google/wiki40b huggingface dataset:
Päärdu mõis

Päärdu mõis (varem Kose mõis) (saksa keeles Kosch) oli rüütlimõis Läänemaal Vigala kihelkonnas. Nüüdisajal asub Rapla maakonnas Märjamaa vallas.

XVI sajand − 1919

Päärdu oli XVI sajandi algul Uexkülli suguvõsa valdus. Nende ajal rajati sinna ilmselt sajandi 2. poolel mõis. Abielu kaudu omandasid selle neilt Taubed, kelle valduses püsis mõis XVIII sajandi alguseni. Seejärel kuulus mõis lühikest aega Pahlenitele ja siis Derfeldenitele, kes pidasid seda XVIII sajandi keskpaigani. 1749. aastal Päärdu ostu kaudu omandanud Jakob Gustav Edler von Rennenkampffi (1716−1791) järeltulijad olid mõisaomanikud 1872. aastani, mil nad müüsid selle Abjast pärit puusepp Johan (Juhan) Lüdigile (1819−1883). Ta hakkas 1874. aastal mõisa renditalusid päriseks müüma. Lüdigid olid mõisaomanikud 1908. aastani, mil viimaseks omanikuks sai pärilik aukodanik Bruno Richard Theodor Stein (1873−1939), kellelt mõis võõrandati 1919. aastal.

Pärast võõrandamist

1924. aastal kolis mõisa peahoonesse Päärdu kool. See õppeasutus tegutses seal 1972. aastani, mil kool liideti Kivi-Vigala Põhikooliga. Seejärel seisis mõis pikalt tühjana. Tänapäeval on mõisakompleks eravalduses.

Karjamõisad

Palase mõis (Pallas) ehk Pallaste mõis oli varem karjamõis, kuid 1770. aastate paiku sai sellest iseseisev mõis ja hiljem oli see poolmõis. Mõisnik Peter von Rennenkampffi järgi nime saanud Peetrimõisa (Peterhof) ehk Maanda karjamõis asus Rääskis. See tükeldati aastatel 1870–1874 ja jagati kaheks taluks.

Mõisa suurus

1566. aasta revisjoni andmetel oli Päärdu mõis kümne ja poole adramaa suurune valdus. 1774. aasta revisjoni järgi hinnati selle suuruseks 14,75 adramaad ja 1840. aastal 32 ruutkilomeetrit. 1910. aastaks oli mõisal maad umbes 1000 hektarit. XVIII sajandi alguses kuulusid Päärdu mõisale lisaks Kose (Päärdu) külale tänapäevase Rääski, Palase ja Kurevere küla alad.

Mõisa nimest

Saksakeelne nimi Kosch tuleneb Päärdu varasemast nimest Kose. Praegu eestikeelne variant pärineb XVII sajandi mõisaomaniku Berend Taube eesnimest.

Mõisa rahvastik

XVII sajandi lõpul elas mõisa alal umbkaudu 250 inimest. Pärast 1711. aasta katku oli alles vaid 42 inimest. Seejärel hakkas elanike arv uuesti kasvama.

Peahoone

Varasem häärber hävis põlengus 16. juunil 1546. Hilisem üldkompositsioonilt varaklassitsistlik, kuid baroksete detailidega kahekorruseline kelpkatusega peahoone valmis 1790. aastal mõisaomanik Jakob Gustav Edler von Rennenkampfi (1716−1791) ajal. 1905. aasta sündmustes jäi Päärdu erinevalt teistest ümbruskonna mõisatest puutumata, kuna levisid kuuldused, et härrastemajja tahetakse paigutada kool. 1980. aastatel hakati häärberit puhkebaasiks renoveerima, kuid taastamistööd katkesid. 1990. aastatel eravaldusse läinud mõisasüda taastatakse.

