google/wiki40b huggingface dataset:
Karula valla lipp

Karula valla lipp on Valga maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Karula valla lipp.
Lipp kinnitati 14. septembril 1994. Lipu kavandi autor on kunstnik Linda Tamm.

Lipu kirjeldus

Karula valla lipuks on ruudukujuline vapilipp. Valge, pealt poolt laineline laid kolme laineharjaga jagab kanga horisontaalselt roheliseks ja siniseks väljaks. Ülemine väli on roheline ning sellel on kõrvuti kolm valget kuuske, iga laineharja kohal üks. Lipu alumine väli on sinine.
Lipu normaalmõõtmed on 105×105 cm.
Fenotüüp

Fenotüüp on indiviidi füsioloogiliste, morfoloogiliste keemiliste, käitumislike, arenguliste ja ehituslike tunnuste vaadeldav kogum. Fenotüüp kujuneb organismi arengus (mida nimetatakse fenogeneesiks) genotüübis sisalduva info realiseerumise tulemusena, milles omab olulist rolli ka ümbritsev keskkond ja selle tingimused. Terminit "fenotüüp" kasutas esmakordselt 1909. aastal taani bioloog Wilhelm Johannsen.
Kitsamas mõistes on fenotüüp üksiku uuritava tunnuse ilmetüüp (variant, seisund).
Fenotüübi seletuse skemaatiliselt võiks välja näha selline:
 genotüüp + keskkond → fenotüüp
Endla Lõhkivi

Endla Lõhkivi (sündinud 17. jaanuaril 1962) on Eesti teadusfilosoof, Tartu Ülikooli filosoofia osakonna dotsent.
1980. aastal lõpetas Lõhkivi Kohila Keskkooli kuldmedaliga. 1980–85 õppis ta Tartu Riiklikus Ülikoolis keemia erialal. 1991 oli ta külalisdoktorant teaduse teooria instituudis Göteborgi Ülikoolis (Göteborgi Kuningliku Teaduse, Humanitaarteaduse ja Kunsti Seltsi stipendiaat) ning 1991–1997 doktorant Tartu Ülikooli filosoofia osakonnas. Lisaks on ta korduvalt olnud Göteborgi Ülikooli teaduse teooria instituudi külalisdoktorant, osalenud teadusajaloo doktorikoolis Cité des Sciences et de l'Industrie's Pariisis ning NorFa rahvusvahelise filosoofia doktorikooli kursustel. 
1998. aastal kaitses Lõhkivi Tartu Ülikoolis magistrikraadi teemal "The problem of consistency in relativist sociology of scientific knowledge" (juhendaja Eero Loone) ning 1999. aastal Göteborgi Ülikoolis filosoofia litsentsiaaditöö teemal "Reconciling realism and relativism: a study of epistemological assumptions in relativist sociology of scientific knowledge" (juhendaja Aant Elzinga). 2002. aastal kaitses ta doktorikraadi teemal "The Sociology of Scientific Knowledge: A Philosophical Perspective" (juhendaja Eero Loone).
1986. aastast on Lõhkivi olnud Tartu ülikooli filosoofiateaduskonna filosoofiaosakonna õppejõud, alustades õppeülesande täitjana ning jõudes 2004. aastal dotsendi ametikohale.
Lõhkivi on korduvalt osalenud Eesti filosoofia aastakonverentsi korraldustoimkonnas. Ta on European Association for the Study of Science and Technology (EASST) ja European Society for Analytic Philosophy (ESAP) (1996), Eesti nais- ja meesuuringute ajakirja Ariadne Lõng kolleegiumi (2000), International Society for the Philosophy of Chemistry (ISPC) (2001), TÜ filosoofia osakonna sarja Studia Philosophica ja Studia Philosophica Estonica kolleegiumi (2003) ning Euroopa Teadusfilosoofia Assotsiatsiooni EPSA liige (2008).
Endla Lõhkivi peamised uurimisvaldkonnad on teadusfilosoofia, teaduse epistemoloogia, teadmussotsioloogia ning teaduspoliitika.

