google/wiki40b huggingface dataset:
Mäda

Mäda (pus) on mädapõletiku puhul tekkiv kollakashall või kollakasroheline kehavedelik, mis koosneb mädakehakestest (neutrofiilsetest granulotsüütidest), lõhutud koest, (septilise mädapõletiku korral) mädapisikutest ja seerumist.
Mäda konsistents (viskoossus) ulatub vesisest paksuni.
Värvus ulatub kahvatukollasest roheliseni (pseudomoonase puhul on see koguni sinakasroheline).
Lõhn sõltub bakterite liigist. Näiteks Escherichia coli puhul meenutab mäda lõhn rooja lõhna.
Koe lagunemist põhjustavad leukotsüütide (neutrofiilsete granulotsüütide) proteolüütilised ensüümid ning septilise mädapõletiku korral ka mädapisikud.
Kristlikud voorused

Kristlikud voorused on seitse voorust katoliiklikus katekismuses.
Kolm jumalikku voorust on usk, lootus ja armastus.
Neli inimlikku ehk kardinaalset voorust on tarkus, õiglus, kindlameelsus ja mõõdukus.
Suhteline vanus

Geoloogiline meetod

Soonkivimite vanus määratakse selle järgi, kuidas nad üksteist lõikavad. Noorem soon lõikab alati vanema soone kaheks osaks. Kui erineva vanusega sooni on kümneid, siis saab nad paika panna suhtelises geoloogilises skaalas. Vahepeal võivad toimuda mitmesugused tektoonilised protsessid, näiteks kurrutus, mis võib olla ka korduv. On selge, et kurdu lõikav soon on noorem, aga koos teiste kivimitega kurdu surutud soonkivim on vanem, kui kurrutus. Eelkambriumi aladel ongi sageli kõige tähtsam koostada ala struktuuriline-ajaline skaala, kus kõik sündmused ja etapid leiaksid oma kindla koha. Kuna see skaala jääb ikkagi suhteliseks, siis selleks, et kindlaks teha kivimite ja protsesside tegeliku aja, tuleks isotoopmeetoditega määrata võimalikult suure arvu sündmuse vanus.
Motivatsiooniteooriad

Motivatsiooniteooriad on teooriad, mille ülesandeks on leida faktorid, mis viivad inimesi eesmärkide või tulemuste saavutamiseni.

Motivatsiooniteooriate kujunemine

Psühholoogid on loonud mitmesuguseid motivatsiooniteooriaid, kuid terviklikku ja kõike haaravat teooriat pole õnnestunud neil veel luua. Seetõttu puudub seni ühtne ja sidus motivatsiooniteooria, millega adekvaatselt kirjeldada kõiki motivatsiooni tunnusjooni. See-eest on erinevad teoreetikud keskendunud erinevatele aspektidele, mille tulemusena on loodud erinevaid teooriad.
Motivatsiooniteooriad hakkasid hoogsalt arenema 20. sajandi keskel. Kolm kõige tuntumat teooriat, mis sellel perioodil formuleeriti, on McGregori X- ja Y-teooria, Maslow' vajaduste hierarhia ning Herzbergi kahe faktori teooria. Neid teooriaid kasutatakse ka tänapäeval.

McGregori X- ja Y-teooria

Douglas Murray McGregor oli aastatel 1906-1964 MIT Sloan School of Managementi professor. McGregor on tuntud oma X- ja Y-teooriaga. Ta jagas inimesed vastavalt nende töösse suhtumisele X- ja Y-tüüpi inimesteks.
X-tüüpi inimesed on laisad ja nad püüavad võimaluse korral tööst hoiduda, neid peab pidevalt juhendama ning nad asuvad tööle vaid karistust kartes. Suur osa sellesse tüüpi kuuluvaid inimesi väldib vastutust ja neil puuduvad ambitsioonid. Samuti ei suuda nad teha loomingulist ja loovat tööd ning seetõttu võrdles McGregor neid robotitega.
Y-tüüpi inimese jaoks on seevastu töö loomulik tegevus, nagu puhkus või mäng. Nad pingutavad tulemuse saamiseks, kontrollivad ja juhendavad ennast ise. Suunates jõupingutused tulemuse saavutamiseks ja pühendudes tegevusele, on nad võimelised end ise kontrollima ja juhendama. Erinevalt X-tüüpi inimestest on Y-tüüpi inimesed võimelised loominguliseks ja loovaks tööks.

