google/wiki40b huggingface dataset:
Golani kõrgendikud

Golani kõrgendikud on piirkond Lähis-Idas, mis aastatel 1946–1967 kuulus Süüriale. 1967. aastal okupeeriti Iisraeli poolt ja annekteeriti 1981. aastal.
Golani kõrgendikud paiknevad ligikaudu 1800 km² suurusel maa-alal, Iisraeli kontrolli all on sellest 1300 km².
1974. aastal sõlmitud kokkuleppe alusel on kahe riigi vahel puhvertsoon, kus patrullivad ÜRO vaatlejad. Rahvusvaheline üldsus ei ole Iisraeli poolset annekteerimist tunnustanud. 25. märtsil 2019 tunnustas USA Golani kõrgendikke Iisraeli osana.

Loodus

Golani kõrgendikud on mägised, vaatega Jordani jõe orule, kus asuvad Kinnereti järv ja Jordani jõgi. Piirkonnas domineerib 2743 meetri kõrgune Hermoni mägi. Platoo keskmine kõrgus on 1000 meetrit ja ala on kokku 1800 ruutkilomeetri suurune. Kinnereti järv ja Yarmuki jõgi asuvad allpool merepinda. Platoo ulatub põhjast lõunasse umbes 65 kilomeetrit ja selle laius idast läände varieerub 12 kilomeetrist kuni 25 kilomeetrini.
Iisraeli kontrolli all olev platoo on osa põhja ja ida suunas ulatuvast basaltväljast, mis tekkis vulkaanilise tegevuse tõttu geoloogilises mõttes hiljuti (peaaegu 4 miljonit aastat tagasi) ja see tekkeprotsess jätkub siiani.
Lisaks oma strateegilisele sõjalisele tähtsusele on Golani kõrgendikud oluline veeressurss, seda eriti suurematel kõrgustel, mis on talvel lumega kaetud ja mis aitavad säilitada põhjavee toidet piirkonna jõgedele ja allikatele kuiva hooaja jooksul. Kõrgendiku suurematel kõrgustel esineb oluliselt rohkem sademeid kui ümbritsevatel madalamatel aladel. Golani kõrgendiku Iisraeli poolt okupeeritud sektor tagab või kontrollib olulist osa Jordani jõe veehulgast, mis omakorda annab osa Iisraeli veevarustusest. Golani kõrgendikud annavad 15% Iisraeli magevee hulgast.

Iisraeli asundused

Israeli asundustegevus algas 1970ndatel. Piirkonda juhtis sõjaväeline administratsioon kuni 1981. aastani, mil Iisrael võttis vastu Golani kõrgendike seaduse, mis laiendas Iisraeli õigust ja haldust kogu territooriumil. ÜRO Julgeolekunõukogu mõistis selle sammu hukka ÜRO resolutsioonis nr 497. Iisraeli jätkuvat kontrolli Golani kõrgendike üle peetakse suurema osa maade seas endiselt okupatsiooniks. Rahvusvaheline üldsus ei tunnusta Golani kõrgendike seaduse kehtivust kui annekteerimist jõumeetodil, mis on ebaseaduslik ÜRO põhikirja ja Genfi konventsioonide kohaselt. Iisraeli asundused ja inimõiguste poliitika okupeeritud territooriumil on ka ÜRO poolse kriitika alla langenud.
Iisraeli okupeeritud ala haldab Golani piirkondlik nõukogu, mis asub Katzrinis, kus elab 6400 inimest. 1989. aastal oli Golani uusasunike arv 10 000. Aastaks 2010 oli juudi asunike populatsioon rohkem kui 30 asulas kasvanud kuni 20 000-ni.
Uus-Meremaa Kuninglik Selts