Park

Viie hektari suurune park on looduskaitse all.
Föglö vald

Külad

Björkör, Björsboda, Bråttö, Brändö, Bänö, Degerby, Finholma, Flisö, Granboda, Hastersboda, Horsholma, Hummersö, Jyddö, Järsö, Kallsö, Klåvskär, Nötö, Sanda, Skogboda, Sommarö, Sonnboda, Stentorpa, Ulversö, Överö
Mitteheteroseksuaalsus

Mitteheteroseksuaalsus on seksuaalne sättumus või seksuaalne identiteet, mis ei ole heteroseksuaalne.
Mõiste aitab defineerida "ideed, mis on norm ja kuidas konkreetne grupp erineb sellest normist". Mitteheteroseksuaalsust kasutatakse üldises akadeemilises kirjanduses, eriti feministlikutes käsitlustes ja soouuringutes, et eristada selgemini erinevaid seksuaalseid identiteete, mis on inimeste poolt valitud, neile määratud või eeldatud.
Mõiste sarnaneb sõnaga queer, aga on sellest vähem poliitiliselt laetud ning rohkem kliiniline: queer viitab üldiselt mittenormatiivsusele ja mitteheteroseksuaalsusele. Osad vaidlustavad selle mõiste, kuna nad näevad väljendil halvustavat tähendust. Väidetavalt see mõiste "sildistab inimesi eeldatud heteroseksuaalsuse normi järgi, sellega tugevdades heteronormatiivsust". Sellele vaatamata märgivad teised, et mitteheteroseksuaalsus on ainuke kasulik mõiste, mille abil säilitada koherentsust uurimustes. Nad väidavad, et see tõstab esile keeles olevaid puudujääke seksuaalse identiteedi teemade käsitlemisel. Näiteks saab seda kasutada biseksuaalsuse kustutamiseks.
Nõukogude Õigus

Nõukogude Õigus oli aastail 1967–1989 Eesti juriidikaajakiri, mis ilmus 6 korda aastas.
Väljaandja oli Justiitsministeerium, peatoimetaja oli Lembit Koik.
Aastail 1990–1994 ilmus ajakiri nime all Eesti Jurist.
Nina Companeez

Nina Companeez (26. august 1937 Boulogne-Billancourt – 9. aprill 2015 Pariis) oli prantsuse filmilavastaja, ‑näitleja ja stsenarist.
Nina sündis juudi soost Venemaa immigrandist stsenaristi Jacques Companeezi peres.
Ta kirjutas stsenaariumi filmile "Husaar katusel" ("Le hussard sur le toit"; 1995).
Otepää püss

Otepää püss on Otepää linnuse ühest ruumist leitud algeline püss; ühtlasi maailma vanimaid säilinud püsse. Püss on tehtud pronksist ja see on eestlaetav ja lukuta. Püssi pikkus on u 17,5 cm. 
Püssi dateering on vaidlusalune. Ain Mäesalu järgib Osvald Saadre dateeringut (1966), mille järgi Otepää linnus hävis 1396. aastal, järelikult peaks püss olema valminud ja kasutusel hiljemalt samal aastal. Samas on Osvald Saadre dateering tõenäoliselt poliitiliselt motiveeritud, lükkamaks ümber varasemat Armin Tuulse seisukohta (1942). Jaak Mäll (2010 ja 2016) ühineb Armin Tuulse seisukohaga, mille järgi Otepää linnus eksisteeris veel hiljemalt 1477. aastal ja võib-olla isegi Liivi sõja ajal. Püssi täpsem dateerimine pole võimalik.
Chubu Centrairi rahvusvaheline lennujaam

Chubu Centrairi rahvusvaheline lennujaam (jaapani keeles: 中部国際空港 Chūbu Kokusai Kūkō) (IATA: NGO, ICAO: RJGG) on rahvusvaheline lennujaam, mis asub tehislikul saarel Ise lahes, Tokonames, Aichi prefektuuris, 35 kilomeetrit lõunas Nagoyas Kesk-Jaapanis. Lennujaam teenindab Nagoya linna, Aichi prefektuuris, Jaapanis.
Lennujaam on All Nippon Airwaysi, Jetstar Japani ja AirAsia Japani kodulennujaam. Japan Airlinesi jaoks on tgeu fookuslinna- ja lennujaamaga. 
Lennujaamas on üks lennurada, mille pikkus on 3500 meetrit. Lennujaama läbis 2018. aastal rohkem kui 12 miljonit reisijat. 
Lennujaama omab ja opereerib Central Japan International Airport Co., Ltd. (CJIAC). 
Lennujaam sisse on toodud terve Boeing 787 Dreamlineri reisilennuk.
Rrok Mirdita

