Skujene ordulinnus

Ajalugu

1255. aastat loetakse linnuse ajaloo alguseks. Baltisaksa ajaloolaste andmetel (Arndt Jürgen Helmsi kroonika järgi) ehitas linnuse Liivi ordu ordumeister Andreas von Felben (Stuckland). Hiljem kuulus linnus Liivi ordu maamarssalile (ordu sõjajõudude ülemjuhataja) ja seda valitses Sigulda ordulinnuses resideeriv foogt.
1437 on kirjalikes allikates esmakordselt linnust mainitud, mõnedel andmetel ühes 1440 välja antud läänikirjas. 1445 on andmeid kirikumõisast.
1464 on ordumeistri läänikirjas juttu Skujene ametkonna alla kuuluvatest mõisatest.  
1467 ja 1555 on Skujenet mainitud ordu maamarssalile kuuluvate linnuste nimekirjas.
1492 on mainitud kirikut, mis tõenäoliselt ehitati sinna koos linnusega. 1537 on üles tähendatud kirikhärrat.
Skujeni, Klawekalni, Eschenhofi ja Kohsenhofi mõisad moodustasid orduajal Skujeni linnuselääni.
1559. aasta veebruari lõpus tulid Moskva tsaaririigi väed Liivimaa sõjakäigul olles röövides ja põletades Serbeni (Dzerbene) poolt ja jõudsid Skujeni alla. Kuna linnus seisis tühjalt, siis panid venelased selle põlema ja hakkasid ümbruskonda rüüstama. Skujeni kihelkonnas tapeti üle 500 elaniku. Venelasi endid langes 4. Edasi võtsid venelased linnusest kaasa kirikukellad ja suundusid Nitaure peale.
1562 läänistas viimane Liivi ordu maameister Gotthard Kettler Poola kuninga Zygmunt II Augusti volitusel Skujeni linnuse Arnt van Galenile. Kuna Liivimaa Konföderatsioon likvideerus ja alistus vabatahtlikult Poola kuningale, siis kompenseeriti iseseisvuse kaotamine orduisandatele tulude saamiseks linnuste ja maade läänistamisega. Lossipiirkonda kuuluvad Skujene, Klawekalni, Eschenhofi ja Kosenhofi mõisad.
1577. aasta juulis–augustis vallutasid Moskva tsaari Ivan Groznõi 50 000-mehelised Vene väed kuni Väina (Daugava) jõeni kõik Liivimaa linnused, sealhulgas ka Skujeni. Elanikud vangistati ja küüditati Venemaale.
1625 läänistas rootsi kuningas Gustav II Adolf Skujeni, Klawekalni, ja Eschenhofi mõisad riigiadmiral Carl Carlson Gyldenhielmile (Gyllenhielm). Reduktsiooniga XVII sajandi lõpus võeti need riigile tagasi  
1657. aasta 14. augustil peeti Skujenis Liivimaa aadli konvent.
1786 on A. F. Büschingu maateaduste raamatus kirjas, et Skujenis asub 1255 rajatud loss. Purustuste kohta pole midagi öeldud.
1793 annetas Vene keisrinna Katariina II Skujeni kroonumõisad kindralmajor parun Möller-Sakomelskyle, kelle pärijad pantisid selle 1798 Johann Carl von der Seedeckile (Queerfeldt).
1861–1920 kuulus valdus perekond von Helmersenile, 1881 asutas Gregor von Helmersen siin perekonna fideikomissi.

Ehitis

Sõjalisest aspektist moodustasid esiplaanil asetsevad Ropaži – Mālpils – Zaube – Skujene (linnus iga 20 km e umbes 3 miili järel) ja tagaplaanil olev Nītaure Liivi ordule kaitseliini Koiva (Gauja) koridori jaoks Riia Peapiiskopkonna vastu. Nītaure jäi lähimast – Zaube linnusest 10 km kaugusele, peapiiskopi Suntaži asetses ordu Malpilsist samuti 10 km kaugusel.
Praeguste andmete järgi on tegemist vabakujundusliku laagerkastelliga. Kastelliala moodustab künkalael 50 * 70 m suuruse tasandatud platoo. Kuna 1559. aastal põletasid venelased linnuse maha, siis oletatakse, et kaitsemüürist seespool olid linnuses enamjaolt puitehitised. Ka asus seal kabel.
Linnusemäge piirab kagust ja kirdest Amata (Ammat) jõe sügav org. Teistest külgedest on kaevatud läbi 20 m laiune ja 3–5 m sügavune kaitsekraav.

Praegune seisukord

Linnusemäel on osaliselt alles väliskaitsemüürid u poolteise korruse kõrgusega, kuna sealt murti kive Skujeni mõisahoonete ehituse tarbeks. Linnusevaremed on Läti rahvusliku arheoloogiamälestisena kaitse all.