google/wiki40b huggingface dataset:
Godo Lieberg

Haridus

Ta õppis pärast Teist maailmasõda klassikalist filoloogiat Göttingeni Ülikoolis ja Tübingeni Ülikoolis. 1954. aastal kaitses ta Tübingenis doktorikraadi tööga Aristotelese eetikast (juhendaja Wolfgang Schadewaldt). 1960. aastal suundus ta kaheks aastaks Rooma. 1962. aastal habiliteerus ta Tübingenis.

Töökäik

1965. aastal sai Liebergist vastasutatud Bochumi Ülikooli latinistikaprofessor. 1981. aastal suundus ta õpetama Itaaliasse Siena Ülikooli. Pärast emeriteerumist tegutses ta Bochumi ülikoolis õppeülesande täitjana.
Liebergi teadustöö keskendus peamiselt ladina luulele (Catullus, Tibullus) ja proosale (Caesar).

Isiklikku

Godo Liebergi abikaasa oli alates 1956. aasta detsembrist Marisa Lieberg (sündinud de Dal Lago, 1930–2013). Tema isa Herbert Lieberg oli vaimulik; vaimulikud olid ka vanaisa Gustav Albert Haller, vend Hellmut Ottomar Friedrich Lieberg ja onupoeg Burchard Lieberg.
C. Northcote Parkinson

Cyril Northcote Parkinson (30. juuli 1909 – 9. märts 1993) oli mereajaloolane ja kirjanik. 
Ta on umbes kuuekümne raamatu autor. Et ta sõnastas Parkinsoni seaduse, hakati teda pidama oluliseks eriteadlaseks avaliku halduse alal.
Rudolf Ernst Hermann von Sahmen

Rudolf Ernst Hermann von Sahmen (26. mai (vkj 7. juuni) 1876, Tartu – 1945, Saksamaa) oli Eesti keemik.

Elulugu

Rudolf Ernst Hermann von Sahmen oli baltisakslane ja arsti poeg.
Lõpetas 1894 Tartus gümnaasiumi, õppis 1895–96 Riia Polütehnilise Instituudis agronoomiat ja aastast 1896 TÜ-s keemiat. Lõpetas 1901 TÜ keemiakandidaadi kraadiga ning jäeti G. Tammanni ettepanekul TÜ-sse professori kutseks valmistuma. 1905–07 täiendas end Göttingeni Ülikoolis ja 1908 omandas samas filosoofiadoktori kraadi, väitekiri "Über die Legierungen des Kupfers mit Kobalt, Eisen, Mangan und Magnesium". Oli 1911–18 TÜ keemiakabineti assistent. 1918 sõitis Berliini (edasised andmed puuduvad).

Teadustöö

Uurimisvaldkond: süsteemide termiline analüüs, metallisulamite saamine ja omadused. U 10 teadustr-e füüsikalisest keemiast.
William Newton-Smith

William Herbert Newton-Smith (sündinud 25. mail 1943) on Kanada päritolu teadusfilosoof.
Ta sai 1966 bakalaureusekraadi matemaatikas ja filosoofias Kanada ülikoolist Queen's University, 1968 magistrikraadi filosoofias Cornelli ülikoolist ja 1974 doktorikraadi Oxfordi ülikoolist (Balliol College).
Ta töötas põhiliselt Balliol College'is. Alates 1970. aastast kuni pensionile minekuni 2005 oli ta seal Fairfax Fellow and Lecturer in the Philosophy of Science. Tema ametijärglaseks sai David Wallace.

