google/wiki40b huggingface dataset:
Valetaja paradoks

Valetaja paradoks on paradoks, mis tekib, kui mingi propositsiooni kohta jõutakse järeldusele, et ta on tõene parajasti siis, kui ta ei ole tõene.

Üldarusaadav näide

Kui ma ütlen: "Praegu ma ei räägi tõtt," pidades silmas hetke, mil ma seda ütlen, siis võib küsida, kas ma seda öeldes räägin tõtt. Uurime seda arutledes. Oletame, et ma räägin tõtt. Siis peab olema tõsi, et ma ei räägi tõtt, seega ma ei räägi tõtt. Kui aga oletada, et ma ei räägi tõtt, siis pole tõsi, et ma ei räägi tõtt, seega ma räägin tõtt. Niisiis tuleb välja, et kui ma räägin tõtt, siis ma ei räägi tõtt, ja kui ma ei räägi tõtt, siis ma räägin tõtt. See on paradoks.

Arvatavad järelmid

Alfred Tarski (1935, 1944) leidis, et valetaja paradoks näitab, et tavaline tõesuse mõiste on vastuoluline ning seda tuleb täpsustada (Tarski tõeteooria). Tänapäeval leitakse enamasti, et Tarski T-skeem ei ole päris adekvaatne. 
Valetaja paradoks on andnud põhjust kahelda klassikalise loogika adekvaatsuses. Selle asemele on pakutud näiteks paratäielikke loogikaid (näiteks Saul Kripke 1975, Hartry Field 2008). ja parakooskõlalisi loogikaid (näiteks F. G. Asenjo 1966, Graham Priest 1984, 2006).
Patrick Grim (1991) väidab valetaja paradoksi põhjal, et maailm on mittetäielik ning kõiketeadvat olendit ei saa olla.  
Näiteks Vann McGee (1991) järeldab valetaja paradoksist, et tõesuse mõiste on ebamäärane.  
Michael Glanzberg (2001) teeb järeldusi keele kontekstisõltelisuse kohta.
Matti Eklund teeb järeldusi semantikapädevuse kohta.  
Anil Gupta ja Nuel Belnap (1993) teevad järeldusi definitsiooni mõiste kohta.

Mitteklassikalised loogikad

Paljude autorite arvates tuleb säilitada tõepredikaadi põhiomadus (T-skeemile vastavad tuletusreeglid) ning modifitseerida selle asemel klassikalist loogikat. See positsioon tuleneb näiteks deflatsionismist (näiteks Paul Horwich 1990, Hartry Field 1994, 2008, Jc Beall 2005, 2009). On valida paratäielike ja parakooskõlaliste loogikate vahel.

Antiik

Selle paradoksi vanim variant omistatakse vanakreeka filosoofile Eubulidesele Mileetosest (4. sajand eKr), kes kuulus Megara koolkonda, olles Megara Eukleidese õpilane. Eubulides  olevat öelnud: "Inimene ütleb, et ta parajasti valetab. Kas see, mida ta ütleb, on tõene või väär?" 
Sageli nähakse valetaja paradoksi varianti Epimenidese paradoksis: kreetalane Epimenides olevat öelnud, et kõik kreetalased on alati valetajad.
Kleve hertsogkond

