google/wiki40b huggingface dataset:
Oksornament

Oksornament (saksa keeles Astwerk, inglise keeles branch tracery, branchwork; prantsuse keeles bois mort, branchage) on hilisgooti ornament, mis koosneb naturalistlikult kujutatud põimunud, kärbitud lehtedega okstest. Võib esineda ehisraamistiku asemel portaalidel, kantslitel, baldahhiinidel, võlviroietel. Eriti Saksamaa ja Kesk-Euroopa hilisgootikas.
Oksornament oli levinud motiiv 15. sajandi viimasest veerandist kuni 16. sajandi esimese veerandi lõpuni. Kui see arhitektuurist kadus, jäid jämedad oksad väikeste oksaköntidega ornamendina laialt kasutatavaks väikekunstides renessansis ja manerismiperioodil. Ajaloolisi stiile idealiseerival romantismiperioodil 19. sajandil elas oksornament läbi uue tõusu, leides kujutamist isegi nõudel, pildiraamidel ja vääriskivide raamistuses.
Sostenuto-pedaal

Sostenuto-pedaal (itaalia keeles sostenuto 'püsiv') on klaveri keskmine pedaal.
See pedaal lisati klaverile pedaalidest viimasena 19. sajandi keskel. Süstemaatiliselt hakkas seda klaveritele lisama Steinway sajandi viimasel veerandil. Tänapäeval kuulub see Ameerikas valmistatud klaverite standardisse, kuid Euroopas pole see nii populaarne.
Sostenuto-pedaal käitub kui valikuline tre corde (parempoolne pedaal). See võimaldab noote kõlama jätta valikuliselt. Selle kasutamiseks tuleb alla vajutada klahv või akord ja seejärel sostenuto-pedaal. Pärast klahvide vabastamist (pedaal on allavajutatud) jäävad helid kõlama. Nüüd ikka veel pedaali all hoides mängitud noodid aga mitte. Keskmist pedaali on võimalik kombineerida parempoolse pedaaliga, kusjuures tre corde ei mõjuta sostenuto-pedaali poolt kõlama jäetud noote.
Sostenuto-pedaali kasutatakse, kui soovitakse saavutada orelisarnast tekstuuri pikkade bassinootide ja kõrgemal muutuva harmooniaga (orelpunkt). Seda kasutatakse pedaalidest kõige vähem ning ainult mõni helilooja on oma teostes ette näinud selle kasutamist.
Sostenuto-pedaali vajutatakse vasaku jalaga.
Klaveri keskmine pedaal võib siiski olla ka muu funktsiooniga ning ei ole siis sostenuto-pedaal.
Ühe skandaali märkmed

"Ühe skandaali märkmed" (inglise keeles "Notes on a Scandal; Ameerika Ühendriikides "What Was She Thinking? Notes on a Scandal") on Zoë Helleri 2003. aastal ilmunud romaan, mis räägib noore ning kauni keraamikaõpetaja Sheba Harti ja tema õpilase Steve Connolly keelatud armastusest.
Raamat jõudis 2003. aasta Bookeri kirjandusauhinna ja Briti Raamatuauhinna lõppvalikusse ning kandideeris Orange Prize'ile.
Eesti keeles ilmus raamat 2006. aastal Katrin Markovi tõlkes.
Raamatul põhinev linateos "Ühe skandaali märkmed" esilinastus 2006. aasta detsembris ja seal mängisid peaosi Judi Dench ja Cate Blanchett.
Lobsang Sangay

Lobsang Sangay (sündinud 5. septembril 1968 Darjeelingis Indias) on Tiibeti eksiilvalitsuse juht.
Ta sai keskhariduse Darjeelingis, tiibeti pagulaste koolis. Seejärel sai ta kunstide bakalaureuse ja õigusteaduse bakalaureuse kraadi Delhi ülikoolist. Aastal 1995 sai ta Fulbrighti stipendiumi abil õppima Harvardi ülikooli õigusteaduskonda (Harvard Law School); samal aastal kaitses ta õigusteaduse magistri kraadi. Aastal 2004, esimese tiibetlasena katses ta väitekirjaga Democracy in Distress: Is Exile Polity a Remedy? A Case Study of Tibet's Government-in-exile õigusteaduse doktori kraadi.
Ta sai Tiibeti eksiilvalitsuse juhiks 8. augustil 2011.
Dotsetakseel

