20. mail 1935 Montevideos) on Uruguay poliitik, kes oli 1. märtsist 2010 1. märtsini 2015 Uruguay president.
1960. aastatel sai temast üks vasakpoolse sissiliikumise Tupamaros liidreid. 1970. ja 1980. aastatel viibis ta umbes 15 aastat vanglas.
José Mujica kuulub vasakpoolsesse valimisliitu Lai Rinne. Aastal 1994 valiti ta parlamendi alamkotta ning aastal 1999 ja uuesti 2004 ülemkotta. Aastatel 2005–2008 oli ta põllumajandusminister.
2009. aasta presidendivalimistel valiti José Mujica presidendiks.
Barbara Walters

Barbara Jill Walters (sündinud 25. septembril 1929) on Ameerika Ühendriikide ajakirjanik ja meediategelane, kes on juhtinud saateid "Today" ja "The View".
Ruja (ooper)

"Ruja" on Eesti rokkooper, mille lavastas Tiit Ojasoo, libreto kirjutasid Tiit Ojasoo ja Ene-Liis Semper ja helilooja oli Rein Rannap. Ooper baseerub ansambli Ruja ajalool ja nende loomingul.
Ooper esietendus 15. augustil 2008 Vanemuise teatri vabaõhulaval.
Peeterristi kirik

Peeterristi kirik oli kirik Virumaal Peeterristi asulas. 
Kirik ehitati 1808 aadliproua Dorothea von Arpshofeni eestvõttel lagunenud kabeli asemele. Dorothea pühendas selle kiriku oma surnud abikaasale. Kirik oli kivist.
21. septembril 1908 tähistati pidulikult kiriku 100. aastapäeva.
Kirik hävis Teises maailmasõjas.
Keskkõrv

Madudel

Madudel on keskkõrv jalusena  olemas ning lõpeb ovaalaknaga. Kuid kuna maod õhu kaudu levivaid võnkeid peaaegu ei kuule siis on vähetõenäoline et keskkõrv neil kuulmisel osaleb.

Inimestel

Keskkõrv koosneb trummiõõnest, kolmest kuulmeluukesest ja kuulmetõrvest. 
Keskkõrv piirneb ühelt poolt trummikilega ja teiselt poolt esiku- ehk ovaalaknaga. Keskkõrv on kõrge ja kitsas ning täidetud õhuga, mis pääseb sinna ninaneelust algava kitsa toru kaudu. Seda toru nimetatakse Eustachi tõriks ehk kuulmetõriks ning see avaneb neelamise ja haigutamise ajal. Kuulmetõri tagab, et oleks ühesuguse õhurõhk mõlemalpool trummikilet. Keskkõrvas muundatakse helirõhu võnkumine mehaaniliseks võnkumiseks trummikile abil. Trummikile edastab võnked trummiõõnde kolmele kuulmeluukesele – vasarale, alasile ja jalusele. Vasar on kinnitatud trummikile külge. Alasi kaudu antakse vasara võnkumine edasi jalusele, mis on kinnitatud ovaalakna väikese membraani külge. Kui luukesed hakkavad võnkuma, siis tõukab ja tõmbab jalus membraani, mis katab ovaalset aknakest. Ovaalakna kaudu avaneb sissepääs teosse.
Trummikile võngete ülekandmisel ovaalaknale käituvad luukesed kangide reana, mille toimel ülekantav jõud võib vaiksete helide puhul suureneda kolm korda. Ülekanne on korraldatud nii, et väike rõhk suurele pinnale teisendatakse suuremaks rõhuks väiksemale pinnale, sest trummikile pindala on 15–30 korda suurem kui ovaalakna pindala.
Kuulmekile poolt edastatavad võnked kantakse kuulmeluukeste abil sisekõrva.
Keskkõrva võivad ohustada liigkiired õhurõhumuutused aga ka mitmesugused keskkõrvapõletikud (äge, bakteriaalne, liiteline, sekretoorne, seroosne ja krooniline keskkõrvapõletik).
Värvid Eesti omavalitsuste vappidel

Punane

Avanduse valla vapp, Haapsalu vapp, Harjumaa vapp, Meremäe valla vapp, Paldiski vapp, Salme valla vapp

Must

Aegviidu valla vapp, Ahja valla vapp, Kehtna valla vapp, Kihnu valla vapp
Äärmusliku usugrupi psühholoogia