Herzbergi kahe teguri mudel

Kahe faktori teooria looja oli Frederick Irving Herzberg, kes uuris töötajate rahulolu tööga. Herzberg oli Ameerika psühholoog, kellest sai ärijuhtimise üks tuntumaid nimesid. Herzberg on tuntud oma kahe teguri mudeli järgi.
Herzberg jõudis järeldusele, et mõned varem motiveerivateks peetud faktorid ei andnud midagi enamat kui kõrvaldasid rahulolematuse ning ta nimetas need rahulolematuse faktoriteks ehk hooldavateks teguriteks. Nende tegurite puudumine või madal tase põhjustas rahulolematust, kuid nende olemasolu ei tõstnud töötajate motivatsiooni. 
Rahulolematuse faktoriteks ehk hooldavateks teguriteks pidas ta järgnevaid: töötingimused ja kindlustunne tööl, suhted kaastöötajatega, suhted ülemustega, palk, olmetingimused ja isiklik elu.
Rahulolu faktoriteks ehk motiveerivateks faktoriteks pidas ta järgnevaid: edukus töös ehk saavutused, saavutuste tunnustamine, töö sisukus, vastutusrikkus ja tähtsus, ametialane tõus ning arenguperspektiivid.
Herzberg oli arvamusel, et kõrvaldades rahulolematust põhjustavad tegurid, ei saavutata veel tingimata rahulolu ehk motivatsiooni. Hooldavate tegurite abil saab leevendada rahulolematust ja motiveerivate tegurite abil on võimalik suurendada rahulolu.
Meremeestekodu

Meremeestekodu oli laevanduse alal tegutsevate isikute omavalitsuslik koondis meremeeste teenistusolude korraldamiseks, neile abi andmiseks ja nende vaimseks arendamiseks.
See asutati 1928. aastal ja tegutses teedeministri järelevalvel.
Meremeestekodu ülesanded olid registreerida kaubalaevadel teenivaid eesti meremehi, toimetada meremeeste peale- ja mahamunsterdamist, anda teateid meremeeste kohta ametiasutistele, laevaperemeestele ja laevajuhtidele, muretseda meremeestele peavarju sadamais ning anda abi ja toetust nii neile kui ka nende leskedele, asutada raamatukogusid lugemislaudadega, korraldada kursusi ja loenguid, toimetada vahetalitust meremeeeste palkamisel jne.
Meremeestekodu juhtis 7-liikmeline juhatus, sel oli oma vanem ja tegevust kontrollis 6-liikmeline revisjonikomisjon. Juhatuse esimees oli August Gustavson.
Veebruaris 1933 oli Eestis Kaubandus-Tööstuskoja andmeil 7169 meremeest, neist sama aasta juulis tööl 2072, neist kaugesõidu kapteneid 177 (108 tööl), kaugesõidu tüürimehi 175 (96), ligisõidu tüürimehi 86 (36), kippareid 245 (116), 1.–3. järgu meistreid 131 (94), assistente 132 (72), pootsmanne 203 (58), puuseppi 61 (13), vanemaid madruseid 1020 (300), nooremaid madruseid 1300 (303), laevapoisse 625 (304), 1. järgu kütjaid 431 (119), 2. järgu kütjaid 500 (87.) 1938. aastal oli Eestis 2500–2800 meremeest.
Kodu juhataja oli 1940. aastal Karl Lentsment.
Tallinnas tegutses Meremeestekodu hoones, mille tänapäevane aadress on Uus-Sadama 14. Hoone on ehitismälestisena muinsuskaitse all. Selle arhitekt oli baltisakslane Jacques Rosenbaum.
Sigrid Undset

Sigrid Undset (20. mai 1882 Kalundborg, Taani – 10. juuni 1949 Lillehammer, Norra) oli norra kirjanik, kes 1928. aastal võitis Nobeli kirjandusauhinna. Ta on kirjutanud 36 teost, millest kuulsaim on romaanitriloogia "Kristiina Lauritsatütar". Undseti loomingut on tõlgitud paljudesse keeltesse.