Uus-Meremaa Kuninglik Selts (inglise keeles Royal Society of New Zealand; lühend RSNZ) on Uus-Meremaa teaduse edendamisega tegelev liikmesorganisatsioon.
Selts asutati 1867. aastal algse nimetusega Uus-Meremaa Instituut. 1933. aastast tegutseb see Uus-Meremaa Kuningliku Seltsina. 2010. aastast laienes seltsi teadusvaldkondade arv: lisandusid humanitaar- ja sotsiaalteadused. Selts on Rahvusvahelise Akadeemiate Liidu liige.
Seltsi liikmeks (member) saab astuda iga huviline. Teadustöös silmapaistnud teadlasi valib seltsi akadeemiline nõukogu 1919. aastast seltsi valitud liikmeteks (fellow'd). Väljapaistvaid välisteadlasi hakati seltsi auliikmeteks valima kohe pärast seltsi loomist.
Seltsi poolt väljaantavatest auhindadest on tähtsamad Rutherfordi medal (varem Kuldmedal), Pickeringi medal, Flemingi auhind ja Hectori medal.

Fellow'd ja välisliikmed

Akadeemias oli 2017. aasta maikuu seisuga 408 valitud liiget (fellow'd) ja 57 auliiget (välisliiget).
Vladimir Rusnak

Vladimir Rusnak (sündinud 29. detsembril 1960) on Eesti arst (ortopeed).
Vladimir Rusnak on lõpetanud Tartu Ülikooli 1987. aastal spordimeditsiini erialal.
Ta töötab Ida-Tallinna Keskhaiglas.
Ta on Keskerakonna liige alates 25. maist 2009. Alates novembrist 2013 on ta Mustamäe linnaosa halduskogu liige.
Montenegro vapp

Montenegro vapp (serbohorvaadi keeles Грб Црне Горе) on Montenegro Vabariigi riigivapp.
Vapil on kujutatud Petrovići dünastia lendavat kahepäist kotkast, kes hoiab jalgadega kuningavõimu sümboleid: skeptrit vasakul ja riigiõuna paremal pool. See sümbol pärineb Bütsantsi riigist ja selle kaudu Vana-Roomast. Kotkas sümboliseerib kiriku ja riigi kas ühtsust või vähemalt väga lähedasi suhteid. Kotka kohal on kroon. Krooni tipus ja skeptri tipus on rist. Riigiõun on helesinine, kuldses hoidikus ja samuti kuldse ristiga.
Kotka rinnakilbil on kujutatud rohelisel pinnal sinisel taustal sammuvat kuldset lõvi, kellel on üks esikäpp kõrgel õhus. Lõvi sümboliseerib piiskopi võimu, samuti Juuda lõvi ning selle kaudu ülestõusmist ja Kristust kõige valitsejana (Christos Pantokrator). Sellel on sarnasus Veneetsia vapiga, millel on Montenegrole kogu riigi ajaloo jooksul olnud märkimisväärne mõju.
Montenegro vapi kujundust on mõjutanud Venemaa keisririigi vapp, sest Montenegro valitsejasool olid Venemaa tsaariperega kogu 19. sajandi vältel lähedased dünastilised ja poliitilised suhted.
Pärast seda, kui Montenegro iseseisvus, muutus ta pikkamööda teokraatiaks, et säilitada ühtsus ja suuta Türgi vallutusretkedele vastu seista. Sellepärast kujutatigi riigi sümbolitel sageli kiriku võimu tähistavaid elemente.
Kui 1851 kuulutati välja ilmalik troonipärimiskord, paigutati lõvi kotka alla ja kilbil kujutati valitseja initsiaale. Selline vapp kehtis näiteks Danilo I, Danilo II ja Nikola ajal, sealjuures Danilo I oli ühtlasi vürstpiiskop, nii et vapikilbil kujutati piiskopi nimetähti.
Tänapäeval on lõvi taas paigutatud kilbile ja sellelt on kõrvaldatud monarhiale viitavad nimetähed. Sellegipoolest on vapil säilitatud Petrovićide kroon, mis on tekitanud osas inimestes vastuseisu. Sellegipoolest on praegune vapp osutunud rahva seas väga populaarseks: seda võib näha mitte üksnes koolides ja valitsusasutustes, vaid ka eramajades, ärides ja eraülikoolides ning see on kujunenud rahvusliku uhkuse sümboliks.
Montenegro vapi kasutamine on vaba, sealhulgas hariduslikel eesmärkidel ja kunstis, tingimusel, et sealjuures ei kahjustata avalikku kõlblust, Montenegro mainet ega väärikust. Vapi kasutamisel ei tohi sellel midagi muuta, sellele midagi lisada ega sellelt midagi ära jätta. Erand on tehtud riigi asutustele ja teistele riiklikele organisatsioonidele, kes tohivad seda kasutada oma sümbolite koosseisus.
Kui Montenegro vappi kasutatakse Montenegro territooriumil koos ühe või mitme välisriigi või rahvusvahelise organisatsiooni vapiga, peab Montenegro vapp olema aukohal. Aukohaks nimetatakse ringi keskkohta, poolringi tippu, rea või veeru esimest kohta. Ainult ühe välisvapi korral on aukoht eestpoolt vaadates parempoolne. Trükitud lehtedel on aukoht üleval keskel või ülemises vasakus nurgas.
Montenegro vapp on ka Montenegro lipu keskne motiiv. Kummagi kirjeldus on sätestatud 2. oktoobril 2007 välja kuulutatud Montenegro põhiseaduses.
Perthi leping