Muu

Mõõdud: 144 × 204 mm
ISBN 9985-9112-0-2
Abikontakt

Abikontakt (inglise keeles auxiliary contact) on elektrisüsteemis paiknev kontakt, mis on ühendatud abiahelasse ja mida põhilülitusseade (lüliti, relee, käiviti, kontaktor jms) juhib automaatselt.
Abiahela kontakte läbiv elektrivool on põhiahela voolust enamasti väiksem, harvadel juhtudel sellega võrdne.
Tavaliselt kasutatakse abiahela kontakte juhtimis-, blokeerimis-, signalisatsiooni-, mõõte- vms lülituste läbiviimiseks.
Haljasväetis

Põllumajanduses haljasväetisena kasutatav taim küntakse maasse värskena – ädalana – või niidetakse ja jäetakse maapinnale kõdunema ning siis küntakse sisse – mängides rolli multšina ja mulla omaduste parendajana. Haljasväetisena kasutatakse taimi enamasti kattevilja eesmärgina, et vähendada mullast vee aurustumist, mulla sooldumist, vähendada umbrohtuvust ja kahjurite hulka ning suurendada bioloogilist mitmekesisust. (Lu et al. 2000) Haljasväetist kasutatakse kõige intensiivsemalt maheviljeluses, kus mineraalväetised on keelatud.

Kasvatamine

Haljasväetiste kultuuride kõige sobilikum künniaeg on varakevadel. Rajades põllule haljasväetist katteviljaga, tuleb külvata nad koos. Kui allakülvil on katteviljast ülekasvamise oht, siis tuleks rajada allakülvina liblikõieline kattevilja tärkamise või hiljemalt 2-3 lehe faasis. Kui liblikõielist haljasväetist kasvatatakse põllul esimest korda, tuleb seemneid töödelda mügarbakteri preparaadiga, et taimikutel saaksid mullas tekkida juurtele mügarbakterid, mille abil seovad nad mulda õhulämmastikku.

Sobivus

Levinumad haljasväetise kultuurid on punane ristik, valge mesikas ja lutsernid, vähem levinud lupiin ja harilik nõiahammas. Valge mesikas ja lutsernid on Põhja-Eestis eelistatumad just seetõttu, et neile sobivad lubjarikkad mullad. Lõuna-Eestis kasvatatakse rohkem punast ristikut, kuna see sõltub vähem mulla happesusest.
Tuulikki Bartosik

Tuulikki Bartosik (sünninimi Tuulikki Veskus; sündinud 24. augustil 1976 Rakveres) on eesti akordionist.
Aastatel 1983–1994 õppis Lasnamäel Tallinna 13. Keskkoolis (hiljem Laagna gümnaasium). Aastatel 1984–1990 õppis Lasnamäe Muusikakoolis. 
1995. aastal lõpetas Georg Otsa nimelise Tallinna Muusikakooli akordioni eriala Venda Tammanni õpilasena. 1997. aastal lõpetas Viljandi Kultuurikolledži. 2002. aastal lõpetas Stockholmi Kuningliku Muusikakõrgkooli rahvamuusika eriala Bachelor in Fine Arts kraadiga, 2004. aastal lõpetas Sibeliuse Akadeemia Master in Music kraadiga.
Ta on Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia pärimusmuusika eriala looja ja juht.
Marco Ruben

Marco Gastón Ruben Rodríguez (sündinud 26. oktoobril 1986 Capitán Bermúdezis) on Argentina jalgpallur, kes mängib ründajana Brasiilia kõrgliiga klubis Athletico Paranaense.
Ta alustas klubikarjääri Argentina klubis Rosario Central, mille meeskonnas debüteeris ta Brasiilia kõrgliigas 2004. aastal. 2007. aastal mängis ta teises Argentina kõrgliiga klubis, River Plate'is.
2008. aastal suundus Ruben Euroopasse, sõlmides lepingu Hispaania kõrgliiga klubiga Villarreal. Kahel esimesel hooajal mängis ta laenul teises Hispaania kõrgliiga klubis, Recreativo de Huelvas. Hooajal 2009–10 mängis ta Villarreali duubelmeeskonnas Hispaania esiliigas. Ta lõi sel hooajal liigas 18 väravat, millega oli resultatiivsuselt liiga kolmas-neljas mängija. Hooaegadel 2010–11 ja 2011–12 mängis ta Villarreali põhikoosseisus. Seejärel mängis ta ühe hooaja Ukraina kõrgliiga klubis Kiievi Dinamo, Prantsusmaa kõrgliiga klubis Évian ja Mehhiko kõrgliiga klubis Tigres UANL.
2015. aastal naasis Ruben Rosario Centrali. 2015. aasta Argentina kõrgliiga hooajal lõi ta 21 väravat, millega oli liiga suurim väravakütt. Samal hooajal valiti ta liiga parimaks Argentina mängijaks.
2019. aasta jaanuaris suundus ta üheks aastaks laenule Athletico Paranaensesse.
Argentina jalgpallikoondises pidas ta esimese ametliku mängu 5. juunil 2011 sõprusmängus Poola, lüües mängus ka värava.
Oleg Netšiporenko

