google/wiki40b huggingface dataset:
Sinivaal

Levik

Sinivaal elab kõikides maailmamere avaosades, välja arvatud rannikumeres ja troopilistes vetes.

Kirjeldus

Sinivaala selg on tumehall sinaka varjundiga, küljed ja kõht helesinised. Heledad laigud vaala kehal on nahaparasiitide kahjustused.
Tal ei ole hambaid, vaala suus on kiused nagu omamoodi lamellkardin.
Hinnanguliselt võib sinivaal elada 80 aastat vanaks, aga see ei ole täpselt teada, sest vaalasid on hakatud individuaalselt jälgima alles hiljaaegu. Kindla peale on teada, et Vaikse ookeani kirdeosas elas üks sinivaal 34 aastat.

Toitumine

Sinivaal toitub antarktilistes vetes hiilgevähilistest (krillist), arktilistes vetes väiksematest koorikloomadest. Ta sööb ka aerjalalisi ja muud zooplanktonit. Täiskasvanud Sinivaal võib süüa kuni 40 miljonit krilli päevas. Vaal toitub aladel, kus krille kõige rohkem leidub, ja sööb neid päevas kuni 3,6 tonni. Koos krilliga neelab ta kalmaare, koorikloomi ja väikseid kalu, aga sihilikult ta neid ei söö. Sinivaala päevane energiavajadus on umbes 1 500 000 kcal. Päeval toitub ta rohkem kui saja meetri sügavusel, öösiti veepinnal.

Eluviis

Isendid hoiduvad üksinda, harvem kahe-kolmekaupa.
Lühikest aega võib Sinivaal ujuda kiirusega kuni 40 km/h, arendades selleks võimsust 500 hj. Sukeldumisrekordiks on täheldatud 36 minutit, 20 minutit kestev sukeldumine on sagedane, 10 minutit on keskmine.

Paljunemine

Emane Sinivaal saab suguküpseks 4.–5. eluaastal, isane 8.–10. eluaastal. 
Emane sünnitab 2–3 aasta tagant 6–8 meetri pikkuse järglase. Vaalapoeg imeb päevas umbes 90-200 liitrit emapiima. Sündides kaalub vaal umbes 2,7 tonni – sama palju kui täiskasvanud jõehobu. Järglast on tarvis imetada 7–8 kuud ja selle aja jooksul kasvab ta poole pikemaks. Iga päev joob väike vaal 400 liitrit piima ja võtab päevas juurde 90 kg. Poolteiseaastane vaal on juba 20 meetrit pikk.

Vaenlane, vaalaküttimine

Sinivaala ainus looduslik vaenlane on mõõkvaal. Uuringu järgi kannab veerand Sinivaaladest mõõkvaalade rünnakuis saadud arme. Kuna mõõkvaalad sinivaalu nii sageli ründavad, siis järelikult peavad need rünnakud vahel vilja kandma, aga kui suur osa rünnakutest mõõkvaalale edukalt lõpeb, on teadmata.
Vaalaküttimise tagajärjel vähenes sinivaalade arv ligikaudu 200 000-lt (1930) umbes 1000-le (1965), kuni 1966. aastal sinivaalade püük keelati. Tänapäeval on sinivaalasid umbes 10 000 ja nende arv kasvab aeglaselt.
Eesti ungarlased

Ungarlased on üks Eestis elavaist rahvusvähemustest. Siinne Ungari rahvusrühm kujunes suuremas osas välja 20. sajandi II poolel. Eesti ungarlaste rahvuse, identiteedi ja tulevikuga seotud küsimusi käsitletakse koguteoses "Eesti rahvaste raamat: rahvusvähemused, -rühmad ja -killud".