Perthi leping sõlmiti 1266. aastal Perthis Šotimaa ja Norra vahel ning see lõpetas sõjalise konflikti Hebriidide ja Mani saare üle. Lepingu sõlmimise ajal valitses Norrat Magnus Lagabøte ja Šotimaad Alexander III.

Ajalooline taust

Hebriidid ja Man olid kuulunud norralastele juba sajandeid. Ametlikult läksid need Norra valdusse 1098. aastal mil Šotimaa kuningas Edgar need Magnus Paljasjalale andis.
Saared tekitasid pidevalt pingeid Norra ja Šotimaa vahel ning korduvalt jõuti ka sõjalise konfliktini. 1263. aastal toimus Largsi lahing, mille norralased kaotasid.

Leping

Perthi lepingu järgi läksid Hebriidid ja Mani saar Šotimaa kontrolli alla. Norra sai vastutasuks korraga 4000 marka hõbedat ning lisaks pidi Šotimaa tasuma igal aastal veel 100 marka (maksmine lõppes 14. sajandil). Samuti tunnistas Šotimaa Norra ülemvõimu Orkney ja Shetlandi saartel.
Perthi lepingut uuendati 1312. aastal, mil Norrat valitses Håkon V Magnusson ja Šotimaad Robert I.
Kurtuvėnai

Ajalugu

Kurtuvėnaid on esimest korda mainitud XIII sajandil, kuigi alevis asuv linnamägi oli arheoloogilistel andmetel kasutusel juba esimesel aastatuhandel pKr. Piirkond alevi ümbruses kuulus žemaitide Knituva muinasmaakonda.
Aastal 1495 püstitati Kurtuvėnaisse esimene kirik ja sellest sai kihelkonna keskus. XVI sajandi algusest kuni aastani 1614 kuulus see protestantidele, seejärel ehitasid need alevisse uue kiriku ja vana kirik anti katoliiklastele tagasi. XVII sajandi lõpuks oli see lagunenud ja nii ehitati aastal 1796 selle asemele praegune kirik.
Aleviks nimetati Kurtuvėnaid esimest korda aastal 1514. XVII sajandi lõpus ja XVIII sajandi alguses laastasid asulat sõjad. Kuni XVIII sajandi alguseni kuulus see Nagurskistele, seejärel aga Plater-Zyberkidele. Aastal 1804 asutati alevisse kihelkonnakool. Ajal, mil ladina tähestikus välja antud leedukeelne kirjandus keelustatud olid, levitasid seda Kurtuvėnais ja selle ümbruskonnas O. Butkutė, Meškauskiste ja Vitkauskiste pered, Povilas Višinskis.
Esimese maailmasõja ajal, aastal 1915, põles alev maha. Aastal 1919 toimus alevi all lahing Pavel Bermondt-Avalovi vägede ja Leedu sõjaväe vahel. Kahe ilmasõja vahelisel perioodil kandis alev nime Kurtavėnai. Pärast Teist maailmasõda tegutsesid alevi ümbruskonnas Leedu metsavennad.
Juozas Olekas

