google/wiki40b huggingface dataset:
Pinnaefekt

Pinnaefekt ehk skinnefekt (inglise sõnast skin 'kest, pind') on füüsikaline nähtus, mis seisneb elektrijuhti läbiva elektrivoolu koondumises juhi pindmisse kihti. Seetõttu on juhtide takistus vahelduvvoolu korral suurem kui alalisvoolu korral.
Teatmeteostes kasutatakse pinnaefekt sünonüümina ka terminit "pinnanähtus", kuid tuleb arvestada, et füüsikalisi pinnanähtusi on mitmesuguseid.

Füüsikaline seletus

Alalisvool tekitab juhi ristlõikes ühtlase magnetvälja ja vastavalt on ühesugune ka voolutihedus kogu ristlõike ulatuses. Seevastu vahelduvasuunalise voolu korral kutsub muutuv magnetväli juhi materjalis esile pöörisvoolud. Need on suunatud põhivoolule vastu, vähendades voolutihedust juhi kesktelje ümbruses. Teiste sõnadega indutseerib vahelduv magnetväli juhis vastuvoolu, mis tugevneb juhi kesktelje poole ja surub põhivoolu juhi ristlõike serva poole. Seega juhi efektiivne ristlõige ehk tegevristlõige väheneb, mis on toimelt samaväärne juhi näivtakistuse suurenemisega. Väga kõrgetel sagedustel juhib voolu üksnes juhi õhuke pindkiht.

Pinnaefekti mõju vähendamine

Pinnaefekti mõju ja seega takistust kõrgsagedusvoolule saab vähendada, kui suurendada sama ristlõikepinna juures juhi välispinda. Selleks valmistatakse ülikõrgsagedustel kasutatavad juhid toru- või ribakujulisena, või siis koostatakse juhe peenikestest isoleeritud traatidest. Rakendatakse ka vaskjuhi pinna hõbetamist ja kuldamist, et ära hoida vase oksüdeerumist. Pinnaefekti seisukohast on oluline ka juhi pinna siledus, sest sellest oleneb voolu teekonna pikkus juhi välispinnal.
Ülaltoodud valemi kohaselt on juhi ekvivalentne väliskiht seda õhem, mida suurem on materjali magnetiline läbitavus. Seepärast ilmneb pinnanähtus tugevalt terasjuhtides ja seda ka juba võrgusagedusel (50 Hz). Siiski kasutatakse terast elektriliini juhtmetes tema mehaanilise tugevuse pärast. Pinnaefekti mõju vähendamiseks kaetakse terasjuhe näiteks vasekihiga.
Sergei Volkonski

Sergei Volkonski (vene Сергей Михайлович Волконский; 16. mai 1860 (ukj) Keila-Joa mõis – 25. oktoober 1937, Hot Springs, USA) oli vene muusika- ja teatripedagoog.
Eesti keeles on 2013. aastal Peeter Volkonski tõlkes ilmunud Sergei Volkonski raamat "Kodumaa : mälestused".

Isiklikku

Tema isa oli Mihhail Volkonski. Tema vanaisa oli Sergei Grigorjevitš Volkonski.
Anatoomilis-terapeutilis-keemiline klassifikatsioon

Nomenklatuur

Maailma Terviseorganisatsioon soovitab nomenklatuuris kasutada rahvusvahelisi mitteomanike nimesid ehk rahvusvahelisi ravimi mittepatenteeritud nimesid, lühend INN. Kui INN pole rakendatav, siis soovitab WHO kasutada kas Ameerika Ühendriikides kasutatavaid rahvusvahelisi ravimi mittepatenteeritud nimesid, lühend USAN või Suurbritannias Briti Farmakopöa Komisjonis heakskiidetud raviminimetusi, lühend BAN. 
ATC-tasandite kinnistamisel kasutatakse WHO ravimite ja terminite loetelu "List of Terms".

Kehtivad juhised

2013. aastal kehtinud versioon on 16. "Guidelines for ATC classification and DDD assignment".