18. sajand – 20. sajandi I pool

Ungarlasi sattus Eesti rohkem alates 18. sajandi lõpust, mil Ungari teadlased tõstatasid keelte suguluse küsimuse. Järgmisel sajandil külastasid Eestit mitmed sealsed keeleuurijad ja etnograafid, nt Antal Reguly ja Pál Hunfalvy. Neist viimane kirjutas oma reisist ka raamatu, mis Eesti keeles ilmus 2007. aastal ("Reis Läänemere provintsides").
Suhted tihenesid veelgi maailmasõdade vahelisel perioodil, mil pandi alus Eesti ja Ungari diplomaatilistele suhetele. See tõi kaasa koostöö kultuuri, hariduse ja teaduse alal ning Eestis tegutsesid mitmed ungarlasest teadlased, näiteks Elemér Virányi ja István Csekey. Tallinnas tegutses ka Ungari kunstnik Géza Jakó, kellest sai Eesti professionaalse keraamika rajaja. Lisaks sattus ungarlasi Eesti ka muul moel, nt abielude teel.

20. sajandi II pool

Valdav osa 20. sajandi keskpaigast alates Eestisse elama asunud ungarlastest pärinevad praeguse Ukraina aladele jäävast Taga-Karpaatiast (ungari keeles Kárpátalja). Tegemist on ühe osaga Trianoni rahulepingu alusel 1920. aastal Ungarilt ära võetud territooriumist, mis kuulus aastani 1938 Tšehhoslovakkiale, siis aastani 1945 taas Ungarile ja seejärel Nõukogude Liidule. Üks osa neist 20. sajandi II poolel Eestisse jõudnud ungarlastest põlvnevad aga ka Esimese maailmasõja käigus Ungarist Siberisse küüditatud ungarlastest.
Osa Nõukogude Liidu osaks saanud Taga-Karpaatia ungarlastest valisid kõrghariduse saamiseks Baltimaade ülikoolid (või tulid tööle Eesti metsa- või puidutööstusse). Üks põhjus siia õppima tulemiseks oli Eesti kõrgkoolide toetus ungarlastele kui sugulasrahvale. Näiteks võimaldasid Tartu Ülikooli professor Paul Ariste ja ungari keele lektor Paula Palmeos ungarlastel sisseastumiskirjandit ka emakeeles kirjutada. Enim saabus üliõpilasi Eestisse 1970.-1980. aastatel. Pärast Eesti taasiseseisvumist muutus Eesti ja Taga-Karpaatia vaheline liikumine keerulisemaks ja osa ungarlastest pöördus kas tagasi Taga-Karpaatiasse või asus elama Ungarisse.
Gaussi-Ostrogradski teoreem

Gaussi-Ostrogradski teoreem (ka Gaussi-Ostrogradski valem, Gaussi valem) on valem matematilises analüüsis, mis seob omavahel vektorvälja voo läbi pinna ja antud pinna sisese tensorvälja käitumise.

Matemaatiline definitsioon

Kui piirkonna  rajapind  on tükiti sile ja funktsioonid  ning nende osatuletised  on pidevad piirkonnas , siis
kus pindintegraal on võetud üle  välise pinnapoole.

Ajalugu ja nimetus

Teoreemi avastas esimesena aastal 1762 Lagrange ja pärast iseseisvalt 1813 Gauss. Ostrogradski oli esimene kes esitas teoreemi tõestuse üldisel juhu jaoks aastal 1826.
Issaak Dunajevski

Issaak Dunajevski (vene Исаак Осипович Дунаевский; 30. jaanuar (vkj. 18. jaanuar) 1900 Lohvõtsja – 25. juuli 1955 Moskva) oli juudi rahvusest Vene helilooja.
1910. aastal kolis Dunajevskite perekond Harkivisse, kus Issaak Dunajevski asus samaaegselt õppima gümnaasiumis ja muusikakoolis. Dunajevski lõpetas gümnaasiumi kuldmedaliga ja asus seejärel õppima Harkivi Ülikoolis õigusteadust. Muusikakooli lõpetas ta 1919. aastal. 1920. aastal katkestas Dunajevski juuraõpingud ja läks tööle Harkivi Vene Draamatetri orkestrisse, kus ta algul oli viiuldaja ja seejärel kontsertmeister. Hiljem sai ta orkestri juhatajaks ja teatri muusikaosakonna juhatajaks. 1924. aastal kolis Issak Dunajevski Moskvasse, kus oli Vaba teatri ja teatri "Ermitaaž" muusikaosakondade juhataja. 1926. aastal sai ta Satiiriteatri muusikajuhiks. 1929. aastal kolis Dunajevski Leningradi, kus töötas Music-Hall'is. Alates 1932. aastast hakkas ta kirjutama filmimuusikat.
Alates 1944. aastast elas Issaak Dunajevski Moskvas.
Dunajevski kirjutas 12 operetti ja arvukalt laule.
Ehra-Lessien

