google/wiki40b huggingface dataset:
Peer Gynt

"Peer Gynt" on Henrik Ibseni 1867. aastal valminud näidend. Edvard Grieg kirjutas sellele muusika.

Sisu kokkuvõte

Peer Gynt on kunagise rikka ja austatud mehe Jon Gynti poeg. Jon Gyntist sai aga joodik ning ta kaotas kogu oma raha, jättes Peeri ja ta ema Åse vaesusse. Peer tahab taastada selle, mis isa hävitas, kuid raiskab aja hoopis kiitlemisele ja õhulosside ehitamisele. Ta satub kaklusesse ja röövib pulmapäeval ära pruudi – Hægstad’i Ingridi. Peer kuulutatakse lindpriiks ja peab kihelkonnast põgenema. Oma teekonnal kohtab ta kolme armujanus piimaneidu, rohelisse riietatud tüdrukut, Dovre mägedes elava vanamehe tütart, kellega ta tahab abielluda, ning Bøygen’it (suur takistus).
Solveig, keda Peer Hægstad’i pulmas kohtas ning armastama hakkas, tuleb mehele tema metsamajakesse järele, et koos temaga sinna elama jääda. Ent Peer jätab ta maha, minnes oma teed. Ta on palju aastaid ära, tegeleb mitmesuguste ametitega ja mängib mitmesuguseid rolle, kaasa arvatud Maroko rannikul kahtlaste ettevõtmistega seotud ärimeest. Peer eksleb kõrbes, külastab möödaminnes Memnonit ja Sfinksi, temast saab beduiinipealik ja prohvet, ta püüab võrgutada ühe beduiini tütart Anitrat ning jõuab lõpuks Kairo hullumajja, kus külalist tervitatakse kui keisrit. Kui ta vana mehena viimaks koduteele asub, elab ta üle laevahuku. Laeva pardal on ta kohtunud ka Veidra Reisijaga, kes tahab kasutada Peeri keha selleks, et uurida välja unenägude asupaik.
Jõudnud tagasi kodukihelkonda, osaleb Peer ühe talumehe matusel ning paneb oksjonile kõik oma varasemast elust alles jäänud asjad. Ta kohtab ka nööbivalajat, kes väidab, et kui Peer ei suuda selgitada, millal ja kus oma elu jooksul on ta olnud "tema ise", peab tema hinge koos teiste defektsete asjadega üles sulatama. Seejärel tutvub Peer Kõhna Mehega, kes usub, et teda ei saa pidada tõeliseks patuseks ega põrgusse saata.
Peeri haarab veelgi suurem meeleheide. Ta pöördub tagasi Solveigi juurde, kes on teda kõik need aastad majakeses oodanud. Naine ütleb, et tema usus, lootuses ja armastuses on Peer olnud alati tema ise.
Allikas: Merete Morken Andersen, Ibsenhåndboken, Gyldendal Norsk Forlag
Einmanni mõis

Einman(n)i mõis oli rüütlimõis (saksa keeles Korps) nimi pärineb endisest omanikust, Hans Korps'ist.
Mõisast on teateid 1449.aastast. Ajalooliselt kuulus mõis Järva-Jaani kihelkonda Järvamaal. Praeguse haldusjaotuse järgi asub mõis Tapa vallas, Lääne-Virumaal.
Jevgeni Koševoi

Jevgeni Koševoi (sündinud 6. oktoobril 1984) on Kasahstani murdmaasuusataja.
Air Livonia

Sihtkohad

Sihtkohad olid regionaalsed: Eesti saared Kihnu, Ruhnu, Saaremaa, Hiiumaa ja Pärnu.
Free Range. Ballaad maailma heakskiitmisest

