google/wiki40b huggingface dataset:
Johann Friedrich Gernet

Johann Friedrich Gernet (12. veebruar 1692 Tallinn – 26. september / 7. oktoober 1771 Tallinn) oli Eestimaa vaimulik.
Ta õppis aastani 1709 Tallinna gümnaasiumis. Usuteadust õppis ta (immatrikuleeriti 3. oktoobril 1710) Jena Ülikoolis. Pärast ülikooli lõpetamist töötas ta koduõpetajana konsistooriumi ilmaliku presidendi von Uexkülli juures. Ordineeriti 20. juunil / 1. juulil 1722 õpetajaks.
Ta oli aastatel 1722–1768 Vigala Maarja koguduse õpetaja. Pärast Tallinna toomkoguduse ülemõpetaja Christoph Friedrich Mickwitzi surma aastal 1748 tehti talle ettepanek asuda Tallinna toomkoguduse ülemõpetajaks, kuid hiljem otsustati ümber. Ta lahkus aastal 1751 Vigalast, kuigi jäi pastoriks edasi (tema eest teenis adjunktõpetaja). Vigala Maarja koguduse õpetaja ametist lahkus ta aastal 1768. Lisaks oli ta aastatel 1722–1771 Eestimaa konsistooriumi assessor. Emerituuri jäi ta 14. veebruaril / 25. veebruaril 1771.
Gernet oli pietistlike vaadetega vaimulik, ta jättis endast maha tähelepandava käsikirjalise kirjandusliku pärandi. Ta oli aastast 1733 Eesti Raamatute Kirjastuskassa konsistooriumipoolse kolleegiumi liige. Lühikest aega tegutses ta esimese eestikeelse täispiibli korrektorina. Eesti Raamatute Kirjastuskassa aruande järgi luges ta aastal 1743 koos konrektor Christoph Erdmann Bieckiga.

Isiklikku

Gernet oli kolm korda abielus. Tema esimese naise Catharina Sophia isa oli Kullamaa Püha Johannese koguduse õpetaja Heinrich Gutsleff, kolmanda naise Anna Caharina isa oli Lääne-Nigula Püha Nikolause koguduse õpetaja Georg Friedrich Schultz, naise vanaisa oli Ridala Püha Maarja Magdaleena koguduse õpetaja Georg Schultz, naise teine vanaisa oli Haapsalu Püha Johannese koguduse õpetaja Daniel Vick. Tema väimees Anton Friedrich Bornwasser oli Vigala ja Rõuge Maarja koguduse õpetaja, tema tütrepoeg Peter Friedrich Bornwasser oli Rõuge ja Karula koguduse õpetaja, teine tütrepoeg Heinrich Wilhelm Bornwasser oli Võru Katariina koguduse õpetaja; tema tütretütar Dorothea Elisabeth oli abielus Hargla ja Lääne-Nigula koguduse õpetaja Johann Theophilus Gottlieb Kettleriga, tütretütar Charlotte Henriette Catharina oli abielus Juuru Mihkli koguduse õpetaja Samuel Christian Kettleriga.
The Talos Principle

Järg

2016. aasta mais teatas Croteam, et mängu järg "The Talos Principle 2" on arenduses.
Kalju Ahven

Kalju Ahven (11. september 1921 Räpina – 26. juuli 1946 Lübeck) oli eesti luuletaja.
Ta teenis Saksa sõjaväes ja suri sõjavangilaagris tuberkuloosi. Tema ainus luulekogu anti välja postuumselt Otto Alexander Webermanni poolt.

Isiklikku

Tema vend oli keeleteadlane Heino Ahven (1919–1988).
Põlgaste vald

Põlgaste vald (saksa keeles Pölks) oli vald Võrumaal Kanepi kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1939.
1892 liideti Põlgaste vallaga Sõreste vald.
Põrgukivi

Põrgukivi on looduskaitsealune rändrahn Hiiu maakonnas Kõrgessaare vallas Ojakülas.
Põrgukivi mõõtmed on 9 x 4 x 3,5 meetrit; ümbermõõt 26 meetrit.
Tähk-kukehirss

Kirjeldus

Tähk-kukehirsi pöörisjas liittähk on kuni 20 cm pikk. Pähikud kuhjunult, 1-õielised, munajad, kahvatu- või lillakasrohelised. Liblesid 3, sisemine 0,5–3 cm pikkuse ohtega, kõik libled hõredalt karvased. Keelekese asemel karvaring. Lehed 6 kuni 15 mm laiad, hallikasrohelised, karedad, heleda keskrooga, servast lainjad, aluse poole järsult ahenevad. Lehetuped siledad.  Taimed kasvavad 20 kuni 100 cm kõrguseks. Õitsevad juulist septembrini.