Rrok Kola Mirdita (28. september 1939 Montenegro Klezna – 7. detsember 2015 Tirana) oli Durrëse-Tirana katoliku peapiiskop, Albaania priimas.
Ordineeriti preestriks 2. juulil 1965 ja oli albaania koguduse preester New Yorgis Bronxis.
25. detsembril 1992 määrati Durrëse ja Tirana peapiiskopiks ja ordineeriti 25. aprillil 1993 paavst Johannes Paulus II ja kardinal Camillo Ruini ning kardinal Jozef Tomko poolt koos veel kolme piiskopiga (Zef Simoni, Frano Illia ja Robert Ashta) paavsti pastoraalvisiidi ajal Albaaniasse. Sellega taastati katoliku hierarhia pärast tagakiusamist kommunistide poolt. Katoliku kirik Albaanias tuli uuesti üles ehitada. Peapiiskopi sõnul ei olnud talle eelkäijalt jäänud midagi peale rinnaristi.
Ta oli Albaania Piiskoppide Konverentsi esimees ja Albaania Caritase esimees.
Tema initsiatiivil rajati Tiranasse Pauluse katedraal. Selle kolmnurkne arhitektuur, mis järgib peapiiskopi ideed, sümboliseerib islami, õigeusu ja katoliikluse kooseksisteerimist Albaanias. Esimese missa uues katedraalis teenisid Vatikani kardinal-riigisekretär Angelo Sodano ja peapiiskop Rrok Mirdita 27. jaanuaril 2002. Peapiiskopi maja ehitati katedraali kõrvale.
1999. aasta jõulude ajal tervitasid katoliku peapiiskop Rrok Mirdita ja õigeusu peapiiskop Anastasios ühiselt rahvast.

Vaated:

1997. aasta sündmuste süvapõhjus on väärtuste kriis.
Ainult Kristus saab olla vastukaaluks Lääne ahvatlustele.
Otto Reinvald

Otto Aleksis Reinvald (nime rööpkuju Otto Reinwaldt, (28. juuli 1886 Rakvere – 29. november 1940 Tallinn) oli eesti tehnikateadlane. 
Otto Reivald on maetud Rakvere kalmistule.

Haridus

Lõpetas Tallinna Peetri Reaalkooli 1904, ja Gattšina Reaalkooli täiendusklassi 1905; Darmstadti Tehnikaülikooli elektrotehnika erialal 1912,

Teenistus

Alustas tööd õppevaheaegadel Saksamaa firmades, nt AEG Frankfurdis ja mujal; Oli 1908–1909 ja 1911–1912 Babenhauseni elektrijaama juhataja; AS Volta Tehased proovisaali insener ja juhataja 1912-1917; oli 5 kuud Saksamaal Berliinis Lichtenbergi jõujaama ehitusel 1912-1913; Viru maakonnavalitsuse tehnikaosakonna juhataja 1918-1921; Tallinna Linna Elektrijaama abidirektor 1935-1937, 
Tallinna Tehnikaülikoolis 1921-1940: Tallinna Tehnikumi õppejõud (õppeained: elektrivõrgud, elektri mõõtmine, jõusisseseaded, kõrgepingetehnika, elektriraudteed, üldelektrotehnika); mehaanikaosakonna juhataja 1926-1936; tehniliste kursuste lektor 1932-1934; Riikliku Katsekoja elektrotehnilise osakonna juhataja 1923-1940; elektrotehnika erakorraline professor 1937-1940, soojustehnilise laboratooriumi juhataja kohusetäitja [[1938]9-1940; üliõpilaskonna kuraator 1938-1939.