Volkswagen AG katsetee

Volkswagen AG omab katseteerajatist Ehra-Lessienis. Rajatis ehitati külma sõja ajal. Asupaik valiti, kuna see oli sellel ajal lennukeelutsoonis Ida-Saksamaa piiri ääres, seega sai salajasi prototüüpe katsetada potentsiaalsete konkurentide eest varjatult.
Teed kasutavad praegu kõik Volkswagen AG tütarettevõtted ja brändid, nagu Audi, Lamborghini, Bentley, Bugatti, SEAT, Škoda ja Porsche.
Rajatis kujutab endast 96 km killustikteed, mis hõlmab mitmesuguseid teekatteid ja kurve, mida kasutatakse katseteena uute sõidukite ja prototüüpide hindamiseks. Veelgi olulisem, siin on kiire ringrada, millel umbes 8,7 km pikk sirge lõik. Kuigi raja sirge osa on täiesti lame ja kogu pikkuses rõhtne, siis seistes sirge ühes otsas, ei ole maa kumeruse tõttu võimalik näha teist otsa. Kaldu kurvid ringraja mõlemas otsas võimaldavad suurt sisenemis- ja väljumiskiirust sirgele ja sirgelt, ja kasvatada keskmist kiirust 20 km ringil. Sirge on eriti kasulik sõiduki tippkiiruse määramiseks ja on üks vähestest kohtadest maal, kus Bugatti Veyron või McLaren F1 võivad jõuda oma tippkiiruseni.
Chorus Menticum

Chorus Menticum on Tartus Lõuna prefektuuri juures tegutsev segakoor. Koori dirigendid Eve Paap ja Ingrid Rammu.
Koor on Eesti Segakooride Liidu liige.
Polki maakond (Florida)

Ajalugu

Maakond moodustati 1861. aastal.

Rahvastik

Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 602 095.
Kastrul

Kastrul on metallist keedunõu, mille põhi on lame ning mis on varustatud kõrvade või varrega.
Kuuseriisikas

Kirjeldus

Kuuseriisikal on oranž või heleoranž kübar, mis vananedes muutub keskelt rohekaks. Kui kübarat vigastada, võib vigastatud koht samuti rohekaks muutuda. Kübara läbimõõt on 2–8 cm. Noorelt on seenekübar kumer, seejärel tasane. Vana seene kübar võib olla ka nõgus. Kübara servad on allapoole keeratud. Kübar on sile, märja ilmaga libe.
Riisikas eritab oranži piimmahla, mis värvub 15–30 minuti jooksul veinpunaseks.
Eoslehed on hele- või tumeoranžid. Eoste suurus on 7–9 × 6–7 μm. Nad on ellipsoidse kujuga ja mustrilised.
Seenejalg on oranži värvi, 3–7 cm kõrge, 1–1,5 cm läbimõõdus, silindriline. Noorest peast on seene jalg seest täis, vanast peast võib olla õõnes. Nagu kübar, nii ka vars võib vigastuse korral vigastatud kohast rohekaks muutuda.

Levik ja kasvukoht

Kuuseriisikas levib Euroopas, Väike-Aasias ja Põhja-Ameerikas kõikjal, kus kasvavad kuused. Eestis on kuuseriisikas väga sage.
Seen kasvab sümbioosis kuusega ning levib arvukalt loometsades, palumetsades, laane- ja salumetsades, kõige rohkem kuivendatud turbaaladel suurte magistraalkraavide läheduses kõdusoometsades ja kuusenoorendikes.
Seened valmivad suve lõpul ja sügisel.