Kasvukoht

Tähk-kukehirss kasvab tulnukumbrohuna kultuurides, aedades, prahipaikadel, raudteedel.

Levik

Levinud hajusalt üle Eesti.
Kukka soo

Kukka soo on soo Hiiumaa kirdeosas, Partsi, Palade, Lõbembe, Kukka ja Kõlunõmme küla vahel.  
Valdav osa Kukka soost paikneb Kukka maastikukaitsealal.
Jaanus Ots

Ühiskondlikud tegevused

Alates 2005. aastast on Ots Pärnu linnavolikogu liige, alates 2009. aastast linnavolikogu revisjonikomisjoni esimees. Ta on ka Pärnu Loodusmaja hoolekogu esimees, LC Pärnu Livonia liige ja Kaitseliidu liige.

Isiklikku

Jaanus Ots on abielus, tal on 4 last. Tema harrastusteks on reisimine, matkamine, sukeldumine (Rescue), kirjandus.
Viisaastak

Viisaastak oli NSV Liidus aastatel 1928–1942 ja 1946–1991 rakendatud rahvamajanduse planeerimise ja arendamise süsteem, mis koosnes viieaastastest tsüklitest.
Viisaastaku tegevuskava kirjeldas viisaastakuplaan.
Wojciech Szczęsny

Wojciech Tomasz Szczęsny (sündinud 18. aprillil 1990 Varssavis) on poola jalgpallur. Ta mängib Itaalia Serie A klubis Torino Juventus ja Poola jalgpallikoondises väravavahina.
Aastatel 2009–2017 mängis ta Inglismaa Premier League'i klubis Arsenal. 2013. aastal valiti ta koos Petr Čechiga Premier League'i hooaja parimaks väravavahiks.

Koondisekarjäär

2012. aasta Euroopa meistrivõistluste avamängus Kreeka vastu sai Wojciech Szczęsny punase kaardi ja kreeklastel oli õigus penaltit lüüa. Meeskonda teine väravavaht Przemysław Tytoń tõrjus selle ja mäng lõppes 1:1 viigiga.
Ta on kuulunud Poola koondises veel ka 2018. aasta maailmameistrivõistlustel ning 2016. aasta Euroopa meistrivõistlustel.
Hans Günther Aach

Hans Günter Aach (sündinud 2. oktoobril 1919) on saksa botaanik ja viroloog.
Alates 1965. aastast oli ta ülikooli RWTH Aachen korraline professor ja botaanika instituudi direktor.
Ta on uurinud põhiliselt viiruste valke.
Bei

Bei (osmanitürgi keeles بك beg, beğ) on aadlitiitel, mida traditsiooniliselt kasutatakse väikeste turgi hõimurühmade juhtide (pealike) kohta.
Mõne allika kohaselt pärineb see sõna türgi keelest. Ajalooliste teadete kohaselt on paljud türklaste, teiste turgi rahvaste ja ka Pärsia valitsejad kandnud tiitlit bei, beg, bek, bai, baig või beigh. Need kõik on variandid samast sõnast, mid tähendab 'isandat'.
Beide valitsetud piirkondi või provintse nimetati beilikkideks.
Tänapäeval on bei meeste mitteametlik sotsiaalne tiitel, ligikaudu samatähenduslik kui "härra". Erinevalt "härrast" järgneb bei aga nimele (näiteks "Fahrettin bei") ning seda kasutatakse vaid koos eesnimedega.
Ken Saro-Wiwa