Retseptsioon

Film tekitas pärast linastumist vastakaid arvamusi nii vormilisest kui ka sisulisest küljest lähtudes.
Laialt kiideti peategelase osatäitmise eest Lauri Laglet, samuti tema isa kehastanud Peeter Volkonskit. Nii filmiajakirjanik Jaak Lõhmus kui ka Jaan Ruus märkisid, et teema – noorte tööpuudus – on päevakajaline.
Jaak Lõhmus heitis filmile ette sisulisi vajakajäämisi, mida on varjutatud väga hästi valitud muusikaga. Loo visuaalile allajäämist tajus ka Leo Luks. Filmi sisu ja (muusikalise)vormi ühtsuse ebakõlade kommenteerimisel tõmmati ka paralleele Õunpuu varasemate filmide "Sügisballi" ja "Püha Tõnu kiusamisega", kusjuures need leiti olevat terviklikumad.
Baltic Models

Baltic Models on Tallinnas tegutsev modelliagentuur.
Taevaskoja algkool

Taevaskoja algkool oli algkool Põlva maakonnas Põlva vallas Taevaskoja külas.
Kool asutati 1953 Saesaare algkoolina. 1964 nimetati kool ümber Taevaskoja algkooliks.
Kaitseliidu Jõgeva malev

Ajalugu

Kaitseliidu Jõgeva maleva pealik oli selle loomisest 1990. aasta 23. augustil kuni 2002. aasta 31. juulini major Ants August Nurk. 
Malevapealik oli 1. augustist 2002 kuni 1. juunini 2011 major Janno Rosenberg, kes oli malevas varem teeninud ka väljaõppeohvitseri ja instruktorina.
Getter Laar

Getter Laar (sündinud 21. novembril 1989) on eesti jalgpallur.
Ta on prantsuse klubi En Avant de Guingamp väravavaht.
Sergei Prokofjev

Sergei Prokofjev (vene Сергей Сергеевич Прокофьев; 23./27. aprill 1891 Sonzovka mõis Jekaterinoslavi lähedal Ukrainas – 5. märts 1953 Moskva) oli vene helilooja, kes on tuntud omapärase muusikalise stiili poolest.
Prokofjev õppis Peterburi Konservatooriumis komponeerimist, klaverit ja orkestrijuhtimist. Muuhulgas oli tema õpetajaks ka Nikolai Rimski-Korsakov, kes andis talle kompositsiooni- ja orkestratsioonitunde. 1918 emigreerus ta Ameerika Ühendriikidesse. Elas ka Pariisis, kuid tuli Nõukogude Liitu tagasi 1936. aastal.
Tema tuntumate teoste seas on ooperid "Sõda ja rahu", "Armastus kolme apelsini vastu", ballett "Romeo ja Julia" ning sümfooniline jutustus "Petja ja hunt" lugejale ja sümfooniaorkestrile. Ta on kirjutanud 7 sümfooniat. Samuti on ta kirjutanud 5 klaverikontserti, neist neljas on kirjutatud vaid vasakule käele. Selle teose tellis heliloojalt sõjas parema käe kaotanud pianist Paul Wittgenstein. Teost ta siiski ei esitanud, kuna polevat Prokofjevi muusikast mõistnud ainsatki nooti.
Prokofjev suri samal päeval kui Jossif Stalin. Ta on maetud Novodevitšje kalmistule.
Linda (skulptuur)

"Linda" on Tallinnas Lindamäel asuv August Weizenbergi 1920. aastal valminud monument. See on muinsuskaitse all. 
Monumendi pronksist figuraalne osa kujutab Eesti rahvuseeposest "Kalevipoeg" tuntud episoodi, kus Kalevi kalmule kivi tassiv leinav Linda on istunud kivile puhkama. Skulptuur on paigutatud kõrget kaljurüngast meenutavale tahulisele graniidist alussambale.
Linda monumendist on saanud küüditamisohvrite mälestamise koht Tallinnas, rahvuslik sümbol. Selle ees on graniittahvel Marie Underi sõnadega: Ikka mõtlen neile, kes siit viidi... Taeva poole karjub nende äng.