Juozas Olekas (sündinud 30. oktoobril 1955 Krasnojarski krais) on Leedu poliitik ja arst, alates 2. juulist 2019 Euroopa Parlamendi liige.  Ta oli aastatel 2006–2008 ja 2012–2016 Leedu Vabariigi kaitseminister.
Ta sündis Bolšoi Ungutis Mana rajoonis Krasnojarski krais. Aastal 1974 lõpetas ta Vilkaviškises keskkooli. Aastatel 1974–1976 õppis ta Kaunase Meditsiiniinstituudis, aastal 1980 lõpetas ta Vilniuse Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna.
Eisenach

Ajalugu

Eisenachi on mainitud esmakordselt 1180. aastal. Linnas asub Wartburgi kindlus, mis rajati 1067. aastal Via Regia kaitseks.
Eisenachis on õppinud Martin Luther ja sündinud Johann Sebastian Bach.
Linnas asub Opeli autotehas, kus Ida-Saksa ajal valmistati autosid "Wartburg". Eisenachis toodetakse ka BMW-sid.
Avalik teenistus

Avalik teenistus on töötamine riigi ametiasutuses, kohalikus omavalitsuses või rahvusvahelises organisatsioonis.
Hulkrakne organism

Hulkrakne organism on organism, mis koosneb kahest või enamast rakust. Hulkraksed organismid on kõik kalad, kahepaiksed, roomajad, linnud ja imetajad, ka putukad. Seened võivad olla nii hulkraksed kui ka ainuraksed.
Emmaste vald (1939)

Emmaste vald oli vald Läänemaal aastail 1939–1946 ja Hiiu maakonnas aastail 1946–1950.
Vald moodustati senise Emmaste valla maa-alast, välja arvatud Leloselja metsandiku kvartaalide nr. 44–51 maa-alad; senise Keina valla Vallaniit III nr. A-23 talu maa-alast.
Esimene vallavanem oli Andrei Üksik. Vald kuulus Riigivolikogu 23. valimisringkonda, kust valiti Karl Kaups. 
1945. aastal moodustati vallas Emmaste külanõukogu ja Leisi külanõukogu. 1950. aastal Emmaste vald likvideeriti ja selle alad arvati Hiiumaa rajooni koosseisu.
Rostislav Gurjev

Rostislav Gurjev (sündinud 29. juunil 1945 Tallinnas) on Eesti ooperilaulja (tenor).
Aastatel 1969–1975 oli ta Estonia koorilaulja ja seejärel aastast 1975 solist.

Isiklikku

Tema isa oli ooperilaulja ja pedagoog Viktor Gurjev.
Lisand (keeleteadus)

Lisand ehk apositsioon on nimisõna täiend, mis tähistab sedasama olendit, eset või nähtust mida nimisõnafraasi põhisõna, kuid täpsustab ja seletab seda: president Ilves, onu Juhan.
Suomen Kuvalehti

Suomen Kuvalehti on Soome ajakiri, mis kajastab aktuaalseid sündmusi ning vahendab uudiseid ja analüüse poliitika, majanduse, kultuuri ja teaduse vallas.
Ajakiri asutati aastal 1916. Selle väljaandja on Otavamedia Oy. Ajakirja rahvusvaheline standardnumber on ISSN 0039-5552.
Suomen Kuvalehti ilmub kord nädalas reedeti. Ajakiri on A4-formaadis. Selle trükiarv on umbes 100 000.
Alates 1996. aastast on ajakirja peatoimetaja Ville Pernaa.
Alates 1975. aastast annab Suomen Kuvalehti välja iga-aastast ajakirjandusauhinda.
Jõe veerežiim