Söödavus

Kuuseriisikas on hea söögiseen. Seda süüakse soolatult ja marineeritult, vahel isegi toorelt. Mõnel pool Lääne-Euroopas ja Põhja-Ameerikas on siiski seent nimetatud mittesöödavaks, millega tahetakse viidata, et toorelt pole seda päris hea süüa.
Seeneliha on kerge puuviljalõhnaga ega ole paha maitsega.

Sarnased liigid

Kuuseriisika sugulasliik on porgandriisikas ning varem peeti neid üheks ja samaks liigiks. Neid kahte riisikaid saab eristada seenekübara järgi, mis kuuseriisikal on tavaliselt kahvatum, eriti vananedes, ja seenejala järgi, mis porgandriisikal on tihti laiguline.
Guinea-Bissau lipp

Guinea-Bissau lipp on Guinea-Bissau Vabariigi riigilipp.
Ta võeti ametlikult kasutusele 24. septembril 1973, kui Guinea-Bissau kuulutati iseseisvaks.

Kirjeldus

Lipu proportsioonid on 1:2.
Vardapoolsel küljel on 1/3 laiuse ulatuses punane laid, mille keskel on must viisnurk.
Ülejäänud osa on jaotatud kaheks võrdseks pikitriibuks, millest ülemine on kollane ja alumine roheline.

Funktsioon

Guinea-Bissau riigilipp on rahvuslipp maal ja merel.

Ajalugu

Koloniaalajal kasutati Portugali Guineas Portugali lippu.
Aastal 1967 tehti ettepanek lisada iga Portugali asumaa lipule selle asumaa vapp. Seda ei tehtud teoks.
Guinea-Bissau lipp pärineb iseseisvusliikumise PAIGC-i lipust, mis kasutas punast, kollast ja rohelist kui panaafrika värve. Pärast iseseisvumist 1973 eemaldati kiri "PAIGC" musta viisnurga alt. Nõnda omandas lipp praeguse välimuse. PAIGC oli Guinea-Bissaus esialgu ainupartei.
PAIGC-i lipu eeskujuks oli Ghana lipp, millel punane tähistab märtrite verd, roheline metsi ja kollane maavarasid. Ghana lipp (1957) kasutas esimesena panaafrika värve.
Emil Ruber

Emil Georg Karl Ruber (22. veebruar 1889 Tartu – 1964) oli eesti loomaarst ja muusikategelane.
Õppis 1918–1919 Saraatovi Veterinaarinstituudis ja 1921–1924 (lõpetas 1924) loomaarstiteadust.
Fraternitas Tartuensise vilistlane ja lipulaulu viisi autor.
Ruber oli Estonia muusikaosakonna esimees, kauaaegne Eesti Lauljate Liidu juhatuse liige ja Eesti Kultuurkapitali Helikunsti Sihtkapitali Valitsuse liige.
Jaanus Rohumaa

Muud

Jaanus Rohumaa on ühistöös Üllar Saaremäega koostanud ja ette kandnud kaks luulekava – "Armastus ja surm" (Doris Kareva / Juhan Viiding, Noorsooteater 1992) ning "Eluküsimus" (Juhan Viiding / William Shakespeare, Rakvere teater 1998).V
Mänginud teleseriaalis "M-klubi" (BEC 1996–1999) ja "Alpimaja" (2012; Robert Raadik).
Mänginud teleseriaalis "Viimane Võmm" (2014–2016) patoloog Roland Mõisnikku.

Isiklikku

Abielust teatrikunstnik Mae Kiviloga on Rohumaal tütred Mia Maria ja Emili.
19. mail 2012 sai ta poisslapse isaks.
Kullamaa raamatukogu

Kullamaa raamatukogu on raamatukogu Lääne maakonnas Lääne-Nigula vallas Kullamaa külas Goldenbecki majas. Raamatukogu juhataja on Aili Ansel.
Hanni Wenzel

Isiklikku

Wenzel on abielus Austria endise mäesuusataja Harti Weiratheriga. Nende tütar Tina Weirather on samuti mäesuusataja.
Kersti Nigesen

Kersti Nigesen (sündinud 24. detsembril 1951) on eesti haridustegelane. 
Ta on 1992. aastal asutatud Vanalinna Hariduskolleegiumi asutaja ja direktor.

