google/wiki40b huggingface dataset:
Räni põik

Räni põik on tänav Tartus Tammelinnas.  
Tänav algab Räni tänavalt ja teeb täisnurkse pöörde paremale ning lõpeb tupikuga. Tänava pikkus on umbes 170 meetrit.
Kohtla valla lipp

Kohtla valla lipp on endise Eesti haldusüksuse Kohtla valla lipp.
Lipp kinnitati 10. septembril 1997.

Lipu kirjeldus

Ristkujuline lipp on varda poolt lipu 1/3 pikkuse kohal püstiselt sirglőikega ning all servast lipu 2/7 laiuse kohal pőigiti lainelőikega jaotatud neljaks väljaks. Vardapoolne ülemine on valge ja alumine sinine ning väljad lipu lehvivas otsas on vastandvärvides. Ülemiste väljade, valge ja sinise piirile on paigutatud kollane kroon.
Lipu kujunduse aluseks on Kohtla valla vapp, kuid pööratud kujul, kuna seda eeldab lipu olemus ja sümbolite paigutus.
Kandelipu suurus on 105×165 cm ning Laiuse ja pikkuse suhe 7:11.

Põhjendus

Kroon viitab eeposele "Kalevipoeg", mille järgi saabus Kalev põhjakotka seljas ja maandus kõrgel Viru kaldal, milleks tõenäoliselt oli Ontika (56 m). Hõbedane piit on Ontika paekallas heraldilisel kujul. Vasakul asuv paekallas kujutab Kohtla valla paiknemist Toila vallast läänes. Toila vapil on paekallast kujutav piit paremal. Lainelõige ja jalus tähistavad vett ja veerikkust.
Dorothy Round Little

Dorothy Edith Round Little (13. juuli 1908 Dudley, Worcestershire, Inglismaa – 12. november 1982 Kidderminster, Hereford and Worcester, Inglismaa) oli Inglise tennisist.
Ta oli Helen Wills Moody üks põhirivaale ning ta võitis Wimbledoni turniiri 1934. ja 1937. aastal ning Austraalia lahtised 1935. aastal.
Ta kuulus The Daily Telegraphi ja Daily Maili poolt koostatud maailma tennisistide paremustabelis kümne parema hulka aastail 1933–1937 ning oli ka esinumbriks 1934. aastal.
1986. aastal valiti ta maailma tennise kuulsuste halli.
Hullud Päevad

Muu

Soomes on termin "Hullud Päevad" seadusega kaitstud sõnapaar, mida teised kaubandusketid ei tohiks ilma loata sarnaste väljamüükide korral tarvitada.
Eestis on kaubamärgina registreeritud nii "Hullud Päevad" kui ka soomekeelne nimekuju "Hullut Päivät", rootsikeelne nimekuju "Galna Dagar" ja ingliskeelne nimekuju "Crazy Days".
Beauforti skaala

Beauforti (loe: bofoori) skaala ehk tuulekiiruse skaala on Briti hüdrograafi Francis Beauforti koostatud empiiriline skaala tuule tugevuse (kiiruse) hindamiseks.
Mõõtühikuks on Beauforti pall   (tähis Bft) ehk sageli lühidalt bofoor.
Tuule tugevuse hindamiseks kasutatakse tuule mõju esemetele, tuule tekitatud purustusi või lainetust. Skaala sisaldab 13 astet (0–12 palli).
Ametlikult võeti Beauforti tuulekiiruse skaala kasutusele Briti mereväes 1838. aastal. USA ilmateenistuse ettepanekul täiendati seda skaalat 1995. aastal 17 pallini.
Tulikurk-säälik

Levila

Tulikurk-säälik on pesitsusajal levinud Kanada lõunaosas ja USA kirdeosas. Talvitab Kesk-Ameerika lõunaosas ja Lõuna-Ameerikas. Väga harva satub Lääne-Euroopasse.