Vaated, ideed ja tulemused

Lõhkivi on teinud uurimistööd naturaliseeritud sotsiaalepistemoloogia (täpsemalt praktikakeskse teaduseuurimise raames, vaadeldes teaduslikku uurimistööd tegevusena teadlaste kogukonnas, mis omakorda kuulub laiemasse sotsiaalsesse ümbrusse. See lähenemine kirjeldab teadlaste eesmärke ja tegevust nende saavutamiseks ning uurib ka tegevuse täiustamise võimalusi. (Lõhkivi 2011:98–99) 
Lõhkivi on koos Katrin Velbaumiga uurinud, mis põhjustel Eesti füüsikud on teadusest lahkunud. Üks leitud põhjus on erialase suhtlemise nappus. Naiste puhul on üheks põhjuseks sobimatus mehelike füüsikukuvandite ("tõe preester", "sepp", "mängiv poiss") alla. (Lõhkivi 2011:104–108).

Muu tegevus

Ta on tõlkinud eesti keelde Rootsi krimi- ja lastekirjandust. 
Ta on tegelenud maalimisega. 2019. aastal on tal maalinäitus "Minu maastikud" Tartu Ülikooli "Physicumi" galeriis.
Johannese Kool Rosmal

Johannese Kool Rosmal on Waldorfi kool Põlva lähedal asuvas Rosma külas.
Kool asutati 1989. aastal. 1999. aastal sai koolist põhikool. 2011/12. õppeaastal õppis koolis 45 õpilast ja töötas 14 õpetajat. Õpe on tasuline. Kooli peab MTÜ Rosma Haridusselts, mille liikmeteks on lapsevanemad.
Kooli juures, ajaloolises Rosma koolimajas, tegutseb ka lasteaed.
Brenguļi raudteejaam

Brenguļi raudteejaam on raudteejaam Beverīna piirkonnas Brenguļi vallas Valga–Riia raudteeliinil.
Raudteejaam avati 1918. aastal ja aastani 1919 jõudis see kanda nimesid Neu-Wrangelshof ning Jaun-Brenguļi. Raudtee valmimisajal jäi jaam Valga kreisi Trikāta kihelkonda Vecbrenguļi mõisa maadele.
Praeguse nime sai jaam aastal 1919. Algselt jaamas reisiliiklust ei toimunud, Aastal 1922 jaam suleti, see avati taas aastal 1925, seejärel hakkasid seal peatuma ka reisirongid. Jaam asub Riiast 129,5 km kaugusel. Jaamas asub lisaks peateele üks kõrvaltee; platvorme on üks. Päevas peatub seal kuus reisirongi.
Silmamuna

Silmamuna (ladina keeles bulbus oculi) on paljude loomadel silma keskne osa, mis on kerakujuline.
Silmamuna sisemus moodustab silma optilise süsteemi – koosnedes vesivedelikust, silmaläätsest ja klaaskehast.

Inimese silmamuna

Inimese silmamuna läbimõõt on keskmiselt 24 mm ja kaal umbes 7 g. Meeste silmad on naiste silmadest veidi suuremad. Silmamunal eristatakse eesmist ja tagumist poolust. Sagitaalselt läbi nimetatud pooluste minev joon moodustab silma optilise telje. Silmamuna asetseb silmakoopa eesmises osas , ta on ümbritsetud silmakoopa rasvkehaga, lihastega jm., tagapool on ta nägemisnärvi abil ühenduses peaajuga. Silmamuna koosneb ümbritsevast kihistunud seinast ja sisemuses asuvast valgustmurdvast tuumikust.
Insuberid

Insuberid olid Põhja-Itaalias (Gallia transpadana) elanud keldi hõim. Insuberite keskuseks oli Mediolanum (nüüdne Milano).
Insuberid saabusid Po madalikule 388 eKr. Roomlased alistasid insuberid 222 eKr. Kuna insuberid toetasid Hannibali, siis alistasid roomlased nad 194 eKr uuesti. 89 eKr said nad latiini ja 49 eKr Rooma kodanikuõigused.
Kasahhi stepp