Isiklikku

Tema abikaasa on Ülo Vooglaid, nende poeg on Varro Vooglaid. Tema õde on logopeed Külli Roht.
Leili ja Medžnun (ooper)

"Leili ja Medžnun" on Aserbaidžaani helilooja Üzeyir Hacıbəyovi neljavaatuseline ooper. See põhineb ühe armastajapaari Leili ja Medžnuni lool, mille on kirja pannud 16. sajandi poeet Muhamed Fizuli. Tema omakorda tugines araablia legendile, mille esimest korda pani kirja 12. sajandi teisel poolel Pärsia poeet Nizami Ganjavi. Hiljem on sedasama legendi veel paljud luuletajad paljudes maades kasutanud.
Ooper räägib õnnetust armastusest. Leili ja Geis armastavad teineteist piiritult. Geis läheb armastusest hulluks ja teda hakatakse kutsuma Medžnuniks, mis tähendab hullumeelset. Leili vanemad ei anna oma tütart hullule naiseks, mispeale Medžnun läheb erakuna kõnnumaale elama. Vanemad annavad Leili rikkale mehele, kuid Leili on lohutamatu ja sureb igatsusest Madžnuni järele. Medžnun tuleb Leili hauale ja sureb seal ka ise.
Ooperi esmaettekanne toimus 12. jaanuaril 1908 Bakuus Tagijevi teatris. See oli esimene Aserbaidžaani ja islamimaailma ooper.
Ooper saavutas erakordse populaarsuse. Aserbaidžaanis etendati seda 30 aastat järjest igal hooajal. 1913 lavastati seda autori kodulinnas Šušas, mis asub Mägi-Karabahhis. Väljaspool Aserbaidžaani lavastati seda ooperit kõigepealt Thbilisis, seejärel Venemaal ja Ukrainas, Türgis ja Iraanis, Turkmeenias ja Usbekistanis.
1996 valmis Aserbaidžaanis ooperi põhjal kaheosaline ooperfilm "Leili ja Medžnun". 2013 valmis samanimeline üheosaline ooperfilm.
Villem

Villem on mehenimi.
2018. aasta seisuga oli see Eestis populaarsuselt 298. mehenimi. 1. jaanuari 2018 seisuga oli Eestis eesnimi Villem 407 mehel.
Seichō Matsumoto

Elulugu

Seichō Matsumoto sündis Kyūshū saare põhjatipus Kokura asunduses (nüüd Kitakyūshū linn) töölisperekonnas ainsa lapsena. Pärast kooli asutas noormees kommunaalteenuseid osutava ettevõtte. Samal ajal osales Matsumoto aktiivselt vasakpoolsete liikumises, tehes reporterina kaastööd kommunistlikes ajalehtedes. 1929. aastal ta arreteeriti oma poliitiliste vaadete tõttu ja paigutati Okura vanglasse. Teises maailmasõjas teenis Seichō Matsumoto Koreas sanitaarvägedes. Pärast sõda jätkas ta tööd ajalehe Asahi Shinbun toimetuses. 1950. aastate algul kolis Seichō Tōkyōsse.
Esimene edu kirjanikuna tuli alles 40-ndates eluaastates, kui ta saavutas 1950 ajalehe "Shukan Asahi" korraldatud ilukirjandusvõistlusel oma lühijutuga kolmanda koha. See auhinnaraha oli tema jaoks teretulnud, sest ta pidi tollal üksinda ülal pidama nii oma vanemaid, naist kui lapsi. Mõõdukas edu ning teiste kirjanike julgustus ajendasid teda jätkama. 6 aasta pärast sai ta töökohast ajalehes loobuda ja pühenduda kirjanikukarjäärile.
Ta kirjeldab oma teostes mitte üksnes kuritegu, vaid laiemas plaanis kogu ühiskonda, milles see kuritegu on toime pandud. Tema teostes kajastub laiem sotsiaalne kontekst ja pärast suurt sõda ühiskonnas levinud nihilism, mis hiljem kogu loomingu õhustikku tumedamaks muutis. Ta oli üks esimesi jaapani kirjanikke, kes hakkas kujutama korruptsiooni politseis ja kurjategijate elu.
Matsumoto väljendas mõnes oma teoses USA-vastast suhtumist, kuid samavõrd oli ta kriitiline oma ühiskonna ja jaapani kultuuripärandi suhtes. Korruptsiooni kirjeldas ta lisaks ilukirjandusele aeg-ajalt ka ajakirjanikuna. Mõttekaaslasi otsis ta sotsialistlikes riikides. 1968 külastas ta Maailma Kultuurikongressi raames Kuubat ja samal aastal kohtus ta Põhja-Vietnamis selle presidendi Ho Chi Minhiga.
Matsumoto oli viljakas kirjanik. Ta jätkas töötamist, kuni suri 83-aastaselt vähktõppe. Elu jooksul valmis tal enam kui 450 teost.
Tamme mõis (Rannu)