Elulugu

Oleg Netšiporenko õppis M. Torreze nimelise Moskva I Riikliku Pedagoogilise Instituudi (I-й МГПИИЯ) tõlkide teaduskonnas hispaania keele erialal ning pärast ülikooli lõpetamist asus tööle NSV Liidu RJK-sse. 
1960. aastal viidi üle teenistust jätkama NSV Liidu MN juures asuvasse RJK-i välisluurege tegelevasse Esimese peavalitsuse 14. osakonda, mis tegeles vastuluurega välismaal, kus töötas kuni 1984. aastani.
Teenistuse ajal viibis korduvalt NSV Liidu RJK EPv välislähetustes: Mehhikos aastatel 1961–1965 ja  1967–1971, NSV Liidu saatkonna konsuli kattevarju kasutades. Täites ametlikke konsuli ülesandeid ning valides perspektiivikaid Mehhiko noorukeid õppima Moskva Lumbumba ülikooli tegeles O.Netšiporenko Mehhikos asuva Ameerika Ühendriikide saatkonna tegevuse kohta teabekogumisega. Pärast grupi Moskvas õpingutel viibinud Mehhiko tudengite poolt valitsusvastase liikumise moodustamist kuulutati Mehhiko valitsuse poolt 1971. aasta märtsikuus  O.Netšiporenko "persona non grataks" ning koos 4 residentuuri sovetiluurajaga oli sunnitud lahkuma Mehhikost.
Pärast naasmist NSV Liitu töötas Netšiporenko NSV Liidu RJK keskaparaadis ning aastatel 1970–1980 viibis erakorralistes lähetustes sealhulgas sõjapiirkondades: Vietnamis, Liibanonis, Nicaraguas.
Aastatel 1985–1991 tegutses O. Netšiporenko kateedrijuhataja Punalipulises J. Andropovi nimelises Instituudis.
Teenistuse NSV Liidu julgeolekuorganites lõpetas 1991. aastal NSV Liidu RJK EPv K (vastuluure)valitsuse osakonnaülemana.
Oleg Netšiporenko on 1999. aastast Moskva Kirjanike Liidu liige.
O.Netšiporenko on tegev Ülemaailmses Kuritegevuse- ja terrorismivastases foorumis ja on Venemaa Rahvusliku Kuritegevuse- ja terrorismivastase fondi peaanalüütik ning osales Venemaa Föderatsiooni "Terrorismivastase võitluse seaduse" väljatöötamisel.
Asta Oraspõld

Asta Oraspõld (aastani 1939 Sollmann; sündinud 14. jaanuaril 1926 Tartus) on Eesti geoloog, paleontoloog ja litoloog.

Elulugu

Asta Oraspõld on töölise tütar.
Lõpetas 1945 Tartu 2. Keskkooli ja 1950 Tartu Riikliku Ülikooli geoloogiaosakonna; 1950–1953 TRÜ aspirant, geoloogia-mineraloogiakandidaat (1953, TRÜ), väitekiri "Jõhvi, Keila ja Vasalemma ea brahhiopoodide, trilobiitide, gastropoodide ja ostrakoodide fauna ökoloogia (Eesti NSV ordoviitsium)". 
Oli 1953–1992 TRÜ ja TÜ geoloogiaosakonna vanemõpetaja ja dotsent, 1956–1958 ühtlasi kateedri juhataja ja 1962–1964 bioloogia-geograafiateaduskonna prodekaan. Aastast 1992 pensionil. 
Lugenud faatsieste ja formatsioonide õpetust, analüüsi, litogeneesi ja litoloogiat, regionaalgeoloogiat, maavarade õpetust.