Ken Saro-Wiwa (sünninimi Kenule Benson Tsaro-Wiwa; 10. oktoober 1941 Bori – 10. november 1995) oli Nigeeria kirjanik ja keskkonnakaitseaktivist, Nigeeria naftarikka deltapiirkonna ogoni hõimu poliitiline liider.
Ta sündis 1941 Boris Nigeeria lõunarannikul ja kasvas suures tugevate hõimusidemetega perekonnas. Ta õppis Ibadani ülikoolis ja Umuahia Government College 'is, kus ta hiljem õpetas. 1960. aastate kestel sai ta õppejõuks algul Nigeeria ülikoolis, hiljem Lagose ülikoolis.
Ta astus agressiivselt välja Nigeeria sõjaväelise režiimi ja kompanii Shell Oil vastu keskkonnakahjustuste pärast ogoni hõimu maadel. Saro-Wiwa nõudis ogoni hõimu enesemääramist ning süüdistas Nigeeria poliitikuid, hõimujuhte ja Shell Oili rüüstamises osalemises. Et teda ja tema kaaslasi vaigistada, püüti neid ära osta, ähvardati ja peksti.
Saro-Wiwa kasutas oma võitluses, luuletusi ja jutustusi, poleemikat ja situatsioonikomöödiaid televisioonis.
Ühes kolumnis aastast 1990 kirjutab ta Maailmapanga poliitikat arvustades:
Peaaegu 20 aastat tagasi tutvusin ma ühel ringreisil Ameerika Ühendriikides oma perekonnanime mõningate variatsioonidega. New Yorgis kutsuti mind Sora-Wawo, Los Angeleses Sira-Wawa. Aga kõige tipp oli Atlanta, kus mind Mrs. Coretta Kingi juuresolekul tutvustati Saro-Wee-Wee'na [Saro-Piss-Piss]. Ebamugavalt lähedal tualettruumile, võiks öelda.
Tol päeval olin ma valmis muutma oma nime millekski taevalikumaks, nagu Wiwa või Saros. Ma hoidusin sellest. Ajaloo huvides.
Pärast arreteerimist kirjutas ta vanglast kirju, milles ta nägi oma saatust ette. Tema viimane näidend kandis pealkirja "On the Death of Ken Saro-Wiwa" (Ken Saro-Wiwa surmast).
Protsessil, mida inimõiguste kaitse grupid hukka mõistsid, mõisteti Saro-Wiwa koos veel 8 isikuga süüdi väidetavas kaasosaluses nelja ogoni hõimupealiku mõrvas. Pealikud tapeti ühel poliitilisel kogunemisel 1994.
Ken Saro-Wiwa ja teised hukati poomise läbi. Nende surnukehad maeti salajasse ühishauda. Säilmed ekshumeeriti 2002. Peaaegu üksmeelselt peetakse seda poliitiliseks justiitsmõrvaks.
Ken Saro-Wiwa hukkamise tõttu peatati Nigeeria liikmesus Briti Rahvaste Ühenduses.
Poeg
Ken Saro-Wiwa saatis jõuka mehena oma lapsed õppima Etoni-taolistesse koolidesse. Ta taotles, et nad tagasi tulles tooksid Nigeeriale kasu. Selleks andis ta neile näiteks vaheajaks lektüürinimekirja ja kamandas stiilis: "Põlvita! Kus on Piiblis öeldud, et poeg peaks isa vastu sõnakuulmatu olema?" Eriti palju ootas ta esimeselt pojalt Ken Saro-Wiwa Jr-lt (saro on 'esimene'). Ent poeg armastas jalgpalli ja kriketit ega tahtnud Nigeerias olla. Ta ei tahtnud ka prestiižikas kõrgkoolis õppida. Poja sõnakuulmatuse tõttu isa ja poeg võõrdusid teineteisest.
Ken Saro-Wiwa Jr. võttis ametlikult nimeks Ken Wiwa. Sellest teatas ta isale kirja teel, kui isa oli juba vanglas. Kirja teel leppisid nad ära. Pärast isa surma läks Ken Nigeeriasse ja mattis puusärgis isa piibu ja kaks raamatut.
2000 avaldas Ken Wiwa mälestused pealkirjaga In the Shadow of a Saint (Pühaku varjus).
Sillamäe Spordiliit Kalev