Tamme mõis (saksa keeles Tammenhof) oli riigimõis Rannu kihelkonnas Tartumaal.
Tamme mõis asutati 17. sajandil Rannu mõisast eraldatud alast.
Valguta vald

Valguta vald (saksa keeles Walguta) oli vald Tartumaal Rannu kihelkonnas. Valla pindala oli 91 km² ja elanikke oli 1233 (1934. aasta seisuga). Vald eksisteeris 1866–1939.
Vallas oli 274 talundit ja elamut ning need kasutasid 4682 ha maad (1929. aasta seisuga).
Vallas asus Valguta mõis.
Nõgu

Nõgu on looduslik negatiivne pinnavorm. See on enam-vähem suletud süvend maapinnas või ookeani põhjas erineva kuju, suuruse ja tekkimispõhjustega.
1997 XF11

(35396) 1997 XF11 on Maa-lähedane asteroid, mille avastas 6. detsembril 1997 USA astronoom Jim Scotti Kitt Peaki observatooriumi 77 aastat vana 36-tollise teleskoobiga Arizona Ülikooli kosmosevaatluseprojekti raames.
Seejärel jälgisid seda asteroidi, mille tähesuurus oli umbes 20, põhjalikumalt kaks Jaapani amatöörastronoomi. 
Nende vaatlustulemustest selgus, et ta võib Maale küllalt lähedale tulla.
Et asteroidi läbimõõduks hinnatakse 1,5 km, 
mis on Maale läheneva asteroidi kohta ähvardavalt suur, siis hakkas asi huvitama juba suuremat 
hulka astronoome. Selgus, et 26. oktoobril 2028 tuleb ta eriti lähedale.
Algselt hinnati minimaalseks vahekauguseks 800 000 km või koguni 50 000 km, mis aga osutus siiski vääraks. Päikesesüsteemi väikekehade spetsialisti Brian Marsdeni teatel on lähim kaugus Maast umbes 950 000 km, mis on suhteliselt ohutu.
1997 XF11 on 2028. aasta 26. oktoobri varastel õhtutundidel selge ilma korral ka Eestis palja silmaga nähtav.
Kui sellise suurusega asteroid peaks Maaga kokku põrkama kiirusel  
60 000 km/h, vallandub 300 000 megatonnine 
energia, mis ületab 20 miljonit korda Hiroshimale heidetud pommi energia.
Gert Olesk

Gert Olesk (sündinud 8. augustil 1973) on eesti jalgpallur. 
2003–2007 ja 2009-2010 mängis ta klubis FC Pärnu Vaprus.
Ta on mänginud alates 1994. aastast Eesti jalgpallikoondises 13 matši.
Houstoni maakond (Alabama)

Ajalugu

Maakond moodustati 1903. aastal.

Rahvastik

Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 101 547.
Olev Sau

Olev Sau (10. august 1929 Kaunispäe, Torgu vald – 20. september 2015) oli eesti helilooja ja luuletaja.