Nimetused ja tähised

CAS-i registreerimisnumber on 114977-28-5.
Farmakoterapeutiline rühm : taimsed alkaloidid ja teised looduslikud ained, taksaanid.
ATC-kood: L01CD02.

Näidustused

Dotsetakseeli kasutatakse dotsetakseeli monoteraapiana või koos mitmete teiste ravimitega peamiselt mitte-väikerakk-kopsu-, rinna-, hormoon-refraktaarse eesnäärmevähi, maovähi, pea ja kaelapiirkonna vähi ja munasarja pahaloomulise kasvaja puhul.

Annustamine ja kulud

Soovitatav dotsetakseeli annustamine oleneb vähivormist.
Inglismaal (2009) kujunes 6 dotsetakseeli ravitsükli (18 nädalat ) doosiga 75 mg/m2 IV iga 21 päeva tagant 5262 £ (baseerub average body surface area 1,75 m²).

Vastunäidustused

Dotsetakseeli vastunäidustustele tuleb lisada teiste ravimite, mida manustatakse koos nimetatud ainega, vastunäidustused.

Erihoiatused ja ettevaatusabinõud kasutamisel

Dotsetakseeli erihoiatustele tuleks lisada koosmanustatavate ravimite erihoiatused.
Dotsetakseeli kõige sagedasem kõrvaltoime on neutropeenia.
Esinenud on ülitundlikkusreaktsioone, naha reaktsioonidena lokaalset nahaerüteemi jäsemetel (peopesad ja jalatallad) ja turset, ka vedelikupeetust.
Raske perifeerse neurotoksilisuse tekkimisel tuleb annust vähendada.
Kardiaalse toksilisuse ilminguna on osadel vähipatsientidel esinenud surmaga lõppenud südamepuudulikkust.

Fertiilsus ja rasedus

Sõltuvalt ravimi kaubamärgist tuleks nii meestel kui naistel nii ravi ajal kui kuni 6 kuud pärast ravi, vältimaks potentsiaalseid teratogeenseid toimeid (väärarengud) lootele, kasutada rasestumisvastaseid vahendeid.
Olenevalt ravimist võib manustamine raseduse ajal olla keelatud.
IDM

IDM (lühend inglise keelest intelligent dance music 'intelligentne tantsumuusika') on elektroonilise muusika suund, mille rajajateks võib nimetada ansambleid Aphex Twin ja Autechre ning muid plaadifirma Warp Records artiste.
Selle suuna muusikat võivad iseloomustada tantsumuusika elemendid, kompositsiooniline keerukus, mittestandardsed ideed, iseloomulikud meloodiakäigud ja tämbrid, eriline emotsionaalne sisu jne. Muusika võib sobida nii tantsusaalis tantsimiseks kui elutoas kuulamiseks.
Lennart Meri büst (Tõnu Maarand)

Lennart Meri büst on Eesti endise presidendi Lennart Meri büst, mis asub Tallinna Nõmme Gümnaasiumis.
Büsti autor on skulptor Tõnu Maarand. Büst avati 2002.
Evensk

Evensk on asula Venemaa Kaug-Ida föderaalringkonnas Magadani oblasti idaosas, Severo-Evenski rajooni keskus.
2014. aastal elas seal 1603 inimest. 
Evensk asub Gižiga lahe kaldal. Asulast 1 km kaugusel loodes asub lennujaam.
Kupiškis