Ajaloolist

1976. aastal töötas Anatoomilis-terapeutilise klassifikatsiooni (AT) välja Euroopa Farmaatsiatoodete Turu-uuringute assotsiatsioon (inglise keeles European Pharmaceutical Market Research Association (EPhMRA)). Edasi arendasid Norra teadlased välja süsteemi, mida tuntakse anatoomilis-terapeutilise keemilise koodina. 1990. aastal kohandas Maailma Terviseorganisatsiooni Ravimite Statistika Metodoloogia Koostöökeskus (inglise keeles WHO Collaborating Centre for Drug Statistics Methodology) nimetatud klassifikatsiooni ning hakkas seda ametlikult välja andma (1990, 1991, 1993, 1996, 1998, 2000–2013...).
Anastasia Lemberg-Lvova

Looming

Lemberg-Lvova loomingu keskmeks on inimene. Tema portreed tõstavad esile indiviidi potentsiaali, ilu ja eripära; sealjuures on tema jaoks väga oluline ilme ja poosi ekspressiivsus ning värvi taastõlgendamine.
Ta tegutseb ka Moskvas.
Zealandia

Zealandia või Tasmantis on laamade triivi käigus peaaegu täielikult sukeldatud kontinentaalse maakooriku mass, mille veepealne osa on Uus-Meremaa ja Uus-Kaledoonia saarestik, Norfolki ja Lord Howe saar ning Elizabethi ja Middletoni riff.
Sukelmanner lõikus Austraaliast lahti ligikaudu 60–85 miljoni aasta eest, olles varem, 85–130 miljonit aastat tagasi, eraldunud Antarktikast. Seda on mitmeti kirjeldatud kui kontinentaalset fragmenti, mikrokontinentatsiooni, sukeldunud kontinenti ning isegi kui eraldiseisvat kontinenti.
Bruce Luyendyk tegi 1995. aastal ettepaneku Zealandia nime ja kontseptsiooni kohta. Ajavahemikus 2017–2018 jõudsid 11 Uus-Meremaa, Uus-Kaledoonia ja Austraalia geoloogi järeldusele, et Zealandia täidab kõiki nõudeid, et seda pidada uppunud mandriks, mitte mikrokontinendiks või kontinentaalseks fragmendiks.
Keerdsammas

Keerdsammas, ka Saalomoni sammas ja spiraalsammas, kasutatud on ka tsitaatsõna salomónica (hispaania keeles 'Saalomoni-') on helikaalselt tõusva tüvesega sammas, iseloomulik detail eriti barokkarhitektuurile, samuti esineb barokses mööblikujunduses, altaritel ja kantslitel. Ei ole kindlalt seotud ühegi orderiga, nii et seda võib kroonida nii joonia, korintose kui ka komposiitorderi kapiteel.

Pärimus ja tähendus

Vanas Peetruse basiilikas Roomas altari ees seinud keerdsambad, spolia mingist hilisantiiksest ehitisest, olevat pärimuse järgi toodud muistses Jeruusalemmas asunud Saalomoni templist. Kaksteist sammast olevat toonud kingituseks Constantinus Suur umbes 333. aastal, kui algas Peetri basiilika ehitus. Seepärast kutsutakse keerdsammast ka Saalomoni sambaks.
Selle pärimusega sai keerdsammas olulise religioosset järjepidevust kandva tähenduse, mis ühendas juutide Vana testamendi traditsiooni kristliku peakirikuga Roomas. Samba helikaalset kuju, mis on sage vorm looduses, on seostatud Vanas testamendis Joosua 24:26 nimetatud pühakoja ees kasvanud tammepuuga ja selle kaudu seaduselaekaga. Pärimust toetas keskajal tekkinud idee Constantinuse kinkekirjast.
Pärimusel Saalomoni templi kohta on mitmeid kajastusi keskaegses ja renessansskunstis: Jean Fouquet kujutas 1470. aasta paiku keerdsambaid Josephus Flaviuse "Juudi muinsuste" illustratsioonil, Gianfrancesco Penni (oletatav autor Raffaeli koolkonnast) freskol "Constantinuse kingitus" ja Raffael vaibakartoonil "Vigase tervendamine".
Kõnealuseid sambaid võib tänaseni näha 16. sajandil ehitatud Peetri kirikus, kuhu need paigaldati ümber tõstetuna vanast basiilikast.
Sage kaunistusdetail baroksel keerdsambal, mida kasutas ka Bernini, on keeret järgiv viinapuuväät, mis peab vihjama Kristuse sõnadele "Mina olen tõeline viinapuu ja mu Isa on aednik" Johannese evangeeliumis 15:1.