Kasahhi stepp (kasahhi keeles Қазақ даласы; ka Ұлы дала 'Suur stepp'), mida tuntakse ka nimega Suur Dala, on Kasahstani põhjaosas ja sellega piirnevates Venemaa osades laiuv ökoregioon. See tohutu avatud rohtla kuulub palearktise parasvöötme rohtlate, savannide ja põõsastike bioomi. Kasahhi stepp laiub sellest lääne pool asuvast Ponto-Kaspia stepist kuni idas asuva Emini oru stepini, moodustades ühtlasi osa Euraasia stepist. Enne 19. sajandi keskpaika kutsuti seda kasahhide kohta ekslikult kasutusel olnud nime järgi Kirgiisi stepiks.

Iseloomustus

Stepp ulatub Kaspia madalikust enam kui 2200 kilomeetrit itta ja Araali merest põhja suunas kuni Altai mäestikuni. Tegemist on maailma suurima stepipiirkonnaga, mille pindalaks hinnatakse 804 450 ruutkilomeetrit. Kasahhi stepp asub Euroopa ja Aasia ajaloolisest eraldusjoonest Uurali mäestikust lõunas. Suurt osa stepist peetakse poolkõrbeks, kuid lõuna pool läheb poolkõrb järk-järgult üle kõrbeks. Kui stepi edelaosas asub Turaani madalik, siis stepi ida- ja põhjapoolsemad osad on kõrgemad (üksikute eranditega).
Läänest ja loodest külgneb stepp Ponto-Kaspia stepiga. Stepist põhja ja kirdesse jääb Kasahhi metsastepp. See vahelduvate männimetsade ja rohumaadega ökoregioon moodustab Kasahhi stepi ja Siberi metsade vahelise üleminekutsooni.

Kliima

Piirkonna kliima on poolkõrbeline ja mandriline ning enamik piirkonnast kuulub Köppeni kliimaklassifikatsiooni järgi poolkõrbelise külma kliima (Bsk) alla. Sademete hulk jääb keskmisel aastal vahemikku 200 kuni 400 mm, kusjuures stepi põhjapoolsematel aladel sajab rohkem kui lõunapoolsematel aladel. Juuli keskmised temperatuurid jäävad vahemikku 20 kuni 26 kraadi ja jaanuari keskmised temperatuurid vahemikku -12 kuni -18 kraadi. Aeg-ajalt esineb tasandikel väga suuri tuuli.

Taimestik

Väheste sademete tõttu kasvab stepis vähe puid ja stepp koosneb peamiselt rohumaast ning suurtest liivastest piirkondadest. Tüüpiline taimestik hõlmab stepirohtu, puju ja aruheina.

Loomastik

Kasahstani steppides elavad muuhulgas järgmised loomad: saiga, siberi metskits, hunt, rebane, mäger, mongoolia liivahiir ja stepikilpkonn.

Inimasustus

Kasahhi stepi läänepoolne osa on väga hõredalt asustatud ja ruutkilomeetril elab kaks kuni kolm inimest. Üle tasandikke ida poole liikudes tõuseb asustustihedus nelja kuni seitsme inimeseni ruutkilomeetri kohta. Valdava osa piirkonna elanikest moodustavad kasahhid.
Venemaa rendib Kasahstanilt stepi lõunaosas asuvat umbes 7360 ruutkilomeetri suurust ala, millel asub maailma vanim kosmodroom – Baikonuri kosmodroom.

Popkultuuris

Kasahhi stepis võeti üles film "Tulpan", mis oli Kasahhi kandidaat 2010. aasta parima võõrkeelse filmi Oscarile.
Tokio Myers

Noorus

Tokio on sündinud 16. aprillil 1984 ning on Lääne-India ja Briti päritolu. Koolipoisina nägi Tokio pealt oma koolidirektori Philip Lawrence'i mõrva, kui ta pussitati surnuks väljaspool St George's Catholic Schooli väravaid Põhja-Londonis. Tokio oli sel ajal 11-aastane ja tema muusikaõpetaja juhtis ta ohutusse kohta. Ta läks õppima täisstipendiumiga kooli Royal College of Music.

