Eesti metskondade ajalugu

Eesti metskondade ajalugu kajastab metsa majandamise üksuste kujunemist ja tegevust Eesti territooriumil.

Tegevus

Metskonnaks nimetatakse metsa majandamise piirkonda ja ka selle keskust (metskonna kantselei, kordon või kontor). Metskonna tööd korraldab ja juhib metsaülem. Metskonna põhiülesandeks oli oma territooriumil oleva metsa majandamine – uuendamine, kasvatamine, kasutamine, kaitse ja müügi korraldamine (raieõigused, metsamaterjal). Lisaülesandeid on olnud mitmeid: metsavalve, metsatulekaitse, metsakõrvalkasutus, jahindus, puhkemajandus, looduskaitse. 1930. aastail oli riigimetskondadel oluline roll erametsanduse nõustamisel, ka osalesid metsaülemad riigimaade valitsemisel laiemalt.
Töö korraldamiseks olid metskondades jaoskonnad, kus tööd korraldas metsnik, ning jaoskondades vahtkonnad metsavahtidega.

Metskondade kujunemine

Metsaga tegelesid algselt eeskätt kõrgemad metsavalveametnikud. 17. sajandi lõpust lisandusid talupoegadest metsavahid.
1680. aastate algul sai Eestimaa kubermangus ametisse üks ja Liivimaal kaks kõrgemat metsavalveametnikku (forstmeister), kes 1695. aastal nelja kreisifoogtiga asendati. Peeter I ajal oli ametnike nimetuseks waldmeister ning töö eest nad tasu ei saanud. 1725. aastal tunnistati Balti kubermangud formaalselt Rootsi metsa(hoiu)seaduste alaks. Riigimõisate juurde kuulunud metsad olid mõisa rentnike halduses. Rentnik juhindus majandusvalitsusega sõlmitud rendilepingust, mis tugines 1765. aastal kehtestatud riigimõisate rendilepingu tüüpvormile ja nõudis rentnikult üldsõnaliselt metsade hoidmist.
18. sajandi lõpus arvati riigimõisate metsad Tsaari-Venemaa riikliku metsaorganisatsiooni süsteemi. Alates 1779. aastast valvas riigimõisate metsi metsajärelvaataja (waldaufseher või förster) – tänapäeva mõistes metsnik, sisuliselt metsaülem, kel juba ka metsanduslikke teadmisi.
1785. aastal oli Liivimaal 17 metsnikukohta, neist 11 Eesti alal. Juba 1780. aasta lõpust oli Pärnu kreisi metsnikel ka vajalikud hooned (Forsthaus, лесная усадба). Metsnik oli palgaametnik, kuid tagasihoidlikust töötasust suurema sissetuleku tagas metsniku ametitalu (Forstey). 1780. aastal said metsnikud riikliku ametijuhendi. 1783. aastal kinnitas kindralkuberner selle patendina, mis kirjeldas metsa majandamiseks vajalikke töid ning oli metsnikule ametitegevuses abiks. Sel perioodil seati sisse ka raiepiletid. Neid kümnendeid võib pidada metsade sihipärase majandamise algusaastateks Balti kubermangudes. Seni oli küll arutatud metsade hoiu vajadust, kuid riiklikke samme metsade laostamise ja kohati kujunenud puidupuuduse leevendamiseks ei olnud tehtud.
1798. aastal loodi Venemaal keskne metsandusorganisatsioon – metsadepartemang. Kohapeal kubermangudes töötasid peametsaülemad (Oberforstmeister), kreisides metsaülemad (Forstmeister). Kui kubermangus oli riigimetsi vähe, võisid metsaülemale alluda mitme kreisi riigimetsad, mistõttu Eestimaa kubermangus oli 1799. aastal vaid kaks kõrgemat metsaametnikku, peametsaülem ja metsaülem. Riiklikult oli ette nähtud, et metsaülemal oleks üks-kaks õpilast, kelleks nimetati ümber seni tegevust jätkanud metsnikud (Förster).
Venemaa Keisririigi 1827. aasta reformide järel tuli ametlikku käibesse metsaülema venekeelne ametinimetus лесничии ja metskonna venekeelne tähistus лесничество. Kreisimetsaülemad nimetati ringkonna metsaülemaiks ja lõppes metsnikest spetsialistide ajastu riigimetsades.
Eesti alal loodi 4 metsaringkonda. Ringkonna juhtideks said ringkonna metsaülemad. Neile allusid senised metsaülemate õpilased valdavalt ringkonna metsaülemate abidena, metsnikest said noorem- või alammetsaülemad. Loodi metskondade (лесничество) süsteem, ringkonna moodustasid metskond ja allmetskonnad.

Ühtne metskondade ja metsaülemate süsteem

Ühtsele metskondade ja metsaülemate süsteemile mindi üle 1845. aastal, kui ringkonnad kaotati ja kehtestati metsaülema juhitud metskondade süsteem. Eestis loodi 8 metskonda: I–II Tartu, I–III Pärnu, I–II Tallinn ja Kuressaare. Esimese maailmasõja algul oli metskondi 11: Avinurme, Võtikvere, Võru, Vastemõisa, Kariste, Laiksaare, Kilingi, Orajõe, Võlla, Kuressaare, Tallinn.

Muutused tööülesannetes

1947. aastal kehtestatud Nõukogude Liidu metsamajandite süsteem muutis oluliselt metskondade ja metsaülemate funktsioone. 1947. aastal loodi Eesti NSV Metsamajanduse Ministeerium ja metsamajandid. Metskonnad võeti metsamajandite alluvusse. Metsaülem muutus metsamajandi juhtkonna ministeeriumist saadud korralduste täitjaks ning metskondi tükeldati väiksemate üksuste saamiseks. Vormiriietuse nõue jäi, aga munder oli Vene traditsiooni kohaselt must või tumesinine – kuna metsast saadi puitu sõjalaevastikule, allusid riigimetskonnad mereväele ja ka metsameeste riietus sarnanes mereväe omaga, isegi nn kaptenipaelad varrukatel olid olemas. 1949. aastal kohustati metsaülemaid välja andma ametimärke metsnikele ja metsavahtidele. Märki pidi kandma vasakul pool rinnal oma piirkonnas ametülesannete täitmisel ja tootmisnõupidamistel, ning töölt lahkumisel tuli see allkirja vastu tagasi anda. 
Süsteemi reorganiseeriti korduvalt. Pikemat aega, aastatel 1966–1988 juhtis metsandust Eesti NSV Metsamajanduse ja Looduskaitse Ministeerium.