Teadustöö põhisuund

elektrimasinate konstruktsioon ja karakteristikud, keemiliste vooluallikate omadused, isolaatorid ja isoleermaterjalid, raadiohäired, elektritariifid ja tariifipoliitika. 
Avaldas artikleid elektrijõu kasutamisest tööstuses ja põllumajanduses, esimese eestikeelse elektrotehnika õpiku Üldelektrotehnika autor (1928),

Teadusorganisatoorne ja -administratiivne tegevus

Elektrotehnika-alaste uurimistööde algatajaid ja Eesti elektrijaamade ja -võrkude rajajaid 1920-1930; kaastegev Eesti elektrifitseerimise plaani koostamisel aastaiks 1936-1940; riigi majandusnõukogu erikomisjoni ja Narva hüdroelektrijaama ehituse komisjoni liige ülesandega määrata energiavajadust ja hinnata energiamüügi tulu; osales elektrijaamade generaatorite katsetamisel, Türi raadiosaatja häälestamisel ja käivitamisel; juhendas magistraalliinide projekteerimist. Rahvusliku Jõukomitee juhatuse liige 1938-1940; Insenerikoja elektrisektsiooni ja AS Elektrikeskus juhatuse liige 1939-1940. Korporatsioon Leola liige.

Tunnustused

Valiti 13.02.1940 korp! Leola auvilistlaseks.
Juhan Vermet

Juhan Vermet (kuni 1937. aastani Johannes Värnik, ka Johannes Vernik; 24. veebruar 1897 Antsla, Võrumaa – 5. aprill 1966 Linnamäe, Võrumaa) oli Eesti sõjaväelane (kolonelleitnant).

Elulugu

Juhan Vermet võitles Vabadussõjas pärast lühikest teenistust Venemaa tsaariarmees aastail 1916-1917. Ta lõpetas 1930. aastal Kõrgema Sõjakooli ja määrati 1935. aastal Kaitseväe Ühendatud Õppeasutuste  alaliseks lektoriks. Seejärel sai ta 1939. aastal Sõjakooli ohvitserideklassi ülemaks ning ülendati 1940. aastal kolonelleitnandiks.
Pärast Eesti okupeerimist arvati Juhan Vermet ja teised Eesti sõjaväelased Punaarmeesse ja saadeti sõja alguses rindele. Ta andis end juulis 1941 sakslaste kätte vangi. Eestisse tagasi jõudnud, sai temast 1942. aastal Tartus asuva politseipataljoni ülem.
Kui Punaarmee taas Eestile lähenes, määrati Juhan Vermet 2. piirikaitserügemendi ülemaks. Juhan Vermetil õnnestus koos rügemendi riismetega pääseda sügisel 1944. Saksamaale, kus eesti sõjaväelased koondati Neuhammeri 20. eesti diviisi 47. Relva-SS Grenaderirügemendi laagrisse. Veel enne seda oli tal õnnestunud aidata Tallinnast 22. septembril põgenema oma ja ka abikaasa õe pere, ta lahkus neist 24. septembril Kuressaares.
Pärast Saksamaa kapituleerumist asus Juhan Vermet otsima Saksamaa läänetsoonides oma perekonda, sest abikaasa Olga ja poeg Paul olid samuti Saksamaale pääsenud. Kuid Juhan Vermet sattus tookordses Prantsuse okupatsioonitsoonis Reinimaal Prantsusmaa võimude kätte, mis ta 1945. aastal Nõukogude Liidule välja andsid.
Neemehark

Neemehark on laht Harju maakonnas Kuusalu vallas Juminda külas. 
Lahe koordinaadid on 59° 39′ N, 25° 30′ E.
Kersti Karu

Kersti Karu (sündinud 25. detsembril 1946 Tallinnas) on eesti keraamik ja maalikunstnik.

Haridus

Kersti Karu on lõpetanud ERKI 1971. aastal keraamika erialal.

