google/wiki40b huggingface dataset:
Evald Laprik

Evald Laprik (30. jaanuar 1929 Kuivajõe vald, Harjumaa – 16. juuli 2017) oli eesti õpetaja, koolijuht ja sporditegelane.

Haridus

1949. aastal lõpetas ta Türi Keskkooli. 1959. aastal lõpetas ta Tallinna Pedagoogilise Instituudi matemaatika õpetajana. 1974. aastal lõpetas Tartu Riiklikus Ülikoolis psühholoogia eriala.

Töö

1951. aastast töötas õpetajana. Aastatel 1953–1955 oli ta Võiera 7-klassilise Kooli direktor, 1956–1957 Vändra rajooni haridusosakonna juhataja. Aastatel 1958–1960 oli ta Räpina Keskkooli direktor. Aastatel 1960–1972 oli ta Rapla Keskkooli direktor. Aastatel 1974–1989 oli ta Viljandi 1. Keskkooli direktor.
Aastatel 1989–1990 oli ta Tallinna Pedagoogilise Instituudi koolijuhtide kvalifikatsiooni tõstmise teaduskonna dekaan, 1990–1994 Eesti Hariduse Arenduskeskuse koolitusosakonna juhataja, 1994–1997 Viljandi maakonna haridusosakonna nõunik ja 1997–2002 koolituskeskuse Vilko juhataja.

Sporditegevus

1950. aastal võitis ta Eesti talvistel kergejõustiku esivõistlustel teivashüppes pronksi, aastatel 1952–1954 tuli teivashüppes Jõu meistriks.
Ta oli spordiühingu Jõud kergejõustikusektsiooni juht ning tegutses kergejõustikukohtunikuna.

Ühiskondlik tegevus

Ta oli Eesti Koolijuhtide Ühenduse asutajaliige ja hiljem auliige.
1999. aasta Riigikogu valimistel osales ta Eesti Koonderakonna nimekirjas, kuid ei osutunud valituks.
Aastatel 2002–2004 oli ta Eesti Pensionäride Erakonna juhatuse esimees.
Madis Jürgen

Madis Jürgen (sündinud 9. juunil 1962) on eesti ajakirjanik.
Madis Jürgen lõpetas 1986. aastal Tartu Riikliku Ülikooli ajakirjanduse erialal.
Ta töötas aastatel 1986–1989 ajakirjas Kultuur ja Elu, tegi Eesti Televisioonis saatesarja "Miljon miksi"; aastatel 1989–1991 oli ajalehe Eesti Elu peatoimetaja.
Aastatel 1991–1992 oli Madis Jürgen Eesti Ekspressi peatoimetaja; aastatel 1993–1995 ajakirja Magneet peatoimetaja.
Alates 1996. aastast töötab Madis Jürgen Eesti Ekspressi ajakirjanikuna. Muu hulgas on tuntud tema osaluseksperimendid.
Jean-Baptiste Tati Loutard

Jean-Baptiste Tati Loutard (15. detsember 1938 – 4. juuli 2009) oli Kongo Vabariigi kirjanik ja poliitik.
Aastatel 1961–1966 õppis ta Prantsusmaal Bordeaux's keele- ja kirjandusteadust. Kongosse tagasi tulnuna õpetas ta kirjandust Brazzaville'i ülikoolis. 
1975. aastast on ta tegev poliitikas. Ta on olnud Kongo kõrghariduse minister ning kultuuri, kunsti- ja turismiminister. Alates aastast 1997 kuni surmani oli ta Kongo süsivesinike minister.
Ta kirjutas prantsuse keeles. Esimesed luulekogud "Poèmes de la Mer" ja "Les Racines congolaises" ilmusid aastal 1968.
Tuuru