Eesti kunstis

Eesti kunsti ilmub salomonica 17. sajandi keskpaigas tõenäoliselt imporditud puunikerdusteoste vahendusel. Keerdsambad kaunistavad barokkaltareid Järva-Jaani kirikus, Jõelähtme kirikus, Simuna kirikus, samuti Pilistvere kiriku, Vigala kiriku ja Tallinna toomkiriku kantslit ning Pärnu Suurmärter Katariina kiriku ikonostaasi. Ainuke näide keerdsammastega raidportaalist on Niguliste kiriku põhjaeeskotta avanev Clodti kabeli portaal (1673).
Hannes Kiris

Hannes Kiris (sündinud 1965) on Eesti jurist, riigikohtunik (kriminaalkolleegiumi liige).
Hannes Kiris lõpetas 1990. aastal Tartu Ülikooli õigusteaduskonna cum laude. Töötas aastail 1990–1999 Tallinna prokuratuuris: 1990–1992 prokuröri abina, 1992–1993 prokuröri kohusetäitjana ning aastail 1993–1999 juhtis ta Tallinna prokuratuuri.
1999–2002 oli Kiris Tallinna linnakohtu kohtunik ning Vabariigi Valimiskomisjoni aseesimees.
6. juunil 2002 nimetas Riigikogu Kirise Riigikohtu liikmeks. Selle otsuse poolt olid 53 Riigikogu liiget, vastu 2 ja erapooletuks ei jäänud keegi. Ta andis ametivande 20. juunil 2002.
On olnud Riigikohtu kriminaalkolleegiumi esimees.

Isiklikku

Jurist ja õigusteadlane Advig Kiris on tema isa.
Bolšaja Žerdjanka

Bolšaja-Žerdjanka (ka Suur-Žerdjanka; vene keeles Большая Жердянка) on küla Venemaal Leningradi oblastis Slantsõ rajoonis. 
1920. aasta Tartu rahulepinguga läks küla Eesti Vabariigile, kus see kuulus Virumaa Vaivara kihelkonda.
Kostjantõn Grõštšenko

Kostjantõn Grõštšenko (ukraina keelea Костянтин Іванович Грищенко; sündinud 28. oktoobril 1953 Kiievis) on Ukraina poliitik ja diplomaat, Ukraina välisminister 2003–2005 ja 11. märts 2010 kuni detsember 2012.
1975 lõpetas Grõštšenko Moskva Riikliku Rahvusvaheliste Suhete Instituudi rahvusvahelise õiguse erialal.
1976–1981 töötas Grõštšenko New Yorgis ÜRO sekretariaadis. 1981–1990 töötas ta NSV Liidu välisministeeriumis. Kuni 1985. aastani oli ta välisministeeriumi konsulaatide valitsuses algul atašee ja siis 3. sekretär, alates 1985. aastast töötas Kanadas NSV Liidu peakonsulaadis algul asekonsuli ja siis konsulina.
1990–1993 töötas ta Ukraina välisministeeriumis, kuhu siirdus Ukraina välisministri Anatoli Zlenko kutsel. 1993–1998 oli ta Ukraina esindaja rahvusvahelise relvastuse ja desarmeerimise kontrolli protsessi (START-1-leppe) juures. Ta kuulus leppe alalisse konsultatiivkomisjoni ja leppe keskkontrollkomisjoni. Ühtlasi juhtis ta Ukraina delegatsiooni peamistel rahvusvahelise pingelõdvenduse alastel konverentsidel, mis toimusid ÜRO egiidi all. 1996 esindas ta Ukrainat tuumarelvastuse vähendamisele pühendatud G8 tippkohtumisel Moskvas. 1995–1998 oli ta Ukraina välisministri asetäitja relvastuse ja desarmeerimise, Euroopa julgeoleku ning SRÜ koostöö alal.
1998 sai ta Ukraina saadikuks Belgias, Hollandis ja Luksemburgis ning Ukraina NATO-missiooni juhiks. 2000–2003 oli ta Ukraina saadik USA-s.
2. septembrist 2003 kuni 2005. aasta veebruarini oli ta Ukraina välisminister. Ta määrati sellesse ametisse president Leonid Kutšma ukaasiga. 2006. aasta augustist 2007. aasta detsembrini oli ta välissuhete nõunik Viktor Janukovõtši valitsuses. Seejärel oli ta 4 kuud parlamendiliige ja varivalitsuse välisminister. 2008. aasta aprillis sai temast Ukraina rahvusliku julgeoleku ja kaitse nõukogu (Рада національної безпеки і оборони України) sekretäri esimene asetäitja, sama aasta juunis Ukraina täievoliline suursaadik Venemaal ja 2010. aasta märtsis Ukraina välisminister Mõkola Azarovi valitsuses.