Armastuse kontseptuaalne uurimine

Artiklis "A Conceptual Investigation of Love" rõhutab Newton-Smith "armastust hõlmavate suhete" (love-comprising relations) juures kohustust (commitment) ja vastastikusust. Iris Murdochi romaani "Bruno's Dream" järgi toob ta välja kaks omavahel vastuolus olevat pilti armastusest. Involuntaristliku ehk romantilise pildi järgi on armastus inimest valdav tunne või emotsioon, voluntaristliku pildi järgi aga tahtlik kohustus teise suhtes. Newton-Smithi järgi on mõlemad pildid asjakohased ja eri inimesed rõhutavad eri pilte.
Newton-Smith esitab armastusele neli "üldiselt paratamatut" (g-necessary) tingimust.
Kui kedagi armastatakse mingi tema omsaduse tõttu ja hiljem ilmub välja keegi, kellel on sama omadus, siis eelistatakse esimesena kohatut kas sellepärast, et teda kohati esimesena, või sellepärast, et ta on jõudnud armastaja heaks midagi teha.
Newton-Smith jõuab järeldusele, et võimalike armastusekontseptsioonide mitmekesisus välistab täpsed ja määratletud mõistelised suhted. Selle määramatuse tõttu triivib see, kuidas armastusest peab (kontseptuaalselt) mõtlema, märkamatult sellesse, kuidas inimesed üldiselt armastusest mõtlevad.
Isegi kui armastuse mõiste analüüsil on armastuse seisukohast tähtsust, ei pruugi selle teadmine head tuua. Võib-olla teevad õnnelikumaks ibsenlikud eluvaled.

Isiklikku

Ta on olnud abielus Kanada kirjaniku Doris Heffroniga.
Ta on abielus Kanada ajakirjaniku Nancy Durhamiga. Neil on pojad jurist Apple Newton-Smith ja ökonomist Rain Newton-Smith.
Marianne Mikko

Marianne Mikko (neiuna Marianne Sisask; sündinud 26. septembril 1961 Võrus). Eesti ajakirjanik, poliitik ja  feminist, XIII Riigikogu liige. Ta oli 2004–2009 Euroopa Parlamendi liige ja 2011–2015 XII Riigikogu liige.

Hariduskäik

Ta lõpetas aastal 1979 Pärnu 1. Keskkooli ja aastal 1984 Tartu Riikliku Ülikooli ajakirjanduse erialal.

Töökäik ja tegevus ühingutes

Mikko oli XII Riigikogu liige. Varem on ta olnud Euroopa Parlamendi liige 2004–2009; kuukirja Diplomaatia peatoimetaja 2003–2004; ajalehe Maaleht erikorrespondent 2002–2003; Raadio Kuku saatesarja "Välismääraja" saatejuht 2002–2004; Eesti Televisiooni diplomaatiline korrespondent Brüsselis 1996–2000 ja erikorrespondent samas 2000–2002; ajalehe Eesti Päevaleht erikorrespondent EL-i ja NATO juures 1994–1996; nädalalehe Eesti Ekspress toimetaja 1991–1992 ja 1993–1994; vabakutseline ajakirjanik Lõuna-Aafrika Vabariigis 1992–1993; Eesti Raadio toimetaja 1984–1991.
Ta on Euroopa Ajakirjandusföderatsiooni juhatuse asendusliige alates 2004, ajakirja Diplomaatia kolleegiumi liige alates 2004, Women in international Security – Estonia (WIISEST) liige alates 2003 ning Eesti Ajakirjanike Liidu liige alates 1985.

Poliitiline tegevus

Marianne Mikko on alates 2002 Sotsiaaldemokraatliku Erakonna liige ja praegu selle juhatuse liige. Ta valiti 2004. aastal 5263 häälega Euroopa Parlamendi liikmeks ja töötas seal aastatel 2004–2009. Mikko on Euroopa Sotsiaaldemokraatliku Partei kongressi delegaat alates 2004. aastast.
Marianne Mikko kuulub Euroopa Sotsiaaldemokraatliku Partei naisorganisatsiooni PES Women juhatusse.
Ta kandideeris 2011. aasta Riigikogu valimistel Pärnumaal, sai 2093 häält ja osutus valituks. XII Riigikogu koosseisus töötas ta Euroopa Liidu asjade komisjonis ja Riigikaitsekomisjonis ning kuulus Eesti-Georgia, Eesti-India, Eesti-Moldova, Eesti-Prantsusmaa ja Eesti-Sloveenia parlamendirühmadesse. Riigikogus tegutsevatest ühendustest oli ta kaasatud inimkaubanduse ja vägivalla vastase saadikurühma, Pärnumaa saadikurühma, Rail Balticu toetusrühma, Riigikogu naisteühenduse ning säästva energia toetusrühma töösse.
Mikko kandideeris 2015. aasta Riigikogu valimistel valimisringkonnas nr 1 ja sai 859 häält, kuid valituks ei osutunud. Ta sai Riigikogu liikmeks Urve Palo asendusliikmena.
Tema volitused asendusliikmena lõppesid 14. septembril 2015 ja taastusid 16. septembril 2015.