Turism

Tuuru külas asub Altmõisa külalistemaja.
Billy the Kid

William Henry McCarty (hüüdnimega Billy the Kid; 23. november 1859 New York – 14. juuli 1881) oli kurikuulus 19. sajandi USA lindprii ning püstolikangelane.
McCarty sai tuntuks osalemisega Lincolni maakonna sõjas.
Ta oli 175 cm pikk, siledate põskedega ja siniste silmadega.
McCarty tapeti 21-aastasena Lincolni maakonna šerifi Pat Garretti poolt.
Billy the Kidi kujutati sageli 20. sajandi vesternides.
Sanger (Põhja-Dakota)

Sanger on kummituslinn USA-s Põhja-Dakotas Oliveri maakonnas.
Sanger asutati 1879. aastal ja algselt kandis asula nime Bentley. Sanger oli Oliveri maakonna halduskeskus kuni 1884. aastani, kui asula nimeks sai Sanger. Asula ei olnud väga suur. Sangerist oli pärit kohalik kangelanna Hazel Miner, kes ohverdas oma elu, et päästa oma vend ja õde 1920. aasta lumetormis. 20. sajandil hakkas asula inimestest tühjenema ja hüljati täielikult 1985. aastal.
Šarašova

Ajalugu

Alevit mainitakse esimest korda aastal 1380. XV sajandil läks asula Zabrzezińskite valdusesse, hiljem aga Iliniczitele. Aastal 1536 müüdi asula Bona Sforzale. Edaspidi oli Šarašova kuninglik valdus.
Pärast administratiivset reformi kuulus asula Bresti vojevoodkonda ja Bresti maakonda. Zygmunt II August andis Šarašovale alevi õigused. Liivi sõja ajal oli alev Rzeczpospolita vägete kogunemispunktiks. Aastal 1595 sai alev õiguse laatade pidamiseks. Asula arengule aitas kaasa see, et Šarašovat läbis Vilniuse ja Krakówi vaheline tee.
XVII sajandil moodustasid suure osa alevi elanikest juudid. Sajandi keskel sai riigi pealinnaks Krakówi asemel Varssavi, see tõi kaasa Šarašova tähtsuse kahanemise. Asulat rüüstati nii Uputuse kui ka Põhjasõja ajal. XVIII sajandi keskel hakkasid kuninglikul loal alevit valitsema Flemingid, tol ajal oli alevis 3300 elanikku. Kõik Šarašova majad olid tehtud puust. Alevis asus toona Adam Kazimierz Czartoryski häärber, samuti oli seal ka Flemingite suvemaja.
XVI–XVII sajandil oli kohalikus õigeusu kirikus hoiul XVI sajandist pärinev käsitsi kirjutatud ja miniatuuridega kaunistatud Piibel, nn Šarašova evangeelium. Tänapäeval on see hoiul Valgevene kunstimuuseumis.
Pärast kolmandat Poola jagamist aastal 1795 oli alev Venemaa koosseisus. Šarašova hakkas kuuluma algul Słonimi, seejärel Leedu ja viimaks Hrodna kubermangu. Czartoryskitelt konfiskeeriti seoses nende osavõtuga 1839–1831 aasta ülestõusust nende maja. Kastuś Kalinoŭski ülestõusu ajal hõivasid asula mõneks ajaks ülestõusnute väed, kuid enne 1861 aasta lõppu vallutasid tsaariarmee sõdurid selle tagasi.
Pärast Esimest maailmasõda kuulus Šarašova Poola koosseisu, 1939. aastast Nõukogude Liitu. Aastal 1959 liideti alev Pružany rajooniga. Aastal 1991 kirjutati Šarašova lähistel Viskuli riiklikus suvemajas alla Belovežje lepingule, millega saadeti laiali Nõukogude Liit ja asutati Sõltumatute Riikide ühendus.
Sven Senka

Sven Senka (sündinud 17. septembril 1965 Kärdlas) on eesti maalikunstnik.
Sven Senka on õppinud Tartu Kunstikoolis. Elab ja töötab Tartus.
Xero Sampler Tape