Isiklikku

Kostjantõn Grõštšenko valdab ukraina, inglise, prantsuse ja vene keelt.
Tema isa Ivan Grõštšenko oli nõukogude ajal Ukraina NSV alaline esindaja ÜRO Euroopa osakonnas.
Alates 1974 on Kostjantõn Grõštšenko abielus Natalja Grõštšenkoga, neil on tütar Oksana ning lapselapsed Solomeja ja Filimon.
Dreiliņi

Dreiliņi on asum Lätis, Riia linna Vidzeme eeslinna osa pindalaga 4,155 km². Dreiliņi piirneb põhjas Mežciemsi ja Jugla, läänes Purvciemsi ja lõunas Pļavnieki asumiga. Asumist kagusse jääb veel Stopiņi piirkond. 4317 elanikku (2010). 
Dreiliņi asub tasasel alal, mis ulatub 8-9 meetrit üle merepinna. Asumi kõrgeim koht on inimtekkeline; see asub Purvciemsi piiri ääres ja ulatub 23 meetrit üle merepinna.
Dreiliņi on nime saanud Dreiliņi mõisa järgi, mille maad asusid praeguse asumi aladel. Riia linnaga liideti asumi alad aastal 1974. Toona alustati ka korterelamute rajamist, ent kuna infrastruktuur ei võimaldanud seal laialdast ehitustegevust, jäi ehitustöö pooleli. Kummituslinnana seisnud asumi uus elu algas alles XXI sajandil, esimesed Dreiliņi korterelamud valmisid aastaks 2004.
Andreas Weide (purjelaev)

Andreas Weide oli 19. sajandi lõpul Eestis ehitatud neljamastiline barkantiin. Oli ühtlasi suurim Eestis ja eestlaste poolt ehitatud purjelaev.

Ajalugu

Laev ehitati 1888-1891. a Heinastes tuntud Saaremaa laevaehitusmeistri Mattis Hohensee juhtimisel. Nime sai omaniku Andreas Weide (Veide) järgi ja kodusadamaks sai Riia. Et laev ehitati Eesti-Läti ala piiril ja kodusadamaks (nagu paljudel Liivi lahe ääres ehitatud eesti laevadel) pandi Riia, loevad Andreas Weidet oma suurimaks ehitatud purjelaevaks ka lätlased.
Purjetas sageli Lõuna-Ameerika, Aafrika ja Euroopa sadamatesse. Algul olid kaptenid Veidede perekonnast, hiljem lätlased.
1901. a sügisel, olles teel söelastiga Inglismaalt Brasiiliasse, hakkas laev Lääne-Aafrika rannikul tormis lekkima ja sõitis uppumisest pääsemiseks Dakari sadamasse. Seal müüdi ta 1902. a algul päästekulude katteks oksjonil itaallastele.