Sillamäe Spordiliit Kalev on  Ida-Viru maakonnas Sillamäel tegutsev spordiliit, mis koordineerib mitme Sillamäe spordiorganisatsiooni (näiteks Sillamäe Spordiklubi Kalev) tegevust.
Liit asutati 2004.
See liit on Eesti Spordiseltsi Kalev liige.
Simone Perrotta

Koondisekarjäär

Perrotta võinuks valida ka Inglismaa jalgpallikoondise, aga võttis vastu kutse Itaalia U21 koondisse. Ta osales 2000. aasta U21 Euroopa meistrivõistlustel Slovakkias. Kvalifikatsiooniturniiril võitis Itaalia valikgrupi 7 võidu ja 1 viigiga, mis oli kõigi valikgruppide peale kokku parim tulemus. Finaalturniiril võitis Itaalia alagrupis Inglismaa 2:0, viigistas Slovakkiaga 1:1 ja võitis Türgi 3:1. Alagrupis jagas Itaalia Slovakkiaga esikohta, aga tänu paremale väravate vahele tunnistati võitjaks. Itaalia pääses finaali Tšehhimaa vastu ja alistas vastase 2:1.
Kõik poolfinalistid kvalifitseerusid 2000. aasta suveolümpiamängudele, aga Perrotta sai enne seda vigastada ega saanud olümpiamängudel osaleda. Olümpiamängudel võitis Itaalia alagrupi, aga kaotas veerandfinaalis Hispaaniale.
Itaalia rahvuskoondises mängis Perrotta esimest korda 2002. aasta novembris Türgi jalgpallikoondise vastu.
Giovanni Trappatoni kutsus Perrotta Itaalia koondisse Portugalis toimunud 2004. aasta EM-ile. Valikgrupi Itaalia võitis. Perrotta mängis finaalturniiril iga Itaalia mängu algrivistuses. Itaalia viigistas Taani jalgpallikoondisega 0:0 ja Rootsi jalgpallikoondisega 1:1 ning võitis Bulgaaria jalgpallikoondise 2:1. Viimases mängus lõi Perrotta 48. minutil viigivärava ja vahetati 68. minutil välja. Surnud ringis Taani ja Rootsiga jäi Itaalia kolmandaks ning langes välja.
2006. aasta MM-ile kvalifitseerus Itaalia valikgrupivõiduga. Finaalturniiril Saksamaal oli Perrotta kõigi Itaalia mängude algrivistuses. Itaalia alistas 2:0 Ghana jalgpallikoondise, viigistas 1:1 USA jalgpallikoondisega ja võitis 2:0 Tšehhi jalgpallikoondise. Itaalia võitis alagrupi Ghana ees. Seejärel oli Itaalia üle Austraalia jalgpallikoondisest 1:0 ja veerandfinaalis Ukraina jalgpallikoondisest 3:0. Poolfinaalis Saksamaa jalgpallikoondise vastu vahetati Perrotta lisaajal 104. minutil seisul 0:0 välja ja teda asendanud Alessandro del Piero lõi Itaalia võiduvärava 2:0. Finaalis võeti Perrotta välja 61. minutil seisul 1:1 ja penaltiseeria abil tuli Itaalia maailmameistriks.
2008. aasta Euroopa meistrivõistlused jalgpallis toimusid Šveitsis. Itaalia jõudis sinna valikgrupivõiduga. Avakohtumises, kus Perrotta ei mänginud, kaotas Itaalia Hollandi jalgpallikoondisele 0:3. Teises mängus Rumeenia jalgpallikoondise vastu oli Perrotta algkoosseisus ja võeti välja 57. minutil seisul 1:1, mis jäigi lõpptulemuseks. Viimases mängus Prantsusmaa jalgpallikoondise vastu Perrotta alustas ja vahetati välja 64. minutil seisul 2:0, mis jäigi lõpptulemuseks. Itaalia sai alagrupis teise koha kõik mängud võitnud Hollandi järel. Veerandfinaalis Hispaania jalgpallikoondise vastu mängis Perrotta esimesed 58 minutit. Väravad jäid löömata ja Itaalia kaotas penaltiseerias. Hispaania tuli maailmameistriks, kuid Itaalia oli ainus, kes suutis Hispaaniaga normaalaja viiki mängida.
Perrotta pidas koondises 48 mängu ja lõi 2 väravat. Viimase koondisemängu pidas ta 10. veebruaril 2009.