Karjäär

Myers on varem toetanud Kanye Westi, The Police'i ja Amy Winehouse'i, kui ta käis turneel produtsent Mr Hudsoni bändiga Mr Hudson and the Library. Ta esines ka Lianne La Havasi 2016. aasta Euroopa turneel.
Myers kasutab oma etendustes süntesaatorit ja elektroonilisi trumme, liites kokku klassikalise muusika juured tantsu- ja popmuusikažanritega. Ta on allkirjastanud lepingu muusikatööstusega BMG.
7. juunil 2017 teatas Myers, et töötab uue albumi kallal.
Juunis 2017 tegi Myers kaasa heategevussingli "Bridge over Troubled Water" salvestusel, et koguda raha nende jaoks, keda on mõjutanud Grenfell Toweri tulekahju, mis juhtus Põhja-Kensingtonis 14. juunil 2017.
13. oktoobril 2017 andis ta välja oma ametliku debüütsingli "Bloodstream", mis on stuudioesitus tema prooviesinemiselt saates "Britain's Got Talent". Samuti teatati, et see on tema debüütalbumi "Our Generation" peamine singel. Album avaldati 2017. aasta novembris.
5. novembril 2017 oli Myers telesaate "The X Factor" külalisesineja ja esitas singli "Angel". Finaalis esitas ta koos Kevin Davy White'iga George Michaeli laul "Fastlove, Pt. 1".
Athar Abbas

Athar Abbas on Pakistani sõjaväelane (kindralmajor). 2015. aastast alates on ta Pakistani suursaadik Ukrainas. Ta oli alates 2008. aastast ISPRi (avalikkussuhete üksuse) peadirektor.
Ta lõpetas Pakistani Sõjaväeakadeemia 1976. aastal.
Eesel

Keskkond

Eesli eellased, nuubia ulukeesel ja eeslik asustavad vaid hõreda ja madala taimestikuga poolkõrbeid. Algusaegadest peale on eeslit peetud nii ebasoodsates piirkondades ja tingimustes, et teistel suurtel imetajatel oleks raske niisugustes oludes ellu jääda. Nii ulukeesel kui ka eeslik on tänapäeval vabas looduses väga haruldased. Mõned loodusteadlased peavad üsnagi tõenäoliseks, et algupärane nuubia ulukeesel on välja surnud ning et tänapäeval Aafrikas elutsevad loomade rühmad on kodustatud eeslite järglased, kes pääsesid vabadusse ja metsistusid seal taas. Algselt oli nuubia ulukeesel arvukas liik, kes elas Niiluse orust kuni Punase mereni Somaalia ja Etioopia aladel.

Välimus

Eesel on hobusest väiksem ja massiivsem. Pea on tal kehaga võrreldes märgatavalt suurem, suhteliselt suured on ka kõrvad. Eeslil on peenikesed jalad, lühike lakk ja ta on hobusest märgatavalt madalam. Saba otsas on pikematest karvadest tutt. Eesli karvastik on tavaliselt halli värvi, ent alamliikidel on erinevad varjundid – hallist hallikaspruunini. Lühike lakk ja saba on ülejäänud kehaosadest tumedamad. Mõningatel alamliikidel esineb küljel tume vööt, mis kulgeb sabani ning ristub mööda selga jooksva tumeda vöödiga. Nagu teistel hobuslaste esindajatel, on ka eeslitel varvaste arv jalgadel vähenenud üheni. See varvas kannab kogu keharaskust ja on kaitstud sarvestunud kabjaga. Samuti toimib see võimsa relvana – ohus olev ulukeeslikari moodustab ringi, pead ringi keskel ja annab kapjadega võimsaid lööke.