Isiklikku

Marianne Mikko on teist korda abielus. Tema esimene abikaasa oli Madis Mikko. Tema teine abikaasa on (Göteborgis asuva) Chalmersi Tehnikaülikooli professor Peter Andrekson.
Sergei Djagilev (jõelaev)

Ajalugu

Kiil pandi laevale tehasenumbriga 380 VEB Elbewerften Boizenburg/Roßlau laevatehases ning laev anti Doni ääres Rostovis asuvale Volga-Doni Laevakompaniile (ГП Волго-Донское речное пароходство МРФ РСФСР) üle 1983. aastal Novikov-Priboi nime all. Riigiettevõte Volga-Doni Laevakompanii ja hiljem eraettevõte OAO Volgo-Donskoje Parohodstvo (ОАО Волго-Донское пароходство) on kasutanud jõelaeva Novikov-Priboi enne ja pärast täielikku moderniseerimist aastail 2000-2001 Volgal, Donil ja Neeval välismaa turistide jaoks. 2011. aastal nimetati laev esimest korda ümber Sergei Djagileviks. 2014. aastal sõidab laev Peterburist Moskvasse ja tagasi suvel välis- ja augustis-septembris Venemaa turistidega.
Toiteadapter

Toiteadapter ehk AC-adapter (ka AC/DC-adapter) on toiteseade väikese võimsusega elektritarvitite toitmiseks elektrivõrgust väikepingega.
Toiteadaptereid kasutatakse sageli kaasaskantava seadme aku laadimiseks. Alalisvool juhitakse tarvitisse kaabli otsas oleva alalisvoolupistiku kaudu. Võrgupistik on väikese võimsusega toiteadapteri korpusega kokku ehitatud, suurema võimsuse korral toiteadapterite (näiteks sülearvuti toiteplokkidel) puhul võrgukaabli otsas.
Adapteri põhiparameetrid on nimiväljundpinge ja suurim lubatav koormusvool (või vastav väljundvõimsus).

Elektrivõrgu sagedusel töötava trafoga toiteadapterid

Lihtsaima adapteri põhiosad on trafo võrgupinge madaldamiseks, nelja dioodiga sildalaldi vahelduvpinge muutmiseks pulseerivaks alalispingeks ja silufilter selle pinge pulsatsiooni ehk lainjuse vähendamiseks; lihtsaimaks silufiltriks on umbes 1000 μF elektrolüütkondensaator. Niisuguse lülituse väljundpinge sõltub oluliselt toidetava seadme voolutarbest ja samuti võrgupinge väärtusest. Väljundpinge vastab adapteri nimipingele suurima lubatava koormusvoolu korral. Väiksemal koormusel võib väljundpinge tunduvalt ületada nimipinget. Kui näiteks maksimaalkoormusel 300 mA on väljundpinge 6 V, siis koormusel 150 mA on pinge umbes 8 V ja 30 mA korral nt 10 V. Püsivat ja hästi silutud pinget vajavate seadmete toiteadapterisse on lisatud pinge stabiliseerimise lülitus.
Selliste seadmete toiteks, mis ei vaja tingimata stabiliseeritud alalisvoolu, kasutatakse ka veelgi lihtsamaid ja odavamaid vahelduvpingeväljundiga toiteadaptereid.