Albumi tutvustus

See kassetikoopia on esimene lindistatud materjal bändilt, kellest lõpuks saab Linkin Park. Xero nime all tuntud teostega on seotud laulja Mark Wakefield, kes lahkus bändist 1990. aastate lõpus, andes võimaluse Chester Benningtonile prooviesinemisel saada juhtlaulja koht. Wakefield läks, et saada Taprooti mänedžeriks. Taproot on bänd, kellega Linkin Park kohtus 2001. aasta tuuri avamisel. See kassett hõljub praegugi eBay avarustes ja selle soetamine läheks maksma tuhandeid dollareid.
Serbia ja Montenegro

Riik

Serbia ja Montenegro liitriigi moodustasid Serbia Vabariik (pealinn Belgrad) ja Montenegro Vabariik (pealinn Podgorica). Liitriigi pealinnaks oli Belgrad, kus asusid parlament ja president, kes oli ühtlasi valitsusjuht. Riigi kõrgeim kohus asus Podgoricas.
3. juunil 2006 kuulutas Montenegro end iseseisvaks. 5. juunil kuulutas Serbia end iseseisvaks ning Serbia ja Montenegro õigusjärglaseks.
Tõusulaine

Tõusulaine (inglise tidal bore, bore) on vahutava harjaga järsk laine, mis liigub koos tõusuhoovusega ülesvoolu mõnel ookeani suubuval jõel.
Tõusulaine kõrgus on harilikult 1–2 m ja kiirus 3–7 m/s.
Seine'i jõe tõusulainet kutsutakse nimega barre, üldiselt mascaret (maskara). Amazonase tõusulaine nimeks on pororoca. Severni, Mersey ja Trenti jõel esineb kuni 2 m kõrgune bore.
Tõusulaine on ohtlik aeglastele laevadele ning eriti kai ääres seisvatele laevadele, sest järsk tõusulaine koos mitme väiksema järellainega paneb laevad liikuma, mille tulemusena nõrgalt kinnitatud kinnitusotsad annavad sageli järsult suurenenud liikumisjõule järele ja purunevad.
Frida (jääkaru)

Frida (ka: Friida; sündinud detsembris 2002 Tallinna Loomaaias) on emane jääkaru, kes elab Tallinna Loomaaias. 
Frida vanemad on jääkaruisa Franz ja jääkaruema Vaida.
Tallinna Loomaaia jääkarude perenaine Anne Saluneem kirjeldas Fridat järgmiselt: "Ta on meil siin omal kohapeal kasvanud, meie oma silma all, et me võime nii-öelda oma lapseks ka pidada, kasulapseks. Ta on nagu tulesäde, teda jätkub igale poole ja ta siin lollitab, teeb vigureid, ja niisugune mõnus tüdruk".
Tema partneriks loomaaias oli isane jääkaru Nord. 
Fridal sündis 24. novembril 2013, kell 22:18 tütar Nora. Nora, nagu teisedki elusana sündinud jääkarupojad on sündides, pimedad, kurdid, kaaluvad vaid 300–500 grammi ja on "äärmiselt abitud".
Fridal sündis novembris 2016 poeg Aron.
Vanaõue kraav

Vanaõue kraav on kraav Läänemaal Lääne-Nigula vallas Kuijõe külas.
Kraavi pikkus on 3,3 km ning see suubub paremalt Kõrtsiojja (4,1 km suudmest). Kraavi valgala on 4,6 km². Lähe: (59° 4′ 43″ N, 23° 59′ 35″ E); suue: (59° 5′ 34″ N, 23° 59′ 47″ E).
Kraav on mitteavalik veekogu, mille piiranguvöönd on 50 m.
Vanaõue kraavi keskkonnaregistri kood on VEE1102400.
Oppdali vald

Oppdal on vald Norras Sør-Trøndelagi maakonnas. Valla pindala on 2274 km² ja seal elab 6499 (2006) elanikku.
Vallas asub suusakuurort, kus on mäesuusatamise harrastamiseks kohandatud kolm laskumisnõlva. Seal on peetud MK-etappe mäesuusatamises.
Agrément