Eesli hübriidid

Kui ristata isane eesel emase hobusega, on järglaseks muul. Hobuse-eesli hübriidid on peaaegu alati viljatud, kuna hobustel on 64 kromosoomi ja eeslitel 62, on järeltulijal 63 kromosoomi.
Harvem on ristatud isast hobust ja emast eeslit, selle tulemusel sünnivad sigimisvõimelised hobueeslid.
Eesleid on ristatud ka sebradega.

Paljunemine

Taltsal emaseeslil on innaaeg terve aasta. Vabas looduses paaritutakse tavaliselt kevaditi ja varss sünnib pärast aastast tiinust. Suguküpseks saavad eeslid 2–3-aastaselt. Tavaliselt elavad ulukeeslid karjades, kus on üks täkk ja mitu mära ning nende varsad. Karja koosseis ei ole püsiv, vaid muutub pidevalt. Innaajal paarituvad loomad sageli teistest karjadest pärit isenditega. Seetõttu ei saa oletada, et täiskasvanud loomade vahel tekivad mingisugused pikaajalised sidemed.
Eeslite pulmarituaalid erinevad teiste hobuslaste omadest. Paaritumise ajal muutub täkk mära suhtes agressiivseks. Tihti hammustab ta emast, lööb kabjaga ning tekitab haavu kaelale ja pähe. Selline kummaline kosimine on ilmselt vajalik, sest alles mõne aja möödudes nõustub emane paigale jääma, et isane saaks paaritumisele asuda. Tavaliselt sünnib üks varss, kes on kohe pärast sündi võimeline jalgadele tõusma ning emaga kaasa minema. Eeslipiim sisaldab rohkem suhkrut ning vähem rasva ja valku kui lehmapiim. Üheksa kuu möödudes hakkab emaeesel järk-järgult varssa imetamisest võõrutama, ning see läheb üle taimetoidule.
Munalaskme mõis

Munalaskme mõis (saksa keeles Munnalas) oli Harjumaal Nissi kihelkonnas asunud rüütlimõis. Tänapäeval jääb mõisakompleks Harju maakonna Saue valla maadele.
Munalaskme mõis eraldati Ruila mõisast 17. sajandil. Mõis kuulus 18. sajandil von Ullrichidele ja alates 1805. aastast kuni võõrandamiseni von Hueckidele.
Nüüdisajal on mõisa peahoone lagunemas. Mitu kõrvalhoonet on kas ümber ehitatud või varemetes.
Mõisa peahoone ja Munalaskme oja vahel asub Munalaskme mõisa park, mille pindala on 13,7 ha. Park on kaitse all.
Bunde