Kõrgsagedustrafoga impulsstoiteadapterid

Massiivse võrgutrafoga adapterite asemel kasutatakse toiteadapterites järjest ulatuslikumalt impulsstoitelülitust. Niisuguse skeemiga toiteplokid on 1980. aastaist kasutusel näiteks arvuteis ja telereis. Impulsstoitelülitusega adapterid on kompaktsed, kerged ja ökonoomsed (soojenevad vaid vähesel määral). Väljundpinge on elektrooniliselt stabiliseeritud ja silutud. Sisendpinge (võrgupinge) võib muutuda laias vahemikus, näiteks 100 ‒ 240 V (seega on need kasutavad nii elektrivõrgu nimipingel 115 V ja 230 V).

Toiteadapterid ja elektriohutus

Toiteploki elektriohutust tagab trafo, mis eraldab väljundahela galvaaniliselt elektrivõrgust. . Impulsstoiteplokkides on samuti trafo olemas aga palju väiksemal kujul, sest töötab võrgusagedusest vähemalt tuhat korda kõrgemal sagedusel.

 
Kasutatakse ka toiteplokke, millel saab valida mitme väljundpinge vahel ja mille komplekti kuulub eri suurusega alalisvoolupistikuid. Niisuguse adapteri ühendamisel tuleb tähelepanu pöörata pistiku ja pesa pingete polaarsusele. Toidetava seadme pesa juures on polaarsust näitav tähis (enamasti on pistiku keskkontakt positiivse polaarsusega).
Toiteadapterid on enamasti varustatud kasutusolusid ja kaitseklassi tähistavate märkidega. Valdavalt on toiteadapterid ette nähtud kasutamiseks sisetingimustes.
Üheidulehelised

Iseloomulikud tunnused

Üheiduleheliste taimede lehed on tavaliselt rööp- või kaarroodsed ja piklikud, hästi arenenud lehetupega. Õis koosneb kolmest osast. Enamasti on nad rohttaimed ning neil on narmasjuurestik.
Üheiduleheliste taimede üheseemnelistel viljadel on tugev viljakest, mis on õhukese seemnekestaga kokku kasvanud. Seemnes on väike idu ja rohkesti toitekudet. Nende teine iduleht on täielikult taandarenenud. Seeme on seemnekestas tugevasti kinni, teris on ühest osast tömp, teisest otsast terav. Teravas osas paikneb idu koos idulehe, iduvarre ja idujuurega.
Üheidulehelistel puudub kambium. Sellepärast nende vars ei muutu jämedamaks, kui taim kasvab. Üheidulehelistele on omane pikk ja peenike, tavaliselt harunemata vars. Juhtsooned paiknevad varres korrapäratult.

Päritolu

Arvatakse, et üheidulehelised on kaheiduleheliste varases arengustaadiumis tekkinud haru. Nende võimalikud esivanemad olid ürgsed magnoolialised ja vesiroosilised. Igatahes eristusid nad teineteisest kiiresti pärast õistaimede tekkimist, sest vanimad üheiduleheliste kivistised pärinevad varajasest kriidiajastust.

Arvukus

Rahvusvaheline Looduskaitseliit eristab 59 300 liiki üheidulehelisi. Kõige liigirikkam üheiduleheliste sugukond on käpalised, kuhu kuulub üle 20 tuhande liigi.

Kasutamine

Põllumajanduses kasvatatavast biomassist enamuse moodustavad üheidulehelised. Näiteks enamik teravilju on üheidulehelised. Üheidulehelised on ka suhkruroog ja bambus. Teised majanduslikult tähtsad üheiduleheliste sugukonnad on palmilised, banaanilised, ingverilised ja laugulised. Viimasesse kuuluvad sellised sageli kasutatavad köögiviljad nagu sibul ja küüslauk.
Paljusid üheidulehelisi kasvatatakse ilutaimena. Niisugused on näiteks liilia, nartsiss, iiris, amarüll, orhideed, kellukad ja tulbid.
Kõige kõrgem üheiduleheline on palm Ceroxylon quindiuense , mis kasvab Colombias ja kuni 60 m kõrguseks.
Konrad Libicki

Konrad Libicki (23. august 1891 Varssavi – 25. detsember 1980 London) oli Poola diplomaat.
Aprillist 1929 kuni juulini 1933 oli ta Poola saadik Eestis.
Ta on pälvinud palju tunnustusi, seejuures otsustati 1931. aastal talle anda Kotkaristi I klassi teenetemärk.
Sulg (loomakasvatus)

