google/wiki40b huggingface dataset:
Metropoliit

Näited

Enne 325. aastat oli metropoliit kõrgeim vaimulik.

Eesti Apostlik-Õigeusu Kirik

EAÕK 2003. aasta põhikirja kohaselt on metropoliit kiriku esivaimulik ja eestseisja, kelle valib EAÕK Täiskogu, kuid metropoliidi valimise kinnitab ja seab eluajaks ametisse Konstantinoopoli Oikumeenilise Patriarhaadi Püha Sinod. Metropoliit on ühtlasi EAÕK Tallinna peapiiskopkonna piiskop.
Ungru-Sepaküla lubjakivimaardla

Ungru-Sepaküla lubjakivimaardla on endine üleriigilise tähtsusega lubjakivimaardla, mis asub Lääne maakonnas Haapsalu linnas. Maardla pindala on 32 ha.
Tootsa kihi paksus on keskmiselt 4,9 m ja geoloogiliselt on see Siluri ladestu Raikküla lademe lubjakivi. Maardla katendi paksus on kuni 2,5 m.
Maardla lubjakivi saab kasutada ehituskivina ja -killustikuna.
Maardlast on Eestis ka kaevandatud (nt 2002)
Eduard von Gebhardt

Elukäik

Gebhardt sündis Järva-Jaani kirikuõpetaja Ferdinand Theodor von Gebhardti pojana ning Tallinna Niguliste koguduse ülemõpetaja, Ida-Preisimaalt pärit Johann Bernhard von Gebhardti pojapojana. Tema vend Peter Bernhard Ferdinand von Gebhardt oli Järva-Jaani Ristija Johannese koguduse õpetaja ning onu Carl Bernhard von Gebhardt Tõstamaa Maarja koguduse õpetaja. Gebhardti õemehe isa Carl Sigismund Walther oli samuti maalikunstnik.
Ta õppis Võrus, Tallinna Toomkoolis ja Tallinna Kubermangugümnaasiumis. Aastatel 1855–1857 (alates 16. eluaastast) õppis ta Peterburi Kunstide Akadeemias, reisis seejärel kaks aastat ning 1859 jätkas umbes aasta aega õpinguid Karlsruhe kunstikoolis ajaloomaalija Louis Des Coudres'i juures. 
1860. aastal sai temast Wilhelm Sohni eraõpilane Düsseldorfis, kuhu ta ka alaliselt elama asus. 1873. aastal (teistel andmetel 1875) sai Gebhardt Düsseldorfi Kunstiakadeemia professoriks. Ehkki akadeemia oli tema õpingute ajaks allakäinud, tõstis ta koostöös kaasmaalaste Eugen Dückeri ja Gregor von Bochmanniga õppeasutuse taas moodsa kunsti keskuste sekka.
1890. aastal pälvis Gebhardt Saksamaa aumärgi Pour le Mérite rahuklassi.
Eduard Karl Franz von Gebhardt suri 1925. aastal.