Ajalugu

Bundet on esimest korda mainitud 1428. aastal. Nime on erinevalt kirjutatud kui Buenda, de Bunda ja Bonde. Tänu oma asukohale geestil, või pisut kerkinud pinnavormil, oli Bunde säästetud suurtest üleujutustest, mis uputasid keskajal enamust piirkonda.
Enne reformatsiooni kuulus Bunde Münsteri piiskopkonda. Bunde muutus valdavalt protestantlikuks 16. sajandi alguses, järgides suuresti reformeeritud (kalvinistlikku) usutunnistust, nagu külgnevas Hollandis. Kolmekümneaastase sõja ajal (1618–1648) rüüstati Bundet, kuigi mitte lahinguväli, mitu korda keiserlike (katoliiklike) vägede poolt.
Ida-Friisimaa muutus Preisi kuningriigi osaks 1744. aastal. Seejärel tõusis piirkonna majanduses esile käsitöö ja kodutööndus. Seitsmeaastases sõjas (1756–1763) oli linn kaks korda Prantsuse vägede poolt okupeeritud ja vallutajad allutasid selle tribuudile. Pärast sõda toetas Preisi kuningas Friedrich Suur tammide ehitamist, et laiendada piirkonna poldreid.
Bunde esimene raudteeühendus tuli pärast Saksamaa ühendamist 1871. aastal. 1876. aastal avati Ihrhove–Nieuweschansi raudtee Leerist Bad Nieuweschansi (Hollandis). 19. sajandi lõpus häiris üsna suur elanike väljaränne USA-sse, peamiselt majanduslikel ja usulistel põhjustel. 20. sajandi alguses hakkasid levima meiereid ning ehitati konservitehaseid kohaliku oa- ja hernesaagi konserveerimiseks.
Nagu mujal Saksamaal pärast esimest maailmasõda, kasvas 1920. aastatel majanduslik dislokatsioon ja töötus, tõstes üleskutseid natsismile, eriti kreisi maapiirkondades. Sellest hoolimata säilitasid sotsiaaldemokraadid linnas märkimisväärse pooldajaskonna kuni natside võimuvõtmiseni 1933. aasta jaanuaris. Kuid 1934. aasta keskpaigaks olid kõik mittenatsi poliitilised organisatsioonid Saksamaal maha surutud ja keelatud.
Bunde juudi kogukond ehitas 19. sajandi keskpaigas Bundesse sünagoogi ja algkooli, kuid natsismi ja holokausti tulekuga suruti kogukond maha ja paljud liikmed tapeti. Viimane juudist Bunde elanik küüditati Theresienstadti koonduslaagrisse 1942. aasta juulis.
1945. aasta aprillis oli Bunde esimene Ida-Friisi linn, mis vabastati, esialgu okupeerisid selle Kanada ja Poola väed. Kuigi mitmed hooned said suurtükitules viga, oli elanike hulgas vähe kaotusi.
Pärast sõda tegeles kreis Potsdami konverentsil väljakuulutatud piirimuudatustega Oder-Neisse liinist itta jäänud territooriumitelt välja aetud Saksa põgenike tulvaga. Hiljem aga vähenes kreisi rahvastiku osatähtsus põllumajanduse kasvava mehhaniseerimise tõttu, olles 1950. aastal 8893 ja 2015. aastal 7607.

Turism

Suhteliselt kaugel asuv piirkond hakkas turiste vastu võtma 1980. aastatel. Mõnda meelitasid selle puutumatud poldermaastikud ja antiiksed tuuleveskid, teisi jalgrattasõidu ja kanuusõidu võimalused ning linnuvaatlus.
Kantsler

Kantsler ajaloos

Kesk- ja varauusaegses Euroopas (sh keskaegsel Liivimaal) nimetati kantsleriks valitseja kantselei juhti, kes sageli oli ka arhiivi ülem ja pitsatihoidja.
Nika Turbina

Nika Turbina (vene Ника Гeopгиeвна Туpбина; 17. detsember 1974 Jalta – 11. mai 2002 Moskva) oli vene luuletaja, kes on tuntud lapsepõlves kirjutatud luuletuste poolest.
Nika Turbina ema oli kunstnik Maia Turbina, vanaisa oli kirjanik Anatoli Nikanorkin. Juba varasest lapsepõlvest alates põdes ta astmat ja kannatas unetuse käes. Luuletama hakkas ta 4-aastaselt. 1982. aastal sai Nika talendist teada kirjanik Julian Semjonov, kes endale Jaltas suvilat ehitas. Semjonov saatis mõni aeg hiljem Jaltasse Komsomolskaja Pravda korrespondendi, et unikaalsest tüdrukust kirjutada. 1983. aasta märtsis avaldati Komsomolskaja Pravdas noore poetesse esimesed luuletused. Turbina kutsuti Moskvasse, kus ta Kirjanike Majas oma luuletustega esines ja tutvus luuletaja Jevgeni Jevtušenkoga. Hiljem esinesid Turbina ja Jevtušenko kirjandusõhtutel korduvalt duetina. 1983. aasta detsembris ilmus Moskvas Turbina esimene luulekogu "Черновик" ('Mustand'). Nika Turbina sai kuulsaks, et esines mitmel pool Nõukogude Liidus. 1985. aastal kolis nende perekond Krimmist Moskvasse. Ta käis esinemas ka välismaal ja oli väga tuntud. Ta luulekogusid tõlgiti mitmetesse võõrkeeltesse. Veneetsias toimunud luulefestivalil "Maa ja poeedid" võitis ta peaauhinna "Kuldse lõvi". Luuletusi kirjutas ta kuni 12-aasta vanuseni, hiljem kadus inspiratsioon. Jevtušenko, kel olid Turbina suhtes suured ootused, pettus temas. 1989. aastal mängis Turbina režissöör Ajan Šahmalijeva filmis "See oli mere ääres" ("Это было у моря"). Seejärel langes ta avalikkuses kiiresti unustusse. 1990. aastal sai ta närvivapustuse ja sõitis ravile Šveitsi. Šveitsis viibides abiellus ta endast kuuskümmend aastat vanema itaallasest psühholoogiga. 1991. aastal pöördus Turbina Nõukogude Liitu tagasi. Alkoholiprobleem süvenes. Tükk aeg ei leidnud ta endale tegevust, siis õppis Ülevenemaalises Riiklikus Kinematograafia Ülikoolis.
1994. aastal võeti ta ilma eksamiteta vastu Moskva Kultuuriinstituuti. Esialgu oli kõik hästi ja ta hakkas jälle luuletusi kirjutama. Kuid oma 20-sünnipäeval tabas teda närvivapustus ja ta jättis instituudi pooleli. Õpinguid õnnestus tal hiljem jätkata kaugõppes. 14. mail 1997 viskus ta viienda korruse aknast välja, saades raskelt vigastada.
11. mail 2002 oli Nika Turbina külas tuttavatel. Teised läksid korraks välja. Turbina istus aknalaual ja kukkus aknast välja ning hukkus.
Taylori maakond (Florida)