Agrément (prantsuse 'nõusolek, heakskiit') on diplomaadi ametlik eelnev aktsepteerimine vastuvõtva riigi valitsuse poolt selle riigi diplomaatilise korpuse liikmeks asumise kohta. Seda taotletakse vastuvõtva maa välisministeeriumilt tavaliselt isiku(te)le, kes lähetatakse sellesse riiki diplomaatilise passiga. Harilikult esitatakse ja antakse konfidentsiaalses kirjalikus vormis. Lähtudes rahvusvahelise diplomaatilise viisakuse normidest, tuleb vastus anda võimalikult lühikese aja jooksul. On välja kujunenud praktika, et agrément'i küsitakse praktiliselt ainult diplomaatilise missiooni (saatkonna) juhile (suursaadikule), esitades tema kohta mõningaid eluloolisi andmeid.
2.–14. aprillil 1961 Viinis 81 riigi esindaja osavõtul toimunud rahvusvahelisel konverentsil võeti vastu riikidevahelise diplomaatilise suhtlemise põhiprintsiibid ja diplomaatilise puutumatuse vormid. 2018. aasta alguses oli selle konventsiooni ratifitseerinud 191 riiki, sealhulgas Eesti. Selle konventsiooni kohaselt ei ole vastuvõttev riik äraütlemisel kohustatud selle põhjusi esitama. Heade diplomaatiliste sidemetega riikide puhul on kombeks küsida ja saada nõusolek suulises vormis. Pärast heakskiidu saamist muutub diplomaat persona grata'ks, mis tagab talle kõik diplomaatilise puutumatuse eelised.
1983. aasta kergejõustiku maailmameistrivõistlused

1983. aasta kergejõustiku maailmameistrivõistlused olid kergejõustiku maailmameistrivõistlused, mis toimusid 7.–14. augustil 1983. aastal Soomes Helsingis.
Kuni selle ajani loeti kergejõustiku maailmameistrivõistlusteks olümpiamängude kergejõustikuvõistlusi. IAAF-i kongressil Puerto Ricos 1978. aastal otsustati korraldada 1983. aastal esimesed eraldi maailmameistrivõistlused.
Esimesed kergejõustiku maailmameistrivõistlised peeti Helsingi olümpiastaadionil, mis valmis 1938. aastal XII olümpiaadi mängudeks. 14 aastat hiljem toimunud 1952. aasta olümpiamängudeks laiendati staadioni 72 000 pealtavaatajakohani. 
MM-il osales 154 riiki 1570 sportlasega, nendest 533 naist.
Välja jagati 41 komplekti medaleid (meestele 24 ja naistele 17). 
Eestlastest osales võistlustel odaviskaja Heino Puuste, kes sai 4. koha.
Edukaimad sportlased olid Saksa DV jooksja Marita Koch nelja medaliga (3 kulda ja üks hõbe) ja USA jooksja-kaugushüppaja Carl Lewis kolme kullaga. Noorim maailmameister oli Saksa DV kaugushüppaja Heike Daute-Drechsler (18-aastane) ja vanim kuldmedali saaja oli Tšehhoslovakkia kuulitõukaja Helena Fibingerová (34-aastane).
Maailmameistrivõistlustel püstitati kaks maailmarekordit: Jarmila Kratochvílová (Tšehhoslovakkia) jooksis 400 m ajaga 47,99 ja USA 4×100 m teatejooksu meeskond (Emmit King, Willie Gaulit, Calvin Smith ja Carl Lewis) saavutas tulemuseks 38,50.
Rõngu külanõukogu

Rõngu külanõukogu oli külanõukogu Tartu rajoonis (1950–1962 Elva rajoonis). Külanõukogu pindala oli 195 km² ja elanikke 3366 (1974. aasta seisuga).
Külanõukogus asusid Rõngu ja Teedla sovhoos ning Valguta kolhoos.
Külanõukogu riigimetsamaad jäid Konguta ja Pikasilla metskonda.
Tallinna Kunstigümnaasium

Tallinna Kunstigümnaasium (varem Tallinna 24. Keskkool, Kopli Kunstikeskkool; nimetatud ka Kopli kool, Kopli kunstikool) on gümnaasium Tallinnas Põhja-Tallinna linnaosas. Koolihoone asub aadressil Kopli tänav 102A.
Üldhariduskoolis antakse kunstialast süvaõpetust alates 1965. aastast.