Küüditamisohvrite mälestamine

Kaks korda aastas, 1949. aasta märtsiküüditamise aastapäeval 25. märtsil ja 1941. aasta juuniküüditamise aastapäeval 14. juunil, toimub Linda kuju juures Eesti Memento Liidu korraldamisel küüditamisohvrite mälestamine. Mälestustseremoonial peetakse kõned ning asetatakse Linda monumendi jalamile pärjad ja süüdatakse küünlad Riigikogu, Vabariigi Valitsuse, Kaitseväe ja Kaitseliidu, Tallinna Linnavalitsuse, diplomaatilise korpuse ja kodanikeorganisatsioonide poolt. Tavapäraselt algab mälestustseremoonia kell 16.00, samal ajal helistatakse üle Eesti kirikukelli. 
Esmakordselt mälestati aasta varem toimunud küüditamist Linda kuju juures 14. juunil 1942.
Ptuj

Ajalugu

Ptuj on üks Sloveenia vanimaid linnu. Asustuse jälgi on juba kiviajast. Linna õitseng oli Rooma ajal. 69. aastal kuulutati linnas Vespasianus Rooma keisriks. Traianuse ajal sai asula nimega Colonia Ulpia Traiana Poetovio linnaõigused. Pärast slaavlaste piirkonda jõudmist läks ala Frangi riigi koosseisu ja seejärel Salzburgi piiskopile. 1500. aastast alates kuulus Steiermarki. Linna saksakeelne nimi oli Pettau.
Rott

Toitumine

Ta sööb palju ja ükskõik mida: elektrijuhtmeid, kummivoolikuid, viljateri, puitu, nahka, toiduaineid – kõike kuni prügikastides olevate jäätmeteni.

Eluviis

Rott elab karjas ja suudab kohaneda igasuguste oludega. Ta on väga hea ujuja. Rott liigub harva oma territooriumilt välja: ta teab, et lähedalt on kergem saaki püüda. Ta ei taju valju müra ja võib koguni surra, kui ei jõua ruttu põgeneda.

Paljunemine

Emane rott paaritub paljude isastega. Igas pesakonnas on 6–12 poega. Juba kolme nädala pärast võivad need pojad omakorda järglasi saada. Aastas poegib emane rott palju kordi. Aasta jooksul võib emasel rotil sündida 800 järeltulijat.

Levik

Enamik liike elutseb Kagu-Aasias ja Aafrikas. Mitu liiki on inimene tahtmatult mujale levitanud. Paljud rotid on kõigesööjad ja seal, kus neid on palju, nad lausa hävitavad inimeste toiduvarusid. Ohtlikke nakkushaigusi (näiteks katku, tüüfust) edasi kandes on rotid põhjustanud epideemiaid. 
Eestis elab 13. sajandist alates India päritoluga mustjashalli karvastikuga kodurott. Sellest suurem, hallikarvaline rändrott jõudis meile 17. sajandil, kuid on praeguseks koduroti tõrjunud suhteliselt väikesele alale Lõuna- ja Kagu-Eestis.
Rudolf Taba

Isiklikku

Pedagoogikateadlane Hilda Taba oli tema õde.
Põlva vald (1939)

Põlva vald oli vald Võrumaal aastail 1939–1950.
Vald moodustati senise Peri valla maa-alast, välja arvatud Viira asunduse ning Saarjärve asunduse Tamme nr. 8, Soesaare nr. 9, Saare nr. 10, Mustajärve nr. 11 ja Turbaraba nr. 12 talude piirkonnad; senise Kioma valla maa-alast, välja arvatud Mõksi, Sõra, Varbuse, Lukatsi, Pera ja Kure külade ning Varbuse asunduse piirkonnad; senise Põlgaste valla Puskaru küla piirkonnast; senise Koiola valla maa-alast, välja arvatud Miiaste küla piirkond ja valla lahustüki maa-ala.
Esimene vallavanem oli Jaan Lepasoon, kes valiti 17. aprillil 1939 Võru maavolikogu liikmeks.
1. aprillil 1939 oli vallas 5661 elanikku.
Valla täitevkomitee esimees Eduard Pärnalaas (22. oktoober 1882 – 6. september 1941) oli aktiivne kommunist, pealekaebaja, arreteeriti Omakaitse poolt ja hukati.
13. septembril 1945 moodustati valla koosseisus Himmaste külanõukogu, Kioma külanõukogu, Peri külanõukogu, Põlva külanõukogu ja Vanaküla külanõukogu. 26. septembril 1950 arvati vald Põlva rajooni koosseisu.
Suure-Jaani Vabadussõja mälestussammas