Sulg (ka aedik) on loomade pidamise ala, mida igast küljest piiravad ehitus- või seadmeelemendid.
Sõltuvalt loomade arvust eristatakse üksiksulgu ja rühmasulgu.
Sulu eriliik on puur, milles loom(ad) ennast ümber pöörata ei saa.
Küünlaümbriste jaht

Küünlaümbriste jaht on ringlusteenuste pakkuja Kuusakoski korraldatav neli kuud kestev keskkonnakampaania, kus lasteaialapsed ja 1.-12. klassi õpilased korjavad kokku teeküünlaümbriseid. Kampaaniat on korraldatud neli korda. Kõigi kampaania aastate jooksul on kampaaniast osa võtnud üle 38 000 noore ja taaskasutusse on suunatud ligi 11 miljonit alumiiniumist küünlaümbrist.
Keskkonnakampaaniat korraldab MTÜ Tuleviku Heaks. 
Neljandal kampaanial võttis osa ligi 15 500 last ja nelja kuu jooksul kogusid nad 4 743 999 teeküünlaümbrist. Kõige rohkem ehk 31 144 teeküünlaümbrist kogus Merivälja kooli õpilane Carmen Marie Aavik. Lasteaia edetabelis sai esikoha Tallinna Linnupesa lasteaia Mesilinnu rühm 36 568 teeküünlaümbrisega. Nooremate kooliõpilaste edetabelis sai esikoha Tabivere põhikooli 5. klass 24 842 teeküünlaümbrisega. Vanemate kooliõpilaste edetabelis sai esikoha Väike-Maarja gümnaasiumi 9. klass 27 492 teeküünlaümbrisega.
Riho Aljand

Riho Aljand (27. mai 1960 Tapa – 26. juuli 2019) oli Eesti ujumistreener.
Ta lõpetas aastal 1978 Tallinna 2. Keskkooli ja aastal 1982 Tallinna Pedagoogilise Instituudi kehakultuuriteaduskonna.
Ujumisega alustas Aljand 1971. aastal Tallinna Kalevi ujumiskoolis Friedel Raudsepa ja Elvira Miku juhendamisel, tulles aastatel 1976–78 Eesti NSV meistrivõistlustel rinnuliujumises medalikohtadele.
Aastail 1979–89 töötas Aljand ujumistreenerina Kalevi ujumiskoolis ja TSIK-is, 1989–93 oli ta Tallinna ujumisklubi Kalev president. 
1993–2002 oli Aljand Eesti Koolispordi Liidu toimetuse juhataja ja aastatel 2002–05 Keila Swimclubis vabatahtlik ujumistreener.
2002–2004 tegutses Riho Aljand Ujumisliidu olümpiaprojekti juhina ning käis treenerina kaasas nii Ateena (2004) kui ka Londoni (2012) olümpiamängudel.
Ta töötas aastast 1992 oma firmas Ralvi ning aastast 2016 oli Audentese Spordiklubi treener.
Aastatel 2009–2016 oli ta Eesti ujumiskoondise peatreener.
Oli 2005–2013 ja 2014–2016 Ujumisliidu treenerite kogu juhatuse esimees ning aastast 2016 juhatuse liige.

Isiklikku

Tema lapsed on Triin, Martti ja Berit.
Viiesendine münt

Kujundus

Kuldkollane münt kaalub 1,29 grammi, selle läbimõõt on 1,595 sentimeetrit, paksus 0,8 millimeetrit ning selle serv on sile.

Avers

Mündi esiküljel on sõnad "EESTI VABARIIK" ja nimiväärtus "5 senti".

Revers

Mündi tagaküljel on kolm lõvi ning vermimise aasta.