Ajalugu

Kooli eelkäijaks on Vene-Balti tehase ja Tallinna laevaehitustehase 1914 avatud 4-klassiline algkool, mis 1917 evakueeriti Venemaale. 1921–1922 tegutses taas tehase eraalgkoolina.
1922. aasta sügisel sai koolist Tallinna 26. Algkool, 1944–1952 kandis kool nime Tallinna 26. Mittetäielik Keskkool ja 1952–1956 Tallinna 26. 7-aastane Kool. Kool kandis 1956–1989 nime Tallinna 24. Keskkool ja 1989–2000 Tallinna Kopli Kunstikeskkool.
China Miéville

China Miéville (sündinud 6. septembril 1972) on inglise ulme- ja fantaasiakirjanik.
Miéville on avaldanud teoseid ulme eri žanrides imeulmest küberpungini ning on väitnud, et kavatseb kirjutada ühe romaani igas žanris. Ulmeromaanide kõrval on ta avaldanud ka rahvusvahelise õiguse marksistlikku teooriat käsitleva monograafia "Between Equal Rights: A Marxist Theory of International Law" (Brill 2005). Ta on kirjutanud artikleid ulmekirjanduse teooriast ning rahvusvahelisest õigusest. Kogenud rollimängijana oli ta üks 2010. aastal ilmunud rollimänguraamatu "Pathfinder Chronicles: Guide to the River Kingdoms" (kirjastus Paizo Publishing) autoreist koos Elaine Cunninghami, Chris Pramase ja Steve Kensoniga.
Oma kirjanduslike eeskujudena on China Miéville nimetanud M. John Harrisoni, Michael de Larrabeitit, Michael Moorcocki, Thomas M. Dischi, Charles Williamsit, Tim Powersit ja J. G. Ballardit. Ta on tunnistanud ka H. P. Lovecrafti, Mervyn Peake'i, Ursula K. Le Guini ja Gene Wolfe'i mõju.
Eesti keelde on Miéville'i teostest tõlgitud "The City and the City" ("Linn ja linn", Varrak, 2011; tõlkija Kristjan-Jaak Kangur) ja "Perdido tänava jaam" (2015, Ersen).

Poliitika

China Miéville on Rahvusvahelise Sotsialistide Organisatsiooni (International Socialist Organization, USA) ja Suurbritannia Sotsialistliku Töölispartei (Socialist Workers Party) liige. 2001. aasta valimistel Ühendkuningriigis kandideeris ta edutult alamkotta Tööpartei traditsioonilises valimisringkonnas Regent's Parkis ja Põhja-Kensingtonis, kogudes 459 häält ehk 1,2% häältest.
Autori vasakpoolsed vaated avalduvad ka tema teostes. Miéville ise on siiski rõhutanud, et ei püüa "sõnumit raamatutesse smugeldada", ning kui ta kirjeldab fantaasiamaailmu muuhulgas poliitiliselt, ei ole see siiski kirjutamise eesmärk.

Auhinnad

Miéville'i esikromaan "King Rat" kandideeris nii International Horror Guildi kui ka Bram Stokeri auhindadele. "Perdido Street Station" võitis Arthur C. Clarke'i auhinna ning kandideeris Hugo, Nebula ja World Fantasy auhindadele. "The Scar" kandideeris 2003. aasta Hugo, Arthur C. Clarke'i ja World Fantasy auhindadele. Neljas romaan "Iron Council" kandideeris 2005. aastal Hugo ja World Fantasy auhindadele, võitis Arthur C. Clarke'i auhinna ja Locuse auhinna parima fantaasiaromaani eest. Viies romaan "Un Lun Dun" võitis 2008. aastal Locuse auhinna parima noorteraamatu eest. "The City & the City" võitis 2010. aastal Arthur C. Clarke'i auhinna, Hugo ja World Fantasy auhinna, samuti kandideeris parima romaani kategoorias Nebulale. 2012. aastal kandideeris "Embassytown" Hugole parima romaani kategoorias.
Carl Johann Friedrich Mickwitz