Ajalugu

11. sajandi alguses usaldas keiser Heinrich II vahetult keisrile alluva Klever Reichswaldi, suure metsaala Königspfalzi ümbruses Nijmegenis, haldamise kohalikule Alam-Lotringi Gelderni ja Kleve aadlile. Kleve krahvkonda (saksa Grafschaft Kleve; hollandi Graafschap Kleef) on esmakordselt maintud 11. sajandil. Aastal 1417 sai krahvkonnast hertsogkond. Pärast krahv Johanni surma aastal 1368 päris lääni tema õepoeg Adolf III. Klevet ja Marki valitseti lõpuks personaalunioonis Marki dünastia poolt, pärast Adolfi vanema venna, krahv Engelbert III surma pärijateta aastal 1391. Saksamaa kuningas Sigismund ülendas krahv Adolf I aastal 1417 hertsogiks ja Saksa-Rooma riigi vürstiks.
Kleve-Marki territooriumid muutusid aastal 1500 üheks kõige tähtsamateks osariikideks Alam-Reini-Vestfaali ringkonnas, rivaalitsedes vürstlike Münsteri piiskoppidega. Aastal 1511 päris hertsog Johann II poeg Johann III oma abielu kaudu Mariaga pärast oma äia, hertsog Wilhelm IV surma Jülichi ja Bergi läänid. Kui Johann III järgnes aastal 1521 oma isale Kleve hertsogina, moodustasid Jülich, Berg, Kleve ja Mark Jülich-Kleve-Bergi ühendatud hertsogkonnad. Tema tütar Kleve Anna (1515–57) sai aastal 1540 mõneks kuuks isegi Inglismaa kuningannaks, kui tema vend Wilhelm, hertsog aastast 1539, tülitses keiser Karl V-ga Gelderni valduse üle ja otsis tuge kuningas Henry VIII-lt.
Kui viimane Jülich-Kleve-Bergi hertsog aastal 1609 järglasteta suri, puhkes Jülichi pärilussõda. Maad jagati lõpuks Wittelsbachidest Pfalz-Neuburgi hertsogite (Jülich ja Berg) ning Brandenburgi margi vahel, kes sai vastavalt 1614. aasta Xanteni lepingule Kleve, Marki ja Ravensbergi. Hohenzollernitest markkrahvid said seega esimese tugipunkti Reinimaal. Siiski okupeeriti suuri Kleve hertsogkonna osi Ühendatud Provintside poolt kuni Prantsuse-Hollandi sõjani aastal 1672. Lõpuks liidendatuna aastal 1666 Suure kuurvürsti Friedrich Wilhelm I poolt Brandenburg-Preisimaasse ja saades pärast 1701. aastat Preisi kuningriigi osaks, okupeeriti Kleve Prantsuse vägede poolt Seitsmeaastases sõjas (1757–62).
Aastal 1795 okupeeriti Kleve hertsogkond Prantsusmaa poolt Reinist ja Weselist läänes ning sai Prantsuse departemangu Roeri osaks. Ülejäänud hertsogkond okupeeriti aastatel 1803 kuni 1805 ning sai Yssel-Supérieur departemangu ja nukuriigi Bergi suurhertsogkonna osaks (pärast aastat 1811 Lippe departemang). Aastal 1815, pärast Napoleoni kaotust, sai hertsogkond Preisi Jülich-Kleve-Bergi provintsi osaks, mis liideti aastal 1822 Preisi Reini provintsiga. Gennepi, Zevenaari ja Huisseni linnad said 1815. aasta Viini kongressi otsusel Ühendatud Madalmaade kuningriigi osaks.
5 (Tallinna trolliliin)

Mustamäe – Balti jaam

Akadeemia tee, Kaja, Szolnok, A. H. Tammsaare tee, Sääse, Aiandi, Löwenruh, Marja, Välja, Lille, Ristiku, Tehnika, Hotell Tallinn, Balti jaam.

Balti jaam – Mustamäe

Balti jaam, Kelmiküla, Ristiku, Lille, Hipodroom, Välja, Marja, Löwenruh, Aiandi, Sääse, A. H. Tammsaare tee, Szolnok, Kaja, Akadeemia tee, Mustamäe.
Aira Kaal

Aira Kaal (kuni aastani 1938 Alma-Vilhelmine Kaal, alates aastast 1939 Aira Hone, pseudonüüm Reet Uielu; 7. november 1911 Uuemõisa vald, Saaremaa – 7. aprill 1988) oli eesti kirjanik.
Ta lõpetas 1940. aastal Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna, töötas seejärel ajakirjanikuna ning sõja ajal oli Nõukogude tagalas. Aastatel 1945–1950 töötas ta marksismi-leninismi õppejõuna.
Eesti Kirjanike Liidu liige aastast 1944.
Aira Kaal oli NLKP liige aastail 1940–1951, vahepeal heideti parteist välja; järgnevalt oli ta NLKP liige aastast 1955.
Aastal 1980 kirjutas ta alla 40 kirjale.