Elulugu

Sigrid Undset sündis oma ema lapsepõlvekodus Taanis, olles pere kolmest tütrest vanim. Kui ta oli kaheaastane, kolis perekond isa haiguse tõttu Norrasse Kristianiasse (aastast 1925 Oslo). Sigrid Undseti kujunemist mõjutasid suuresti nii isa haigus kui ka isalt omandatud laialdased teadmised arheoloogia, Norra saagade ja Skandinaavia rahvalaulude kohta. Ka isa surm 1893. aastal jättis Sigrid Undseti ellu sügava jälje. Pere väikese sissetuleku tõttu polnud tal lootust saada ülikooliharidust. Pärast keskkooli tegi Undset läbi üheaastase sekretärikoolituse ja asus 16-aastaselt sekretärina tööle sakslastele kuuluvasse suurde Kristiania tehasesse. Ta töötas ettevõttes kümme aastat, et teenida raha emale ja kahele nooremale õele.
Vabal ajal kirjutas Undset luuletusi, tegeles maalimisega ja luges palju väliskirjandust. Eelkõige vaimustus ta ingliskeelsetest teostest, eriti William Shakespeare'i ja Geoffrey Chauceri loomingust ning kuningas Arthuri legendidest. Samuti köitsid Undsetit Skandinaavia autorite Henrik Ibseni, August Strindbergi ja Georg Brandese tööd.
Iseloomult oli Undset häbelik, pigem introvertne inimene, kel oli vähe lähedasi sõpru. Ta oli aga tuntud oma erakordselt terava pilgu poolest, mis otsekui nägi inimestest läbi.
Aastatel 1912–1927 oli Sigrid Undset abielus Anders Castus Svarstadiga. Neil oli kolm last: Anders Castus (1913–1940), Maren Charlotte (1915–1939) ja Hans Benedict (1919–1978).
1924. aastal sai Sigrid Undsetist katoliiklane.
1930. aastatel olid Undseti raamatud Saksamaal põlu all. Pärast sakslaste sissetungi Norrasse oli kirjanik 1940. aastal sunnitud emigreeruma Ameerika Ühendriikidesse. Sama aasta aprillis hukkus sõjas Undseti vanem poeg Anders. Teise maailmasõja lõppedes naasis Undset Norrasse, kus ta 1949. aastal suri.
Sigrid Undseti portree on Norra 500-kroonisel rahatähel.

Kirjanikutee

Kui Undset oli 22-aastane, valmis tal mahukas ajalooromaanitsükkel, mille kirjutamist oli ta alustanud juba 16-aastaselt. Romantikasugemetega romaanisari rääkis peamiselt Taani keskajast. Paraku ei olnud kirjastaja nõus teost avaldama. Sigrid Undset tegi kirjandusliku debüüdi hoopis 25-aastasena, kui tal valmis 80-leheküljeline realistlik lühiromaan "Proua Marta Oulie". See algab kurikuulsa lausega "Ma olen oma mehele truudust murdnud." Algul keelduti sedagi teost avaldamast, kuid hiljem võeti käsikiri siiski vastu. Selle lühiromaaniga arvati noor Undset Norra kirjandusringkondadesse ja ta hakkas saama väikest stipendiumi.
Romaani "Proua Marta Oulie" nimitegelane on 20. sajandi algul Kristianias elanud keskklassi naine. Ka Undseti teised 1907.–1918. aastail kirjutatud romaanid kujutavad tähtsusetuid linnaelanikke, sh morne sekretäre, kelle elus on vähe armastust ja soojust ning kes alatasa võitlevad depressiooniga. Peamiselt kirjeldab kirjanik naisi ja nende armastust, mitme romaani tegevus toimub Kristianias.
Sylvi Kekkonen

Sylvia Salome Kekkonen (neiupõlvenimi Uino; 12. märts 1900 Pieksämäki – 2. detsember 1974 Helsingi) oli soome kirjanik ja Soome Vabariigi presidendi Urho Kaleva Kekkose abikaasa. Neil oli kaks last – kaksikud pojad Matti Kaleva (1928–2013) ja Taneli Kaleva (1928–1985). 
Sylvi Uino immatrikuleeriti üliõpilaseks 1918. aastal, mil lõpetas Mikkelis segakooli ning asus õppima õigusteadust Helsingis. Kuid peagi ta katkestas õpingud ning läks palgatööle. Töötades pikemalt Soome kaitsepolitsei kontoris, kohtas ta seal esimest korda ka oma tulevast abikaasat, juuraüliõpilast Urho Kekkost. Paar abiellus 1926. aastal. Pärast kaksikutest poegade sündi jäi Sylvi Kekkonen koduseks, toetades abikaasat tema poliitikukarjääris.  Sylvi Kekkonen oli suur teatri-, kunsti- ja kirjandushuviline.
Tema on maetud Helsingi Hietaniemi kalmistule.