Välimus

Üldpikkus 11,5 cm. Isaslinnul on hundsulestikus tumehall selg ja valged tiivavöödid. Alapool on valge, kollaka varjundiga ja musta triibustusega. Pea muster on kontrastselt oranžkollane ja must. Kurgualune on tulioranž.
Ülejäänud sulestikud on heledamad, peas puudub kontrastne muster, musta asemel on kollast ja halli.

Elupaik ja pesitsemine

Tulikurk-säälik pesitseb küpsetes okasmetsades või segametsades, eriti kui neis leidub kuuski ja tsuugasid.
Muneb 4-5 muna kausjasse pessa, mis paikneb rõhtsal oksal tavaliselt 2–38 m kõrgusel.

Toitumine

Putukad, talvel ka marjad. Putukaid otsib sageli kõrgel puuvõras.
Siarova

Ajalugu

Siarova põhjapoolsem osa ühendati Minskiga aastal 1938. Piirkonda hakati arendama neljakümnendatel aastatel, mil lennujaam Minsk-1 lõunapiiril võeti kasutusele savilademed. Viiekümnendate alguses rajati sinna tellisetehas, kus töötasid vangid, selle kõrvale rajati aga vangilaager ja väike asula, mille peatänav sai nime Anatoli Serovi järgi. Selle tänava järgi on oma nime saanud ka linnaosa. Laager suleti viiekümnendate lõpus, tellisetehase asemele rajati ehitusmaterjalide kombinaat ja lisaks veel terve rida teisi tööstusettevõtteid.
Linnaosa lõunapoolsemas osas asusid varem kaks küla (Łošyca-2 ja Vilkaŭščyna), mis ühendati Minskiga aastal 1959. Vilkaŭščyna elanikud töötasid Siarova tellisevabrikus koos kinnipeetavatega. Paneelelamuid hakati sinna ehitama kuuekümnendatel aastatel. Vanad külahooned lammutati valdavalt 2000 aastal, kui rajati ehitusmaterjalide tehase Keramin uus tsehh. Viimane külahoone lammutai aastal 2007.
Suur-veetallaja

Välimus

Suur-veetallaja on rästasuurune kahlaja, 23 cm pikk. Tema pealagi on tuhkhall, pea külgedel ja külgkaelal on must triip. Nokk ja jalad on pisut pikemad kui teistel veetallajatel.
Hundsulestikus emaslind on ereda sulestikuga: ülalt hall ja pruun, alt valge, punaka kaela ja laikudega külgedel. Isaslind on natuke kahvatum: pruuni tagaosaga, punakad laigid on halvasti nähtavad või puuduvad hoopis. Puhkesulestik on halli- ja valgetooniline. Tibud on pealt hallid ja pruunid, alt valged, punane laik silma ümber. Talvesulestik on ülalt hall ja alt valge, aga must laik silma ümber on alati olemas.

Elupaik

Suur-veetallaja elutseb Põhja-Ameerika kesk- ja lääneosa preeriates. Ta armastab soola ja peatub rände ajal soolajärvedel, kuhu neid koguneb suurel hulgal, näiteks Suurel Soolajärvel Utah's.
Talveks rändab ta lõunasse Ameerika ookeaniveteni kuni Tšiilini.
Suur-veetallajat on Eestis kohatud ainult ühel korral, 2004. aastal Paljassaarel.

Eluviis

Kolmel veetallaja liigil on soorollid vahetatud. Emased on isastest suuremad ja kirevamad, võitlevad territooriumi ja isaste pärast ning kaitsevad oma pesi ja paarilist liigikaaslaste eest. Kui emane on lõpuks munenud, asub ta kohe lõuna poole teele, jättes munade haudumise ja poegade kasvatamise isaslinnu hooleks. Pesa tehakse maapinnale vee lähedusse. Pojad toidavad kohe pärast koorumist ennast ise.
Toitu otsides keerutab ta end sageli vee peal kiiresti ringi, nii et tekib veekeeris. Oletatakse, et niimoodi kergitab ta vaikses madalas vees veekogu põhjast midagi söödavat ülespoole.
Põhjatsiitsitaja

Levila

Liik on levinud kogu Euraasia taigavööndis Soomest läbi Siberi kuni Vaikse ookeanini. Talvitub Ida- ja Kagu-Aasias.