Isiklikku

Simone Perrotta on 178 cm pikk ja kaalub 72 kg.
Uus teadus

Uus teadus on väljend mõttemustri muutusest.
Väljendit kasutati korduvalt 20ndal sajandil toimunud muutustele teadusmõtlemises: 1920ndate psühholoogia, 1930ndate tehiskeelte ja 1980ndate bioloogia teaduste üleilmse levimise kohta. Viimase kohta kasutatakse ka mõistet: uus bioloogia.
Magnus Stenbock

Krahv Magnus Stenbock (12. mai 1664 Stockholm – 23. veebruar 1717 Kopenhaagen) oli Rootsi väepealik.
Magnus Stenbock sündis Gustaf Otto Stenbocki ja Christina Catharina De la Gardie pojana. Hariduse sai ta Uppsalas ja Pariisis. Otsustanud valida sõjaväelasekarjääri, siirdus ta 1683 Hollandi sõjaväkke. Sealt naastes astus ta Rootsi armeesse.
1687 oli ta Otto Vellingki rügemendis kapten ja 1688 Nils Bielke rügemendis major. Ta teenis Rootsi vägedes Madalmaades ja Reini ääres. Pfalzi pärilussõja ajal näitas ta üles suurt vaprust, eriti 1690 Fleurusi lahingus.
Aastal 1699 tõusis ta oobersti auastmesse ning määrati Kalmari rügemendi pealikuks. 
1700 aastal sai temast Dalarna rügemendi ülem. Samal aastal osales ta oma rügemendiga Narva lahingus, kus rootslased saavutasid suure võidu. 1702. aastal võttis ta osa Kliszówi lahingust ning 1703. aastal Pułtuski lahingust. 
Aastal 1704 ülendati ta kindralleitnandiks ja 1705 jalaväekindraliks. Samal aastal sai ta ka Skåne kindralkuberneriks. 1710 sai ta riiginõunikuks ja 1712 ülendati feldmarssaliks, maavägede ülemjuhatajaks. Samal aastal vallutas ta 9000 mehega Mecklenburgi ja saavutas hiilgava võidu Gadebuschi lahingus. 6. mail 1713 kapituleerus Tönningi kindlus ja taanlased võtsid Magnus Stenbocki vangi. Teda hoiti Kopenhaagenis Fredrikshavni kindluses, kus ta 1717. aastal suri.
Magnus oli Kiiu ja Kõnnu mõisa omanik Eestimaal ja Vapnö, Kjellstorpi ning Rånäsi mõisa omanik Rootsis.
Küünlad põlevad lõpuni

"Küünlad põlevad lõpuni" (ungari keeles A gyertyák csonkig égnek) on Sándor Márai 1942. aastal ilmunud romaan. See on tema enim tõlgitud teos.
Teosesse on põimitud armastuse, truuduse ja reetmise tundekeeriseid. Romaanis kohtuvad kaks seitsmekümnendates ohvitseri, kelle viimasest kohtumisest on möödunud 41 aastat. Nad söövad koos õhtust, võõrustaja kandub oma mõtetes tagasi noorusaega. Meenutatakse lapsepõlve, Viinis veedetud aegu ja reise kogu maailmas, räägitakse armastusest, reetmisest, sõprusest, kadedusest ning muusikast. Võõrustaja proovib saada vastuseid oma küsimustele, mis on teda painanud kogu selle aja jooksul, mil mehed pole näinud. Ohvitserid vestlevad öö läbi, mille käigus saab ühest süüalune ja teisest süüdistaja. Márai jutustamisviis ja keel loovad muinasjutulise õhkkonna, selles on mingit ajatut võlu ning lugeja ette kerkib nüüdseks juba ammu kadunud maailm oma aukoodeksi, piiritletud suhete ja inimlike kirgedega. Romaani on võrreldud Thomas Manni "Buddenbrookidega". Samuti on romaanis nähtud ka kriminaaljutu sugemeid.
Rotokase keel

Fonoloogia

Rotokase keskmurdes on 6 konsonantfoneemi (p, t, k, b ~ β, d ~ ɾ, ɡ ~ ɣ) ja 5 vokaalfoneemi (a, e, i, o, u). Vokaalid võivad olla pikad või lühikesed.