Kirjeldus

Neljamastilise barkantiini pikkus oli 47,6 m, laius 9 m, maksimaalne süvis 4,9 m ning kogumahutavus 583 brutoregistertonni. Meeskonda kuulus 12 inimest.
Händhein

Händhein (Vulpia) on taimede perekond kõrreliste sugukonnast.
Perekonda kuulub umbes 25 liiki.
Perekond on nime saanud saksa botaaniku Johann Samuel Vulpiuse (1760–1846) järgi.
Eestis on haruldase tulnukana leitud sellesse perekonda kuuluv hiire-händhein (V. myuros).
Salihorsk

Ajalugu

Salihorsk asutati aastal 1958 kaevurite alevikuna. Algselt kandis see nime Novastarobinsk (Новастаробінск). Aastal 1959 sai asula nimeks Salihorsk, sellest sai alev (töölisasula). Aastal 1962 valmis alevit Słuckiga ühendav raudtee.
Linn sai Salihorskist aastal 1963. Aastal 1964 rajati Sluči jõele Salihorski veehoidla. Aastal 1965 sai linnast Salihorski rajooni keskus.
Hancocki maakond (Iowa)

Ajalugu

Maakond moodustati 15. jaanuaril 1851.
DRDO 155 mm haubits

DRDO 155 mm haubits on Indiais kasutatav veetav abimootoriga keskmine 155 mm välihaubits.
Haubitsat toodab India ettevõte DRDO.
Kabala

Päritolu

Juudi müstika seisnes algselt üksnes empiirilises õpetuses. Spekulatiivse iseloomu sai see palju hiljem uusplatonismi ja uuspütaagorluse mõjul. Keskaegseid Sefer Yetzirah uurijaid hakati kutsuma "baale ha-kabbalah" (kabala valdajad). Hiljem hakati kabala tundjaid nimetama "maskilim" (targad). Alates 13. sajandist kasvas kabalast välja ulatuslik kirjandus kõrvuti ja sageli vastakuti Talmudiga. 
Enamik kabala vorme õpetab, et pühakirjas on igal kirjatähel, sõnal ja numbril varjatud tähendus. Kabala õpetab tõlgitsusmeetodeid nende varjatud tähenduste väljaselgitamiseks. 
Mõned religiooniajaloolased leiavad, et terminit "kabala" tuleks kasutada ainult nende müstilis-religioossete süsteemide kohta, mis tekkisid pärast 12. sajandit; varasemaid esoteerilisi juudi usulisi süsteeme tuleks teisiti nimetada. Teised religiooniajaloolased peavad seda eristust meelevaldseks, pidades 12. sajandi kabalat järjekordseks faasiks samadest müstilistest juurtest ja elementidest jätkunud arengujoones. Seetõttu peavad nad kohaseks rääkida kabalast ka 1. sajandi puhul pKr. Ortodokssed juudid ei nõustu kummagi koolkonnaga, eitades kabala olulist ajaloolist arengut.
Kabala kolmeks tuntuimaks raamatuks peetakse Sefer Yetzirahi, (“Loomise raamat”), Zoharit (“Sära raamat”) ja apostel Johannese ilmutuseraamatut. Nende raamatute kirjapaneku aeg on vaieldav.
Põlva Kool

Põlva Kool on põhikool Põlvas.
Põlva Kooli asutas Põlva vallavolikogu 1. veebruarist 2016. 
Põlva Kool on munitsipaalkool, mis tegutseb Põlva vallavalitsuse haridus- ja kultuuriosakonna haldusalas. Kooli direktor on Koit Nook.
Andrus Aavik

Andrus Aavik (sündinud 22. jaanuaril 1960 Kuressaares) on eesti tehnikateadlane.

Haridus

Õppis Kingissepa algkoolis 1967–1970; Kingissepa I Keskkoolis 1970–1975, matemaatika-füüsika eriklassis 1975–1978, TPI ehitusteaduskonnas autoteede erialal, ehitusinsener 1978–1983 (cum laude). Aspirantuuris oli TPIs 1986–1989 (juhendaja professor Wladimir Segercrantz); doktorantuuris TTÜs 1999–2003 (juhendaja professor Peep Sürje).