Välimus

Põhjatsiitsitaja on rootsiitsitaja suurune, ka välimuselt temaga mõnevõrra sarnane. Täiskasvanud isaslind erineb teiste tsiitsitajaliikide isastest musta pea, valge kulmutriibu, pruuni selja ja pruuni rinnavöödi poolest. Kõht on hall. Linnu üldpikkus 13–14,5 cm, kaal 17–22 g.

Elupaik ja pesitsemine

Põhjatsiitsitaja elab soistes metsades. Pesapaika saabub ta areaali eri osades märtsi lõpu ja mai alguse vahel. Esialgu elab ta üksikuna, alles mõnda aega pärast saabumist otsib paarilise.
Põhjatsiitsitaja teeb pesa maapinnale mätaste vahele või madalale puuõõntesse. Pesa punutakse kuivadest kõrtest ja lehtedest ning vooderdatakse kõrrekeste ja jõhvidega.
Kurnas on 4–6 kahkjat pruunitähnilist muna. Jämedas otsas on munal tähne rohkem. Vanemad hauvad mune 12-13 päeva ja jäävad veel 14 päevaks pessa. Pojad kooruvad mais ja juunis.

Toitumine

Põhjatsiitsitaja sööb suvel peamiselt putukaid ja teisi selgrootuid, sügisel aga seemneid ja pungi.
Määrissoo

Määrissoo (ka Määrisoo) oli küla Harjumaal, ajalooliselt Vahastu mõisa alal. Küla jääb tänapäeval Suurekivi küla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Türi kihelkonda. Küla kaotati 1977, mil see liideti Suurekivi külaga.
Küla on esimest korda mainitud umbes 1900 (Мерисо).
The Tide Is High

"The Tide Is High" on Jamaica muusiku John Holti kirjutatud laul, mille esimesena salvestas 1967. aastal tema ansambel The Paragons. Rahvusvahelise tähelepanu pälvis lugu 1980. aastal, kui ansambli Blondie versioon loost jõudis esikohale nii USA kui ka Suurbritannia singliedetabelites. 
1996. aastal kaverdas laulu Papa Dee albumil "The Journey" ja 2000. aastal Billie Piper albumil "Walk of Life". Billie Piperi versioon oli plaanis välja anda albumi neljanda singlina, kuid sellest loobuti, kuna Billie Piper oli pärast mitmeid tapmisähvardusi tema ja ta pere suunas otsustanud laulmisest üldse loobuda. 
2002. aastal jõudis Briti singliedetabeli esikohale tüdrukutebändi Atomic Kitten versioon pealkirjaga "The Tide Is High (Get the Feeling)". See versioon, mis sarnaneb väga Billie Piperi omaga, kõlab tervikuna ka filmi "The Lizzie McGuire Movie" algustiitrite ajal. Laulule tehtud videost sai Atomic Kitteni tuntuim video, mis võib olla tingitud asjaolust, et bändi liige Natasha Hamilton oli viimaseid kuid rase. Atomic Kitten andis välja ka hispaaniakeelse versiooni "Ser tu pasión" (täieliku pealkirjaga "Ser tu pasión eres mi obsesión"). 
2008. aastal avaldas loost oma versiooni, õieti 4 versiooni, pealkirjaga "Numba 1 (Tide Is High)" Kanada räppar Kardinal Offishall. Ametlik singliversioon ja video on tehtud koos Keri Hilsoniga, albumiversioon aga koos Rihannaga. Samuti on loost olemas ametlikud versioonid koos Pussycat Dollsi laulja Nicole Scherzingeriga ning koos Rihanna ja Scherzingeriga.
Evi Leppik

Sõudmine

Alustas treeninguid 1950 Pärnu Spartaki klubis Erich Seileri juhendamisel.
Boone'i maakond (Nebraska)

Ajalugu

Maakond moodustati 1871. aastal.
Kask (perekonnanimi)