Looming

Paljud Gebhardti teosed on usulistel teemadel. Neid iseloomustab sügav ja jõuline varjundirohke usutunnetus. Sageli matkis ta neis 15.-16. sajandi hollandi ja saksa meistreid mitte üksnes keskkonna ja rõivastuse, vaid ka figuuride kujutuslaadi poolest. Tema maalide ilu ja idealiseeritus tõid talle nii imetlejaid kui ka vastaseid.
Reformatsiooni teemat kajastab maal "Reformaator töös" (1877, Leipzigi muuseum), samuti maalid "Usuline vaidlus", "Saksa majaperenaine" ja "Kloostrikooli õpilane". Kunagises tsistertslaste kloostris Lokkumi kloostri refektooriumis Wunstorfis võib näha kuut seinamaali Gebhardti sarjast "Stseenid Kristuse elust" (1884-1891). Tema peateos, viis samateemalist seinamaali asuvad Düsseldorfi Rahukirikus (Friedenskirche), kus nende sissepühitsemisel 1907. aastal osales keiser Wilhelm II.
Gebhardt maalis ka palju suurepäraseid portreid (osa neist on eksponeeritud Firenzes Uffizi galeriis), muuhulgas 15.-16. sajandi usureformaatoritest ja teadlastest (Johannes Müllerit ehk Regiomontanust ja Bernhard Waltherit kujutab maal "Pendlivõnked" (1874)). Ta sai kuldmedaleid Berliinist (Berliini Kunstinäituse suur kuldmedal), Dresdenist, Münchenist, Viinist ja Pariisist ning oli Antwerpeni, Berliini, Brüsseli, Müncheni ja Viini akadeemiate liige.
Eestit külastades kasutas Gebhardt sageli modellidena kohalikke talupoegi. Tema juures õppisid mitmed Eesti kunstnikud, näiteks Tõnis Grenzstein, Ants Laikmaa, Kristjan ja Paul Raud, samuti baltisakslane Rudolf von zur Mühlen. 
Gebhardti loodud on Narva Aleksandri Suurkiriku kolmest altarimaalist keskmine, mis kujutas ristilöömist; selle kinkis kogudusele Kreenholmi manufaktuuri direktor J. Prowe. Tallinna toomkirikus altarimaali "Kristus ristil" koopia tundmatult kunstnikult on Risti kirikus Harju-Ristil. Postuumselt, 1926 ja 1938, toimusid Gebhardti isikunäitused ka Tallinnas.
Tääksi

Ajalugu

Tääksi küla teadaolev esmamainimine jääb 1584. aastasse. Selle aasta Viljandi staarostkonna Wasth moyza (Vastemõisa) mõisa teise vardjaskonna nimekirjas on toodud Taigisth küla koos järgmiste taludega: Tomas, Raucep Jan, Szaro Pied, Tutrica Piep ja Tutrica Macz.
Kõikide talude suurus oli pool adramaad, kuid see oli kasutusel ainult Saru Peedi puhul. Teised kasutasid vaid poolt sellest (ehk ¼ adramaad). Lisaks elas külas vabadik Jaak, kes ei kasutanud maad ega pidanud seega ka midagi tasuma (Jak bobol niedal nicz nima nicz).
Go Group

AS Go Group põhineb kohalikul erakapitalil ning on investeerimis- ja tugiteenuseid pakkuv ettevõte. Go Groupi tegevjuht on Jüri Etverk. Ettevõtte omanikud on Jüri Etverk, Marcel Vichmann ja Tiit Pruuli.

Ajalugu

AS Go Group on loodud 2005.aastal. Go Groupi kontserni tegevuse neli põhisuunda on inseneeria, turism, kinnisvara ja transport. Go Groupi kuuluvates ettevõtetes töötab kokku ligi 900 inimest.

Ettevõtte tutvustus

Go Groupi kontserni kuuluvad ettevõtted jagunevad ärisuundade järgi:

1. Transport

Transport jaguneb reisijate veoks ja kaubaveoks.

2. Turism

Reisiteenused, majutus, bussitransfeerid, taksoteenus.

3. Kinnisvara

Kinnisvarahalduse ja – valitsemise ettevõte, mis haldab ja arendab peamiselt Go Groupile kuuluvat kinnisvara.

4. Inseneeria

Side- ja IT lahenduste, transpordimasinate ehitus, remont, hooldus, moderniseerimine ja renoveerimine ning raudteetaristu renoveerimine ja ehitus.
Eurokraft, Go Network, Go Track
Polychaos dubium

Polychaos dubium (varem Amoeba dubia) on protistide liik perekonnast Polychaos.
Liiki kirjeldas esimesena õigesti Schaeffer (1916).
Polychaos dubium on umbes 0,4 mm pikkune. Tal on üks või mitu tuikekublikut. Kulendeid on palju. Nad on lamedad ja sileda pinnaga. Tsütoplasmakristallid on mitmesuguse kujuga, kuni 30 μm pikkused.
Ta on tavalise amööbi kõrval üks kahest suurest vabalt elavast amööbist. Sel liigil on üks suuremaid genoome (670 miljardit DNA ühikut (aluste paari)).
Urmas Muru