Süntaks

Rotokase keel on SOV-keel. Omadussõnad ja näitavad asesõnad eelnevad põhisõnale. Kasutatakse tagasõnu.

Kiri

Rotokase tähestikus on 12 tähte: A E G I K O P R S T U V. 
Tähte S (hääldub [ts] või [s]) kasutatakse ainult I ees ja sõnas "Rotokas". Tähte T ei kasutata kunagi I ees.
Enamik keele kõnelejatest on oma keeles kirjaoskajad.
Ekvantpunkt

Ekvantpunkt ehk samakiiruspunkt on Klaudios Ptolemaiose poolt tema maailmasüsteemi jaoks kasutusele võetud mõiste.

Mõiste sisu

Ekvantpunkt on punkt, millelt vaadates liigub epitsükli keskpunkt deferendil ühtlase ja muutumatu kiirusega. Ehk teisiti öeldes, ekvantpunktis olev vaatleja näeb, et epitsükli keskpunkt liigub võrdsetes ajavahemikes edasi võrdsete nurkade võrra.

Ekvantpunkti kasutamisest

Ekvantpunkti kasutamine muutis Ptolemaiose maailmasüsteemi parimaks geotsentriliseks maailmasüsteemiks, mis tähendas, et mudel töötas suhteliselt täpselt ega olnud ka liiga keeruline arvutada. Samal ajal kritiseeriti Ptolemaiose maailmasüsteemi ekvantpunkti kasutamise pärast terve selle kasutamise aja. Arvati, et ekvandi kasutamine rikub astronoomia põhiaksioomi – taevased liikumised on ühtlased ja ringjoonelised või koosnevad ühtlastest ringjoonelistest liikumistest. Püüded ekvandist vabaneda viisidki esimeste geokineetiliste ehk Maa liikumist arvestavate maailmasüsteemide loomiseni. Kõige paremini õnnestus see Mikołaj Kopernikul.
Mänguasi