Töökäik

Aastatel 1971–1980 töötas ta Tallinna Kunstitoodete Kombinaadis ARS tehnoloogina, aastatel 1980-1996 autoritiraaži kunstnikuna. 1996-2003 töötas OÜ ARS Keraamikas kunstnikuna. Alates 2003. aastast on ta tegutsenud vabakutselise keraamikuna ning Lasnamäe Noortekeskuse savistuudio juhendajana.

Looming

Kersti Karu tööd asuvad nii Eesti Tarbekunsti- ja Disainimuuseumis kui ka erakogudes üle maailma. Tema loomingust on toimunud seitse isikunäitust, sealhulgas Tammsaare muuseumis (1996), Adamson-Ericu muuseumis (2016), Tallinna Ülikooli Akadeemilises Raamatukogus (2006, 2017).
Koos abikaasa Valeriy Sakoviga on ta korraldanud ka maalinäitusi. 
Kersti Karu kuulub Eesti Kunstnike Liitu alates 1984. aastast ja Eesti Keraamikute Liitu alates 1992. aastast.

Isiklikku

Kersti Karu on abielus vene maali- ja monumentaalkunstniku Valeriy Sakoviga, kellega tal on kaks tütart. Kirjandusteadlane Aija Sakova on Kersti Karu tütar.
Woman's Home Companion

Woman's Home Companion (kandnud ka nime Ladies Home Companion) oli USA naisteajakiri, mis ilmus aastail 1873–1957. Ajakiri oli vägagi populaarne ning oma kõrgaegadel 1930.–1940. aastatel ületas ta üksiknumbri tiraaž nelja miljonit.
August Kasak

Elukäik

Õppis Krabi vallakoolis 1905–1908, Tsooru ministeeriumikoolis 1909–1911. Töötas vallasekretäri õpilasena Haanjas 1911–1914, vallasekretäri abina Karulas 1914–1915 ja Oraval 1915. Oli I maailmasõjas kirjutaja (1915–1918), Vabadussõjas teenis 1918–1920 (7. Jalaväerügemendi kantseleis). Pärast sõja lõppu töötas Meremäe Grihnevo algkoolis õpetajana, Misso vallasekretärina 1920–1939, Võru vallasekretärina 1922, uue Võru valla vallasekretärina 1939–1940.
August Kasak oli Misso valla Järvesaare talu omanik 1935. aastast, bussiliinide omanik 1930. aastast, majaomanik Võrus Kreutzwaldi 46, Misso Haridusseltsi ja Raamatuühingu esimees 1922, Misso rahvamaja juhataja 1935, Võru Tarbijate Ühistu esimees 1929–1931, Misso ühispanga juhatuse esimees 1928, Kaitseliidu Võrumaa maleva juriskonsult, Isamaaliidu osakonna esimees. 
Vangistati 14. aprill 1941 Võrus, lahutati Petseri raudteejaamas perest. Hukati 19. augustil 1942 Sverdlovski oblastis Sevurallagis. 
Perekond küüditati Tomski oblasti Aleksandrovo rajooni.

Isiklikku

August Kasaku isa oli Jaan Kasak ning ema Liisa Kasak (sündinud Puurits). August Kasak abiellus 1922. aastal Magdaleene Prinsiga (1902–1970) ning neil sündis neli last: Vambola (1923-1944), Olev (1926), Hilja (1929–1998), Rein (1937).
Juudavaik

Juudavaik (rahvasuus ka: juudasitt, pärglipask, tiivistrik) on haisva vaiguputke (Ferula assafoetida) varrest ja juurest saadav vaik.
Vaiku on tarvitatud ravimina.
Nõudluse ohjamine

Nõudluse ohjamine (inglise demand side management, lühendatult DSM) on loodusvarakasutuse ja keskkonnamõju vähendamine teatud toote või teenuse tarbimisnõudluse kaudu; loob eeliseid toodetele või tegevustele, mille puhul loodusvarakasutus ja keskkonnamõju on väiksemad.
Nõudlust on vaja ohjata või vähendada siis, kui tarbimise kasv ületab tehnoloogiliste uuendustega saavutatud ressursitarbimise või saastamise vähendamise. Näiteks kuna efektiivsematest mootoritest ja kvaliteetsematest kütustest hoolimata on sõiduautode heitkogused suurenenud, sest sõiduautode läbisõit on kasvanud kiiremini, siis on vaja mitmekülgseid meetmeid, mis vähendaksid inimeste sõltuvust autost ja sõitmisvajadust.
Kaspars Astašenko