Urmas Muru (sündinud 27. augustil 1961 Pärnus) on eesti arhitekt ja kunstnik.
Keskhariduse omandas Pärnu 2. Keskkoolis aastatel 1968–1979 ning arhitektuurialase kõrghariduse Eesti NSV Riiklikus Kunstiinstituudis aastatel 1979–1984.
Aastatel 984–1985 töötas Urmas Muru projekteerimisinstituudi Tsentrosojuzprojekt Tallinna filiaalis, 1986–1990 riiklikus projekteerimisinstituudis Eesti Tööstusprojekt. Hiljem on töötanud vabakutselise arhitektina ja arhitektuuribüroos Muru&Pere.
Urmas Muru tuntumad projektid on Pääsküla raamatukogu, Haabersti vabaajakeskus, sotsiaalmajad Lasnamäel ning eramu "Vaskmaja" Tabasalus. Neid projekte iseloomustavad põnev materjalikasutus, ekspressiivsed vormid ja mahud ning mitmekülgsed värvilahendused. 
Urmas Muru kunstiloomingut iseloomustab ekspressiivsus ja individualistlikkus. On viljelenud nii maalikunsti kui ka performance'it.

Muud

Urmas Muru on Eesti Arhitektide Liidu liige alates 1988. ja Eesti Kunstnike Liidu liige alates 1990. aastast.
Vukovari-Srijemi maakond

Haldusjaotus

Maakonnas on 5 linna ja 25 valda.
Keskkonnasertifitseerimine

Keskkonnasertifitseerimine (inglise environmental certification) on protseduur, mille käigus erapooletu osapool – sertifitseerimisorgan – tõendab kirjalikult, et organisatsioon, toode, tootmisprotsess või teenus vastab kindlatele keskkonnanõuetele.
Keskkonnasertifitseerimise positiivset tulemust kinnitatakse tavaliselt sertifikaadi või märgisega.
Sabina-Francesca Foisor

Sabina-Francesca Foisor (rumeenia keeles Sabina-Francesca Foișor; sündinud 30. augustil 1989 Timișoaras) on rumeenia päritolu Ameerika Ühendriikide maletaja, naiste suurmeister (2007). 
Foisor mängib 2008. aastast rahvusvahelistel malevõistlustel Ameerika Ühendriikide eest. 2017. aastal tuli ta USA naiste malemeistriks. USA naiskonna koosseisus esines ta neljal naiste maleolümpial (2010–2016).
Rumeenia esindajana mängis Foisor edukalt 2007. aastal Euroopa naiste meistrivõistlustel ja kvalifitseerus 2008. aastal Naltšikis toimunud naiste maailmameistrivõistlustele (64 osavõtjat, nokautsüsteem), kus ta sai turniiritabelis 47. asetuse. Väga tasavägises avamatšis kaotas ta Monika Soćkole tulemusega 3:4 ja 32 parema hulka ei pääsenud. 
2016. aastal kvalifitseerus Foisor USA meistrivõistlustelt (ühtlasi FIDE tsooniturniir) 2017. aastal Teheranis toimunud MM-i turniirile, kus ta kaotas avaringis selle turniiri võitnud Tan Zhongyile.
Ta sai FIDE-lt 2005. aastal naiste rahvusvahelise meistri ja 2007. aastal naiste suurmeistri nimetuse.
Tema ema Cristina Adela Foișor oli samuti naiste malesuurmeister. Ameerikas elades abiellus Sabina-Francesca Foisor iraani päritolu ameerika malesuurmeistri Elshan Moradiga.
Jaama mõis

Mõisaansambel

Peahoone (ehitati 1847. aastal) praegune aadress on Puiestee tänav 126. Selles tegutseb Tartu Maarja Kool. Härrastemaja ees on park, mille servas voolab Jaamamõisa oja (Juudaoja).
Käina kalmistu

Käina kalmistu on kalmistu Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas Käina aleviga piirnevas Nõmme külas. 
Kalmistu pindala on 5,45 ha.
Kalmistul on 1907 hauda (seisuga 2004). Kalmistu on arvele võetud kultuurimälestisena.
Rudolf Veidebach