Suure-Jaani Vabadussõja mälestussammas on mälestussammas Viljandi maakonnas Põhja-Sakala vallas Suure-Jaanis. See on tunnistatud riiklikuks kultuurimälestiseks.
Mälestussammas avati 1926. aastal, selle autor oli Amandus Adamson. Sambal kujutatakse muinaseestlaste vanemat Lembitut. Sammas purustati 1941. aastal. Pronkskuju õnnestus päästa ja asub tänapäeval vallamajas. Sammas taastati 1990. aastal, selle kuju on modelleeritud originaali järgi.
Kiltsi raamatukogu

Kiltsi raamatukogu on raamatukogu Väike-Maarja vallas Kiltsi alevikus. Praegune raamatukogu asub Kiltsi Rahvamaja teisel korrusel aadressil Turu tn. 13.

Ajalugu

Esimesed teated Kiltsi raamatukogust pärinevad 1920. aastatest, kui 8. nov 1919 asutati Ülemaalise Eesti Noorte Ühenduse Kiltsi osakond, ligi 90 liikmega ja see arendas väga aktiivset tegevust muusika, näite- ja kirjandusharus. Korraldati pidusid, kirjandus- ja vaidlusõhtuid. Edukalt tegutses eneseharijate ring. Kassa ülejäägist osteti ka oma raamatukogusse raamatuid. Hoogne töö kestis 1924. aastani, siis soikus. Tegevus jätkus uue hooga 14. aprillist 1929, kui kutsuti ellu spordi-, kirjandus-, raamatukogu-, näite- ja muusikaharud. Korraldati Jüriöö mälestamisi, spordivõistlusi, kõnekoosolekuid, referaatõhtuid, väljasõite, keedukursusi, rahvatantsukursusi, noortepäevi, aktusi jne. Anti välja oma ajakirja "Meie Mõtted". Tegutses keelpilliorkester ja lugemislaud.
Pidevalt tegutseva rahvaraamatukogu algusajaks Kiltsis loetakse 1948. aastat. Algselt paiknes raamatukogu külanõukogu ruumides ja selle esimene juhataja oli Therese Nõmmann . Rahvamaja teise korruse ruumides asub Kiltsi raamatukogu 1986. aastast peale . Praegune raamatukoguhoidja Riina Tali on teinud seda tööd juba ligi kolm aastakümmet. 
Veel hiljuti oli Kiltsi raamatukogu üsna kehvas seisus. MTÜ Meie Kiltsi eestvõttel on see saanud nüüdseks uuema väljanägemise.
Umbanda

Umbanda on Brasiiliast pärinev usund.
See tekkis 20. sajandi algul, sulatades endasse katoliikluse, kardekismi ja Lukumí elemente. See sai alguse Rio de Janeiro alamklassi Brasiilia neegritest, kuid levis kogu Brasiilias.
Umbanda on polüteistlik sünkretistlik usund, mis põhineb Aafrika orišaade kultusel, mille tõid koloniaalajal Brasiiliasse aafriklastrest orjad. Iga orišaad seostatakse mõne katoliku pühakuga, kelle nime all teda austatakse. Näiteks sepp-orišaad Ogumit seostatakse püha Jüriga, Yansanit aga püha Barbaraga. Jumalat ennast peetakse deus otiosus'est ja teda mainitakse harva.
Nagu Candomblé usundiski, toimus kultus maatemplites terreirodes. Need olid ümara kujuga alad, mida ümbritsesid puust istmed ja mida katsid palmilehtedest katused. Kesksel kohal olid löökpillimuusika ja loitsud. Terreiro juht oli pai-de-santo 'püha isa' või mãe-de-santo 'püha ema' ning usklikke nimetati tavaliselt filhos-de-santo 'pühad pojad ja tütred'.
Elmar Milkop