Ajalugu

Kupiškis asus seelide asualal. Arvatakse, et sealsel linnamäel asunud puidust linnus rajati XIII sajandil. Aastal 1224 hävitasid selle ordurüütlid.
Kupiškist on esimest korda kirjalikult mainitud aastal 1480, mil sealt pärit noormees asus õppima Krakówi ülikooli, aga asula enda kohta pärinevad esimesed kirjalikud allikad alles aastast 1529, mil seal asus alev. Toona asus seal mõis ja alev oli maakonna keskuseks. Aastal 1589 alev põles. Aastal 1616 ehitati alevisse esimene kirik.
Aastal 1657 läks Kupiškis Tiesenhausenite valdusesse. Aastal 1771 said selle omanikeks Czartoryskid. Linnaõigused sai 1791. aastal, kuid aastal 1792 kaotas need taas. Aastal 1812 hakkas linn kuuluma Tyszkiewiczite suguvõsale. Aastal 1873 valmis Daugavpilsi ja Radviliškise vaheline raudtee.
Aastal 1919 toimus 27. maist 1. juunini Leedu Vabadussõja Kupiskise lahing. Aastal 1921 hakati linna elektriga vaatama. Aastal 1941 hukkasid Saksa okupatsiooniväed 800 linnas elanud juuti. 24. aprillil 1946 sai Kupiskisest ueusti linn. Aastal 1984 rajati Kupiskise meri ja selle alla jäävatelt aladelt asustati inimesed linna ümber.
IRF7

IRF7 signalisatsiooni rada

IRF7 on tsütoplasmas inaktiivsena ning infektsioonid käivitavad IRF7 fosforüülumise ja liikumist tuuma. Tuumas moodustab IRF7 teiste koaktiveerijatega transkriptsiooni kompleksi, mis seondub sihtmärkgeenide promootoritele ning aktiveerib transkriptsiooni.

IRF7 Aktiveerimine PRR-de poolt

PRR (inglise keeles pattern recognition receptor), mille hulka kuuluvad transmembraansed Tolli-sarnased retseptorid (TLR).... tunnevad ära patogeene ning aktiveerivad kaasasündinud immuunsüssteemi radu, kus osalevad IRF-id.
Nt patogeenne nukleiinhape aktiveerib IRF7 TLR3, -7 ja -9, RIG-I signalsisatsiooni raja vahendusel.

Positiivne tagasiside

IRF7 ja tüüp I inteferoonide vahel on positiivne tagasiside, st patogeenide tõttu aktiveeritkase IRF7 ning nad omakorda indutseerivad tüüp I inteferoonide tootmist, kes omakorda indutseerivad IRF7 sünteesi.

IRF7 poolestusaeg

IRF7 poolestusaeg on nakatunud rakkudes 0,5–1 h ning nakatamata rakkudes 5 h.
Arvatakse, et IRF7 stabiilsust kontrollivad ubikvitiin-proteosoomi süsteem.
IRF7 poolestusaeg on erinevates koetüüpides erinev.

Fosforüülimine

Inimestel toimub fosforüülumine Ser471, 472, 477, 479, 483, 484 ja 487 juures. IRF7 fosforüülivad kinaasid IKKε, TBK1 ja IKKα.

Ubikvitiinimine

Ubikvitiinimine on üks olulisemaid immuunsüsteemi regulatsiooni mehhanisme. Ubikvitiinimise mehhanismiga lagundatakse IRF proteosoomide poolt. On leitud ka mehhanisme, kus ubikvitiinide poolt märgistatud IRF ei lagundata.

Atsetüülimine

Näiteks Newcastle viiruse puhul toimub IRF7 lüsiini atsetüülimine.

Promootori metüülimine

Metüülimisega võidakse nt fibroblastil IRF7-geen vaigistada.