Rudolf Veidebach (14. august 1896 Salla vald, Virumaa – 20. juuni 1940 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (major).
Novembris 1919 teenis ta alamleitnandi auastmes 2. Jalaväepolgus. Ülendati 7. novembril 1919 kiiduväärt teenistuse eest leitnandiks, vanusega 31. märts 1919.
Hiljem teenis Eesti Kaitseväe Inseneriväe Sidepataljonis.
Veidebach on maetud Tallinna Kaitseväe kalmistule.
Orjassaare nukk

Orjassaare nukk on  neem Vilsandi saare põhjarannikul.
Jossif Stalin (reisilaev)

Tehnilised andmed

Jossif Stalin oli 135,7 m pikk ja 18,6 m lai, süvis oli 6,35 m. Laeva kogumahutavus oli 7500, sealhulgas dedveit 3219 t ja puhas dedveit 1272 t. Laev võis peale võtta 512 reisijat ja laevaperes oli 108 liiget. Laev võis arendada kiirust kuni 15 sõlme.
Jossif Stalinil oli 7 tekki. Trümme oli 3 ja nende koguruumala oli 2380 m³.
Peamasina moodustasid 4 Babcock & Wilcoxi aurukatelt ja 2 auruturbiini koguvõimsusega 12 800 hj. Sõuseadme moodustasid 2 elektrimootorit võimsusega kokku 11 800 hj. Sütt võis laev peale võtta kuni 1600 t.

Hukkumine

Kui puhkes sõda Saksamaa ja NSV liidu vahel, siis Jossif Stalin mobiliseeriti ja talle anti pardanumber VT-521. VT on lühend venekeelsetest sõnadest военный транспорт 'sõjaväetransport'. Laeva kapten oli Nikolai Stepanov.
3. detsembril 1941 umbes kell 1.15–1.30 sõitis VT-521 Läänemerel teel Hankost Leningradi miiniväljas järjest 4 meremiini otsa. Laev kuulus konvoisse, millega evakueeriti Nõukogude vägesid Hanko mereväebaasist. Pardal oli umbes 5600 sõdurit, nende hulgas Eestist ehituspataljoni mobiliseeritud, kes olid Hankosse viidud Osmussaarelt. Peale sõdurite vedas laev toiduaineid, sõjatehnikat ja muud varustust. Lisaks avati konvoi pihta tuli Soome Mäkiluoto saare suurtükipatareist. Mürsutabamusest plahvatas lastiks olnud laskemoon, mis põhjustas suuri inimkaotusi ja kahjustas laeva, tehes selle pukseerimise võimatuks.
Vaatamata miiniohule, õnnestus 4 miinitraaleril ja 5 kaatril päästa laevalt ja selle lähedalt veest kokku 1740 inimest. Päästetöid raskendasid öine aeg ja halb ilm. Ka mõned päästelaevad sõitsid miini otsa. Seejärel päästeoperatsioon katkestati. Konvoi jättis laeva triivima, kuigi kõiki pardalolnuid ei suudetud teistesse laevadesse üle viia.
Laev ei uppunud, vaid triivis 5. detsembriks Lohusalu lähedal Eesti randa. Sellel olnud tuhatkond ellujäänut langesid sakslaste kätte vangi. Nende hulgas oli sadakond Eestis mobiliseeritut.
Laeva kapteni Stepanovi saatus on teadmata. Eeldatavasti laskis NKVD ta maha.
Pärast sõda tõsteti laeva keskmine osa üles ja lammutati. Pealtnägijate sõnul oli laeva trümmides hulgaliselt hukkunute jäänuseid. Osa vraki ahtrist ja vöörist asub Lohusalu lähedal 12–14 meetri sügavuses veel praegugi.
Kuuba kriis