Isiklikku

Aira Kaal oli abielus keeleteadlase, Tartu Ülikooli õppejõu Arthur Robert Hone'iga. Tema vennapojad on Mati Kaal ja poliitik Vambo Kaal, vennatütar on kunstiajaloolane Ülle Kruus.
Piret Pihel

Haridus- ja töökäik

Ta lõpetas 1981. aastal TSIK-i ja 1985 maastikukujundusagronoomina Jäneda sovhoostehnikumi.
Töötas 1987–1993 TSIK-is treener-õpetajana, aastast 1993 on Järvamaal talupidaja, aastast 1999 Lehtse vallavanem.

Sportlaskarjäär

Lasketreeninguid alustas 1974. aastal Tapa 1. Keskkoolis Heino Reisbergi juhendamisel, TSIK-is oli tema treener Ranno Krusta.
NSV Liidu noortemeistrivõistlustel sai Pihel 1975. aastal Eesti naiskonnas spordipüstoliharjutuses hõbeda ja õhupüstoliharjutuses pronksi ning NSV Liidu juunioride meistrivõistlustel 1981. aastal spordipüstoliharjutuses naiskondliku pronksi. NSV Liidu meistrivõistlustel 1983. aastal võitis ta õhupüstoliharjutuses individuaalse hõbeda ning 1984. aastal standardpüstoliharjutuses individuaalse hõbeda ja Dünamo naiskonnas 2 pronksi.
Eesti meistrivõistlustel on Pihel saanud aastatel 1979–1999 individuaalarvestuses 19 kulda, 5 hõbedat ja 5 pronksi ning naiskonnas 7 kulda, 3 hõbedat ja 1 pronksi.
Ta parandas aastatel 1983–1989 4 korral individuaalarvestuse Eesti rekordeid.
Isiklikke rekordeid: spordipüstol 30+30 lasku 587 (1989, Eesti rekord), vanasse märki 591 (1981); standardpüstol 575 (1983, Eesti rekord), vabapüstol 30 lasku 277 (1989), õhupüstol 40 lasku 388 (1984, Eesti rekord).
Suurmeister (1982). Kuulunud Dünamosse ja Järvamaa Laskespordiklubisse. Võistles 1978–1992 Eesti koondises.
Makris

Makris oli vanakreeka mütoloogias Aristaiose ja Autonoe tütar. Ta kasvas üles Boiootias, kus tema emaisa Kadmos oli kuningas. Pärast abiellumist kolis ta Euboiale. Tema mehest ja lastest pole midagi teada.
Makrise ema õde Semele sai Zeusiga poja Dionysose ja suri enne selle sündi. Pärast Dionysose sündi tõi Zeus poisi Makrisele imetada. Hera sai asjast teada, aga kuna Makrisel endal suurt valikut ei olnud, siis ei karistanud Hera teda rängalt, vaid käskis ta pagendada.
Edaspidi kasvatasid Dionysost Makrise tädi Ino ja tädimees Athamas, keda Hera selle eest hoopis hullemini karistas.
Talsi muinaslinnus