Kirjanduslik looming

Sylvi Kekkose sügav kirg oli kirjandus, kirjutas ta ju ka ise lühiproosat. 1949. aastal avaldati trükis tema esikteos – aforismide kogumik "Kiteitä". 1952. aastal ilmus koduga seotud mälestusi kajastav "Kotikaivolla" ja 1955. aastal meditsiiniõe tundeelu käsitlev lühiromaan "Käytävä". Oma järgmisena ilmunud jutustuses "Amalia" (1958) kujutas ta talunaise siseheitlusi ja püüdlusi. 
Sylvi Kekkose viimaseks lapsepõlvemälestusi peegeldavaks raamatuks oli "Lankkuaidan suojassa" (1968),, mida peetakse tema parimaks teoseks.
1969. aastal ilmus temalt jutustus "Sitä koiraa en unohda koskaan".
Sylvi Kekkonen kujutab oma lugudes valdavalt maaelu, kodust elu ja igapäevatööd. Kirjandusprofessor Kai Laitinen on iseloomustanud Sylvi Kekkose loomingut järgmiselt: „Ta räägib lugejaga lihtsas keeles, usaldavalt ja omaselt.“

Sylvi Kekkose kirjandussalong

Poliitiku abikaasana seadis Sylvi Kekkonen 1949. aastal oma kodus sisse kirjandussalongi, korraldades kirjanduslikke vestlusõhtuid. Sinna kutsus ta Soome PEN-klubi liikmeid ja teisi kirjanikke. Vabariigi presidendi residentsis Tamminiemis elades kirjandussalongi traditsioon jätkus. Kirjanik Marja-Liisa Vartio on iseloomustanud kirjandusõhtute õhkkonda koduseks ja mõnusaks. Tema sõnade kohaselt oli Sylvi Kekkonen neil õhtutel tavaliselt mõtlik ja vaikne, kuid mõnikord ilmus ta näole naeratus, kui nägi külaliste sõnavõttudes nooruslikku tulisust ja enesekindlust. Vestlusõhtutest kujunes pikapeale foorum, kus erinevate põlvkondade kirjandusinimesed kokku said ja oma seisukohtade üle vaidlesid. Neist kirjanduslikest koosviibimistest võtsid osa mitmed hiljem kirjanikena, kirjandusteadlastena tuntuks saanud loovisiksused, näiteks Eeva Joenpelto, Kirsi Kunnas, Lassi Nummi, Kaari Utrio ja Kai Laitinen. Ka president Urho Kekkonen võttis nii mõnigi kord, kui tal aega oli, vestlusõhtutest osa.
Alates 2000. aastast korraldatakse suviti Pieksämäel Sylvi Kekkose nime kandvat kirjandusüritust "Sylvi Symposiumi".

Looming eesti keeles

Amalia. Tln, Eesti Riiklik Kirjastus, 1964. Tõlkinud Harald Lepik.
Norra haldusjaotus

Norra haldusjaotuses on 1. järgu haldusüksuseks maakond (fylke, mitmuses fylker) ning 2. järgu haldusüksuseks ning kohaliku omavalitsuse üksuseks vald ehk kommuun (kommune, mitmuses kommuner).
Põhja-Jäämere saarestik Svalbard (varasem nimi Teravmäed) on Norra osa, mille staatus on määratletud rahvusvahelise lepinguga.
Nordlandi maakonna koosseisus on alates 1995. aastast Põhja-Jäämere saar Jan Mayen, mida varem hallati eraldi.
Haldusjaotusest jäävad välja Norra sõltlasalad Bouvet' saar, Kuninganna Maudi maa ja Peeter I saar.