Kujunemislugu

1959. aastal tuli ülestõusu käigus Kuubal võimule Fidel Castro, kukutades USA-meelse diktaatori Fulgencio Batista. Kuubal algasid sotsialistlikud reformid (natsionaliseerimine jne), mis teravdasid Kuuba suhteid USA-ga. USA-le ei meeldinud ka see, et Kuuba hakkas lähenema NSV Liidule. Castro väitis ise, et ta on marksist ja et Kuubal toimub sotsialistlik revolutsioon. 
Juba suvel 1962 tõi NSV Liit Kuubale maa-maa tüüpi tuumalõhkepeadega strateegilised keskmaaraketid (kolm polku rakette R-12 Dvina (24 stardiseadeldist – 3 NSV Liidu relvajõudude Strateegiliste raketivägede 13. strateegilise raketidiviisi polku, Kuuba mereblokaadi tõttu jäi saabumata kaks polku rakette R-14), oktoobris seadis need üles – sihtmärgiks USA. Kuubal olid ka NSV Liidu pommituslennukid. 22. oktoobril 1962 tegi USA president J. Kennedy avalduse, milles informeeris USA-d ja muud maailma, et USA blokeerib Kuuba, selleks et NSV Liit ei saaks sinna lisavägesid viia. USA, aga vastuseks ka VLO sõjaväed, viidi kõrgendatud lahinguvalmidusse.

Kulminatsioon ja lahendus

Oktoobri lõpus 1962 püsis umbes nädala USA ja NSV Liidu eriti terav vastasseis. 
Valitses reaalne tuumasõja oht. See oli nende riikide vaheliste suhete kõige pingelisem moment. Kummagi väed (tuumarelvadega) olid valmis iga hetk alustama sõjategevust. John Kennedy ja NSV Liidu liider Nikita Hruštšov vahetasid läkitusi, maailma rahu rippus juuksekarva otsas. Lõpuks 28. oktoobril teatas NSV Liit, et võtab raketid maha. Vastuseks lõpetas USA Kuuba blokeerimise. Tuumasõja oht oli selleks korraks möödas. USA viis Türgist ära ka sealt NSV Liidu peale sihtivad raketid.
Aniloks-värvivalts

Tööpõhimõte

Aniloks-värvivaltsi süvendid võtavad värvikastist värvi ning kannavad seda ühtlase kihina trükivormi trükielementidele. Aniloks saab töötada vaid koos raakli abiga, sõltuvalt tehnoloogiast on kasutusel 1 või 2 raaklit, mis eemaldavad aniloksilt üleliigse värvi. See on vajalik trükivormi ettevalmistamiseks trükkimisprotsessi jaoks.
Aniloksil on tavaliselt 2 näitajat: volüüm ja lpi. Volüüm näitab, mitu kuupsentimeetrit mahutab rastri aukude rida ja lpi näitab, kui mitu rida auke tolli kohta on.
Aniloksidel võib varieeruda ka graveerimisnurk, 60° on trükitööstuse standard. Teised levinud graveerimisnurgad on 30° ja 45°.
Otto Matthisson

Otto Matthisson (27. november 1869 Põlva – 23. oktoober 1933 Tartu) oli Põlva koguduse köster.
Ta lõpetas 1890 Zimse seminari ja oli alates 1897. aastast oma isa ametijärglasena Põlva koguduse köster. Ta võttis koorijuhina osa kõigist üldlaulupidudest. 
Tema kuue põlvkonna esivanemad olid olnud kahesaja aasta jooksul samal ametikohal, kuid tal endal ei olnud meessoost järglasi.
Bochmann

Bochmann oli Ruhjast pärit käsitöölise ja aadlisuguvõsa.

Ajalugu

Bochmannide kohta on teateid XVIII sajandi algusest, mil Heinrich Johann Bochmann (suri pärast 1751) oli Ruhjas rätsep. Hiljem sai temast põllumees, ta oli Laatre mõisavalitseja. Tema poeg Johann Gottfried Bochmann (1739−1807) asus elama Pärnusse, võeti 1766. aastal kodanikuks ja tegutses kaupmehena. Poeg Heinrich Bochmann (1776−1835) õppis Königsbergi ülikoolis ning oli 1797−1807 Pärnu Eliisabeti ja 1808−1835 Audru pastor. Viimase poeg Jacob Karl Bochmann (1804−1879) tegutses metsanduse valdkonnas ja tõsteti 1830. aastal teenete eest Venemaa aadliseisusse. Tema poeg Alexander Heinrich Gregor von Bochmann (1850−1930) oli tuntud maalikunstnik ja professor. Keiser Wilhelm II kinnitas tema aadlitiitlit 1899. aastal. Temast alguse saanud Düsseldorfi liini esindajad elavad siiani Saksamaal. Pastori nooremast pojast titulaarnõunik Alexander Gottlieb Christian Bochmannist (1806−1889) sai alguse haru, mille liikmed elasid peamiselt Riias. Sellest liinist oli pärit arst ja Riia linnahaigla direktor Eugen Hermann Alexander von Bochmann (1836−1901). Liin oli alles veel XX sajandi keskpaiku.
Maive Rute