Elukäik

Tema pere evakueeriti sügisel 1944 Sõrvest sõjategevuse tõttu ning üle Eesti rännanuna ja aega kaotanuna lõpetas 
ta alles 1950. aastal Vändra Keskkooli. Muusikahuviline Sau tegi Vändras kooliorkestrile seadeid ning sealelanud helilooja Mihkel Lüdigi soovitusel asus Sau õppima muusikat Tallinna.
Ta lõpetas 1954 laulu erialal Tallinna Muusikakooli Aleksander Arderi klassis, 1960 koorijuhtimise erialal Jüri Variste klassis ja 1967 kompositsiooni erialal Tallinna Riikliku Konservatooriumi Heino Elleri klassis.
Oli 1951–1961 Riikliku Akadeemilise Meeskoori laulja, 1961–1971 Tallinna Muusikakooli ning 1965–1971 Tallinna Muusikakeskkooli koorijuhtimise ja muusikateoreetiliste ainete õpetaja ja 1971–1986 Tallinna Riikliku Konservatooriumi muusikateoreetiliste ainete õppejõud. 
Juhtis 1960–1969 mitut koori (Tallinna Polütehnilise Instituudi Akadeemilist Meeskoori, segakoori Laulik).

Looming

Ta kirjutas ka luuletusi. Ta pidas oma olulisemaks inspiratsiooniallikaks sünnikohta Sõrve poolsaart
Ordo Templi Orientis

Ordo Templi Orientis ehk O.T.O. on maagiaga tegelev ordu, mille asutasid 1900. aastate alguses Karl Kellner, Heinrich Klein ja Theodore Reuss (kõik nad olid tegevad tolleaegses Saksa okultses liikumises). O.T.O. tugines keskaegsetele kogemustele ja teadmistele. Peamiselt on see liikumine tuntud sellest ajast, mil seda juhtis Aleister Crowley, nôndanimetatud OHO (Outer Head of the Order) aastatel 1925–1947.
O.T.O. põhineb okultsel ideoloogial ja Thelema religioonil. Aleister Crowley môjutas suurelt osalt ordu kujunemist Thelema kaudu.
O.T.O.-l on kiriklik haru, mille nimi on E.G.C. (Ecclesia Gnostica Catholica, Gnostiline Katoliku Kirik). Selles kirikus vöib igaüks lasta end ristida gnostilise missa abil. Ka tehakse pidevat koostööd Hõbetähe Orduga (:A∴A∴ Argentum Astrum), millega ta jagab religioosseid arusaamu. A ∴ A ∴ oli organisatsioon, mida Crowley juhtis enne O.T.O.-t.
Dekolonisatsioon

Dekolonisatsioon (lad), on mõiste ajaloost, mis tähendab koloonia(te) vabanemist neid koloniseerinud emamaa võimu alt.
Akadeemiline Ajalooselts

Akadeemiline Ajalooselts on 7. jaanuaril 1999 Tartus taasasutatud teaduslik selts. Seltsi eelkäijaks on 1920. aastal Tartu Ülikooli ajalooõppejõudude loodud Akadeemiline Ajalooselts (allikates ka Akadeemiline Ajaloo-Selts) (lühendatult AAS).
Seltsi eesmärkideks on edendada ajaloo uurimist, hoida ajalooteaduse akadeemilisi väärtusi, tihendada ajaloolaste teaduskontakte ja arendada teaduslikku diskussiooni, samuti edendada ajaloolaste rahvusvahelist koostööd ning aidata kaasa ajaloo õpetamisele ja populariseerimisele.
Aastatel 1922–1940 andis Akadeemiline Ajalooselts välja Ajaloolist Ajakirja. Praegu on ta selle kaasväljaandja.
Akadeemilise Ajalooseltsi esimees on alates 18. veebruarist 2010 Janet Laidla, juhatusse kuuluvad veel Enn Küng, Mati Laur, Ago Pajur ja Anti Selart. Alates 2014. aastast on Akadeemilise Ajalooseltsi esimees Kaarel Vanamölder.
Proletaarne kirjandus

Proletaarne kirjandus (ld proletarius 'Vana-Rooma vaesema rahvakihi liige') on marksistlikule klassivõitluse ja töölisliikumise ideoloogiale tuginev kirjandus.
Proletaarne kirjandus tekkis 20. sajandi alguses ning on lähedane ühiskonnakriitilisele realismile.
Proletaarse kirjanduse nimekamad esindajad on Martin Andersen Nexø ja Maksim Gorki, Eestis Juhan Lilienbach, Hans Pöögelmann, Villem Buk, Vassili Mölder, Otto Münther, Jaan Anvelt (kirjanikunimega Eessaare Aadu), Johannes Lauristin (kirjanikunimega Juhan Madarik).
Pūriņi raudteepeatus