Jõe veerežiim on jõe vooluhulga ja veetaseme seaduspärane muutumine päeva, hooaja või aasta jooksul, mis on tingitud jõgikonna loodusgeograafiliste omadustega, esmajärjekorras kliimatingimustest.
Soojakliimaga aladel mõjutavad jõe veerežiimile peamiselt sademed ja aurumine. Külma- ja paraskliima aladel aga mõjutab ka oluliselt õhutemperatuur.
Ekvatoriaalses kliimavöötmes on jõgede veerežiim üsna ühtlane ja vee hulka aasta jooksul sõltub lisajõede veerežiimist.
Lähisekvatoriaalses kliimavöötmes on suurvesi suvel vihmase aastaaja jooksul ja madalvesi talvel kuiva aastaaja jooksul.
Troopika kliimavöötme jõgedele on iseloomulik väike vooluhulk ja madal veetase aasta jooksul. Ainult ookeanilistel saartel on sademete hulk suur ja ühtlane ning veetase jõgedel on kõrge kogu aasta jooksul.
Lähistroopika kliimavöötme jõgede veerežiim sõltub kliimatüübist. Aladel lähistroopilise vahemerelise kliimaga on jõgedel suurvesi talvel, millal sajab rohkem, aga madalvesi on kuival ja palaval suvel. Lähistroopilise mussoonkliimaga aladel on suurvesi suvel suvemussooni ajal. Lähistroopilise mandrilise kliima asuvaid jõgesid veerežiim on üsna ühtlane madala veetasemega.
Parasvöötmes jõgede veerežiim samuti sõltub kliimatüübist. Üldiselt seda iseloomustab suurvesi kevadel lume sulamise tõttu ja sügisel paduvihmade tagajärjel. Madalvesi on iseloomulik talvel, millal sajab peamiselt lumi ja jõgede suurim osa on jääga kaetud, ning suvel, millal sademete hulk väheneb aga aurumine suureneb. Parasvöötme mussoonikliimaga aladel on jõgede veerežiim lähistroopilise mussooni kliima alade omaga sarnane.
Lähisarktilises kliimavöötmes on jõed aasta suurim osa jääga kaetud. Selletõttu on veetase jõgedel madal ja suureneb natuke kevade lõppus lume sulamisel.
Polaaraladel jõed peaaegu puuduvad.
Mäejõgedele on iseloomulik suvine suurvesi, mida põhjustab jää sulamine kõrge õhutemperatuuride tõttu.
Suured järved ja veehoidlad ühtlustavad jõgede veerežiimi, muutavad suurvett madalamaks.
Raasiku vald (Harju-Jaani kihelkond)

Raasiku vald (Gemeinde Rasik) oli vald Harju-Jaani kihelkonnas Harjumaal.
Vald moodustati 1898. aastal.
1939. aasta valdade reformiga läks valla maa-ala uue Raasiku valla koosseisu, välja arvatud Paasiku küla ja asunduse maa-alad, mis läksid Anija valda, ning Kostivere ja Haljava mõisade järgi olevate kruntide nr. A-96, A-97, A-98, 14, 15 ja 19 ning Paasiku mõisa järgi olevate kruntide nr. 1 ja 4 maa-alad, mis läksid Jõelähtme valda.
Eesti-uuringute tippkeskus