Kask on eesti perekonnanimi.
Eestis Liivimaa Talurahva seadusega (1819) võetud nimede pingereas oli Kask 10. kohal. 
Kask on ka praegu Eestis tavaline perekonnanimi. Detsembris 2010 kandis rahvastikuregistri andmetel seda nime 2882 inimest. 8. mail 2012 oli neid 2876. 
2017. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Kask 1362 mehel ja 1504 naisel. Perekonnanimede levikult on Kask 6. kohal. Nimi on levinuim Saare maakonnas, kus neid on maakonna 10 000 elaniku kohta 46,99.
2019. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Kask 1379 mehel ja 1516 naisel.
Hingedepäev

Hingedepäev on 2. novembril.
Katoliiklikus kirikukalendris kehtestati 1006. aastal 2. november hingedepäeva ehk usklike surnute mälestuspäevana.
Eestlastel jääb hingedepäev hingedeaja sisse. Hingedepäeva on nimetatud juba 14. sajandi allikates, kuid selle (nagu ka 1. novembri ehk pühakutepäeva) tähistamine on jäänud omauskumustele tugineva hingedeaja varju.
1990. aastatel levis tava süüdata hingedepäeval koduakendel ja kalmistul sugulaste haudadel lahkunute mälestuseks küünlad.
Räägitakse, et tomatid armastavad rokkmuusikat

Sünopsis

Poeg ei ole oma isaga kaheksa aastat suhelnud, tütar ootab kannatamatult isa surma ja lapselaps tahab vihmaussi purki panna. Vana mees aga paneb visalt vastu ja istutab uusi lilli, teadmata, kas tema silmad nende õitsemist näevad.
Birger Ljungström

Birger Ljungström (1872–1948) oli rootsi insener, leiutaja ja tööstur.
16-aastasena ehitas ta jalgratta, millel olid vabajooksuga rattad ja tagarattapidur. Esimene katseeksemplar valmis 1892, seejärel läks jalgratas seeriatootmisse Svea nime all. Birger tegi palju koostööd oma venna Fredrik Ljungströmiga (1875–1964), koos leiutati uut tüüpi aurukatlad ja auruturbiin, Ljungströmsturbinen (patent 1894). 
Teised tähtsad leiutised olid turbiinvedur ja õhueelsoojendi. Ljungströmi õhueelsoojendi märgiti ameerika inseneriorganisatsiooni ASME poolt ära ühe kõigi aegade tähtsama mehaanikaleiutisena. Tegemist on soojusvahetiga, mis parandab aurukatla kasutegurit, kasutades heitgaaside kuumust siseneva õhu soojendamiseks. Nüüdisajal on maailmas kasutusel üle 20 000 õhueelsoojendi.
Abstraktne ekspressionism

Abstraktne ekspressionism on 1940. aastatel Ameerika Ühendriikides abstraktsionismist väljakasvanud kunstivool. Uue kunstivoolu alusepanijateks ja viljelejateks olid 1930–1940. aastatel Euroopast Ameerika Ühendriikidesse siirdunud kunstnikud. Sarnast voolu Euroopas nimetatakse informalismiks.
Abstraktse ekspressionismi esindajateks on Mark Rothko, Jackson Pollock, Franz Kline, Willem de Kooning, Arshile Gorky, Helen Frankenthaler. Eestis on abstraktset ekspressionismi viljelenud näiteks Lola Liivat.
Abstraktsest ekspressionismist arenes välja maalilisejärgne abstraktsionism.
Verdeni kaelakohus