Vallad

Norra on jaotatud 426 vallaks.
Äntu Vahejärv

Vahejärv (ka Äntu Vahejärv, Roheline järv, Äntu Roheline järv, Äntu Väikejärv) on järv Lääne-Virumaal Väike-Maarja vallas, üks Äntu järvedest. Järv asub Väike-Maarjast umbes 7 km lõuna pool Sini- ja Valgejärve vahel. 
Järve pindala on 0,8 ha, keskmine sügavus 3,3 m. Vesi on kollakasroheline.
Järvel on roheline värvus selle tõttu, et järve põhi on kaetud järvelubjaga, vesi on põhjani läbipaistev ning kallastel kasvav taimestik peegeldub vee pinnal.
Järv asub Äntu maastikukaitseala territooriumil.
Arlindo Barbeitos

Arlindo do Carmo Pires Barbeitos (sündinud 24. detsembril 1940 Catetes) on Angola luuletaja.
Ta põgenes Angolast poliitilistel põhjustel 1961. aastal ning omandas doktorikraadi etnoloogias Frankfurdi ülikoolist. Töötas professorina Berliini Vabas Ülikoolis. 1975 naasis Angolasse ja töötab Angola Ülikoolis.
Tema luules on mõjutusi traditsioonilisest Aafrika luulest ning hiina ja jaapani luulest.
Tume Universum

Tippkeskus Tume Universum (TK 133, inglise keeles Centre of Excellence: Dark Side of the Universe )  uurib tumeainet, tumedat energiat ja gravitatsiooni. Tippkeskuses on ühendatud teoreetiline ja eksperimentaalne füüsika, kosmoloogia ning suure võimsusega arvutused. Põhitäitja on keemilise ja bioloogilise füüsika instituut, partneriteks Tartu ülikooli ja Tartu observatooriumi teadlased. 
Tippkeskust juhib akadeemik Martti Raidal. 
Tippkeskuse tegevust toetab Euroopa Regionaalarengu Fond.
Tertsett (värsivorm)

Tertsett ehk kolmikvärss ehk tristihhon on luuleteoses või laulus kolmest värsist koosnev stroof (salm).
Soneti kolmas ja neljas stroof on tertsetid.
Antropoloogia

Eesti antropoloogia

Eestis õpetatakse kultuuri- ja sotsiaalantropoloogiat täismahus bakalaureuse- ja magistriprogrammina Tallinna Ülikooli humanitaarteaduste instituudis. Tartu ülikoolis saab õppida etnoloogiat/kultuuriantropoloogiat bakalaureuseõppes kirjanduse ja kultuuriteaduste õppekaval, magistriõppes etnoloogia, folkloristika ja rakendusantropoloogia õppekaval. 2017. aastal ilmus esimene eesti keelne antropoloogiaõpik "Sotsiaal- ja kultuuriantropoloogia"   (koostanud Aet Annist ja Maarja Kaaristo).  
Eestis tegutseb Antropoloogia Ühendus.
Tõnis Milling

Tõnis Milling (sündinud 24. jaanuaril 1976) on eesti saate-, peo- ja õhtujuht. 
Ta on juhtinud telesaadet "Auk seinas", koos Kalev Kruusiga telesaadet "Kalamehejutud" ja osalenud ka telesarjades. 
Ta on OÜ Peoloog omanik. Lisaks haldab ta Kurtna Sündmuskeskust.
Ta on kaitseliitlane ja abipolitseinik.

Isiklikku

Tema vanem vend on eesti koomik ja näitleja Madis Milling. Tõnise hüüdnimi on "Väike" Milling, kuigi ta on oma 1,92 meetrit pikkusega vanemast vennast pikem.
Märjamaa külanõukogu

Märjamaa külanõukogu oli külanõukogu Rapla rajoonis. Külanõukogu moodustati 1945 Märjamaa vallas. Külanõukogu pindala oli 398 km² (1977).
Oostende

Ajalugu

Asula sai nime (hollandikeelne oost-einde) sellest, et see rajati rannikusaare idapoolsesse otsa. 1265. aastal sai küla turupidamise õiguse. Peamine elatusallikas oli kalapüük. Kuna Põhjamere rannikualad olid ebakindlad, rajati 1395. aastal uus asula merest kaugemale tammide taha. Asukoht mere ääres oli kasulik sadama kaudu toimuvale kaubandusele, kuid muutis asula ka sagedaste rünnakute märklauaks.
Tielti ringkond

Vallad ja osavallad

Ringkonna halduspiirides on 9 valda ja 20 osavalda.
2. sajand

2. sajand ehk II sajand pKr ehk maj
2. sajand on kristliku ajaarvamise teine sajand, mis algas 1. jaanuaril 101 ja lõppes 31. detsembril 200.