Kaspars Astašenko (17. veebruar 1975 Riia – 20. november 2012 Riia) oli Läti jäähokimängija, kaitsja.
Astašenko mängis karjääri jooksul 23 NHL-i kohtumises Tampa Bay Lightningi meeskonnas aastatel 1999–2001. Läti jäähokikoondises mängis ta 2001. ja 2006. aasta maailmameistrivõistlustel ja 2002. aasta taliolümpiamängudel Salt Lake Citys.
2003. aastal vahistati ta heroiini omamise tõttu.
Ta oli 190 cm pikk ja kaalus 90 kg.
Maastike mitmekesisus

Maastike mitmekesisus (inglise landscape di­versity) on maastike struktuur, mis hõlmab eelkõige eluta loodust ja mida hinnatakse mitme indikaatoriga.
Eesmärk on säilitada võimalikult mitmesuguseid maastikutüüpe ja -mustreid. Haakepunktiks elurikkusega on elupaigad ja kasvukohad, mida maastik pakub.
47th Street

47ᵗʰ Street on New Yorgi keskse linnaosa Manhattani tänavajoonestikus rõhtsirge tee.
Tiit Naarits

Tiit Naarits (sündinud 11. augustil 1973) on eesti mälumängur.
Ta töötas ajalooõpetajana Jõgeva Gümnaasiumis ning aastast 2010 Tartu Karlova Gümnaasiumis. Alates 2013. aastast töötab ajaloo- ja ühiskonnaõpetajana Jõgevamaa Gümnaasiumis.
2011/12 hooajal tuli ta mälumängus Eesti meistriks nii üksik- ja paarismängus kui ka võistkondlikult.
Połonina Caryńska

Asukoht

Połonina Caryńska asubPodkarpacie vojevoodkonnas Poolas. Selle idapoolseim ots jääb Ustrzyki Górne külast 2-tunnise ja Brzegi Górne külast 30-minutise kõnnitee kaugusele.
Lähimad linnad: Kraków – umbes 275 km, Slovakkia Košice – umbes 195 km ning Ukraina linnad Kaluš – umbes 250 km ja Lviv – umbes 200 km kaugusel.

Iseloomustus

Połonina Caryńska on külm ja tuuline mäemassiiv, mis paikneb keset Bieszczady ning selle maalilisi mäeharju Bukowe Berdo (1311 m), Tarnica (1346 m), Wielka Rawka (1304 m) ja Połonina Wetlińska (1255 m). Oma reljeefitüübilt Połonina Caryńska meenutab karjamaad ja Alpi aasu liigendatud madalatest mergli– ehk savika lubjakivi või lubjakivi-, kildi- ja liivakiviküngastest ning -ahelikestümardunud kividest settekivimiga. Siin mägisemaid maastikuvorme võimaldavad ületada talvel suusarajad ja suvel rohumaad mööda suhteliselt lühikest mäeharja.
Sarnaselt Połoniny Wetlińskaga on selle edelanõlvadel on lühike ja järsk laskumine orgu ning kirdes laugem vorm, kus seljandiku servi eraldamas orud väikeste ojadega. Maastikule on iseloomulikud suhteliste kõrguste märkimisväärsed erinevused ning tõusud vahelduvad triviaalselt õrnadest kohati katastroofiliselt järskudeni.
Połonina Caryńska nimega seotud kohti on selle vahetus läheduses mitu: põhjapoolsel nõlval asus varem Caryńskie küla, praeguseni säilinud püha Jani kivist kabeli varemetega, kalmistu ja 3 elanikuga. Sealsetel nõlvadel voolab külla Caryńczyki oja ning veidi läände jääb Caryńska mägi (928 m).
Mäemassiivi niitusid on nimetatud Bieszczady mäestiku karjamaadeks, kus karjatati aina sõdadevahelistel perioodidel. Taimeliikidest kasvab seal harilik mustikas ja pöökmets, on leidunud haruldasemaid õitsvaid liike soomukaliste sugukonnast (Orobanche alba ja Tozzia alpina) ning samuti lõikheinalisi ja tulikalisi.
Eutychianus