Talsi muinaslinnus oli 10.–14. sajandil tänapäeva Läti territooriumil Talsi linnas Klosterkalnsi mäel asunud linnus.
Kogu Talsi järve idakallast hõlmavat 30 m kõrgust linnamäge kaevati 1930. aastatel, mil uuriti läbi 1/10 selle pindalast. Tehti kindlaks, et algne suhteliselt nõrk ja väikese elanike arvuga linnus rajati sinna 10. sajandil liivlaste poolt. 11. sajandil nagu paljudes muudeski kohtades Põhja-Kuramaal asustasid piirkonna ja võtsid linnuse üle kuralased, kes ehitasid selle põhjalikult ümber. Otsavall tehti 5–7 m kõrguseks ja järsendati mäenõlvu. Linnus ümbritseti 2 m laiuse puidust topeltmüüriga, mille kummaski otsas oli 2 m laiune värav, mida kaitsesid väravatornid ja kuhu viisid kivisillutisega kaetud teed. 60x55 m suurune linnuseõu oli tihedalt täis ehitatud ühe- ja kahetoalisi puitpõranda ja tihti ka keldriga elu- ja majapidamishooneid ning käsitööliste töökodasid. On leitud ka aida jäänused. Mitmete hoonete ja väravatornide alt on avastatud loomaluid, märke ehitusohvritest. Pealinnuse platoost 6 m madalamale mäe põhjaküljele rajati 80 m pikk ja 30 m lai eeslinnus. Talsi muinaslinnuse näol oli tõenäoliselt tegemist Kuramaa kõige suurema ja kõige võimsamate kindlustustega linnusega. 12. sajandil tekkis linnamäe kõrvale 4,5 ha suurune aolinn. Nii mitmeid tulekahjusid üle elanud linnus kui aolinn olid kasutusel ja asustatud kuni 14. sajandini.
Talsit (kujul Talse) on mainitud 1231. aasta kuralaste ja paavst Gregorius IX esindaja Alna Balduini vahelises lepingus, millega teiste hulgas ka Talsi kuralased kohustusid võtma vastu preestrid ja laskma neil end ristida, tasuma paavsti määratud piiskoppidele ja prelaatidele maksu, osalema paganate-vastasetes sõjakäikudes ja andma leppe kinnituseks pantvange. Lepingu kohaselt asus linnus sel ajal Vanema piirkonnas. 1231./1232. aasta riialaste (Riia linna kodanikud, Riia piiskopi väed ja Mõõgavendade ordu) Kuramaale tehtud sõjakäiguga alistus Talsi ilmselt neile ja hiljem maadejagamise käigus määrati ta täpsemalt juba Mõõgavendade ordu järglase Liivi ordu võimu alla. Otsene kontroll linnuse üle jäi esialgu kohalike kura ülikute kätte, orduvennad asusid sellesse arvatavasti pärast 1260. aastat. Tõenäoliselt 14. sajandil ehitati muinaslinnuse lähedale Talsi ordulinnus.
2. Soomusrongi Rügement

2. Soomusrongi Rügement (ka: 2. Soomusrongirügement) oli Eesti soomusrongirügement enne Teist maailmasõda.
Rügement moodustati 1923 ja liideti 1934 koos 1. Soomusrongi Rügemendiga Soomusrongirügemendiks. 
2. Soomusrongi Rügement asus Valgas.
Adairi maakond (Missouri)

Ajalugu

Maakond moodustati 1841. aastal.
Evar Saar

Evar Saar (võru keeles Saarõ Evar; sündinud 16. augustil 1969) on eesti keeleteadlane, ajakirjanik ja võru keele aktivist.
Võru Instituudis on ta töötanud alates 1995. aastast.
Ta on "Eesti kohanimeraamatu" üks autoritest.
Aru mõis (Keila)

Aru mõis (saksa keeles Arro) oli Keila mõisa karjamõis Keila kihelkonnas Harjumaal.
Charles Aznavour