Eesti-uuringute tippkeskus (lühend: EUTK; inglise keeles Centre of Excellence in Estonian Studies, lühend: CEES) 2016–2023 Eesti Kirjandusmuuseumi juures töötav teaduskonsortsium, mis tegeleb Eesti etniliste rühmade keele- ja kultuurinähtuste komplekssete uuringutega. Emblemaatiliste kultuurinähtuste kõrval vaadeldakse transnatsionaalsete ideede ja protsesside toimemehhanisme, samuti arendatakse arvutuslike, statistiliste ja muude digihumanitaaria võimaluste rakendamist humanitaarvaldkondades. Eesti-uuringute Tippkeskuse tegevust rahastab Euroopa Regionaalarengu Fond.
Eesti-uuringute tippkeskuse uurimisrühmades osalevad teadustöötajad ja doktorandid Eesti Kirjandusmuuseumist, Tartu Ülikooli humanitaarteaduste ja kunstide ning loodus- ja täppisteaduste valdkonnast, Eesti Keele Instituudist, Tallinna Ülikoolist, Eesti Muusika- ja Teatriakadeemiast ja Tallinna Tehnikaülikooli Küberneetika Instituudist.
Keskuse juht on Mare Kõiva ja tegevjuht Piret Voolaid. Projektijuht vahemikus 2016–2017 juuli oli Meelis Roll ja alates 2017. aasta augustist on Anne Ostrak. Keskuse tööd koordineerivad juhtkomitee: Mare Kõiva, Liisi Laineste, Irina Belobrovtseva, Liina Lukas, Meelis Mihkla, Einar Meister, Jaan Ross ja praktiliste küsimustega tegelev nõukogu, mille koosseisu kuuluvad: Irina Belobrovtseva, Marina Grišakova, Heiki-Jaan Kaalep, Mare Kõiva, Marin Laak, Liina Lindström, Jüri Talvet, Einar Meister, Helle Metslang, Meelis Mihkla, Renate Pajusalu, Jaan Ross, Kristiina Ross, Margit Sutrop, Mari Sarv, Piret Voolaid.
Eesti-uuringute tippkeskuse põhiline uurimistegevus toimub 12 valdkondadeüleses töörühmas: ajalooliste väljendus- ja kultuuripraktikate uuringute töörühm; biograafika töörühm; digitaalhumanitaaria ja keeletehnoloogia töörühm; eetika, keele- ja vaimufilosoofia töörühm; kirjakultuuri ja kirjandusuuringute töörühm; korpuspõhiste keele-, kirjanduse ja folklooriuuringute töörühm; kõne- ja muusikauuringute töörühm; migratsiooni- ja diasporaauuringute töörühm; narratiiviuuringute töörühm; nüüdiskultuuri (sh. meedia) uuringute töörühm; soouuringute töörühm ning usundi- ja müüdiuuringute töörühm.
Ivo Reinok

Ivo Reinok (sündinud 2. veebruaril 1988 Viljandis) on eesti näitleja. Ta lõpetas Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia näitekunsti erialal 2011. aastal.
Ta on mänginud teleseriaalides "Ühikarotid", "Romet ja Julia", "Kättemaksukontor" ja "Varjudemaa".
Varem oli ta tähelepanu pälvinud sellega, et viskas saates "Eesti otsib superstaari" kohtunik Mihkel Rauale klaasitäie vett näkku.
Aastal 2012 - 2014 töötas Von Krahli teatris näitlejana. 2014. aastast vabakutseline näitleja.
Eesti Vabariigi Ülemnõukogu

Valimised

XII Ülemnõukogu valimised toimusid 18. märtsil 1990. Valimistel konkureerisid esimest korda Nõukogude okupatsiooni jooksul mitme poliitilise liikumise esindajad, sealhulgas ka mittekommunistlike vaadetega kandidaadid. Valimised toimusid üksiku ülekantava hääle meetodil.
Kokku kandideeris 105 kohale 392 kandidaati. Valimistel oli hääleõigus kõigil valimisealistel alaliselt Eesti territooriumil elavatel residentidel ja ka NSV Liidu relvajõudude liikmetel, kokku oli valijaskonna suurus 1 164 603. ERSP ja mõned teised iseseisvumist nõudvad liikumised kutsusid üles valimisi boikoteerima põhjendusega, et tegu oli okupatsioonivõimu institutsiooniga.
Valimisosalus oli 78,2%. Rahvarinde nimekiri kogus 24% häältest ja sai 45 kohta 105-st. 4 kohta oli määratud NSV Liidu sõjaväe esindajatele. Valituks osutunud saadikutest 73 esindasid iseseisvusemeelseid jõude ja 27 impeeriumimeelseid.