Eutychianus oli paavst 275–283. Ta oli 27. paavst.
Eutychianus sündis "Liber Pontificalise" järgi Toscanas Lunis Marinuse pojana.
Eutychianuse paavstiks valimise päevana tunnustatakse 4. jaanuarit 275, sest keiser Diocletianuse ajal toimunud kristlaste tagakiusamise tõttu on sellele vahetult eelnenud aja kohta säilinud vähe materjali ja Eutychianuse valitsemisaja daatumid on seetõttu ebamäärased. "Liber Pontificalise" järgi oli tema valitsemisaja pikkus 8 aastat, 10 kuud ja 4 päeva, kuid ajaloolase Eusebiose andmetel ainult 10 kuud.
Eutychianuse ametiajast on teada eelkõige "Liber Pontificalises" sisalduva biograafia alusel. Ta lubas vaimulikel altaril õnnistada saagiks korjatud põllusaadusi: ube ja viinamarju, kuid neid kombeid peetakse tunduvalt hilisemateks. Eutychianus oli "Liber Pontificalise" järgi isiklikult matnud 342 märtrit, kuid tema ajal pole Roomas teada kristlaste tagakiusamisi. Eutychianus sätestas, et märtrite säilmed tuleb katta dalmaatikaga.
Ta ordineeris 14 presbüterit, 5 diakonit ja 9 piiskoppi.
Eutychianus suri 7. detsembril 283 ja ta oli viimane paavst, kes maeti San Callisto katakombides asuvasse paavstide krüpti. "Liber Pontificalise" järgi suri ta märtrina.
Eutychianust austatakse katoliku kirikus ja õigeusu kirikus märtri ja pühakuna. Tema mälestuspäev on 8. detsember.
Rick Perry

James Richard Perry (sündinud 4. märtsil 1950) on USA poliitik, Texase kuberner 21. detsembrist 2000 kuni 20. jaanuarini 2015. 2. märtsist 2017 on ta Ameerika Ühendriikide energeetikaminister.
Ta on surmanuhtluse pooldaja. Tema 11-aastasel ametiajal on Texases hukatud 253 inimest, kõige rohkem 2002. aastal (33). Juunis 2002 lõpetas ta vaimuhaigete kurjategijate hukkamiskeelu. Perry ametiajal on Texases hukatud ka kaks Mehhiko kodanikku. Siiski on ta ka vastu võtnud ühe armuandmispalve: 30. augustil 2007 muutis ta surmamõistetud Kenneth Fosteri surmaotsuse 30-aastaseks vanglakaristuseks.
14. detsembril 2016 nimetas president Donald Trump Perry energeetikaministri kandidaadiks. 2. märtsil 2017 vannutas USA asepresident Mike Pence ta energeetikaministriks.
Lõuna-Saksamaa