Mänguasi ehk lelu ehk mängukann on ese, mida kasutatakse mängimiseks.
Mänguasju valmistatakse nii lastele, lemmikloomadele kui ka täiskasvanutele, kuid mänguasjaks võib olla ka mõni lihtne looduslik objekt või mis tahes muu ese. 
Läbi aegade on populaarsete mänguasjade hulgas olnud nukud, loomad ja sõdurid, hilisemal ajal ka autod ja lennukid.
Enamiku imetajaliikide noorloomi on täheldatud mängimas. Mänguasjadeks kõlbab neile kõik, mida nad leiavad, näiteks käbid, kivid ja toit. Loomad võivad mänguasjadega maadelda, neid hammustada, taga ajada, visata ja kanda. Loomi saab õpetada mängima ja mänguasju kasutama, näiteks delfiinid, keda on õpetatud palli läbi õhus oleva rõnga viskama, võivad seda teha ka siis, kui neil seda ei paluta teha.
Mänguasjad aitavad nii loomadel kui inimestel sotsialiseeruda. Noored šimpansid võivad kasutada nukkudena keppe, kandes neid nii, nagu emad lapsi kannavad, ja võtavad neid ööseks oma pessa. Niisugust käitumist täheldatakse šimpansitüdrukutel sagedamini kui šimpansipoistel ja sedasi võivad käituda ka noored emased, aga pärast seda, kui nad ise on emadeks saanud, pole neil sellist käitumist täheldatud.
Mänguasju tundsid juba inimeste iidsed tsivilisatsioonid. Induse kultuuri leiukohtadest on välja kaevatud mängukaarikuid, vilepille ja mänguahve. Vana-Egiptuses tunti kivist, savist ja puidust nukke, millest mõnel olid parukad ja liikuvad jäsemed.
Juba antiikaja lastemängud ja mänguasjad sarnanevad tänapäevastega. Muuhulgas võib seda järeldada Pompeist leitud kunstiteoste põhjal, millel neid kujutatud oli. Lastel oli mitut liiki kõvu ja pehmeid palle, mille täiteks olid näiteks hobusejõhvid, suled, vill ja karvad, neil oli ka nukke, savinõukesi, täringuid ja lauamänge. Imikud mängisid kõristitega, suuremad lapsed nii elusate kui puust loomadega. Tunti ka vilepille ja plaksupiitsu.
Kõik mänguasjad ei sobi kõigile lastele. Harilikult sõltub see, missuguste mänguasjadega laps mängib, suuresti tema vanusest.
Väikelastele mõeldud mänguasjadele kehtivad eriti ranged reeglid. Väikelastel ei ole veel välja kujunenud teadmist, mis on ohtlik ja mis ohutu, ning nad kalduvad mänguasju suhu panema. Ebasobiv mänguasi tekitab lämbumise või mürgituse ohu. Sellepärast on kehtestatud ranged reeglid ka materjalidele, millest mänguasjad on valmistatud.
Mänguasjade tootmine on tänapäeval laialdane tööstusharu. Kulude vähendamiseks on paljud suurtootjad viinud osa mänguasjade tootmisest odavama tööjõu ja odavamate tootmiskuludega riikidesse, näiteks kolmveerand USA-s valmistatud mänguasjadest on toodetud Hiinas. Alati pole selge, missugused tingimused valitsevad alltöövõtja juures ning see tekitab tervise- ja ohutuseriske.
Mõningaid mänguasju toodetakse kollektsioneerimiseks. Nende mänguasjadega palju ei mängita.
Alates 1994. aastast tegutseb Tartus Tartu Mänguasjamuuseum. Mänguasjamuuseume asub aga ka teistes maailma linnades.
Ameerika Ühendriikide Sisejulgeolekuministeerium

Juhid

Sisejulgeolekuministeeriumi esimene juht oli endine Valge Maja sisejulgeoleku büroo direktor Tom Ridge.
Praegune minister on Rand Beers (kohusetäitja).
Eesti tüübid

"Eesti tüübid" oli fotograaf Charles Borchardti koostatud portreede sari eesti rahvastikust, mis koosnes 12 portreest ja mis hinnati hõbemedali vääriliseks 1867. aasta Moskva Keiserliku Ülikooli Loodusuurijate Seltsi ülevenemaalisel etnograafianäitusel.
Fotoportreede sari kujutas 19. sajandi eesti talurahva esindajaid.
Tallinna pirnõun

'Tallinna pirnõun' on aed-õunapuu suvisort. Seda nimetatakse ka 'Päärõunaks'.
'Tallinna pirnõun' on üks Eesti vanimaid õunasorte. Esimest korda on seda kirjeldatud juba 18. sajandi lõpul. Vili on keskmise suurusega, laikooniline, rohekas- või valkjaskollase põhivärvusega, tihti kaetud punaste triipudega. Viljaliha on rohekasvalge, pehme, magusa pirnimaitsega. Viljad valmivad augusti teisel poolel või septembri alguses, säilivad lühikest aega, ülevalminult muutuvad jahuseks.
Susanne Lothar

Susanne Lothar (15. november 1960 Hamburg – 21. juuli 2012 Berliin) oli saksa filminäitleja.
Susanne Lothar mängis mitmes Austria filmilavastaja Michael Haneke filmis: "Jõhkrad mängud" (1997), "Klaveriõpetaja" (2002) ja "Valge pael" (2009). Kokku mängis ta 72 filmis.
Ta oli abielus saksa näitleja Ulrich Mühega kuni viimase surmani 2007. aastal. Neil sündis kaks last.
Najat Vallaud-Belkacem