Charles Aznavour (prantsuse hääldus: [ʃaʁl azna'vuʁ]; armeenia keeles Շահնուր Վաղինակ Ազնավուրյան Shahnowr Vaghinak Aznavowrhan; sündinud 22. mail 1924 Pariis – 1. oktoober 2018 Mouriès) oli armeenia päritolu Prantsuse laulja, laulukirjutaja, näitleja, ühiskonnategelane ja diplomaat.
Ta on üks kõige tuntumaid prantsuse lauljaid maailmas. Ta on kirjutanud üle 1000 laulu – lisaks prantsuskeelsetele ka inglise, hispaania, itaalia ja saksa keeles. Ta on laulnud ka vene, armeenia ja portugali keeles.
Charles Aznavour on mänginud üle 60 mängufilmis. Tema esimeseks filmiks oli 1960. aastal esilinastunud "Tuld klaverimängija pihta". 1974 mängis ta peaosa Agatha Christie samanimelise teose põhjal valminud kriminaalfilmis "Kümme väikest neegrit". 1979 mängis ta kõrvalosa Günter Grassi samanimelise teose põhjal valminud mustas komöödias "Plekktrumm", mis võitis samal aastal Cannes'i filmifestivalil Kuldse Palmioksa ja parima võõrkeelse filmi Oscari.
Alates 1988. aasta Armeenia maavärinast abistas Aznavour Armeeniat heategevuse kaudu. Koos oma õemehe, helilooja Georges Garvarentziga kirjutas ta laulu "Pour toi Arménie", mille esitas mitmekümnest lauljast, näitlejast ja telesaatejuhist koosnev kollektiiv. See laul debüteeris 11. veebruaril 1989 Prantsusmaa singlite edetabelis, olles läbi aegade esimene laul, mis pääses Prantsusmaa singlite edetabelis kohe esikohale. Ta jäi edetabeli liidriks 10 nädalaks ja oli edetabelis kokku 18 nädalat.
Aznavour oli Armeenia Fondi rahvusvahelise nõukogu liige. See organisatsioon on andnud Armeeniale humanitaarabiks ja infrastruktuuri arendamiseks alates 1992 üle 150 miljoni USA dollari.
1995 nimetati ta Armeenia suursaadikuks UNESCO juures ja 2009. aastal Armeenia suursaadikuks Šveitsis.
1997 pälvis Aznavour Prantsusmaa Auleegioni ordeni.
27. mail 2004 pälvis Aznavour oma humanitaaralase töö eest Armeenia rahvuskangelase aunimetus. Enne teda oli selle aunimetuse saanud 12 inimest, kes kõik olid sajandivahetuseks surnud. 26. detsembril 2008 andis Armeenia president Serž Sargsjan Aznavourile Armeenia kodakondsuse eriliste teenete eest.
Gjumris on püstitatud talle ausammas. See linn kannatas 1988. aasta maavärinas kõige rohkem. Aznavouri järgi on nimetatud ka väljak Jerevani kesklinnas.
Kui Aznavour abiellus 1968 Ulla Thorselliga Rootsist, oli see tema kolmas abielu. Aznavouril on viis last: Seda, Katia, Misha, Nicolas ja Patrick. Vanim tütar Seda on samuti laulja.
Esimene Moosese raamat

Nimi

Raamatu heebreakeelne nimi בראשׁית (Berešit 'Alguses') on  ühtlasi Tanahi esimene sõna.
Septuagintas on raamatu kreekakeelne nimi Γένεσις: 'päritolu', 'tekkimine', mida kasutas ka hellenistlik juudi filosoof Philon Aleksandriast (u 25 e.m.a – 50 m.a.j). Selle järgi sai nimest "Genesis" kõige levinum mitte-heebreakeelne nimetus.

Sisu

Esimene Moosese raamat on kompositsioonilt ajalooteos. Ta alustab maailma loomisest, jutustab inimkonna ajaloo alguse ning iisraellaste varajase ajaloo Iisraeli rahva patriarhide Aabrahami, Iisaki ja Jaakobi ning nende perekondade loo kaudu. Jutustus võtab aluseks iisraellaste rahvuslikud uskumused ja institutsioonid ning juhatab sisse nende ajaloosse, seadustesse, kommetesse ja legendidesse.