Sumoüülimine

SUMO-valgud (inglise keeles small ubiquitin-related modifiers) on ubikvitiini sarnased valgud, mis lisatakse IRF7-tele. Sumoüülimine inhibeerib IRF7 (ja ka IRF3) aktiivsust.
Margit Viirmaa

Margit Viirmaa (aastani 1963 Margit Naerimäe; sündinud 18. jaanuaril 1932 Tallinnas) on eesti endine korvpallur.
1948 sai ta Eesti meistrivõistluste hõbe- ja 1950 pronksmedali.
Margit Viirmaa on Hans-Davis Viirmaa abikaasa.
Asien

Märkused

Ühe allika kohaselt paiknes selles rongis ka tema vürstlik garderoob, sealhulgas arvutud univormid, tsiviilülikonnad, nahkvammus, siidist ja brokaadist hommikumantlid. Ka mõõkmõõgad, ülakud ja ordenid ning aumärgid reisisid temaga kõikjale. Rongis oli ka vannituba. Kuniks riigimarssal vanni võttis ja hommikust sõi, tuli rong seisata. Selleks tuli terved rongitee lõigud vahel seisata ja nii seisid tema ihuvajade taga nii transpordirongid, laatsaretirongid kui ka põgenikerongid.
Vladimir Roopere

Vladimir Roopere (Vladimir Rooberg; 17. jaanuar 1898 Kurna vald, Harjumaa – 6. november 1942 Sõktõvkar) oli Eesti poliitik.
Ta võttis aastatel 1917–1918 osa Esimesest maailmasõjast, samuti võttis ta osa Vabadussõjast. Aastal 1925 lõpetas ta Tallinna Õhtukeskkooli. Aastal 1930 lõpetas ta Tartu Ülikooli õigusteaduskonna. Akadeemiliselt kuulus ta Üliõpilaste Seltsi Raimla.
Tallinna põllumeeste konvendi liige. Ta oli 18. maist 1933 21. oktoobrini1933 Jaan Tõnissoni neljandas valitsuses kohtu- ja siseministriks. Tallinna põllumeeste kogu liige 23. oktoobrini 1933, mil sealt välja heideti.
Lehetupp

Lehetupp ehk tupp (vagina) on rohttaimedel lehelaba või leherootsu alumine osa, mis täielikult või osaliselt ümbritseb vart. Võib püsida üle talve, näiteks tarnadel.
Duenos-inskriptsioon

Duenos-inskriptsioon on vanimaid säilinud vanaladinakeelseid tekste, seda dateeritakse tavaliselt 6. sajandiga eKr. Kiri on kraabitud kolmest vaasist koosnevale kernosele, mille leidis 1880. aastal Roomast Quirinaliselt saksa arheoloog Heinrich Dressel. Inskriptsioon on tuntud kolmanda tekstiosa esimese sõna (DVENOS) järgi, mida vahel on tõlgendatud pärisnimena. Kernost hoitakse Berliinis.
Petseri vaimulik seminar

Petseri vaimulik seminar (ametlik nimi Eesti Apostliku Õigeusu Vaimulik Seminar) oli aastatel 1933–1940 Petseri kloostri juures Petseris tegutsenud Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku õppeasutus.
Seminari eesmärk oli valmistada ette vaimulikke ja kirikuteenijaid. Sinna võeti vastu keskharidusega mehi ja õppeaeg kestis seal kaks aastat. Lisaks tegutsesid seminari juures ühe- kuni kaheaastased eelkursused, kuhu võisid astuda algharidusega mehed ja mille lõpetamine andis õiguse kandideerida madalamatele kirikuteenijate ametikohtadele.
Seminar registreeriti haridus- ja sotsiaalministeeriumis 11. juulil 1933. Seminari avaaktus toimus sama aasta 3. septembril, õppetöö algas kaks päeva hiljem. Seminar suleti 6. augustil 1940 riigipea dekreediga, millega lõpetati kõigi eraõppeasutuste tegevus Eesti NSV territooriumil.
Vaimuliku seminari juhatajaks oli asutamisest sulgemiseni Petseri kloostri ülem, ülempiiskop Nikolai (Leisman). Abijuhatajana töötas 1. augustist 1933 5. novembrini 1939 ülempreester Joann Paavel ja 5. novembrist 1939 kuni seminari sulgemiseni ülempreester Joann Envere.
Rukk