Kümnendid ja aastad

100. aastad: (100), 101, 102, 103, 104, 105, 106, 107, 108, 109
110. aastad: 110, 111, 112, 113, 114, 115, 116, 117, 118, 119
120. aastad: 120, 121, 122, 123, 124, 125, 126, 127, 128, 129
130. aastad: 130, 131, 132, 133, 134, 135, 136, 137, 138, 139
140. aastad: 140, 141, 142, 143, 144, 145, 146, 147, 148, 149
150. aastad: 150, 151, 152, 153, 154, 155, 156, 157, 158, 159
160. aastad: 160, 161, 162, 163, 164, 165, 166, 167, 168, 169
170. aastad: 170, 171, 172, 173, 174, 175, 176, 177, 178, 179
180. aastad: 180, 181, 182, 183, 184, 185, 186, 187, 188, 189
190. aastad: 190, 191, 192, 193, 194, 195, 196, 197, 198, 199
200. aastad: 200
Grete Püvi

Grete Püvi (aastatel 2006–2014 Barake; sündinud 12. märtsil 1982 Tallinnas) on eesti ratsutaja.
Aastal 2006 tuli ta Eesti meistriks ja aastal 2007 Eesti sisemeistriks. Ta on Eesti parim koolisõitja 2007, 2011, 2012 ja 2014.
Aastal 2015 võitis ta CDI3* tasemega rahvusvahelise koolisõiduvõistluse Grand Prix.
Aastast 2004 on ta ratsaklubi Black Stallion Equestrian Club juhatuse liige.
Eesti Kirjandusmuuseumi Arhiivraamatukogu

Arhiivraamatukogu on Eesti Kirjandusmuuseumi struktuuriüksus.
Eesti Rahva Muuseumi loomisel 14. aprillil 1909. aastal nähti muuseumi ühe põhiülesandena raamatukogu rajamist, mille ülesandeks on koguda trükiseid sellises ulatuses, mis võimaldaks eestlaste ja nende maa teaduslikku uurimist. Eesti Rahva Muuseumi juhatuse esimehe Oskar Kallase eestvõttel moodustati Eesti Rahva Muuseumi juurde raamatukogu, mille nurgakiviks sai Eesti Üliõpilaste Seltsi poolt muuseumile üle antud raamatukogu (rajatud 1883. aastal toonase üliõpilase Oskar Kallase initsiatiivil, milles sisaldus ligi 10 000 köidet). 1919. aastast 1940. aasta sügiseni tegutseti Eesti Rahva Muuseumi Arhiivraamatukoguna rahvusraamatukogu staatuses.

Baltica fond

Eesti Rahvus Muuseumi ja tema raamatukogu asutamisega 1909. aastal pandi kohe alus ka baltica kogule, sest kuigi esmatähtsaks peeti eestikeelse kirjavara kogumist ja säilitamist, oli algusest peale huviobjektiks ka muukeelne Eestit ja Baltimaid puudutav kirjandus. Baltica mõistet on 1909. aastast alates käsitletud küllalt avaralt, kogudes ajaloolistel põhjustel ka Venemaa, Rootsi, Saksamaa ja Lätiga seotud materjale, samuti nagu ka kirjandust soome-ugri rahvaste ajaloo, etnograafia, folkloori ja keelte kohta.
Baltika fond peegeldub alfabeetilises ja märksõnakataloogis, mis sisaldavad ka analüütilisi kirjeid. Alates 1998. aastast komplekteeritud kirjandus on leitav elektronkataloogist Ester.
Leo Rannamägi

Leo Rannamägi (aastani 1936 Strandberg, sündinud 7. juulil 1929 Tartus) on Eesti tehnikateadlane.