Vermimisaasta erimid

Viiesendiseid münte vermiti aastatel 1991, 1992 ja 1995. Ainus erinevus müntidel on aastaarv.
Heliallikas

Definitsioon

Helilaineid võib tekitada suvalise keskkonnaga kontaktis oleva tahke keha mehaanilised võnkumised, aga ka keskkonnale mõjuvad perioodiliselt muutuvad jõud või keskkonna enda järsk liikumine. Seega iseloomustab neid erinevaid heliallikaid nende võime edastada ümbritsevasse keskkonda helienergiat. Akustika vaatepunktist on heliallikas ümbritseva keskkonnaga kontaktis olev osa ruumist, mis tekitab helienergiat. Seejuures kiirgab heliallika tekitatud helienergia heliallikast väljapoole helilainetena.
Artur Vader

Haridus

Artur Vader lõpetas 1954 NLKP Keskkomitee Kõrgema Parteikooli.
Aastal 1972 sai ajalookandidaadi kraadi.

Isiklikku

Artur Vader oli väga tüse ja armastas alkoholi juua. Fotograaf Harald Leppiksoni sõnul käis ta paraadide ja demonstratsioonide ajal Vabaduse väljaku tribüünilt ära Vene Draamateatri baaris joomas. 
Martti Soosaar jutustab, kuidas skulptor August Vomm Vaderist suurest tammepakust, mille sõjaväelased Vaderi käsul ateljeesse tassisid, portreed tegi. Vader lubas Vommile portree eest armee maastikuauto. Vader võttis Vommi ateljeesse Oru tänavas seanssidele joogid kaasa. Kord prantsatas Vader Vommi käimla potti. Pärast seda vahejuhtumit Vader enam seanssidele ei tulnud ja Vommil jäi auto saamata.
Vader laskis end presidendiks kutsuda. Johannes Käbin pidas suure portree teha laskmist isikukultuseks. 
Tema tütar ja poeg ning lapselapsed elavad Eestis. 
Artur Vader on maetud Tallinna Metsakalmistule.
Retriiver

Retriiverid Eestis

2014. aasta seisuga on Eestis registreeritud koerte seas esindatud kõik retriiverite tõud, välja arvatud Chesapeake Bay retriiver. Retriiverite tõuühingud Eestis on Eesti Retriiverite Tõuühing (ERTÜ), Eesti Kuldsete Retriiverite Tõuühing (EKRÜ) ja Eesti Nova Scotia Retriiverite Tõuühing (ENSRTÜ).
2012. aasta suveolümpiamängud

2012. aasta suveolümpiamängud olid XXX olümpiaadi suveolümpiamängud. 
Mängud toimusid 27. juulist 12. augustini 2012 Suurbritannia pealinnas Londonis. Londonist sai esimene linn, kus olümpiamängud on toimunud kolm korda. Eelmised olümpiamängud Londonis toimusid 1908. ja 1948. aastal.
Teised kandideerinud linnad olid muu hulgas New York, Pariis, Moskva ja Madrid. 
Eesti lippu kandis avatseremoonial Aleksander Tammert,  lõputseremoonial Heiki Nabi. Eesti delegatsioon oli esialgu 76-liikmeline: 34 sportlast ning 42 treenerit ja taustajõudude esindajat. Olümpiamängude avamise ajaks kahanes Eesti sportlaste arv 32-le. Vigastuse tõttu jäid eemale kümnevõistleja Mikk Pahapill ja tennisist Kaia Kanepi.
Kokku võttis olümpiamängudest osa 204 koondist.

Avatseremoonia

Avatseremoonia kandis pealkirja "Imede saared" ja selle lavastas filmirežissöör Danny Boyle. Avamispeol esinesid teiste hulgas Paul McCartney, Emeli Sandé, Rowan Atkinson Mr. Beanina, Daniel Craig James Bondina ja David Beckham.
Olümpiamängud avas Suurbritannia kuninganna Elizabeth II. 
Olümpiatule tõi staadionile Steve Redgrave ja selle süütasid seitse noort briti atleeti, Callum Airlie, Jordan Duckitt, Desiree Henry, Katie Kirk, Cameron MacRitchie, Aidan Reynolds ja Adelle Tracey. 
Olümpiavande andis sportlaste nimel Sarah Stevenson, kohtunike nimel Mik Basi ja treenerite nimel Eric Farrell.