Ajaloolisi näiteid

Rebane Aleksander Kesküla kutsus vilistlase Jaan Tõnissoni 1904. aastal pärast enda Eesti Üliõpilaste Seltsist väljaheitmist püstoliduellile, millist kutset viimane vastu ei võtnud. Kesküla kaebuse peale otsustas buršikohus Jaan Tõnissoni rukkida, kuni ta nõustub väljakutse vastu võtma. Seepeale loobus EÜS üldkommaani garanteerimisest.
2004. aastal rukiti Korporatsioon Vironia liige Kaspar Palgi 99 aastaks pärast seda, kui ta oli naiseriietes ja ilma saatjata läinud Korporatsioon Indla külalisõhtule.
Kõrge pisarviljak

Tüvi

Puu kasvab 55 meetri kõrguseks ning on Uus-Meremaa kõrgeim pärismaine puu. Enne ulatuslikku raiet oli teada üle 60 m kõrgusi kõrgeid pisarviljakuid, kuid praegune kõrgeim puu Pirongia metsakaitsealal on 55 m kõrgune.
Tüvi on aluselt toestatud.

Võra

Võra on laikoonusjas.

Lehed

Okkad on lineaalsed, nõeljad, igihaljad. Asetsevad võrsetel vahelduvalt. Noorel taimel on okkad naaskeljad, 3–8 mm pikkused. Nad on alusel keerdus ning asetsevad tasapinnaliselt laiali ümber võrse. Täisküpse pisarviljaku lehed on soomusjad, 1–2,5 mm (kuni 3 mm) pikkused ning paiknevad võrse vastu liibunult.

Käbi

Kõrge pisarviljaku viljadeks on oranži kuni punase (erkpunase) lihaka seemnerüüga 3–5 mm suurused seemned.

Paljunemine

Kõrge pisarviljak on tuultolmleja.
Seemneid levitavad linnud, kes söövad lihakat seemnerüüd ning kannavad seemneid edasi väljaheitega.

Levila ja kasvukohad

Kõrge pisarviljak on valdav liik Põhja- ja Lõunasaare soistes metsades ja märgaladel. Nüüdseks on suured pisarviljakumetsad raie tõttu kadunud. Salusid esineb lääneranniku raskesti ligipääsetavates soodes. Erametsades kasvavaid kõrge pisarviljaku puid tohib raiuda vaid erilubade alusel ning säästva metsamajandamise nõuetest kinnipidades.
Kõrge pisarviljaku leviku kõrguspiir on 600 m.

Kasutamine

Seemnerüüd on söödavad. Maooridele on see olnud tähtis toit. Et kõrge pisarviljaku puit ei lõhna, siis valmistati sellest kaste või eksportimiseks.

Looduskaitse

Liik ei ole ohustatud.
Naruto

Vaatamisväärsused

Üks põhilisi vaatamisväärsusi on Naruto veekeerised meres linna ning Awaji saare vahel Ō-naruto rippsilla all.
Narutos on jaapani antropoloogile ja arheoloogile Ryūzō Toriile pühendatud muuseum.
Peale selle asuvad Narutos templid Ryōzenji ja Gokurakuji, esimesed kaks peatust 88 peatust hõlmaval budistlikul Shikoku palverännaku teekonnal.