Verdeni kaelakohus (saksa keeles Blutgericht von Verden) oli massimõrv, mis leidis 782. aastal aset tänase Verdeni linna lähedal Põhja-Saksamaal. Tolleaegsete allikate järgi hukati Karl Suure käsul 4500 saksi pealikku. 
Verdeni sündmused olid osa Karl Suure saksidevastasest kampaaniast, mis oli alanud 774. aastal ning kestis 805. aastani. 782. aastaks oli suur osa sakse ristiusu vastu võtnud, kuid ainult frankide poolt sunnituna. Seetõttu ütlesid mitmed neist ristiusust uuesti lahti ja ühinesid hõimujuht Widukindi võitlusega Karl Suure vastu. Viimane marssis aga Saksimaale ning sundis Widukindi põgenema. Seejärel tõi ta Verdenisse sakside juhid, kes olid ristiusust taganenud, ja lasi nad hukata. 785. aastal oli ka vahepeal Taani põgenenud Widukind sunnitud talle alistuma ja ristiusu vastu võtma.
20. sajandil hakati hukatud sakside arvus kahtlema. 1937. aastal arvas Saksa ajaloolane Karl Bauer, et ladinakeelses tekstis peaks olema sõna decollati ehk pead maha raiuma asemel delocati ehk ümber asustama, kuid hiljem pole seda kuigi veenvaks peetud. Siiski on peetud ka vähetõenäoliseks, et korraga hukati 4500 saksi pealikku. Nii on välja pakutud, et võib-olla hukati vaid mõnikümmend saksi, kuigi tõenäolisemaks peetakse, et tapetuid oli siiski mitusada.
1935. aastal rajati Verdeni lähedale Heinrich Himmleri käsul Sachsenhaini monument, kuhu toodi ümberkaudsetest Saksa küladest 4500 kivi, mälestamaks Verdeni kaelakohtu ohvreid.
2010. aastal ilmunud Christopher Lee albumil "Charlemagne: By the Sword and the Cross" olev lugu "The Bloody Verdict of Verden" on inspireeritud Verdeni kaelakohtu sündmustest.
Valingu–Jõgisoo tee

Valingu–Jõgisoo tee (riiklik registreerimisnumber 11117) on kõrvalmaantee Harku ja Saue vallas. 
Tee pikkus on 5,1 km. Tee saab alguse Tallinna ringtee 37. kilomeetril Tutermaa külas (Harku vald). Tee läbib Tutermaa, Valingu, Aila ja Jõgisoo küla. Tee lõpeb Kanama–Jõgisoo tee viiendal kilomeetril Jõgisoo külas. Tee ei ületa ühtegi silda, küll aga 3 truupi. Bussipeatusi teele ei jää.
Tee on kuni raudteeülesõidukohani asfaltkattega, edasi kuni 3,7. km-ni mustkattega, lõpp on kruusatee. Kuni 2. km-ni on tee klass V, edasi on tee klassita. Liiklussagedus teel on kuni 200 autot ööpäevas. Kiiruspiirangute ja teevalgustuse kohta andmed puuduvad.
Peeter Reštšinski

Peeter Reštšinski (sündinud 22. aprillil 1955) on Eesti diplomaat.
Ta lõpetas aastal 1973 Tallinna 22. Keskkooli.
Ta kuulub Eesti Üliõpilaste Seltsi.
1996-2000 oli ta Eesti suursaadik Poolas.
Päris-Soome

Nime päritolu

Ajalooliselt kasutati nime Suomi ainult praeguse Soome edelaosa kohta (langeb ligikaudu kokku praeguse Päris-Soome maakonnaga). Pärast seda, kui 17. sajandil laienes nime Suomi kasutamine kogu Soomele, läks Edela-Soome tähistamiseks vaja muud nime. 1650. aastatest on fikseeritud ladinakeelsete nimetuste Fennigia specialiter dicta ja Fennigia presse dicta kasutamine. 18. sajandil levisid rootsikeelsed nimetused Finland för sig sieft ja Egenteliga Finland. Soomekeelne nimetus Varsinais-Suomi juurdus 1850. aastatel.
Andrei Karaulov