Maive Rute (sündinud 7. mail 1966 Raplas) on eesti ettevõtlusspetsialist ja Euroopa Komisjoni ametnik.

Haridus

Ta õppis esmalt Käru koolis, ent suundus 8. klassist õppima Türi Keskkooli, mille lõpetas 1984. aastal kuldmedaliga. 1991. aastal lõpetas ta cum laude Eesti Põllumajandusakadeemia ökonomist-organisaatorina. Ärijuhtimise magistrikraadi kaitses ta 1996. aastal Austrias Doonau Ülikoolis. 2008. aastal sai ta teise magistrikraadi Pariisi XI Ülikoolist (Université Paris-Sud), 2012–2013 täiendas end Harvardi Ülikoolis.

Töökäik

Aastail 1992–1994 oli ta USA nõuandeorganisatsiooni VOCA Eesti programmi direktor, 1994–1995 PricewaterhouseCoopersi assisteeriv audiitor, 1995–1997 Balti-Ameerika Ettevõtlusfondi vanemanalüütik, 1997–2000 Maaelu Laenude Tagamise Sihtasutuse juhataja, 2000–2005 sihtasutuse KredEx juhataja.
Alates 2005. aastast töötab ta Euroopa Komisjonis. Aastail 2005–2009 oli ta ettevõtluse ja tööstuse peadirektoraadi väikeettevõtluse ja innovatsiooni direktoraadi direktor, 2009–2013 teadusuuringute ja innovatsiooni peadirektoraadi biotehnoloogia ja põllumajandusliku toidutööstuse direktoraadi direktor, 2013–2016 teadusuuringute ja innovatsiooni peadirektoraadi ressursidirektor. 2016. aastal nimetati ta Euroopa Komisjoni teadusuuringute ühiskeskuse peadirektori asetäitjaks.
29. juulil 2019 kinnitati ta Eesti Panga asepresidendiks alates 1. oktoobrist 2019.

Isiklikku

Tema abikaasa Jüri Rute on Euroopa Komisjoni maaelu programmi ametnik. Neil on lapsed Caroline ja Georg.
Mädapea mõis

Mädapea mõis (saksa keeles Mettapäh) oli Rakvere kihelkonnas Virumaal asunud rüütlimõis. Nüüdisajal jääb mõis Lääne-Viru maakonda Rakvere valda.
Mõisat on esimest korda mainitud 1425, kuid ta võib olla vanem ja pärineda juba 13. sajandist. Algselt kuulus mõis Kärkna kloostrile, 15. sajandil läks erakätesse.
Mõis asub Mädapea külas, mis on mõisast vanem. Kuid 18. sajandil algne küls hävis.
Mõisa viimane (enne 1919. aastat) omanik oli Ernst von Renteln. Seejärel rajati mõisa maadele asundus, mis 1977 nimetati külaks.
Mädapea mõisa kalmistu rajati mõisa tollaste omanike Wendrichite ajal arvatavasti 1872. aastal, sest siis suri üks Wendrichidest, kes maetigi uuele kalmistule.
Kranenburg (Oste)