Täiendõpe

TPI kõrgkoolipedagoogika kursus 1988–1989; Minnesota Ülikool (USA) 1994–1995; USA Rahvuslik Maantee Instituut 1995.

Teaduskraad ja kutse

Tehnikateaduste magister 1991; tehnikateaduste doktor 2003; ehitusinsener 1983; Eesti volitatud insener 1999; euroinsener 1999.

Teenistus

TTÜs 1983–1991: autoteede ja liikluse labor, insener 1983–1984; nooremteadur 1986; autoteede kateeder, assistent 1990–1991. Maanteeameti uurimissektori juhataja 1991–1992, tehnopoliitika osakonna juhataja 2001–2003; Maanteeameti Tehnokeskuse / ASi Teede Tehnokeskus arendusdirektor 1991–1996, teadusdirektor 1996–2000, juhatuse liige 2000. TTÜs 2003–…: teedeinstituudi teetehnika õppetooli dotsent 2003–2005, professor 2005–2015; instituudi direktor 2003–2015; teetehnika õppetooli juhataja 2005–2016, dotsent 2015-2016; ehituse ja arhitektuuri instituudi dotsent 2017–...

Teadustöö põhisuunad

Teekonstruktsioonide tugevuse ja seisukorra hindamine ning hindamismetoodikad, teekatendite dimensioneerimismetoodikad, tee-ehitustehnoloogiad. Teede ehitus ja korrashoid, teekatendid.

Teadusorganisatoorne ja -administratiivne tegevus

2006−2013 Transportation Research Board of National Academies (USA) esindaja TTÜs; 1999−2015 PIARCi (Maailma Teede Liidu) tehnilise komitee “Teekatted” liige; 2006-... Vilniuse Gediminase Tehnikaülikooli eelretsenseeritavate ajakirjade Transport ja Baltic Journal of Road and Bridge Engineering toimetuskolleegiumi liige; Riia Tehnikaülikooli teadustoimetiste Construction Science toimetuskolleegiumi liige; 2007−... Standardimise Teedeala tehnilise komitee EVS/TK31 liige; TTÜ teadusraamatukogu teadusnõukogu liige; ehitusteaduskonna nõukogu liige, õppekavakomisjoni liige; teedeinstituudi nõukogu esimees, direktor.
Lumpkini maakond

Ajalugu

Maakond moodustati 1832. aastal.
Ivano Brugnetti

Ivano Brugnetti (sündinud 1. septembril 1976 Milanos) on Itaalia kergejõustiklane (käija). Olümpiavõitja 2004 ja maailmameister 1999.   
Brugnetti käis 1999. aasta maailmakarikavõistlustel 50 km distantsil ajaga 3:51.45 end 26. kohale, kuid hiljem samal aastal tuli Sevillas MM-il maailmameistriks ajaga 3:47.54.
2004. aasta maailmakarikavõistlustel tuli ta 20 km käimises kuuendaks ajaga 1:20.06. Mõni kuu hiljem Ateena olümpiamängudel tuli ta samal distantsil olümpiavõitjaks tulemusega 1:19.40.
Balti Keskkonnafoorum

Balti Keskkonnafoorum (BEF) on mittetulunduslik keskkonnaorganisatsioon, mille eesmärgiks keskkonnateadlikkuse tõstmine, keskkonna- ja looduskaitse propageerimine ning keskkonnaalase juhtimise edendamine.
BEF on tuntud keskkonnaalaste ürituste korraldajana. Lisaks panustatakse huvirühmade teadlikkuse tõstmisse käsiraamatute ja infobrošüüride väljaandmisega.
Balti Keskkonnafoorumi asutasid 1995. aastal Balti riikide ja Saksamaa keskkonnaministeeriumid ning Euroopa Komisjon eesmärgiga projektipõhise tegevuse kaudu tugevdada Balti riikide keskkonnaasutuste koostööd.
Mati Rebane

Mati Rebane (26. september1956 Tallinn – 1. juuli 2008) oli eesti näitleja.
Lõpetas 1976. aastal Tallinna Reaalkooli ja 1980. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri (9. lend). Töötas aastatel 1980–1990 Vanalinnastuudios näitlejana. Hiljem oli firmajuht.
Ta mängis ka seriaalis "Kired".