Teadustöö

Uurimusi Eesti ordoviitsiumi brahhipoodide paleontoloogiast ja biostratigraafiast ning litoloogiast. Eesti Looduseuurijate Seltsi geoloogiasektsiooni esimees (1954–56), Eesti Geograafia Seltsi auliige (1995). Üle 25 teadustrükise.
Transhimaalaja

Transhimaalaja (inglise keeles Transhimalaya) on mäestik Aasias, mis territoriaalselt jääb Tiibetisse Hiinas.
Mäestik kulgeb paralleelselt Himaalaja peaahelikuga umbes 1600 kilomeetri pikkuselt. Peamised mäeahelikud on läände jääv Gangdisê ja itta jääv Nyainqêntanglha mäeahelik. 
Transhimalaaja kõrgeim mäetipp on Nyainqêntanglha ahelikku kuuluv Nyainqêntanglha Feng (7162 m). 
Gangdisê ahelikus asub püha mäena tuntud Kangrinboqê (6638 m; varasema eestikeelse nimega Kailas), mis on alpinistidele suletud.
Piiriorg

Piiriorg on uhteorg Võru maakonnas Rõuge vallas Eesti-Läti piiril. Org jääb Paganamaa maastikukaitsealale.
Org on ida-läänesuunaline, selle sügavus on 59 m ja laius 200-1200 m. Piiriorus asuvad neli sügavat järve (Paganamaa järvestik).
1686. aasta kirikuseadus

1686. aasta kirikuseadus oli Rootsi kirikuseadus, mis kehtestati Karl XI ajal 1686. Seadus reguleeris riigi ja kiriku vahelisi suhteid. Rootsis kehtis see kirikuseadus kuni uue kirikuseaduseni, mis võeti vastu 1992.
See seadus muutis seni formaalselt iseseisvalt tegutsenud ja ainult Rootsi kuninga kui kirikupea kaudu riigiaparaadiga seotud luteri kiriku sisuliselt valitsusasutuseks. Luteri kirikust sai puhtakujuline riigikirik ja kõik Rootsi kuningriigi alamad pidid olema selle liikmed.
Eesti alal, mis oli tollal Rootsi riigi koosseisus, jõustus seadus 1690. aastate algupoolel.
Molekulaarne ökoloogia

Molekulaarne ökoloogia on evolutsioonilise bioloogia üks suundi, mis kasutab traditsiooniliste ökoloogia alaste küsimuste lahendamisel (üldine liikide uurimine, biodiversiteediga seonduvad küsimused, liikide ja nende asuala suhted, mitmed käitumisökoloogia alased küsimused) molekulaarse populatsioonigeneetika, molekulaarse fülogeneesi ja ka genoomika meetodeid. Molekulaarne ökoloogia on põhimõtteliselt sünonüümne Theodosius Dobzhansky, E. B. Ford, Godfrey M. Hewitt ja teiste uurijate poolt algatatud suunaga "ökoloogiline geneetika".
Need kaks suunda on samasugused oma püüde poolest uurida vabas looduses esinevaid ökoloogilisi suhteid ning seaduspärasusi molekulaarbioloogiast ja geneetikast lähtuvate meetoditega.
Kalnamuiža mõis (Umurga kihelkond)

Kalnamuiža mõis (saksa keeles Maikendorf) oli rüütlimõis, hiljem aga Roperbeķi mõisa kõrvalmõis ning karjamõis  Liivimaal Volmari kreisis Umurga kihelkonnas. Tänapäeval jääb mõisakompleks Limbaži piirkonda ja Umurga valda.

Ajalugu

Aastal 1480 ostis Johann Uexküll Tillemann von Herzenradelt  1700 marga eest Kalnamuiža mõisa. Aastal 1496 jagasid Johanni pojad omandatud valdused, Maikendorfi ja Salsenhofi kaheks, Kalnamuiža ja Roperbeķi mõisaks. Aastal 1496 oli mõisadel ühine omanik, Georg Uexkülli poeg Johann Uexküll (mitte varasem). Aastal 1589 päris mõisa George Mengden. End ise pärijaks pidanud Heinrich Uexküll vaidlustas selle, kuid nõustus aastal 1619 3000 kuldna eest Mengdeneid mõisa õigusjärgseteks omanikeks pidama.  Aastal 1738 vahetas Carl Gustav von Mengden Katvari, Roperbeķi ja Kalnamuiža mõisad Boyedega Meeri mõisa vastu. Aastal 1750 vahetas vabahärra von Campenhausen selle kompleksi Liepa mõisa vastu. Aastaks omandas ta 1775 omandas piirkonnas suured maavaldused, mille pärijaks oli tema kasupoeg Friedrich Reinhhold von Berg. Too müüs mõisa aastal 1779 21 000 taalri eest George Ludwig von Vegesackile, kes selle omakorda aastal 1803 25 000 taalri eest Adam Heinrich von Belowile müüs. Aastaks 1816 oli Kalnamuiža kujunenud Roperbeķi karjamõisaks.