Elmar Milkop (11. mai 1910 Tallinn – 25. august 1978 Tallinn) oli eesti fagotist ja muusikapedagoog.
Ta õppis Tallinna Kommertsgümnaasiumis ja mängis kooli orkestris klarnetit. 1927. aastal astus ta Tallinna Konservatooriumi õppima klarnetit Bernhard Luki klassi, kuid katkestas õpingud aasta pärast ja asus tööle orkestrandina restoranides, kohvikutes ja suveorkestrites.
Aastatel 1941–1945 õppis ta Tallinna Konservatooriumis fagotti Leonid Ernitsa klassis.
Aastatel 1944–1972 mängis ta fagotti Eesti NSV Raadiokomitee Sümfooniaorkestris ja oli fagotirühma kontsertmeister. Mängis ka erinevates kammeransamblites ja Eesti Raadio puupillide kvartetis.
Aastatel 1961–1977 töötas ta paralleelselt Tallinna Muusikakooli fagotiõpetajana. Tema õpilasi on Madis Schmidt ja Erich Vaher.
Ta on maetud Rahumäe kalmistule.
R.E.M.

R.E.M. oli USA alternatiivrokibänd, mille moodustasid Athensis Georgia osariigis USA-s 1980. aasta jaanuaris laulja Michael Stipe, kitarrist Peter Buck, basskitarrist Mike Mills ja trummar Bill Berry.
Pärast debüüt-EP "Chronic Town" ilmumist 1982. aastal andis ansambel välja kuus albumit aastatel 1983–1988. 1988 sõlmiti leping plaadifirmaga Warner Music Group. Suure kommertsedu saavutas ansambel 1991. aastal ilmunud albumi "Out of Time" ja sellel olnud singliga "Losing My Religion".
Nende omapärane helikeel ja krüptilise sõnumiga laulutekstid avaldasid mõju paljudele bändidele. 
R.E.M.-i albumeid "Out of Time" (1991) ja "Automatic for the People" (1992) müüdi mitme plaatinaplaadi jagu.
Siroko

Siroko [sir'oko] ehk široko [šir'oko] (itaalia sõnast scirocco [šir'okko] ja prantsuse sõnast sirocco) on tugev soe tuul Vahemere keskosas ja Aadria merel, puhub peamiselt kagust ehk Liibüa ja Egiptuse kohalt, tugevaim sügisel ja talvel.
Kui kõrgrõhkkond asub Aadria merest idas, on siroko soe ja niiske ning sademeid on harva. Kesk-Itaalia kohal asetseva madalrõhkkonna puhul on õhutemperatuur sirokos madalam ning sajab tugevasti.
Aafrika rannikul puhub siroko lõunast, õhk on kuum, kuiv ja tolmune. Mõnel juhul on liivatolm ulatunud isegi Kesk-Euroopasse. Aafrika siroko kuiv õhk muutub Vahemere kohal niiskeks ja põhjustab Lõuna-Euroopas uduvihma.
Märtsis ja novembris võib siroko saavutada oma maksimaalse tuulekiiruse (kuni 100 km/h ehk 55 sõlme).
Sirokoga sarnanevaid tolmuseid Sahara kõrbe kohalt pärinevaid tuuli nimetatakse veel leste (Madeira ja Kanaari saared), leveche (Hispaania), khamsīn (Egiptus, Sudaan) ja sharav (Iisrael, Palestiina).
Fulgencio Vega