Autorsus

Esimese Moosese raamatu tekst ise ei viita oma autorile. Judaistlik pärimus on ammu eeldanud, et kogu raamatu on Jumal Moosesele Siinai mäel dikteerinud. Mitmetel põhjustel on paljud Piibli uurijad, sealhulgas mitteortodokssed judaistid, katoliiklased ja liberaalsed protestandid selle uskumuse hüljanud. Selle asemel leiavad nad, et Esimese Moosese raamatu tekst koostati umbes 440 eKr varasemate allikate põhjal.
Teised uurijad leiavad, et kuigi Esimene Moosese raamat pandi varasematest dokumentidest kokku, muudeti neid nii vähe, et säilis ka kirjanduslik traditsioon panna lõppu autori nimi. Nõnda on Mooses küll raamatu autor, nagu pärimus ütleb, kuid mitte selles mõttes, et ta on raamatu koostaja ja toimetaja.

Kristlik tõlgendus

Uues Testamendis tunnistatakse korduvalt Mooses raamatu autoriks ning peetakse seda raamatut sama autoriteetseks nagu kõiki teisi Piibli raamatuid.
Johannese evangeeliumi autor viitab 1. Moosese raamatu algusele, isikustades Jumala Sõna igavese logosena (Sõnana): Alguses oli Sõna ja Sõna oli Jumala juures ja Sõna oli Jumal. ... Ja Sõna sai lihaks ja elas meie keskel... (1:1, 14). Kristlased tõlgendavad seda näitena apostellikust Kolmainsuse ja Jeesuse Kristuse jumalikkusest, kuid pelgalt 1. Moosese raamatust ei saa seda tõlgendada.
Juhani Püttsepp

Juhani Püttsepp (sündinud 17. veebruaril 1964 Tartus) on eesti bioloog, õpetaja, loodusajakirjanik ja lastekirjanik.
Ta lõpetas 1982. aastal Tartu 1. Keskkooli ja  1989. aastal Tartu Riikliku Ülikooli bioloogia erialal.
Ta töötas seejärel Zooloogia ja Botaanika Instituudis.
Ta on olnud ajalehtede Maaülikool ja Roheline Värav ning ajakirja Loodusesõber toimetaja, töötanud ajalehtedes Postimees ja Eesti Ekspress. Ta on olnud Tartu Lasteteatri juhataja ning teinud koostöös Vahur Laiapeaga dokumentaalfilme. Praegu töötab Juhani Püttsepp Eesti Maaülikooli loodusteaduste kooli peaspetsialistina.

Isiklikku

Tema isa oli kopsuarst Enn Püttsepp ja vanaisa oli maalikunstnik Juhan Püttsepp. Juhani Püttsepal on viis last.
Kardkiriahven

Kardkiriahven (Neolamprologus) on kirevahvenlaste sugukonda kuuluv kalade perekond.
Nad elavad Ida-Aafrikas Tanganjika järves selle endeemidena, vaid üks liik (Neolamprologus devosi) elab mujal (Malagarasi jões).
Lelle kalmistu

Lelle kalmistu on kalmistu Rapla maakonnas Kehtna vallas Põllu külas.
Kalmistu on tunnistatud riiklikuks kultuurimälestiseks.
Külanõukogu

Külanõukogu (lühend kn) oli kõige madalama taseme haldusüksus Nõukogude Liidus.
Praegu on külanõukogud Venemaal, Ukrainas ja Valgevenes.