Carl Johann Friedrich Mickwitz (14. november 1781 Kaarma – 29. jaanuar 1821 Kaarma) oli Eesti vaimulik.
Oli aastatel 1804–1821 Kaarma Peeter-Pauli koguduse õpetaja.
Ronald Dworkin

Ronald Dworkin (11. detsember 1931 Worcester – 14. veebruar 2013 London) oli ameerika õigusfilosoof.
Ewers

Ewers, varem Evers (vene keeles Эверс) oli Vestfaali päritolu Liivimaa aadlisuguvõsa.

Ajalugu

Suguvõsaliin algab Vestfaali talupoja Johann Friedrich Eversiga (1747−1803). Tema vanema poja järeltulijad elasid Saksamaal veel XX sajandilgi. Noorem poeg Johann Philipp Gustav Evers (1779−1830) siirdus 1803. aastal Liivimaale, kus temast sai Tartu ülikooli professor ja rektor. 1827. aastal tõsteti ta Venemaa aadliseisusse. Tema poeg Otto Roderich von Ewers (1812−1873) võeti 1860. aastal Liivimaa rüütelkonna matriklisse. Suguvõsa kustus Liivimaal 1873. aastal.
Kodasema mõis

Kodasema mõis (saksa keeles Koddasem) oli rüütlimõis Peetri kihelkonnas Järvamaal. Tänapäeval jääb kunagine mõis Paide linna Järva maakonnas.
Koddoasme küla on esimest korda mainimist leidnud 1615. ja Koddaassemi mõis 1765. aastal.
1914. aastal kuulus mõisale 835,8 ha mõisamaad, 18 lahustükki (547,3 ha) ja Ämbra küla.
1623. aastal sai mõisa omanikuks Hans Budde, kelle perekonna kätte jäi see aastani 1703, mil mõisa omandas ooberst Hans Heinrich von Köhler.
1739. läks mõis Uexküll-Gyldenbandide kätte.
1774. aastal ostis Kodasema mõisa Viisu mõisnik Gustav Friedrich von Engelhardt.
Engelhardtide valdusse jäi mõis kuni 1919. aasta võõrandamiseni. Mõisnik 1919. aastal oli Friedrich Engelhardt.
Mõisa peahoone pole säilinud. Selle lammutamisel 1936. aastal leidis kohalik elanik Bernhard Puss lae pealt plekk-karbi, kus oli 34 hõberubla, 50 rubla väärtuses peent hõberaha ja ühe 10-rublase kuldraha. Oma väärtuslikku leidu kasutas ta esimeses järjekorras uute säärikute ostmiseks.
Castelnau hiiglane