Lõuna-Saksamaa on kindlalt piiritlemata piirkond Saksamaa lõunaosas. Reeglina loetakse Lõuna-Saksamaaks Baierit, Baden-Württembergi ja Hesseni lõunaosa Mainist lõunas, kuid mõnikord isegi Pfalzi ja Saarimaad.
Saarimaa, Rheinland-Pfalz, Baden-Württemberg ja Hesseni lõunaosa on Edela-Saksamaa.
Baierimaa ja Baden-Württemberg on rahvaarvult Saksamaa teine ja kolmas liidumaa, nende kogurahvaarv on ligi 24 miljonit. Koos Rheinland-Pfalzi ja Saarimaaga on Lõuna-Saksamaa rahvaarv ligi 29 miljonit.
Lõuna-Saksamaale on omased ülemsaksa – alemanni, baieri ja frangi – murded.
Lõuna-Saksamaa suurim linn on ligikaudu 1,35 miljoni elanikuga München, sellele järgneb 600 000 elanikuga Stuttgart. Teised piirkonna suurimad linnad on Nürnberg, Mannheim, Karlsruhe, Augsburg ja Freiburg.
Lõuna-Saksamaale on iseloomulik katoliiklus – 2016. aasta andmetel on Baierimaa elanikest 58,6% katoliiklased ja 23,4% protestandid, Baden-Württembergi elanikest 40,6% katoliiklased ja 37,6% protestandid, Rheinland-Pfalzi elanikest 42,4% katoliiklased ja 34,8% protestandid ning Saarimaa elanikest 68,1% katoliiklased ja 22,3% protestandid; võrreldes protestantliku Põhja-Saksamaaga.
Poliitiliselt on Saksamaa lõunaosa tunduvalt konservatiivsem – kõikidel Liidupäeva valimistel alates 1949. aastast on Baierimaa ja Baden-Württemberg hääletanud vastavalt CSU ja CDU poolt; samuti Rheinland-Pfalz (välja arvatud 1998. aasta, kui võitis SPD). Samas on Saarimaa hääletanud SPD poolt 1972. ja 1980. aasta valimistel, ja kõikidel ajavahemikus 1987–2005 toimunud Liidupäeva valimistel.
Majanduslikult on Lõuna-Saksamaa majandus tugevaim – Baden-Württembergis ja Baierimaal on tugev tööstus, peamiselt auto- (Stuttgartds Daimler ja Porsche, Münchenis BMW ja Ingolstadtis Audi) ja masinatööstus. Ka Saksamaa prestiižseimad ülikoolid asuvad riigi lõunaosas (Heidelberg, München, Tübingen, Würzburg, Freiburg, Erlangen ja Stuttgart).
Enne Teist maailmasõda oli Lõuna-Saksamaa valdavalt agraarsem, Saksamaa peamine tööstus paiknes riigi põhjaosas: Berliinis, Saksimaal, Tüüringis ja Ruhri linnastus, ning Põhja-Saksamaa sadamalinnades, näiteks Hamburgis ja Bremenis. Seetõttu ei pommitanudki liitlasväed Lõuna-Saksamaad nii palju kui põhjaosa, kus linnad olid praktiliselt varemetes. Ka kommunismiohu tõttu – Ida-Saksamaal moodustati Saksa Demokraatlik Vabariik – kasvas Lõuna-Saksamaa majandus (eriti tööstus) peale teist maailmasõda kiiresti. Enne sõda tegutses Siemens Berliinis, kuid 1949.–1954. aastal koliti ümber Münchenisse. Ka Audi eelkäija Auto Union tegutses enne sõda Chemnitzis, kuid 1949. aastal koliti Ingolstadti.
Tartu–Koidula rongiliin

Tartu–Koidula rongiliin on Elroni opereeritav rongiliin Eestis, mis läbib Tartumaad, Põlvamaad ja Võrumaad. 
Sellel liinil sõitis kuni 2013. aasta 31.detsembrini talveperioodil (septembrist maini) tööpäeviti mõlemal suunal üks rong, laupäeval sõitis kaks rongi Tartusse ja pühapäeval kaks rongi Koidulasse. Suveperioodil (juunist augustini) oli tööpäeviti mõlemal suunal kaks rongi, laupäeval sõitis kaks rongi Tartusse ja pühapäeval kaks rongi Koidula suunal.
Alates 2012. aastast sõidavad rongid suveperiooditi kuni Piusani. Alates 2014. aasta 1. jaanuarist seoses  Elroni tulekuga sõidab talveperioodil iga päev mõlemas suunas 2 rongi ja vaid Koidulani. Suveperioodil maist augustini sõidab tööpäeviti 2 rongi Tartust Piusale ja laupäev ning pühapäev 3 rongi Tartust Piusale. Septembris sõidavad rongid Piusale vaid laupäeviti ja pühapäeviti.