Sõpruslinnad

Alates 1974. aastast on Lüneburg Naruto sõpruslinn.
Narutos on ka esinduslik "Saksa maja", milles hoitakse mälestust sõjavangide laagrist ning korraldatakse regulaarselt Saksamaaga seotud üritusi.
Hillar Põld

Hillar Hans Põld (7. september 1911 Kose, Kose kihelkond – 29. aprill 1980 Tallinn) oli eesti vaimulik ja Usuteaduse Instituudi professor.
Ta lõpetas 1929. aastal Jakob Westholmi Gümnaasiumi ja 1935 Tallinna Konservatooriumi klaveriklassi klaverkunstniku diplomiga. Õppis aastatel 1935–1940 ja 1942–1943 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas (Cand. theol.). Prooviaasta oli ta Tartu Peetri koguduse II pihtkonnas õpetaja Jaan Muru juures. Ordineeriti 4. aprillil 1943 Tallinna Piiskoplikus Toomkirikus piiskop Johan Kõpu poolt.
Oli aastatel 1943–1944 Tartu Pauluse koguduse I pihtkonna abiõpetaja, 1944 Mõisaküla koguduse õpetaja asetäitja, 1945-1953 Pärnu Eliisabeti koguduse õpetaja, 1945–1953 Pärnu praostkonna praosti kohusetäitja, 1946 Tori koguduse hooldajaõpetaja, 1953–1974 Simuna Siimona ja Juuda koguduse õpetaja, 1974–1980 Juuru Mihkli koguduse õpetaja ja Vahastu koguduse hooldajaõpetaja ning 1974–1977 Ida-Harju praostkonna abipraost.
Lisaks oli ta Usuteaduse Instituudi ajaloolise usuteaduse õppeülesannete täitja 1955–1962, nimetatud professoriks (tõenäoliselt) 1962–1980. Oli samuti EELK piiblitõlke- ja agendakomisjoni liige.
Ta kuulus ka Eesti Kristlik Üliõpilasühingusse (esimees 1937–1940) ja Eesti Akadeemiline Usuteadlaste Seltsi.
Hillar Põld suri 29. aprillil 1980 Tallinnas ja ta on maetud Simuna kirikuaeda.

Isiklikku

Tema isa Harald Põld oli Kose Püha Nikolause koguduse õpetaja ja Eesti Misjoni Seltsi välismisjoni juhataja, onu Peeter Põld oli teoloogiharidusega eesti kooli-, karskus- ja riigitegelane. Tema vend Eerik Põld oli kunstiajaloolane ja restauraator, teine vend Naan (Naatan) Põld oli Hamburgi muusikaülikooli lauluprofessor ning oratooriumide ja kantaatide solist.
Hillar Põld laulatati 1943. aastal Tori kirikus Irene Reidakuga, Püha Jakobi koguduse ja Tori koguduse õpetaja Juhan Reidaku tütrega. Sellest abielust sündisid lapsed Joel Siimo (1944) ja Anna Leena (1947–2002). Leseks jäänuna abiellus ta uuesti ja laulatati 1977. aastal Juuru kirikus Selma Sotnikuga.
Pootshaak

Pootshaak (saksa Bootshaken - paadihaak) on peamiselt merenduses (tavaliselt veesõidukitel) kasutatav pika varre ja konks-otsaga tööriist tõmbamiseks ja tõukamiseks. 
Pootshaagi sarnast, kuid üldjuhul lühema varrega tööriista kasutatakse ka päästeteenistuses.

Kirjeldus

Pootshaake kasutatakse abivahendina peamiselt veesõidukite sildumise, haalamise ja muude manöövrite juures, samuti vees ujuvate esemete haaramiseks. Pootshaakidega on hõlbus hoida käsitsi kinni paati või muud väiksemat veesõidukit kai või teise veesõiduki kõrval lühiajaliselt (ilma kinnitusiotseta) seistes. Pootshaak kuulub enamuse registreerimisele kuuluvate veesõidukite kohustuslikku pardavarustusse. Tänapäeval valmistatakse kergemaid teleskoopvarrega pootshaake ja väiksematel kaatritel-paatidel kasutamiseks ka kombineeritud mõla-pootshaake.