Andrei Viktorovitš Karaulov (vene keeles Андрей Викторович Караулов; sündinud 10. septembril 1958 Kaliningradis Moskva oblastis Vene NFSV-s) on vene ajakirjanik, dokumentalist, teatrikriitik ja publitsist, teleauhinna Tefi laureaat (1995), kunstiteaduste kandidaat. 
Ta lõpetas 1981. aastal Lunatšarski-nimelise Riikliku Teatrikunstiinstituudi teatriteaduse teaduskonna. Aastatel 1991–1992 oli ta ajalehe Nezavissimaja Gazeta kirjandus- ja kunstiosakonna juhataja. 1991. aasta augustis augustiputši ajal viibis ta Riikliku Erakorralise Seisukorra Komitee pressikonverentsil.
Eelkõige on Karaulov tuntud televisiooni publitsistikasaadete "Tõehetk" (1992–2016) ja "Russki vek" (1998–2006) stsenaristi ja saatejuhina. "Tõehetke" viimases saates näidati filmi president Vladimir Putinist, täpsemalt Putinile tehtud atentaatidest (neid oli Karaulovi teatel kokku kuus). Karaulov on oma saadetes Venemaa valitsuse suhtes alati olnud lojaalne, kuid aeg-ajalt on läbi lipsanud teemad, millega Kreml rahule pole jäänud. Oletatakse, et 2017. aastal telekanal ei pikendanud Karauloviga lepingut poliitilistel põhjustel.
Karaulov on rohkem kui kümne dokumentaalfilmi autor, sealhulgas on ta teinud kaheosalise filmi Mihhail Hodorkovskist (2011) ja neljaosalise filmi Vladimir Putinist (2011). Ta on avaldanud kümmekond raamatut, neist mitu teatri teemal.
Hannes Valdma

Isiklikku

Tema vend on pianist ja muusikapedagoog Arbo Valdma.
Hilarion (Protsõk)

Hilarion (ukraina keeles Іларіон; kodanikunimega Руслан Іванович Процик Ruslan Ivanovõtš Protsõk; sündinud 8. novembril 1980 Zubretsi külas Butšatskõi rajoonis Ternopili oblastis Ukraina NSV-s) on Ukraina Õigeusu Kiriku Rivne ja Ostrogi ülempiiskop.

Teenistus vaimulikuna

Kui UÕK eestseisja Epifanius asus 2019. aasta veebruaris ise juhtima UÕK välissuhete osakonda, nimetas ta 6. märtsil 2019 enda asetäitjateks ülempiiskop Hilarioni ning Tšernigivi ja Nižõni ülempiiskopi Eustratiuse.
Penase laht

Penase laht (hispaania keeles 'ahastuse laht') on Vaikse ookeani laht Tšiili rannikul mandri põhiosa ja Taitao poolsaare vahel ning sellest lõunas, Capitán Prati provintsi ja Aiséni piirkonna territooriumil.
Laht on umbes 93 km pikk, 110 km lai ja kuni 150 m sügav. Loodete tugevus on 1,6 m.
Penase laht on ise täiesti avatud läänetormidele, aga temast avaneb pääs paljudesse looduslikesse sadamatesse, väiksematesse lahtedesse, mille hulgas on Tres Montese laht, San Estebani laht ja Tarni laht. Sinna suubub palju fjorde, mis sarnanevad Norra fjordidega. Tarni lahest algab kuulus fjord Messieri väin, mille maksimaalne sügavus on 1288 m. Penase lahe kohalt läheb Lõuna-Andide ja Kesk-Andide vaheline piir. Seal on ka mitme tektoonilise laama kokkupuutekoht.
Kliima on selles piirkonnas äärmiselt niiske. Sajupäevi on aastas umbes 300 ja sademeid 3000–4000 mm aastas. Vee temperatuur on aasta ringi 8–9 °C.
Kõik lahe kaldad on mägised. Idakaldal on palju liustikke. Lahest pisut kirdesse jääb 3910 m kõrgune San Valentíni mägi.
Penase lahe idarannikul asub Laguna San Rafaeli rahvuspark.
Sealne kant on üks kõige vähem uuritud paiku. Mitmel lahte suubuval jõel ei ole isegi nime. Varem elasid neil aladel kavaskarid. 
Tuntuimad saared Penase lahes on Byroni saar ja Wageri saar, kus 1741 jooksis karile üks George Ansoni ümbermaailmareisi laevadest Wager, millele järgnesid ellujäänute omavahelised konfliktid, nende jagunemine ja gruppide seikluslik püüdlus jõuda tsiviliseeritud maailma.
Lahte külastas 1834 ka Charles Darwin oma uurimisreisil laeval Beagle. Oma reisikirjas kirjeldab ta võimsat liustikku, mida ta seal nägi.
Tomáš Vaclík