Tegevus

Eesti NSV Ülemnõukogu XII koosseis alustas tööd 29. märtsil. Presiidiumi esimeheks valiti Arnold Rüütel, asetäitjateks Marju Lauristin ja Viktor Andrejev. Ülemnõukogu juhatajaks valiti Ülo Nugis.
30. märtsil 1990 võttis Ülemnõukogu vastu otsuse riiklikust staatusest, millega tunnistas NSV Liidu võimu Eestis ebaseaduslikuks selle kehtestamise hetkest alates ning kuulutas välja üleminekuperioodi Eesti Vabariigi taastamiseks.
4. aprillil valis Ülemnõukogu Eesti NSV valitsuse esimehe – peaministri ametisse Edgar Savisaare. Savisaar sai ülesande moodustada Eesti NSV valitsus.
11. aprillil otsustas Ülemnõukogu, et NSV Liidu sõjaväekohustus pole vastavuses Eesti NSV staatusega.
8. mail otsustas Ülemnõukogu tunnistada kehtetuks nimetuse "Eesti Nõukogude Sotsialistlik Vabariik" ja võtta kasutusele ametliku nimetusena "Eesti Vabariik". Eesti NSV Ülemnõukogu nimetati ümber Eesti Vabariigi Ülemnõukoguks. Riiklikeks sümboliteks kuulutati Eesti lipp ja vapp.
16. mail võttis Ülemnõukogu vastu otsuse Eesti valitsemise ajutise korra kohta. Eesti riigivõimu-, valitsemis- ja prokuratuuriorganid lahutati NSV Liidu omadest.
7. augustil tunnistas Ülemnõukogu kehtetuks 1988. aasta 16. novembri resolutsiooni liidulepingu kohta ja otsustas korraldada suhted Eesti Vabariigi ja NSV Liidu vahel Tartu rahulepingu alusel.
18. detsembril teatas Ülemnõukogu esimees Arnold Rüütel NSV Liidu Rahvasaadikute Kongressil, et Eesti ei kirjuta alla NSV Liidu liidulepingule.
13. juunil 1991 võttis Ülemnõukogu vastu omandireformi aluste seaduse.
31. jaanuaril otsustas Eesti Vabariigi Ülemnõukogu korraldada Referendum Eesti Vabariigi iseseisvuse taastamise küsimuses.
20. augusti pealelõunal jõudsid Pihkva dessantdiviisi üksused Tallinna ja hõivasid teletorni. Vabatahtlikud asusid julgestama Toompead, raadio- ja telemaja. Kell 23.02 kinnitas Eesti Ülemnõukogu 69 poolthäälega otsuse Eesti riiklikust iseseisvusest.
17. oktoober 1991 võttis Ülemnõukogu vastu maareformi seaduse.
14. september 1992 oli Ülemnõukogu viimane istungjärk.
Ülo Tambet

Ülo Tambet (sündinud 13. jaanuaril 1932) on eesti mäeinsener, tööstusjuht, parteitegelane ja sporditegelane.
1951. aastal lõpetas ta Kiviõli 1. Keskkooli. 1956. aastal lõpetas Tallinna Polütehnilise Instituudi mäeosakonna kiitusega.
1956. aastast töötas ta trusti Eesti Põlevkivi Käva-2 kaevanduse mäemeistrina, hiljem jaoskonnaülema abi, jaoskonnaülema ja kaevanduse peainseneri asetäitjana. 1968. aastast oli ta Kiviõli kaevanduse direktor, 1972. aastast trusti Eesti Põlevkivi juhataja, 1974. aastast tootmiskoondise Eesti Põlevkivi peadirektor. Aastatel 1986–1989 oli ta Eesti NSV Tehnilise ja Mäejärelevalve Valitsuse juhataja.
1966. aastast oli ta NLKP liige, 1986. aastast EKP Keskkomitee liige.
Ta oli Eesti NSV Ülemnõukogu IX, X ja XI koosseisu saadik, Eesti NSV Ülemnõukogu tööstus- ja energeetikakomisjoni esimehe asetäitja.
Aastatel 1987–1990 oli ta Eesti NSV Kergejõustikuföderatsiooni presiidiumi esimees, 1990–1999 Eesti Kergejõustikuliidu volikogu asejuhataja. Aastatel 1991–1994 oli ta Eesti Spordi Keskliidu juhatuse liige.
Ainukultuur