Etnoloogia

Etnoloogiliselt on defineeritud pootshaak, kui pika puuvarre otsas olev kahe haruga raudkonks, mille sirget haru kasutatakse tõukamiseks ja kõverat haru tõmbamiseks. Pootshaaki kasutati kala- ja hülgepüügil ning parvetamisel.
Motett

Ars antiqua motett

Ars antiqua motett sai mõjutusi ühest küljest Leoninuse suurest organumikogumikust "Magnus liber", täpsemalt selle Perotinuse poolt moderniseeritud discantus-lõikudest ning teisest küljest klauslitest (clausula), mis samuti pärinesid discantus-lõikudest ja arenesid hiljem grogoriuse koraali stiilis melisme sisaldavaks eraldi muusikažanriks. 
Prosa ja prosula traditsioonidest lähtudes katsetasid 13. sajandi alguse Pariisi heliloojad keskaegsest muusika ja luule ühisest kontseptsioonist lähtudes uue teksti lisamist kõige uuemale melismaatilisele polüfooniale, sealhulgas konduktuse (conductus) caudadele ja organumi melismidele. 
Motett, mis kujues lõpuks nende katsetuste kõige edukamaks tulemuseks, sai alguse poeetilise teksti kasutamisest klausli duplumis. 
Selle arengu keskmes olid Perotinus ja tema tekstide autor Kantsler Philip (Philip the Chancellor). Tulemuseks olnud teoseid, mis kujutasid enesest tropeeritud tiiskandipassaaže või tropeeritud klausleid, hakati prantsuskeelse sõna mot (sõna) põhjal kutsuma motellideks. Sõna 'motell' muutumisel motetiks hakati ka uue tekstiga partiid nimetama duplumi asemel motetuseks. 
Moteti kujunemisel mängisid keskset rolli klauslid. Nende kasutamine varasemate organumite vananenud passaažide asendajana viitab küll minevikule, kuid nende transfomeerumine motetiks selgitab nende jätkuvat populaarsust. Kuigi paljusid klausleid ei tunta motettidena ja neile ei lisatud ka teksti, püsis heliloojate huvi selle žanri vastu aastakümneid. Klausel oma rütmiseeritud tenoriga olid kahtlemata moteti potentsiaalseteks eelkäijaks.

Ars nova motett

Motett kui žanr oli oluline ka edaspidi kuni 14. saj lõpuni ja seda peeti elitaarseks, mõistetav ainult välja valitutele, selle eesmärk oli pidudel kuulajate meeli lahutada sellel oli esteetiline kõrgeväärtus ja see ei allunud enam liturgiale.
Johannes de Grocheo (u 1255 – u 1320, prantsuse muusikateoreetik) kirjutab: "Seda žanrit ei tohi rahvale esitada, kuna viimane ei taba selle peensusi ära, samuti ei ole rahva meelt võimalik sellega lahutada, seevastu tuleb seda esitada haritlastele ja neile, kes otsivad kunsti peenneid nüansse. Motetti harilikult lauldakse haritlaste pidudel." (Wörner 1993: 96)   
Liturgilise (vaimuliku) motetti tekstid on seotud nn tenor'i ehk kõige madalama hääle (ka cantus firmus e kindel laul, liturgilised meloodiad, võis olla veel gregooriuse koraal) tekstiga. Tenor'it võidi esitada ka instrumentidega, ülemised hääled - teine hääl peale tenori duplum või motetus (sellest hiljem ka nimi motett), kolmas hääl triplum ja neljas hääl quadruplum. 
Ilmalike motettide tekstid kõnelevad kahel teemal: 1) poliitiliste ja moraalsete probleemide drastiline kriitika; 2) (enamasti) prantsuse armastuslüürika. 