Fulgencio Vega (5. november 1805 Granada – 1. märts 1868 Granada) oli Nicaragua poliitik ja sõjaväelane, aastail 1851–1852 Nicaragua ülemdirektor.
Fulgencio Vega isa oli Deogracias de la Vega y Fajardo, ema aga Josefina Santos Argüello. Tema abikaasa oli tema onutütar Mercedes Vega Chamorro.
22 aasta vanuselt osales ta maa esimeses kodusõjas Manuel Antonio de la Cerda ja Juan Argüello pooldajate vahel. Aastal 1834 liitus ta Metapas José Núñeze vastu võitleva Cándido Florese vägedega.
Fulgencio Vega oli poliitilistelt vaadetelt konservatiiv. 4. augustil 1851 korraldas kindral José Trinidad Muñoz Fernández koos Pablo Buitrago y Benaventega riigis sõjaväelise putši, mille tagajärjel riigipea José Laureano Pineda Ugarte pages Hondurasesse. Granadas seati seepeale riigipea ametisse José Francisco del Montenegro, kes aga peagi pärast ametisse astumist suri ja tema asemele asus José de Jesús Alfaro. Ülemdirektoriks kuulutasid end ka Hondurasesse pagenud Pineda ja ka Justo Abaunza Leónis. 
Hondurase president Juan Lindo asus Pinedad toetama ja see naasis Hondurase vägede toetusel Nicaraguasse, võttes võimu üle nii Abaunzalt kui ka Alfarolt. Granada fraktsiooni uueks juhiks tõusis aktiivselt José Trinidad Muñoz Fernándeze vastu võidelnud ja Pineda vägesid juhatanud Fruto Chamorroga tihedalt seotud Fulgencio Vega, kes asus koos Pinedaga võimu jagama. Erinevalt teistest ülemdirektoritest Vegat ametisse ei valitud, ta määrati sinna valitsuse dekreediga nr. 155.  Nad viisid riigis läbi administratiivreformi ja muutsid riigi pealinnaks lõplikult Managua, et likvideerida Granada ja Leóni vastasseis.
Vega jäi oma fraktsiooni mõjukaks liidriks ka pärast ametist lahkumist, mõjutades Nicaragua poliitikat oma surmani. Kui tema poolehoidjad küsisid temalt, miks ta riigi presidendiks ei kandideeri, seletas ta, et Nicaragua president teenib Nicaraguat tervikuna ja ei või lubada inimeste ebaõiget käitumist isegi siis, kui need on tema poolehoidjad. Tema nägi end aga caudillona, kes võib oma sõprade nimel anda endast kõik ja teenida neid nii öösel kui päeval. Seejärel küsis ta oma poolehoidjatelt, kas need eelistaks teda endi presidendi või caudillona. Poolehoidjad leidsid üksmeelselt, et ta peaks olema nende caudillo.
Semjon Sjulski

Semjon Semjonovitš Sjulski, õieti Semjon Semjonovitš Aleksejev, (vene keeles Семён Семёнович Сюльский; 1908 Njurba uluss – mai 1952) oli jakuudi rahvusest Jakuudi ANSV riigitegelane, haridusminister, ÜK(b)P Jakuudi Oblastikomitee liige.
Pseudonüümi "Sjulski" võttis ta Njurba ulussi naslegi järgi, milles oli sündinud.
Pärast Herzeni-nimelise Leningradi Riikliku Pedagoogilise Instituudi ajaloo-filosoofiaosakonna lõpetamist asus ta tööle Jakuudi ANSV haridussüsteemi. Aastatel 1941–1944 oli ta Jakuudi ANSV Rahvakomissaride Nõukogu juures asuva Kunstide Valitsuse ülem, 1946–1950 Jakuudi ANSV haridusminister.
1950. aastal viidi ta üle Jakuudi Riikliku Pedagoogilise Instituudi pedagoogikakateedri vanemõpetajaks, ühtlasi töötas ta lektorina vabariiklikus parteikoolis ja marksimi-leninismi õhtuülikoolis.
1952. aasta mais ta tapeti. Kuriteo motiivid jäid kindlaks tegemata ja tapjad leidmata.