Külanõukogud Eestis

Külanõukogu hõlmas piiritletud territooriumi koos sellel asuvate külade ja teiste maa-asulate ja halduspiiresse jäävate maavaldustega. Külanõukogu esindusorganiks oli 1977. aastani küla töörahva saadikute nõukogu, 1977. aastal nimetati need ümber küla rahvasaadikute nõukoguks.
Eestis moodustati külanõukogud valdade koosseisus 1945. aasta augustis ja septembris. 1945 sügisel moodustati 637 külanõukogu, enamasti 2–3 külanõukogu valla kohta. 
1950 septembris moodustati täiendavalt 4 külanõukogu väikesaartel – Prangli, Vormsi, Kihnu ja Ruhnu saarel – kus 1945 sügisel külanõukogusid ei moodustatud ja seni tegutsesid valla töörahva saadikute nõukogud.
1950 septembris likvideeriti senine haldusjaotus maakondadeks ja valdadeks. Nende asemele moodustati 39 maarajooni ning külanõukogud viidi rajoonide alluvusse, välja arvatud 5 külanõukogu (Perjatsi, Türsamäe, Auvere, Peetri ja Soldino külanõukogu), mis allutati Narva Linna Töörahva Saadikute Nõukogule.
1954 juunis viidi läbi ulatuslik külanõukogude ühendamine, nii et senise 641 külanõukogu asemel jäi alles 320 külanõukogu. Külanõukogude liitmine oli seotud kolhooside ühinemisega ja sooviga viia kolhooside piirid vastavusse külanõukogude piiridega.
1960. ja 1970. aastatel külanõukogude arv vähenes järk-järgult veelgi ühendamiste tõttu. 
1978. aasta seisuga oli Eesti NSVs 194 külanõukogu.
1990. aastate algul moodustati külanõukogudest vallad.
Suurkoovitaja

Suurkoovitaja (Numenius arquata) on kurvitslaste sugukonda kuuluv lind. Ta on Eestis arvatud III kaitsekategooriasse (2012).
Eestis on ta üldlevinud väikesearvuline haudelind. Eestisse saabub ta märtsis-aprillis.
Helga

Helga on naisenimi.
2018. aasta seisuga oli see Eestis populaarsuselt 276. naisenimi. 1. jaanuari 2018 seisuga oli Eestis eesnimi Helga 586 naisel.
Kõnnu raudteepeatus

Kõnnu raudteepeatus on endine raudteepeatus Pärnumaal Põhja-Pärnumaa vallas Kõnnus. Viimane reisirong peatus Kõnnus 30. mail 2010. Reisirongiliiklus lõpetati reisijate vähesuse tõttu.

Ajalugu

Kõnnu jaam rajati 1926. aastal. See asus Lelle raudteejaamast 21,5 kilomeetri kaugusel.  Avamisel jäi jaam Kaisma valda.

Jaamahoone

Kõnnu jaamahoone valmis Leon Johansoni projekti järgi mõni aasta pärast jaama rajamist. Jaamahoone on tänapäeval kasutusel elumajana.
Kaunimate Aastate Vennaskond

Kaunimate Aastate Vennaskond on Eesti ansambel. Ansambel asutati aastal 1993. 
Ansamblisse kuuluvad Hannes Kaljujärv, Jüri Lumiste, Andres Dvinjaninov, Toomas Lunge, Indrek Kalda. Aastal 2018 ilmus ansamblil Eesti kullafondi plaat 50 parima palaga.
Potteri maakond (Texas)

Potteri maakond (Potter County) on maakond USA-s Texase osariigis. Geograafilised koordinaadid on 35° 24′ N, 101° 54′ W
Maakonna halduskeskus on Amarillo.
Maakonna pindala on 2388 km², millest 34 km² moodustab veepindala.
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 121 073. Aastal 2000 oli elanikke 113 546.

Ajalugu

Potteri maakond moodustati 1887. aastal Bexari maakonna osast. Maakond on nime saanud poliitik Robert Potteri järgi.
Lülle laevkalmed

Lülle laevkalmed (ka Sõrve laevkalmed) on Saaremaal Sõrve poolsaarel Lülle külas Jaagutooma talu juures olevad muinaskalmed.
Kalmed koosnevad kahest skandinaaviapärasest laevakujulisest kivikalmest, mis pärinevad umbes 8. sajandist eKr. Kalmed asuvad teineteise taga, tääv lääne suunas. Kalmed on 7½ m ja 6 m pikad ning 2½ m laiad.
Esimeses kalmes oli 2 kiviplaatidest kirstu põlenud luudega. Teises kirstus olid ka savist kruus, pronksist nooleots ja pintsett. Teises kalmes oli üksainus kirst ja selle lähedal suure savinõu tükke.
Arvatavasti oli laevkalmete juures veel kivikirstkalmeid, aga need on kiviaedade tegemiseks lõhutud.
Zuwārah

Rahvastik

Elanike arv oli 2006. aastal 184 200, 2007. aasta andmetel 180 300.
Elanikud on peamiselt berberid, kes on usutunnistuselt ibadiidid ja kõnelevad ühte zenati keeltest.