Ars nova motett muutus 14. saj. kõige esinduslikumaks žanriks, kirjutati peamiselt poliitilistele sündmustele pühendatud pidumotette, nt kuningate kroonimiste ja peapiikoppide pühitsemiste puhuks.
Veimevakk

Veimevakk (ka mõrsjavakk, pulmavakk; murdekeeles ka: annivakk, pruudivakk) on ümar või ovaalne puust nõu (vakk), mille sees hoiti vanasti veimesid ja millest neid pulmades jagati. Veimevaka läbimõõt oli kuni 40 cm ja kõrgus 20–30 cm.
VK Selver Tallinn

VK Selver Tallinn (lühemalt Selver Tallinn, Tallinna Selver) on Tallinnas asuv Eesti võrkpalliklubi. Klubi mängib Balti liigas ja Eesti meistrivõistlustel.
Klubi asutati 2000. aastal, kandes siis nime Audentese Võrkpalliklubi (Audentese VK).
Noarootsi kirikumõis

Noarootsi kirikumõis (saksa keeles Pastorat Nukkö) oli kirikumõis Noarootsi kihelkonnas Läänemaal. Nüüdisajal jääb mõis Lääne maakonda Lääne-Nigula valda.
Aavo Põhjala

Aavo Põhjala (sündinud 1. augustil 1957 Tartus) on eesti judotreener.
Aavo Põhjala lõpetas 1980. aastal Tartu Ülikooli kehakultuuri erialal.
Aastatel 1981–1985 oli ta TÜ Spordiklubi treener, seejärel treener Kristjan Palusalu Spordikoolis. 
Alates 1984. aastast on ta Eesti judokoondise peatreener. Alates 1985. aastast treenis Indrek Pertelsoni. Aavo Põhjala hoolealused on saanud üle 20 tiitlivõistluste medali. Pärast Indrek Pertelsoni ja Aleksei Budõlini medalivõite Sydney olümpiamängudel sai Põhjalast esimene raskejõustikutreener, kes valiti aasta treeneriks.
Aavo Põhjala ise on 13-kordne Eesti meister judos; ühe korra on ta Eesti meistriks tulnud ka sambos.
Nicholas Culpeper

Nicholas Culpeper (18. oktoober 1616 – 10. jaanuar 1654) oli inglise botaanik, taimeteadlane, arst ja astroloog.
Ta on kirjutanud näiteks raamatud "The English Physitian" (1652) ja "The Complete Herbal" (1653), mis sisaldab rikkalikke farmatseutilisi ja taimealaseid teadmisi, ning "Astrological Judgement of Diseases from the Decumbiture of the Sick" (1655), mis on üks detailsemaid kirjutisi meditsiinilise astroloogia kasutusest varajases Euroopas.
Culpeper veetis enamuse oma elust Inglismaa looduses, kataloogides sadu ravimtaimi.
Kalju-puukoristaja

Kalju-puukoristaja (Sitta neumayer) on puukoristajalaste sugukonda puukoristaja perekonda kuuluv linnuliik.
Ta on märksa suurem ja heledam kui puukoristaja. Kalju-puukoristaja keha ülaosa on hall, alaosa aga hele ning tal on pikk ja kitsas allapoole kaarduv tume triip üle silma.
Kalju-puukoristaja elutseb Kagu-Euroopas (peamiselt Kreekas ja Balkani maades).
Ammoniidid (paleontoloogia)

Ammoniidid (Ammonitida) olid vana- ja keskaegkonna meredes elutsenud spiraalse kojaga peajalgsed limused. Viimased ammoniidid surid välja umbes 65 miljonit aastat tagasi. Antarktisest leitud ammoniitide kivistised tõestavad, et kunagi olid sealsed mered palju soojemad.
Częstochowa

Ajalugu

Linn on rajatud 11. sajandil. Aastal 1377 sai ta linnaõigused. Aastal 1382 rajasid pauliinid linna kloostri.

Majandus

Linnas on arenenud metallurgia-, masina-, tekstiili- ja paberitööstus.

Sport

Linnas tegutseb spordi- ja jalgpalliklubi Raków Częstochowa.
Klezmer

Klezmer (juudi keeles קלעזמער‏) on Ida-Euroopa juutide (aškenazi juudid) rahvamuusika, hõlmates ka selle omanäolise esitamise.
Traditsiooniselt on klezmer'it mängitud juudi pulmades ja usupidustuste tantsude ajal. Klezmer'i mängimisel kasutatakse kõige rohkem klarnetit ja viiulit.