Avastus

Antropoloog Georges Vacher de Lapouge avastas luud pronksiaegsest surnuaiast 1890. aasta talvel Castelnau-le-Lezi linnast Prantsusmaal. Tema leidude kohta avaldati artikkel ajakirjas La Nature 1890. aastal. Hiiglase arvatav kõrgus on umbes 3,5 meetrit de Lapounge'i järgi ja luud on pärit neoliitilisest perioodist, sest need leiti pronksiaegse kalme põhjast. Artiklisse lisatud fotol on näha hiiglase õlavarre-, sääre- ja reieluud ning võrdluseks normaalse suurusega õlavarreluud.
Georges Vacher de Lapouge kirjeldab oma artiklis luid detailides: "Ma pean seda ebavajalikuks märkida, et need luud on vaieldamatult inimese omad, hoolimata nende meeletust suurusest. /---/ Esimene [leid] on reieluu toru keskmine osa, 14 sentimeetrit pikk, peaaegu silindriline kujult ja luu ümbermõõt on 16 sentimeetrit. /---/ Teine osa on sääreluu toru keskmine ja ülemine osa. /---/ Ümbermõõt selle sidekoe juures on 13 sentimeetrit, /---/ fragmendi pikkus on 26 sentimeetrit. /---/ Kolmas, väga ringikujuline, on heade anatoomide arvates õlavarreluu alumine osa. /---/ Nende luude suurused olid enam kui kaks korda suuremad kui nendele vastavad normaalse suurusega luud. Hinnates anatoomiliste punktide tavalisi intervalle, nende pikkus on samamoodi kahekordne. /---/ Uurimisaluse pikkus võis tõenäoliselt olla 3,5 meetrit."
Georges Vacher de Lapouge kirjutab, et Castelnau kalmistul leidis ta veel kolju aluse, millel puudus otsmik. See võis kuuluda noorele umbes 18-aastasele mehele. Kolju mõõtmed ületasid kõikide seni teada olevate koljude mõõtmeid, kaasa arvatud polüneeslaste omi. 11. leheküljel ennustas ta poisi pikkuseks "tublisti üle 2 meetri". Kolju morfoloogilised omadused olid tüüpilised Lozere dolmeni inimestele, kes olid pika peaga aarja rassi inimesed.
Castelnau hiiglase luid uuriti Montpellier' ülikoolis. Uurisid zooloogia professor Armand Sabatier ja paleontoloogia professor Delange ning neid aitasid ka anatoomid. 1892. aastal uuris Montpellier' meditsiinikoolis luid hoolikalt patoloogilise anatoomia professor Paul Louis André Kiener. Ta leidis, et hiiglane esindas küll väga pikka rassi, ent arvas, et luude pikkus on tavatu ning tõenäoliselt on tegu ebanormaalse kasvuga. See tõstatas antiikhiiglaste küsimuse, kuid ei lahendanud päritoluprobleemi.
1894. aastal mainiti ajakirjanduses rohkemate luude leidu eelajaloolisel kalmistul Montpellier's (5 km Castelnaust) Prantsusmaal, kui töölised kaevasid seal veehoidlat. Sealt olevat leitud 71, 78 ja 81 sentimeetrise ümbermõõduga koljusid. Leiti ka väga suuri luid, mis kuuluvat inimesele, kelle pikkus võis olla 3–4,5 meetrit. Luud viidi Pariisi Akadeemiasse täpsemateks uuringuteks.
Ottar Hålogalandist

Ottar (vanapõhja Óttarr, vanainglise Ohthere; 9. sajand) oli Hålogalandis elanud norra pealik ja kaupmees.
Ta võttis ette merereisi Valgele merele. Sealt sõitis ta piki Norra rannikut Skiringssalini Vestfoldis (praegune Kaupang Tjøllingi vallas), edasi Hedebysse ning lõpuks Inglismaale, kus asus Alfred Suure teenistusse.
Ottar andis Alfredile oma merereisidest suulise aruande, mis sisaldab väärtuslikke teateid tollasest Norrast ja Valge mere rannikust. Alfred Suur on selle ladina keeles kirja pannud.
Kooraste Kõrgemäe hiis

Kooraste Kõrgemäe hiis (ka Kõrgemägi) on hiis Võrumaal Kanepi kihelkonna Kooraste külas.
Autoalarm

Ajalugu

Varasema versiooni autoalarmi kasutamiseks leiutati tundmatu vanglane Denverist aastas 1913. Autos oli paigaldatud püss, mis tulistas kui keegi pööras starterit. Hiljem autoalarm ilmus aastas 1916.

Varguskaitse

Autoalarmi paigaldamine ei tähenda, et autot ei ole võimalik varastada, küll aga vähendab see oluliselt varaste huvi. Lisaks on võimalus autoalarmile lisada GPSi/GPRS-i moodul, mille abil on võimalik SMS-igaga autoalarmi käivitada ja kaardil oma autot leida.