Najat Vallaud-Belkacem (sünninimi Najat Belkacem; sündinud 4. oktoobril 1977 Beni Chikeris) on Maroko päritolu Prantsusmaa poliitik, Sotsialistliku Partei liige. Ta on 26. augustist 2014 Prantsusmaa haridusminister.
Ta sündis aastal 1977 Marokos Orientaalregioonis Nadori provintsis Beni Chikeris teise lapsena seitsmelapselises peres. Aastal 1982 sõitis tema ema koos lastega Prantsusmaale, kus ta isa töötas Amiensis ehitustöölisena. Amiensis kasvas ta üles ja lõpetas keskkooli. Ta lõpetas aastal 2002 Pariisis kooli Institut d'études politiques de Paris.
2007. aasta Prantsusmaa presidendivalimiste ajal osales ta valimiskampaanias Ségolène Royali sekretärina.
16. maist 2012 kuni 25. augustini 2014 oli ta Prantsusmaa naisõigusluse minister. 26. augustil 2014 sai temast Prantsusmaa esimene naisharidusminister.

Isiklikku

Ta on 27. augustist 2005 abielus oma ülikoolikaaslase Boris Vallaud'ga. Ta on juurtelt maroko ja hispaania verd. Usundilise kuuluvuse kohta ütleb ta end olevat mittepraktiseeriv moslem.
Bangui

Ajalugu

Linn asutati 1889. aastal Prantsusmaa Oubangui-Chari koloonia halduskeskusena.

Transport

Bangui on tähtis sadama- ja kaubanduslinn. 7 km linnast loodes asub Bangui M'Poko rahvusvaheline lennujaam.
1970. aastal asutatud Bangui ülikool on riigi ainus ülikool.
Victor Hehn

Victor Hehn (8. oktoober 1813 Tartu – 21. märts 1890 Berliin) oli baltisaksa kultuuriajaloolane.
Ta oli 1846–1851 Tartu Ülikooli saksa keele lektor. 1851 pagendati ta Tulasse.
Ta elas alates 1855. aastast Peterburis, ning alates 1873. aastast Berliinis.
Victor Hehni vanaisa oli Johann Martin Hehn.
Paraphimophis

Levila

Need maod elavad Brasiilia lõunaosas, Uruguays, Paraguays ja Argentinas.
Mare Joonsalu

Mare Joonsalu (sündinud 2. juunil 1956) on eesti kunstiajaloolane ja kuraator.

Elulugu

Joonsalu lõpetas 1973. aastal Tartu I Keskkooli ja 1982. aastal Tartu Riikliku Ülikooli ajalooteaduskonna. Ta on töötanud Tartu Kunstimuuseumi maalikoguhoidjana 1985. aastast. Alates 2005. aastast on muuseumi peavarahoidja.

Teadustöö

Tema on põhjalikult uurinud Karin Lutsu, Elmar Kitse ja Johannes Saali loomingut. Aastal 2010 pani kokku koos Tiiu Talvistuga mahuka Pallase näituse ja monograafia.
Tarmo Kõuts (mereteadlane)

Tarmo Kõuts (sündinud 11. aprillil 1963 Abja-Paluojal) on eesti geofüüsik.

Elulugu

Ta sündis traktoristi peres.
Lõpetas 1981 Viljandi 5. Keskkooli ja 1986 Tartu Riikliku Ülikooli geofüüsika erialal, oli 1996–1999 TÜ keskkonnafüüsika instituudi doktorant.
Filosoofiadoktori väitekirja keskkonnafüüsikas "Läänemere süvavee uuenemise protsessid", juhendajad Hanno Ohvril ja Jüri Elken, kaitses 1999 Tartu Ülikoolis.

Teadustöö ja teaduskorralduslik tegevus

Uurimisala: füüsikaline okeanograafia. Uurinud Atlandi ookeanis ja Läänemeres mesomastaapseid merefüüsikalisi protsesse, sh Läänemere süvakihi veemasside uuenemist ja selle dünaamikat, Läänemere ja Põhjamere vahelise veevahetuse dünaamikat ning Läänemere jääolude ja merevee kõrguse muutlikkust. Kuulub prof. A. Aitsami koolkonda. Aastast 2006 on Kaitseministeeriumi teadusnõukogu liige ja NATO Allveeuuringute Keskuse teadusnõukogu liige.
Koos kaasautoritega avaldanud üle 70 teaduspublikatsiooni.