Tomáš Vaclík (sündinud 29. märtsil 1989 Ostravas) on Tšehhi jalgpallur, kes mängib väravavahina Hispaania kõrgliiga klubis Sevilla ja Tšehhi jalgpallikoondises.
Ta alustas klubikarjääri Tšehhi klubides. Aastatel 2007–2010 mängis ta Vítkovices, 2010–2012 Žižkovi FK Viktorias ja 2012–2014 Praha Spartas.
2014. aasta mais sõlmis ta nelja-aastase lepingu Šveitsi kõrgliiga klubiga Basel. Hooaegadel 2014–15, 2015–16 ja 2016–17 tuli ta klubiga Šveitsi meistriks.
2018. aasta juulis liitus ta Sevillaga.
Tšehhi jalgpallikoondises tegi Vaclík debüüdi 14. novembril 2012 sõprusmängus Slovakkia vastu. Ta kuulus Tšehhi koondisse 2016. aasta Euroopa meistrivõistlustel. 
2018. aastal valiti Vaclík Tšehhi aasta jalgpalluriks.
Snuuker

Ajalugu

Snuuker kujunes välja arvatavasti 19. sajandi teisel poolel Indias Briti ohvitseride seas. Mängu nimetus (inglise k snooker) tähendas slängis kogemusteta noorsõdurit (vrd kollanokk, salaaga). Esimesed maailmameistrivõistlused peeti 1927. Snuuker kogus populaarsust inglise keelt kõnelevates maades koos värvitelevisiooni võidukäiguga; viimasel ajal kasvab snuukeri populaarsus Hiinas ja Kagu-Aasias.

Reeglid

Mängu alguses asetatakse lauale 15 punast palli, üks must, üks roosa, üks sinine, üks roheline, üks pruun ja üks kollane. Kõik mängijad kasutavad sama valget löögipalli. Sellega lüüakse vaheldumisi punast ja värvilist palli. Mängu alustamisõigus saadakse loosi teel. Punkte saab õigetest sisselöökidest ja vastase vigadest. Punase palli aukulöömise eest saab ühe punkti, värvilistest annab must 7, roosa 6, sinine 5, pruun 4, roheline 3 ja kollane 2 punkti. Punased ja värvilised pallid lüüakse aukudesse vaheldumisi, kuni punased pallid otsa saavad. Pärast seda lüüakse palle punktiväärtuse järgi alustades kollasest ja lõpetades mustaga. Löögipall peab esimesena puudutama sihitavat palli ning löögipall ega muu kui sihitav pall ei või veereda auku. Põrkega võib lüüa vaid punasega punast palli ja lüües punast on sihitavad kõik punased pallid. Iga löögivooru esimene sihitav pall on punane. Kui punane pall läheb auku, on järgmine sihitav pall värviline. Värvilise palli aukulöömise järel tõstetakse pall tagasi oma kohale mängulaual. Kui mängijal ei õnnestu palli auku lüüa, läheb löömise järjekord järgmisele mängijale, kes jätkab sellest kohast, kuhu jäi löögipall. Löök loetakse sooritatuks, kui mängija lööb palli kii löögiotsaga. Löögipall on snuukeris, kui sirge löögiga piki joont sihitava palli tabamine ükskõik millisesse kohta on takistatud mittesihitava(te) palli(de)ga. Mängija peab parimal võimalikul viisil üritama tabada sihitavat palli. Kui see ei õnnestu, on tegemist veaga ja pallid asetatakse tagasi samadele kohtadele, kus nad olid enne valelööki. Kui värvilise palli oma koht on kinni, siis pannakse see kõige suurema punktiväärtusega vabale kohale. Kui seis on ebaselge, peab lööja teatama sihitava palli värvi, mida ta kavatseb lüüa. 
Rahvusvaheline alaliit on Ülemaailmne Elukutselise Piljardi ja Snuukeri Assotsiatsioon (WPBSA). Läbi aegade tuntumad mängijad on (olnud) Joe Davis, Ray Reardon, Steve Davis, Stephen Hendry, Mark J. Williams, Ronnie O'Sullivan ja John Higgins.
Soldina raudteejaam