Isiklikku

Näitleja ja lavastaja Alfred Rebane oli Mati Rebase vanaisa.
Pikslitihedus

Pikslitihedus näitab, kui palju piksleid on ekraanil ühe pikkusühiku kohta. Pikslitiheduse ühik on ppi (ingl k sõnadest pixels per inch, pikslit tolli kohta), harvemini kasutatakse ühikut ppcm ehk ppc (pikslit sentimeetri kohta); 1 ppi = 2,54 ppcm.

ppi ja dpi

Ühikuga ppi väljendatakse kuvari eraldusvõimet (ingl resolution). Printeri (ka arvutihiire) eraldusvõimet iseloomustatakse ühikuga dpi  (dots per inch, pildipunkti tolli kohta). 
Erinevate ühikute kasutamisel on ajaloolised põhjused. Digitaalne pilditehnika ja sellega seotud piksel tuli kasutusele 1990. aastail. Enne seda olid eraldusvõime väljendamiseks optikas, foto-, trüki- ja televisioonitehnikas välja kujunenud oma terminoloogia ja mõõtühikud.
Holstre mõis

Holstre mõis (saksa keeles Holstfershof) oli riigimõis Paistu kihelkonnas Viljandimaal. Nüüdisajal jääb mõis Viljandi maakonda Viljandi valda.
Holste mõisa kohal oli 15. sajandil Holstre vasallilinnus. Linnuse omaniku Holsteferi järgi ongi hilisem mõis nime saanud.
17. sajandi lõpus sai mõisast Holstre riigimõis.
Juhan Aul

Juhan Aul (aastani 1931 Juhan Klein; 15. oktoober 1897 Are vald – 29. august 1994 Tartu) oli eesti antropoloog, zooloog ja eugeenik.
19. märtsil 1938 kaitses ta oma doktoriväitekirja "Lääne-Eesti maakondade eestlaste antroplooogilisi tunnuseid ja tõuline kuuluvus".
Tegeles eestlase kehaparameetrite mõõtmisega, rajas füüsilise antropoloogia uurimisrühma. 1982. aastal ilmus uurimus "Eesti kooliõpilaste antropoloogia". Koos Kalju Paaveri ja Harry Lingiga kirjutas raamatu "Eesti NSV imetajad" (Tallinn, 1957).
Tema järgi on nimetatud habesääsklane Dasyhelea (Pseudoculiculicoides) auli (Remm, 1962).
Juhan Aul töötas Tartu Ülikooli õppejõuna kuni 1970. aastateni.
Juhan Auli teine naine oli Marie Helene Aul, õpetaja ja Eesti Asutava Kogu liige.
Aimur Raja

Aimur Raja (22. aprill 1958 Tallinn – 25. mai 2017 Tallinn) oli Eesti tehnikateadlane.

Elulugu

Aimur Raja on tööliste poeg.
Lõpetas 1977 Tallinna Polütehnikumi, 1982 Tallinna Polütehnilise Instituudi raadiotehnika erialal; magister (raadiomõõtmised) (1992, TTÜ), väitekiri "Perioodsignaali efektiivväärtuse hindamisalgoritmid"; doktoriväitekirja teema "Inimese peaaju keemiliste kahjustuste hindamine peidetud Markovi mudelite abil EEG põhjal". Töötanud TTÜ-s: 1990–1992 raadiotehnika kateedri assistent, 1992–1994 automaatikateaduskonna doktorant, 1994–1996 TTÜ vanemteadur ja 1996– teadur telekommunikatsiooni alal. Olnud stipendiaat Tampere Tehnikaülikooli Ragnar Graniti instituudis.