Ajalugu

Kranenburg, esmakordselt mainitud 1375. aastal kui Kronesborg, kuulus 1180. aastal loodud vürstlikku Bremeni peapiiskopkonda. Brobergen oli kõigepealt maastiku nimi, mis viitas suuremale piirkonnale Oste ääres Gräpeli ja Burwegi vahel. 1141. aasta hartas öeldakse, et Rudolf von Freckleben kui Stade krahv Rudolf II (1135. aastast kuni oma surmani aastal 1144) andis Brobergeni lääniks ühele kolmest vennast Dudo, Adiko ja Ricbert, pärast seda, kui nad asutasid Stades benediktlaste Jumalaema mungakloostri.
1286. aastal on esmakordselt mainitud, et lossi juures oli küla, mis oli von Brobergeni perekonna asupaik. 1380. aastal püüdsid von Mandelsloh perekond ning teised Bremeni ja Verdeni võlausaldajad vägivallaga saada pärandit, mille pankrotis vürstlik peapiiskop Albert II lubas krediidi eest. Võlausaldajad rüüstasid Bremeni linna ja kogu vürstlikku Bremeni peapiiskopkonda. Bremeni linn sõlmis pakti teiste linnade, kapiitli, paduri vabade talupoegade Landsgemeinde ning põliste aadliperekondade ja ministeriaalidega, et võidelda von Mandelsloh ekspedeerimisega. 1381. aastal vallutasid Bremeni linna väed Kranenburgi lossi.
Lossi omanud von Brobergeni perekond kestis 1618. aastani, mil see hääbus. Siis müüdi mõis Hamburgi kaupmeestele. 1648. aastal muudeti vürstlik peapiiskopkond, sealhulgas Kranenburg, Bremeni hertsogkonnaks, mida valitseti esmalt personaalunioonis Rootsi – mille katkestas Taani okupatsioon (1712–1715) – ja 1715. aastast Hannoveri krooniga.
1807. aastal annekteeris hertsogkonna üürike Vestfaali kuningriik, 1810. aastal annekteeris selle Prantsusmaa. 1813. aastal anti hertsogkond tagasi Hannoveri kuurvürstkonnale, mis – pärast ülendamist Hannoveri kuningriigiks 1814. aastal – liidendas hertsogkonna reaaluniooni ja hertsogkonna territooriumist, sealhulgas Kranenburgis, sai 1823. aastal loodud Stade regiooni osa. 1837. aastal, pärast paljusid omanikuvahetusi, ostsid lossi ja sellega seotud maa Brobergeni talupojad, kes koondasid kokku, et vabaneda oma maa omandiõigusest teistele isikutele.
Harry Männil

Harry Männil (17. mai 1920 Tallinn või Tartu – 11. jaanuar 2010 San José) oli eestlasest ärimees, kes tegutses peamiselt Venezuelas.
Wiesenthali keskuse juht Efraim Zuroff süüdistas teda juutide hävitamises, kuid Eesti uurimisorganid mõistsid ta õigeks.

Elulugu

Harry Männil sündis 1920. aastal Tallinnas rauakaupmehe peres. 1938. aastal lõpetas ta Gustav Adolfi gümnaasiumi. Aastail 1939–1940 õppis majandust Tartu ülikoolis ja Tallinna tehnikaülikoolis. 
Nõukogude okupatsiooni esimesel aastal sai ta tuntuks Eesti NSV esimese stahhaanovlasena. 1941. aasta suvel varjas teda venelaste eest juut Mirjam Lepp.
Saksa okupatsiooni ajal 1941. aasta septembris asus Männil tööle Eesti Omavalitsuse Politsei ja Omakaitse Valitsuse Poliitilises Politseis. Kuulas vahistatuid üle, nende seas ka juute. 
Juunis 1942 vabastati Männil politsei teenistusest, selle täpne põhjus pole teada. Tema tegevuse vastu tundis huvi gestaapo.
Sügisel 1943 lahkus ta Soome, sealt järgmisel aastal edasi Rootsi.
Rootsis hakati tema mineviku vastu huvi tundma ning ta kolis veebruaris 1946 Venezuelasse. 
Männil oli edukas ärimees, kes lävis tuntud ärimeeste ja poliitikutega, teiste seas David Rockefelleri, Ariel Sharoni ja Gerald Fordi ning Vaino Väljase ja Edgar Savisaarega.
Ta osales Grupo ACO loomisel, sealt lahkumisel 1994. aastal lõi uue äriimpeeriumi Grupo Oriand. Talle kuulusid ka farmid Costa Ricas.
Männil oli suurepärase Kolumbuse-eelse kunsti kogu omanik, samuti kuulus talle Eduard Wiiralti teoste kollektsioon. 1997. aastal asutas Männil koos Henry Radevalliga Wiiralti-nimelise graafikaauhinna.
Harry Männil suri 11. jaanuaril 2010. Tema tuhk on paigutatud tema Costa Ricas asuva rantšo kabelisse.