Soldina raudteejaam on raudteejaam Ida-Virumaal Narva-Jõesuu linnas Soldinas.
Jaamas võib toimuda ka kaupade rongidele ning neilt maha laadimine.

Perroonid

Soldina raudteejaamas asub üks madal perroon pikkusega 300 m.

Ajalugu

Raudteejaam rajati 1870. aastatel Balti Raudtee Seltsi (hilisema Balti raudtee) Tallinna–Narva raudteel.
1939. aastal taotles Auvere-Joala vallavalitsus Soldino küla ja raudteejaama ümbernimetamist Alutaguseks.
Soldina jaamast kulgeb umbes 5 km pikkune tööstusraudtee Balti soojuselektrijaama.

Jaamahoone

Praegune jaamahoone ehitati 1950. aastate alguses tüüpprojekti järgi sarnaselt näiteks Abja, Keeni, Orava jmt jaamahoonetega. Stalinistlikus stiilis Soldina jaamahoone on selle tüübi lihtsustatud variant, kus madalam katusekalle ja silmatorkavast ootesaali paraadaknast loobumine annavad tulemuseks hoopis vernakulaarsema ning Eesti kontekstis omanäolise variandi. Jaamahoone on renoveeritud ja kasutusel tänini.

Reisirongiliiklus

Soldinas peatusid Edelaraudtee reisirongid liinil Tallinn–Narva ja Narva–Musta, viimasel liinil asus Soldina ja Narva raudteejaamade vahel veel Energia raudteepeatus.
Alates 27. maist 2012 reisirongid enam Soldinas ei peatu.
Reichenau saar

Reichenau on saar Bodeni Untersee keskel. See kuulub Saksamaa Baden-Württenbergi liidumaa Konstanzi kreisi.
Reichenau on tekkinud moreenseljakule, mille viimasel (Würmi) jääajal tekitas Reini liustik. Saare pindala on 460 ha. Ta ulatub 439 meetri kõrgusele merepinnast ja 43 meetri kõrgusele järvepinnast. Saart ühendab aastast 1838 kaldaga 1,5 km pikkune tamm.
Saarel asub 724. aastal Püha Pirmini rajatud klooster ja mitu kirikut. Klooster tegutses kuni Napoleoni ajani, mil ta 1803 suleti ja tema varad sekulariseeriti. Osa kloostri raamatukogust säilitatakse Karlsruhes.
Saar kuulub aastast 2000 UNESCO maailmapärandi nimistusse.
Hatsikõ järv

Hatsikõ järv (ka Hatsike järv; keskkonnaregistri kood vee2123500) on järv Põlva maakonnas Kanepi vallas Kooraste külas. Järve pindala 1,5 ha. Järv on üks Kooraste järvedest.
Oru vald (Lääne-Nigula kihelkond)

Oru vald (saksa keeles Orrenhof) oli vald Läänemaal Lääne-Nigula kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1939.
1890 liideti Oru vallaga Auaste, Keedrika, Räägu-Kärbla, Salajõe-Saunja ja Uugla vald.
Jakov Frenkel

Jakov Frenkel (1894–1952) oli väljapaistev nõukogude füüsikateoreetik, kellel on väärtuslikke töid mitmesugustelt füüsikaaladelt. Frenkel on nüüdisaegse aine vedela oleku teooria ja ferromagnetismi teooria rajaja. Laialdaselt on tuntud Frenkeli tööd, mis käsitlevad atmosfäärielektri ja maamagnetismi küsimusi. Frenkel lõi ka esimese kvantitatiivse uraanituumade lõhustumise teooria.