Teadustöö

Uurimisvaldkond: raadiomõõtmine, biomeditsiinitehnika, signaalitöötlus, telekommunikatsioon. Loengukursused: raadiovastuvõtuseadmed, signaalitöötlus, helitehnika ja akustika. Eesti Inseneride Liidu juhatuse liige (2000–2008), Eesti Elektroonikaühingu juhatuse liige (2001–2012), Elektri- ja Elektroonikainseneride Instituudi (IEEE) liige (1995), ajakirja Arvutustehnika ja andmetöötlus (A&A) toimetuskolleegiumi liige (2004). Üle 50 teadustrükise ja 20 õppe-metoodilise trükise, 2 autoritunnistust.
Meinhard Leetmaa

Meinhard Leetmaa (kuni 1936. aastani Meinhard Hanni; 17. november 1903 Mäetaguse vald, Virumaa – 31. oktoober 1980 Stuttgart) oli Eesti sõjaväelane (kapten).
Ta teenis 1. Jalaväerügemendis, osales 1. detsembri mässu mahasurumises (sai rahalise autasu), Sõjavägede Staabis ja 2. Üksikus Jalaväepataljonis, oli ka riigikaitseõpetaja. Saksa okupatsiooni ajal oli ta 2. piirikaitserügemendi III pataljoni ülem, ülendati majoriks, autasustati II klassi raudristi ja II klassi Sõjateenete ristiga. 
Varjas end Nuias Alfred Sepa nime all, legaliseerus 1954. aastal. 1965. aastal sai loa külastada oma perekonda Lääne-Saksamaal, jäi sinna ja elas Meinhard Hannigi nime all. 1979. aastal avaldas ta oma mälestused pealkirja "Sõjas ja ikestatud Eestis" all. 
Meinhard Leetmaa suri varsti pärast oma raamatu ilmumist liiklusõnnetuses saadud vigastustesse.
Leon Cienkowski

Leon Cienkowski (vene k. Лев Семёнович Ценковский, translit. Lev Semënovič Cenkovskij, ladina Leo de Cienkowski, 1822, Varssavi – 1887, Leipzig) oli poola mikrobioloog.
Afriidid

Afriidid (araabia keeles ainsuses ‘Afrīt (عفريت), mitmuses ‘Afārīt (عفاريت)) ehk ifriidid ehk efriidid on džinnide rühm araabia mütoloogias. Nimi tähendab 'tolm'.
Afriidid kehastavad tule elementi. Uskumuse kohaselt peavad nad end kõige kõrgemaks tõuks, sest nad olevat "esimesena tulnud". Džinnide viiest klassist on nad tugevuselt teine. Neid peetakse kõige kurjemateks ja ohtlikumateks džinnideks.
Afriidid on loodud tulest. Nad saavad inimeste elu nii heas kui ka halvas suunas mõjutada. Nad on sarvede, lõviküünistega ja eeslikapjatega allmaailmadeemonid (Koraan, 27. suura 39). Sellistena nad ilmuvad mõnikord kõrbekeeristormides.
Inimesed on leidnud viisi, kuidas neid maagia abil enda teenistusse rakendada. Oma uhkuse tõttu täidavad nad inimeste korraldusi vastumeelselt ning iroonilise ja pahatahtliku hoiakuga, püüdes võimaluse korral mitte teha seda, mida tegelikult soovitakse.
Nad esinevad end sageli üliinimlikult kaunite ja tugevate muskliliste noorte meeste kujul, kellega on väga keeruline tegemist teha.
Rahvausundis peetakse afriite ka kättemaksuvaimudeks, kes karistavad mõrtsukaid ja muid kurjategijaid. Afriiti peetakse ka mõrvatu vaimuks, kes naaseb surnuteriigist, et mõrtsukale kätte maksta. Ta ilmub suitsusambana mõrvapaigas. Afriitideks võisid saada ka korralikult matmata jäänud inimesed.
Afriite peetakse üldiselt pahatahtlikeks. Ühes hadiidis öeldakse nii: "Allahi saadik [ Muhammad ] ütles: "Eile hakkas üks ifriit džinnide seast mind kiusama, et minu palvet katkestama. Aga Allah lubas mul tema üle võimu saada ja ma kägistasin ta, ma tahtsin siduda ta mošeesamba külge, et te hommikul kõik teda näha saaksite.""