Majandus

Linnal on kunstlik sadam, mis teenindab mootorkalalaevu.
Linna ümbruses kasvatatakse teravilja, datleid ja halfa-stepirohtu. Viimasest saadakse halfakiudusid, millest tehakse nööri, jalanõusid ja paberit.

Ajalugu

Esmakordselt mainitakse linna ühes katalaani meresõiduõpikus 1375 Punta dar Zoyara nime all. Linna mainib ka Leo Africanus.
Itaalia võimu ajal (1912–1943) oli linn Itaalia eelpost. Linna ühendas Tripoliga raudtee.
Aastal 1973 kuulutas Mu‘ammar al-Qadhdhāfī seal välja Liibüa kultuurirevolutsiooni.
Fatimiidide kalifaat

Seldžukid

11. sajandi lõpus kaotasid Fatimiidid Süüria alad idast peale tunginud seldžukkidele, tehes seejärel 11. sajandi lõpus ja 12. sajandil korduvaid katseid neid tagasi vallutada.
Sunniitlike Seldžukkide Seldžuki impeerium jagunes pärast Malik-šahh I surma aastal 1095 impeerium mitmeks väiksemaks riigiks. Pärast Malik-šahhi tulid võimule Kilij Arslan I Rumi Seldžukkide sultanaadis ja Tutush I Süürias. Tutush suri aastal 1095, tema kaks poega Fakhr al-Mulk Radwan ja Duqaq hakkasid vastavalt valitsema Aleppos ja Damaskuses. Egiptus ja suur osa Palestiinast olid olud šiiitliku Fatimiidide kalifaadi kontrolli all, kalifaat ulatus enne Seldžukkide tulekut sügavale Süüria sisealadele. Fatimiidid, keda valitses de jure kaliif Al-Musta'li, de facto visiir Al-Afdal Shahanshah, kaotasid Jeruusalemma Seldžukidele aastal 1073; enne ristisõdijate jõudmist, aastal 1098, vallutasid nad Jeruusalemma Artukiidide käest tagasi.
Russki Newsweek

Russki Newsweek (ametlik nimekuju Русский Newsweek) oli aastatel 2004–2010 Moskvas ilmunud venekeelne uudisteajakiri.
Russki Newsweek hakkas ilmuma juunis 2004 Saksamaa kirjastuskontserni Axel Springer AG Venemaa tütarettevõtte Axel Springer Russia väljaandena sagedusega üks kord nädalas.
Ajakirja anti välja Ameerika Ühendriikide uudisteajakirjaga Newsweek sõlmitud litsentsilepingu alusel. Lisaks nimele võimaldas see leping kasutada ka ingliskeelses Newsweekis avaldatud artiklite tõlkeid, kuigi enamus Russki Newsweeki sisust pärines Venemaa ajakirjanike sulest.
Ajakirja tiraaž oli 45 000 eksemplari. See levis ka väljaspool Venemaad, näiteks oli seda võimalik nii osta kui ka tellida Eestis ja teistes Balti riikides.
Russki Newsweeki toimetas aastatel 2004–2007 Leonid Parfjonov, aastast 2007 kuni ajakirja sulgemiseni Mihhail Fišman.
18. oktoobril 2010 ilmus ajakirja viimane number, sest kirjastus Axel Springer Russia otsustas litsentsilepingut Newsweekiga mitte pikendada. Otsust põhjendati suutmatusega ajakirja kasumlikult välja anda.