Isiklikku

Tema abikaasa Aksenija Posselskaja ja tütar Natalja Posselskaja olid balletitantsijad.
Kauka tänav

Kauka tänav on tänav Tallinna Kesklinna linnaosa Sibulaküla asumis.
Tänav kulgeb Kentmanni tänavalt Lauteri tänavani, ristudes Kaupmehe tänavaga ja Lembitu tänavaga. Kauka tänav on ligikaudu 270 meetrit pikk.
Kauka tänava ääres on Lembitu park. Kuni 1959. aastani oli tänava nimeks Kaupmehe põik. 25. septembril 1959 sai tänav uueks nimeks Rudolf Vakmanni tänav. Praegust nime kannab Kauka tänav alates 18. oktoobrist 1991.
Ilme-Luule Puussaar

Elulugu

Ilme-Luule Puussaar oli talupidaja tütar.
Õppis Võru keskkoolis, arreteeriti 1945 ja töötas Kirovi haiglas laborandina, oli 1951–57 Viljandi Tuberkuloositõrje Dispanseri laborant. Lõpetas 1954 Viljandi Töölisnoorte Keskkooli, 1957 Viljandi Meditsiinikooli veskrina, 1963 TÜ arstiteaduskonna stomatoloogina, meditsiinikandidaat (1974, TÜ), väitekiri "Kopsufunktsiooni iseloomustus Eesti NSV põlevkivikaevuritel seoses kopsuemfüsüümi arenguga". Täiendas end korduvalt Moskvas Tööhügieeni ja Kutsehaiguste Instituudis, 1966 Moskva Arstide Täienduse Keskinstituudis, 1979 Kaasanis Arstide Täiendusinstituudis. Oli 1964–78 Eksperimentaalse ja Kliinilise Meditsiini Instituudi kutsepatoloogia osakonna nooremteadur, 1978–85 vanemteadur, aastast 1985 Tallinna Kiirabihaigla vereülekande osakonna laborant, 1989–2002 Tallinna Meditsiinikooli anatoomia ja füsioloogia õpetaja.

Teadustöö

Uurimisvaldkond: kliiniline ja patoloogiline füsioloogia, kopsude seisund põlevkivikaevuritel. Umbes 50 teadustrükist.
26th Street

26th Street on New Yorgi keskse linnaosa Manhattani tänavajoonestikus rõhtsirge tee.
Tapa linnavolinike loend 1934

14. ja 15. jaanuaril valiti Tapa linnavolikogusse (RTL 1934, 10):
Häirivmass

Häirivmass (inglise: unbalance mass) on pöörleva keha tasakaalu rikkuv mass, mille suurus ja asukoht määratakse balansseerimisel. Häirivmassi mõjul hakkavad kiiresti pöörlevad kehad vibreerima.

Häirivmassi olemus

Kui mingi keha pöörleb, siis on tal olemas pöörlemistelg. Samas on igal kehal olemas ka raskuskese (teatud kehadel, näiteks auto väntvõllil, on neid mitu). Kui raskuskese ei asu pöörlemisteljel, on tegemist häirivmassiga. Balansseerimisega viiakse raskuskese pöörlemisteljele.
Arco (Trento)

Majandus

Turism on suurem osa kohalikust majandusest, kui palju sakslasi ja austerlasi tuleb üle Brenneri mäekuru Austriast. Populaarsed turismitegevused on purjelauasõit lähedasel Garda järvel ja kaljuronimine linna lähistel. Iga-aastast Rock Masterit, rahvusvahelist ronimisvõistlust peetakse linnast väljas tehisseinal. Maastikujalgrattasõit on populaarne ja rahvusvahelised ratturid parvlevad linnas.
Ka põllumajandus on tähtis, viinamäed ja tsitruseliste aiad täidavad orgu lossi vastas. Agrokeemia tehased asuvad Sarca jõel järve suunas.
Mitraism