Elulugu

Leo Rannamägi on töölise poeg.
Ta lõpetas 1948 Tallinna 1. Keskkooli kuldmedaliga, aastal 1953 Tallinna Polütehnilise Instituudi ehitusinsenerina ja 1965 Ehituse Teadusliku Uurimise Instituudi aspirantuuri. Olnud aastatel 1961–1966 Silikaltsiidi Teadusliku Uurimise ja Projekteerimise Üleliidulise Instituudi sektorijuhataja ja osakonnajuhataja ning 1966–1991 Autoklaavse Silikaatbetooni Teadusliku Uurimise Instituudi labori ja osakonna juhataja.

Teadustöö

Uurimisvaldkond: silikaatbetoonide füüsikalis-mehaanilised omadused (eriti pikaaegse deformeerumise alal ning kõrgete temperatuuride tingimustes), ehituskonstruktsioonide tulekindlus. Võtnud vahetult osa silikaatbetooni tootmise ja kasutamise evitamisest paljudes endise NSV Liidu regioonides. 38 teadustrükist.
Borkum

Geograafia

Borkum külgneb läänes Westeremsi väinaga (mis moodustab piiri Hollandiga), idas Osteremsi väinaga, põhjas Põhjamerega ja lõunas Wattenmeeriga. See on suurim ja läänepoolseim Ida-Friisi saartest Põhjameres, Hollandi Groningeni provintsist otse põhjas.
Saar moodustus 1863. aastal kahest varem eraldi saarest, mida eraldab ikka veel madal vesi. Liitekohta ida- ja lääneosa vahel kutsutakse Tüskendör ("vahelt läbi").

Ajalugu

Mainitud nii Straboni kui ka Plinius Vanema poolt kui Burchana fabaria (ubade saar), oli Borkum Karl Suure ajast osa suuremast saarest nimega Bant, mis koosnes tänapäevastest Borkumist, Juistist ja Norderney lääneosast.
1484. aastal läks Bant Ida-Friisimaa krahvidele, kes arendasid kaubandust, ja saar sai tuntuks kui piraatluse ja vaalapüügi keskus. 1781. aastaks jagasid 18. sajandi vihased tormid Banti kolmeks saareks. Kuna vaalapüük vähenes, hakkasid elanikud vaesuma ja paljud lahkusid, saare elanikkond langes 852-lt 1776. aastal 406-ni 1811. aastal. Esimesed turistid saabusid saarele 1834. aastal ja kohalik majandus paranes turistide abil.
Thomas Nelsoni kirjastatud teoses Mexico as I saw it võrdleb Ethel Brilliana Tweedie (kirjutades 1911. aastal 1900. aasta reisist Mehhikosse) Monterrey tellisteid Borkumi omadega, "üks paik maakeral, kust juudid on pagendatud". Sellega seoti agressiivne ja edukas Saksa turistide kampaania, et Borkum juudi külastajatest vabana hoida, nagu ülistab antisemiitlik "Borkum-Lied".
1910. aastal vangistati Briti ohvitserid kapten Bernard Frederick Trench ja leitnant Vivian H. Brandon spionaaži eest saare sõjaväeliste rajatiste pildistamisega.
19. ja 20. detsembril 1934 käivitas Wernher von Braun kaks A2-raketi prototüüpi, "Max" ja "Moritz".
Saar oli natsi sõjakurjategijate paik, keda hiljem süüdistati Borkumi saare sõjakuritegude kohtus.

Transport

Saar on osaliselt autovaba. Hooajaväliselt on autosõit lubatud kõikjal, muidu on siin autovabad tsoonid. Ainus linn saarel on samuti Borkum. Tüskendöri alal on lennuväli. Borkumit teenindavad parvlaevad Emdenist Saksamaal ja Eemshavenist Hollandis. Reisijad saavad tasuta rongisõidu sadama ja Borkumi linna vahel.
Gian Giacomo Trivulzio

Gian Giacomo Trivulzio (1440 Milano – 5. detsember 1518 Arpajon) oli 15. sajandi lõpu ja 16. sajandi alguse Itaalia sõdades osalenud Itaalia sõjaväelane ja poliitik.
Trivulzio osales 1495. aasta 6. juulil Fornovo lahingus Venezia liiga vastu. Ta nimetati 29. septembril 1499 Prantsuse marssaliks. 1509. aasta 14. mail osales ta Agnadello lahingus prantslaste poolel veneetslaste vastu. Alistas 1515. aastal šveitslased Marignano lahingus. Kaitses 1516. aastal edukalt Milanot keiser Maximilian I rünnakute eest.