Olümpiapark ja võistluspaigad

Mängude jaoks ehitati Ida-Londonisse endisesse Stratfordi tööstusrajooni olümpiakülaga olümpiapark.
Ian Carmichael

Ian Carmichael (18. juuni 1920 – 5. veebruar 2010) oli Briti filmi- ja teatrinäitleja.
Carmichael kogus tuntust selliste filmidega nagu "Private's Progress" (1957), "Brothers in Law" (1957) ja "I'm All Right Jack" (1959). Samuti tegi ta kaasa BBC draamasarjas "The World of Wooster" ja BBC sarjas "Wives and Daughters".
Allegretto

Allegretto on noodikirjas tempomärge, mis märgib võrdlemisi kiiret tempot (kuid veidi aeglasemat kui allegro).
"Allegretto" võib olla ka heliteose või selle osa pealkiri.
Atlandi tee

Atlandi tee ehk Atlandi ookeani tee (norra keeles Atlanterhavsveien) on Averøy saart ja Eidet ühendav ainulaadne maantee Norras Møre og Romsdali maakonnas Nordmøre piirkonnas. 
Lähedal asuvad linnad Molde ja Kristiansund.
Averøy ja maismaa vahelist ühendust hakati kavandama juba 1909. Tee projektid valmisid 1970ndatel ning Atlanterhavsveieni ehitust alustati 1. augustil 1983. Maantee avati 7. juulil 1989. Tee kogupikkus on 8274 m ja laius 6,5 m. Saarekesed on omavahel ühendatud kaheksa sillaga, millest pikim (Storseisundbrua) on 260 meetri pikkune.
Kaarepere vald (Palamuse kihelkond)

Kaarepere vald (Gemeinde Kersel) oli vald Palamuse kihelkonnas Tartumaal.
Vallas sündisid Karl Muru, Hugo Sturm, Lea-Tuti Livšits, Herbert Hold, Juhan Jüriste.
1939. aasta valdade reformiga läks valla maa-ala tervikuna uue Kaarepere valla koosseisu.
Priit Sibul

Priit Sibul (sündinud 31. detsembril 1977 Valgas) on Eesti poliitik. Aastatel 2011–2012 oli ta Isamaa ja Res Publica Liidu peasekretär, praegu Isamaa Erakonna peasekretär ja Riigikogu XIV koosseisu liige.
Lõpetas Valga Gümnaasiumi ja Tallinna Majanduskooli rahanduse ja krediidi erialal. 2007. aastal lõpetas Tartu Ülikooli majandusteaduskonna ärijuhtimise erialal.
Töötas Maksuametis pearevidendina ja Tallinna Linnavalitsuses linnaplaneerijana. 2007. aastast oli Põlva maavanem.
Ta on erakonna Res Publica üks asutajaid. 12. juunil 2011 valiti ta Isamaa ja Res Publica Liidu peasekretäriks.
Alates 1999. aastast on ta kandideerinud Valga linnavolikokku, ta valiti volikokku 2004. ja 2009. aastal.
Priit Sibul kandideeris 2011. aasta Riigikogu valimistel, sai 2384 häält ja osutus valituks. 2015. aasta Riigikogu valimistel sai Priit Sibul 1491 häält ning osutus valituks ringkonna mandaadi alusel.
Priit Sibul on abielus, tal on neli last.
Ene Roosma

Ene Roosma (aastani 1968 Kees; 1. märts 1946 Põltsamaa – 22. juuli 1996 Tartu) oli Eesti bioloog.

Elulugu

Ene Roosma oli teenistujate tütar.
Lõpetas 1964 Viljandi 1. Keskkooli ja 1969 TÜ bioloogiateaduskonna; bioloogiakandidaat (1987, Moskva, K. I. Skrjabini nimelise Helmintoloogia Teadusliku Uurimise Instituudi), väitekiri "Влияние функционального состояния пастения/хозяина на развитие клеверной цистообразующей немотоды (Heterodera trifolii Goffart, 1932) развитию". Aastast 1969 Zooloogia ja Botaanika Instituudis: 1969–1977 vanemlaborant, 1977–1988 nooremteadur, 1988–1990 teadur, 1990–1995 teadussekretär, 1994 teadusdirektor kohusetäitja.