Roomas levinud mitraism oli dualistlik religioon (rõhutas hea ja kurja vastasseisu). Mitraism järgis päikesekultust; olulised olid 12 sodiaagimärki. Levisid lood Mithrast kui surevast, elluärkavast ja taevasse tõusvast tegelasest.
Mithra kultusega puutus aastal 68 kokku Rooma väejuht Pompeius, Mithradatese liitlaste, Kiliikia mereröövlite juures. Peagi pärast seda jõudis Mithra kultus ka Rooma, kuid muutus laialdaselt populaarseks alles 2. saj algul. Seda eriti sõjaväe hulgas ning kultus levis kõikjale, kuhu läksid rooma leegionid.
Mitmed Rooma keisrid alates Nerost olid Mithra kultusesse pühendatud ja toetasid seda. Mitralane oli ka keiser Constantinus, enne kui ta 312. a kristlusesse pöördus ja võitmatu päikese märgi risti vastu vahetas.
Mithraismi seitsme põhirituaali hulka kuulus näiteks jumala ihu/leiva söömine ja vere/veini joomine. Pühapäeva (kui päikese päeva, solis dies, sunday) peeti pühaks (vrdl juutidel sabat, laupäev, seitsmes päev) ning Mithra sünnipäeva tähistati 25. detsembril.
Mithra pühamud olid koobastes, altar paiknes alati pühamu idaotsas, nõnda et tseremoonial osalejad oleksid näoga ida, tõusva päikese suunas. 
Mithra kultusesse võisid kuuluda igast seisusest mehed (ka mittekodanikud ja orjad), naised osalesid tavaliselt Maaema kultuses, mille templid olid tihti mitralaste pühamute kõrval. Mithra preestrid elasid tsölibaadis, ülempreester kandis tiitlit 'Pater Patrum' ja keskne pühamu asus Vatikani mäel (see hõivati kristlaste poolt 376. a).
Käepigistuse komme oli pärit mitralaste vennaskonnast.
Mithra kultuse tekste pole säilinud (ehkki on teada, et need olid olemas). Uurijad toetuvad arheoloogilistele materjalidele, raidkirjadele ning kõrvaliste autorite teostes sisalduvatele märkustele.

Mithraism ja kristlus

Kristluse ja mithraismi sarnasus oli probleemiks juba hilisel antiikajal. Kristluse väljakujunemine ei toimunud kultuurilises isolatsioonis. 
Saulus, kes Kristust tolle elu ajal ei kohanud ja tema õpetusi vahetult ei kuulnud, oli pärit Tarsose linnast sealtsamast Kiliikast. Seega pidi ta vähemalt Mithra kultuse väliste külgedega tuttav olema.
Tertullianus oma raamatus "Ettekirjutused hereetikute vastu" meenutab, kuidas Mithra usus on olemas ülestõusmine, komme joonistada märk otsaette, kroon, armulaud leivaga, veega ristimine. Viimast mainib ta ka teoses "Ristimisest". Tertullianus põhjendab neid (ja teisi) sarnasusi, et Saatan on need irvituseks ette loonud selle järgi, kuidas kristluses asjad olema saavad.
Justinus Filosoof "Esimeses apoloogias" kirub, et millised deemonid on küll Mithra müsteeriumis järele teinud kristlikku armulauda.
Origenes oma teoses "Celsuse vastu" heidab kristluse kriitikule Celsusele ette, et too võrdleb kristlust just pärsia päritolu mithraismiga, mitte mõne kreeka või egiptuse müsteeriumiga. Kristlik autor Firmicus Maternus, kelle "Paganlike religioonide vigadest" Mithra kultusel natuke põhjalikumalt peatub, naeruvääristab, et ka Saatanal on oma Kristused.
Kotzebue laht

Kotzebue laht (inglise keeles Kotzebue Sound) on Tšuktši mere laht Alaska läänerannikul. Lõunas on selle piiriks Sewardi poolsaar, kirde pool Baldwini poolsaar.
Lahe pikkus on umbes 150 km, laius suudmealas on 54 km, siseosas umbes 130 km, sügavus 13–25 m. Peaaegu aastaringselt on kaetud jääga. Looded kuni 0,5 m.
Laht sai nime Otto von Kotzebue järgi, kes oli lahe avastanud 1816. aastal ümbermaailmareisil olnud Vene laeva "Rjurik" komandör.
Lahe rannikul on Kotzebue linn.