Mälestuse jäädvustamine

Olev Remsu on Harry Männilist avaldanud elulooraamatu "Elitaarne mees Harry Männil" (Tänapäev, 2011).

Isiklikku

1955. aastal abiellus Harry Männil Mazula D'Empairega. Neil sündis neli last.
Ta oli katoliiklane, Malta ordu rüütel ja Korp! Vironia vilistlaskogu liige.
Ellamaa turbamaardla

Ellamaa turbamaardla on üleriigilise tähtsusega turbamaardla, mis asub Harju maakonnas Saue vallas. Maardla pindala on 913,12 ha.
Tootsa kihi paksus on hästilagunenud turba puhul 1,9 m ja vähelagunenud turba puhul 1,1 m. Peale turba on maardlas ka 0,6 – 3,7 m paksuselt järvemuda.
Maardla hästilagunenud turvast saab kasutada nt kütteks, vähelagunenud turvast nt aiandusturbaks.
Ceará osariigi lipp

Ceará osariigi lipp on Brasiilia Ceará osariigi lipp.
Lipu proportsioonid on 7:10.
Lipp võeti ametlikult kasutusele 31. augustil 1967. Ta on kasutusel rahvuslipuna maal.

Tõlgendus

Roheline ja kollane sümboliseerivad metsi ja maavarasid.
Tuletorn, purjekas jangada ja vaha-karnauubapalm sümboliseerivad vastavalt osariigi pealinna Fortalezat, Ceará elanikku ja lopsakat taimkatet.

Ajalugu

Lipu lõi kaupmees João Tibúrcio Albano, José Francisco da Silva Albano poeg. Ta asendas Brasiilia lipu taevasinise ringi Ceará osariigi vapiga.
Aastal 1922 andis Ceará president Justiniano de Serpa välja dekreedi, mille kohaselt Ceará lipp (pavilhão) koosneb Brasiilia lipu rohelisest ristkülikust ja kollasest rombist, mille keskel on valge ring ning selle keskel omakorda Ceará vapp.
Seda dekreeti nr 1.971 25. augustist 1922 muutis Seadus nr 8.889 31. augustist 1967, mille kiitis heaks Ceará kuberner Plácido Aderaldo Castelo. Teda aitas ajaloolane Raimundo Girão, kes oli siis kultuurisekretär. Seaduse artiklis 2 on öeldud: "Võttes suvaliseks mooduliks M, peetakse lipu puhul kinni järgmistest proportsioonidest: kõrgus vastab 14m; pikkus 20m; rombi tipud on ristküliku külgedest kaugusel 1,7m; ringi raadius vastab 3,5m; vapi ülemise ja alumise osa kaugus ringist vastab 1m; ja külgede kaugus ringist vastab 2m."
Albany maakond (Wyoming)

Albany maakond (Albany County) on maakond USA-s Wyomingi osariigis. Geograafilised koordinaadid on 41° 39′ N, 105° 44′ W
Maakonna halduskeskus on Laramie.
Maakonna pindala on 11 160 km², millest 93 km² moodustab veepindala.
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 36 299. Aastal 2000 oli elanike arv 32 014.

Ajalugu

Albany maakond moodustati 16. detsembril 1868. aastal Laramie maakonna osast.
Kurgurahu

Kurgurahu on Saare maakonnas Saaremaa vallas Vilsandi rahvuspargis Kuusnõmme lahes asuv 4 hektari suurune saar. Saare rannajoone pikkus on 1,2 kilomeetrit.
Rahu asub 1 kilomeeter Umalakottidest lõunas ja 600 meetrit Kuusnõmme poolsaarest läänes. Rahu on pikliku kujuga, seal kasvab rohttaimestikku ja esineb roostikku.
Saare koordinaadid on 58° 20′ N, 21° 56′ E.