Teadustöö

Uurimisvaldkond: taimede nematoloogia, nematoodide arengu sõltuvus taimede juurte füsioloogilis-biokeemilistest omadustest, parasiitsete nematoodide ja taimede suhete teoreetilised ja praktilised küsimused. 13 teadustrükist.
Nemaha maakond

Ajalugu

Nemaha maakond moodustati 25. augustil 1855. aastal. Maakond sai nime Nemaha jõe järgi.
Kurgja talu kalmistu

Kurgja talu kalmistu on kalmistu Vändra kihelkonnas Pärnumaal, praeguse haldusjaotuse järgi Kurgja-Linnutaja talus Kurgja külas Põhja-Pärnumaa vallas Pärnu maakonnas.

Ajalugu

Kalmistu rajati 1875. aastal, kui 1874. aastal talu ostnud Carl Robert Jakobson soovis oma kolmenädalaseks elanud esimese lapse Olga matta ise oma talu maadele. Vändra õpetaja Ernst Sokolowsky viiski 9. oktoobril (vkj) 1875 matusetalituse läbi talu peahoones, kuid lapse mattis uuele kalmistule Jakobson ise. Kalmistu sai ametliku loa alles 6. mail (vkj) 1876.  
Jakobson ise maeti oma kalmistule 15. märtsil (vkj) 1882. Jakobsoni sünnipäeval 26. juulil (14. juulil vkj) 1882 paigutati rahva ühisjõul tema kalmule talu maadelt Pärnu jõest väljatõmmatud kivi, mis kavandati hauakabeli nurgakivina. Kabelit pole aga ehitatud. Linda selts paigaldas samal aastal hauale mälestustahvli (praegu kalmistu müüri ääres).
Kalmistu uue planeeringu ja Jakobsoni mälestussamba kavandas 1926. aastal kujur Jaan Koort. Kavandatu lõpetas kujur Ferdi Sannamees. Kalmistu uus kujundus ja mälestussammas avati pidulikult 14. augustil 1927. Kalmistule on maetud 13 inimest, viimane matus oli 1957. aastal.
Sõjalaev Galactica

Ülevaade

2004. aasta versioonis kujutab Galactica endast lahingulaeva ja lennukikandja ristandit. Peale pardakahurite, suurtükkide ja rakettide on see varustatud ka Viperiüksustega, mis stardivad katapuldiga spetsiaalsetest starditorudest. Laevast pidi saama muuseumlaev, kuid Cylonite üllatusrünnaku tõttu jääb laev teenistusse ja pääseb koos Pegasusega rünnakust, ehkki esialgu teineteise pääsemisest ei teatud.
Omski oblast

Rahvastik ja asustus

Omski oblastis elas 2002. aasta rahvaloenduse andmetel 2 079 220 inimest, kellest 1 735 512 (83,5%) olid venelased, 81 618 (4%) kasahhid, 77 884 (3,8%) ukrainlased, 76 334 (3,7%) sakslased ja 47 796 (2,3%) tatarlased.  
Oblastis elas ka 3025 eestlast (peamiselt Estonka, Lilliküla, Tsvetnopolje, Zolotaja Niva, Vana-Viru, Uus-Viru, Orlovka ja Kovaljovo külas).
Lisaks Omskile on oblastis veel viis linna: Tara, Issilkul, Kalatšinsk, Nazõvajevsk ja Tjukalinsk.

Haldusjaotus

Omski oblast on jaotatud järgmisteks rajoonideks (31) ja oblastilise alluvusega linnadeks (6):
Santa Luzia saar

Santa Luzia on saar Atlandi ookeanis, üks Roheneemesaartest.
Pindala 35 ruutkilomeetrit, kõrgeim tipp on 395 meetrit üle merepinna. Saar on asustamata.
Kuulub Roheneemesaartele.
Ristilaiu abaja

Ristilaiu abaja (ka Ristilaiu abajas, Ääreperete laht) on järv Saare maakonnas Saaremaa vallas Siiksaare külas.