Pūriņi raudteepeatus on raudteepeatus Alūksne–Gulbene raudteel Gulbene piirkonna Beļava vallas Pūriņi ja Jaunpūriņi talude lähistel.
Peatus asub Gulbene raudteejaamast 6 ja Riia jaamast 217 km kaugusel. Seal kehtib oma peatusepõhine piletitariifide süsteem. Päevas võib seal peatuda neli rongi.
1. veebruarist 2011 on Pūriņi nõudepeatus (rong peatub seal ainult siis, kui sinna on müüdud pilet või kui peatuses on ootajaid).
Peatus avati aastal 1973. Algselt kandis see nime peatus 6. kilomeetril. XX sajandi üheksakümnendatel aastatel nimetati see ümber Pienakalnsiks, veel hiljem Pūriņiks. Ootepaviljon püstitati sinna kaheksakümnendatel aastatel, aastal 2016 rajati selle asemele aga uus ootepaviljon.
‘Abrī

‘Abrī (ka Sukkot) on asula Sudaani põhjaosas Niiluse paremal kaldal 3. kärestiku ja 2. kärestiku vahel. Geograafilised koordinaadid on 20°48' N, 30°20' E.
Kõrgus merepinnast on 179 m ümber.
Gavrila Deržavin

Gavrila Deržavin (vene Гаврила Романович Державин, 14. juuli 1743 Kaasan – 20. juuli 1816 Zvanka) oli vene luuletaja. Teda peetakse sageli parimaks vene luuletajaks enne Puškinit. 
Deržavin tõusis Katariina II ajal tavalisest sõdurist kõrgetesse riigiametitesse. Ta oli 1784. aastast Aunuse ja 1785. aastast Tambovi kuberner, 1791. aastast keisrinna isiklik sekretär, 1794. aastast kaubanduskolledži juhataja ja 1802. aastast justiitsminister. 1803 läks ta pensionile ning elas elu lõpuni Novgorodi lähedal Zvankas.
Tema abikaasa õde oli abielus Jakob Pontus Stenbockiga.

Teosed

Ta on tuntud peamiselt keisrinnale ja õukonnale kirjutatud oodidega. Tuntumad neist on "Ood Feliciale" (1779), "Jumal" (1784), "Kosk" (1794) ja "Leevike" (1800).
Ta on ka 18. sajandi lõpu ja 19. sajandi alguse Venemaa mitteametliku hümni "Grom pobedõ, razdavaisja!" sõnade autor.
Brendan Behan

Brendan Francis Aidan Behan (ristitud kui Francis Behan, iiripäraselt Breandán Ó Beacháin; 9. veebruar 1923, Dublin Iirimaa – 20. märts 1964, Dublin Iirimaa) oli iiri vabariiklane, luuletaja, kirjanik ja näitekirjanik, kes kirjutas nii inglise kui ka iiri keeles. 
Teda on peetud üheks suursugusemaks iiri kirjanikuks ja ajakirjanikuks.
Kaarma-Suure vald

Kaarma-Suure vald (ka Kaarma-Suuremõisa vald; saksa keeles Karmel-Grossenhof) oli vald Saaremaal Kaarma kihelkonnas ümber Kuressaare linna. Valla pindala oli koos Abruka saarega 198 km² ja elanikke oli 2996 (1922. aasta seisuga). Vald eksisteeris 1866–1939, mil see liideti Kuressaare ja osalt Salme vallaga.
Vallas oli 598 talundit ja need kasutasid 14 934 ha maad.
1891 liideti Kaarma-Suure vallaga Kellamäe, Praakli, Pähkla, Randvere, Tahula vald, samuti Kuressaare kirikumõisa maakogukond, mis varem oli Praakli valla koosseisus.
Kalabariia (perekond)

Levila

Kalabariia elab Lääne- ja Kesk-Aafrikas.