Ainukultuur ehk monokultuur (inglise monoculture) on ühe kultuuri pidev viljelemine (ka monokultuursus) samal kasvukohal või nii kasvatatav kultuur.
Ainukultuuri vastand on segakultuur.
Monokultuuri pikaajaline viljelemine põhjustab mulla vaesumist ning soodustab taimehaiguste ja -kahjurite levikut. Samuti väheneb sageli põllu elurikkus.
Monokultuur on vähem stabiilne ja väiksema summaarse saagiga kui segakultuur.
Monokultuuride (nt kohviuba, banaan, puuvill) kasvatamine on paljude arengumaade majanduse peamine tuluallikas. Seega ebasoodsate ilmastikutingimuste ja ikalduste või muude monokultuuri saagikusele negatiivsete nähtuste tõttu on need riigid väga haavatavad.
Riina Reinvelt

Riina Reinvelt (sündinud 10. aprillil 1971 Lemmatsi külanõukogus Tartu rajoonis) on Eesti etnoloog.

Elulugu

Lõpetas 1989 Tartu 1. Keskkooli ja 1997 Tartu Ülikooli ajaloo ja etnoloogia, norra keele ja kirjanduse erialal; M.A. (etnoloogia, 2001, TÜ), väitekiri "Ingeri elud ja lood. Kultuurianalüütiline eluloouurimus". Täiendanud end 1992–93 ja 1998 Norras Bergenis. 
Aastast 1998 töötab Eesti Rahva Muuseumis: 1998–2002 vanemkoguhoidja, 2002– peavarahoidja.

Teadustöö

Uurimisvaldkond: rahvusvähemused, Narva, elulood.
Voldemar Oldekop

Voldemar Oldekop (24. detsember 1881 Tallinn – surmaaeg ja -koht teadmata) oli eesti advokaat.
1903. aastal lõpetas ta Tartu ülikooli.
Ta kuulus Eesti advokatuuri Vannutatud advokaatide Nõukogu asutamisest alates 1919. aastal kuni 1927. aastani.
Pakri pank

Pakri pank (vanasti Pakerordi pank) on Pakri poolsaarel asuv pank. Pakri pank on Balti klindi kõige läänepoolsem osa Mandri-Eestis.
Panga kõrgus on 22–24 m (25 m). Tektooniliste püstlõhede tõttu on panga serv sakiline ja sageli esineb varinguid.
Pangal paljanduvad Alam-Kambriumi, Ülem-Kambriumi ja Ordoviitsiumi kivimid. Seal on Pakerordi lademe tüüppaljand, kus glaukoniitliivakivi ja diktüoneemaargiliidi paksus on suurim, vastavalt 3,7 ja 4,5 m. Pank on ka Pakri kihistu stratotüübiks.
Panga keskosa geograafilised koordinaadid on 59° 23′ 9″ N, 24° 2′ 9″ E.
Pakri panga idaossa jääb 5,8 m kõrgune Pakri juga.
Pakri pank hakkas merest kerkima umbes 4000 aastat tagasi.
Pakri pangal asub Pakri tuletorn. Vana tuletorn rajati 1808. Tänapäevane tuletorn on Eesti kõrgeim ja rajati 1889.