Kahepoolse sidega autoalarm

Kahepoolne side – tähistab terminit kus autoalarmi ja alarmipuldi vahel toimub side kahes suunas. Autoomanik saab puldist saata autole käsklusi, lisaks auto saadab puldile teavet auto seisundi kohta. Kui alarm läheb häiresse, saadab alarmikeskus kohe info häire detekteerinud tsooni kohta alarmipuldile. LCD-puldilt on igal ajal võimalik vaadata auto seisundit, ka seda kas alarm sai ikka valvesse ja uksed lukku pandud. Kahepoolse side leviraadius ulatub olenevalt asukohast kuni 1000 meetrit.
Soovides autot puldist käivitada, on vajalik juurde paigaldada käivitusmoodul.
Hadidža

Hadidža (ka Khadidža) oli prohvet Muhamedi esimene naine ja kõigi tema ellujäänud laste ema. Just tänu abielule jõuka kaupmehelese Hadidžaga, kes muide oli mehest tunduvalt vanem, sai Muhamedist Meka kaupmeeskonna tunnustatud liige.
Hadidža oli esimene islamiusku pöördunu, kes veenis Muhamedi Allahi sõnumi tõelisuses, kui mees ise peale ilmutuse saamist oma vaimses tervises kahtles.
Hadidža suri moslemite tagakiusamise ajal Mekas (616-619), arvatavasti äärmisest vaesusest tingitud kurnatuse tagajärjel.
Metüülfenidaat

Metüülfenidaat (tuntud ka kui Ritalin) on stimulant (fenüülalküülamiin). Amfetamiinile lähedase, kuid nõrgema psühhostimuleeriva ja sümpatikomimeetilise efektiga ravim. Eestis kasutatakse tänapäeval ainult ADHD puhul, varem ka apatiko-abuulilise sündroomiga haigete aktiveerimiseks või muu asteenia või loiduse puhul. Üksikutel juhtudel kujuneb tarvitamisel harjumus ja narkomaania, see oht on aga tunduvalt väiksem kui amfetamiini puhul.
Andrea Mantegna

Andrea Mantegna (1431 – 13. september 1506) oli itaalia vararenessansi maalikunstnik ja graafik.

Elulugu

Mantegna õppis Padovas; käis läbi Padova ülikooli teadlastega, mis on arvatavasti mõjutanud tema huvi maalikunsti matemaatilis-perspektiivsete probleemide vastu.
Alates 1460 oli Mantegna Mantovas Ludovico II Gonzaga õukonnakunstnik. Mantova hertsogipalees Castello di Cortes lõi ta oma kuulsad freskod.

Looming

Montegna maalis monumentaalseid antiikmütoloogia- ja piibliteemalisi seina- ja tahvelmaale. Teda iseloomustas oskuslik rakursi- ja ruumikäsitlus ning plastiline vorm. Ta andis diferentseeritult edasi antiikaja arhitektuuri ja ornamentikat ning rakendas realismi, mis tollal oli uudne. Nagu teisedki oma aja kunstnikud, katsetas Mantegnagi perspektiiviga, näiteks viis silmapiiri madalale, et suurendada monumentaalsust. Tema maastikud seevastu tunduvad olevat nagu kivist ja metallist tehtud ning inimesedki näivad skulptuuridena.
Inimese käitumises ja meelelaadis rõhutas Mantegna kangelaslikkust. Ta kujutas nii kristlikke kangelasi püha Sebastiani ja püha Jüri kui antiikaja heeroseid Scipiot ja Caesarit. Caesari võitu on ta kujutanud 9 pildil. Usutavasti samastas ta maalitud kangelasi oma kaasaegsetega, näiteks Gonzaga ja Mezzarotaga. See tõrjus maali loomise ajendi tagaplaanile ja püstitas selle asemel maali loomise tõelise eesmärgina inimkuju.
Mantegnal on oluline roll vaselõike väljaarendamises. Tema töökoda oli 15. sajandi lõpul Veneetsia juhtiv trükikoda.
Mantegna stiil mõjutas Põhja-Itaalia maalikunsti kuni 1490. aastateni, mil suuremat tähtsust hakkas omandama Giovanni Bellini eeskuju.
Mantegna on maalinud bakhanaali, Fortunat, muusasid ja Parnassost.