Mõisa suurus

Aastal 1641 oli Roperbeķi ja Kalnamuiža mõisade suurus 2 ja 1/2 adramaad. Aastal 1688 oli mõisade suurus 3 ja 1/2 adramaad, aastal 1734 oli adramaid 1 ja 1/4, aastal 1757 aga 6 ja 3/4. Aastal 1823 oli mõisade suurus 4 ja 1/3 adramaad. Aastal 1832 oli mõisadel adramaid 4 ja 1/5, aastal 1881 aga 3 ja 11/80, lisaks 5 ja 14/80 adramaad mõisadele kuuluvate talude valduses.
Kanep

Klassifikatsioon

Perekonda kirjeldas esimesena 1753 Carl von Linné monotüüpse perekonnana. 1785. aastal kirjeldas Jean-Baptiste de Lamarck kanepi teist liiki, mis koguti Indiast ja nimetas selle india kanepiks (Cannabis indica Lam.). 1924. aastal leidis vene botaanik Dmitri Janišewski, et Kesk-Venemaal kasvav kanepitaim on kas C.sativa liik või hoopis eraldi liik ja pakkus alternatiivnimetused: C.sativa var ruderalis Janisch ja Cannabis ruderalis Janish, mille ta kirjeldas 1926 esimesena liigina kui Cannabis ruderalis (metsik kanep). 20. sajandil aga vaidlustati perekonna süstemaatikat oluliselt; kolme iseseisva liigi asemel käsitles osa autoreid kõiki kolme haru liigi harilik kanepi (Cannabis sativa) alamliikidena, üksikud autorid kirjeldasid ka muid liike, mis aga ei saanud üldtunnustatuks. 
Aastal 2003 tegi Karl W. Hillig kanepitaime geneetilise uuringu 157 näidispopulatsiooni najal, kus leiti, et harilik kanep ja india kanep on eraldi liigid. Liigi Cannabis ruderalis iseseisvust aga kindlalt tuvastada ei õnnestunud ning hilisem uurimus perekonna taksonoomiast kinnitas neid tulemusi.

Cronquisti süsteem

Cronquisti süsteemis klassifitseeritakse kanepi perekond nõgeselaadsete (Urticales) seltsi.

Keemiline koostis

Kanepi eri liigid sisaldavad üle 400 keemilise ühendi, lisaks hulga ühendeid, mida nimetatakse kannabinoidideks, millest uuritumaks peetakse inimestele psühhoaktiivse toimega Δ⁹-tetrahüdrokannabinooli (lühendatult THC) ja psühhoaktiivset toimet mitte omavat kannabidiooli (ingliskeelne lühend CBD).

Majanduslik tähtsus

Kanepitaimi ja neist valmistatud tooteid on inimesed kasutanud juba aastatuhandeid. Kanep on üks vanemaid taimi, mida inimene on kultiveerinud. Taime on traditsiooniliselt kasutatud nii ravim- (sarnaselt hariliku linaga), õli- kui ka kiutaimena. Taime eri osadest valmistatakse köit, tekstiile, biokütust, roogasid (kanepitemp), kanepiõli, jooke (kanepipiim) ja paberit, aga ka narkootilise toimega saadusi nagu kanepisuits, hašiš ja hašišiõli jpm. Taime on kasvatatud suurtel pindadel (ka Eestis 1930.–1940. aastail) kiu ja seemnete pärast. Kanep kasvab kiiremini kui puu ning on omadustelt tugevama ehitusega, kuid sellegipoolest ei ole seda tahetud kasutusele võtta. Metsaraie vähendamiseks oleks kanep hea alternatiiv.

Nimetus

Kannabis kreeka keeles tähendab kanepit.
Tõivelemb

Tõivelemb on eesti mehenimi. Nimi on muinaseesti (läänemeresoome) päritolu (keskaegsetes allikates kirjutatud kujul Thoyuelembe, Toyuelembi).