Ajalugu

Maakond moodustati 1856. aastal.

Rahvastik

Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 22 570.
Andrew Huxley

Sir Andrew Fielding Huxley (22. november 1917 – 30. mai 2012) oli Suurbritannia füsioloog ja biofüüsik.
Andrew Fielding Huxley pälvis 1963. aastal töö eest närviimpulsside uurimisel Nobeli füsioloogia- või meditsiiniauhinna. Ta jagas auhinda Alan Lloyd Hodgkini ja John Carew Ecclesiga.

Isiklikku

Andrew Huxley vanaisa oli bioloog Thomas Henry Huxley ja isa kirjanik Leonard Huxley. Kirjanik Aldous Huxley ja bioloog Julian Huxley olid Andrew Huxley poolvennad.
Kolumbuste põlvkond

Kolumbuste põlvkond oli 1920. aasta paiku sündinud poola kirjanike põlvkond, kes jõudsid täisikka Teise maailmasõja päevil. Nende loomingut kujundas ennekõike sõjakogemus. Põlvkonna nimi tuleneb Roman Bratny 1957. aastal ilmunud jutustusest "Kolumbowie. Rocznik 20" ("Kolumbused. 1920. aasta"), mis viitab põlvkonnal, kes "avastas Poola" nagu Christopher Kolumbus avastas Ameerika.
Põlvkonda kuulusid eelkõige järgmised kirjanikud: Jan Józef Szczepański (sünd. 1919), Gustaw Herling-Grudziński (sünd. 1919), Anna Kamieńska (sünd. 1920), Lech Bądkowski (sünd. 1920) Krzysztof Kamil Baczyński (sünd. 1921), Zdzisław Stroiński (sünd. 1921), Roman Bratny (sünd. 1921), Witold Zalewski (sünd. 1921), Tadeusz Różewicz (sünd. 1921), Tadeusz Borowski (sünd. 1922), Tadeusz Gajcy (sünd. 1922), Andrzej Trzebiński (sünd. 1922), Bohdan Czeszko (sünd. 1923) ja Józef Hen (sünd. 1923), kuid nendega on seostatud ka teisi nagu Zbigniew Herbert, Stanisław Lem ja Karol Wojtyła. Peaaegu kõik neist jõudsid küpsuseksamiteni 1939. aastal. Tulenevalt nende erinevatest saatustest ja saadud kogemustest jaguneb põlvkond kahte rühma.
Esimesse rühma kuuluvad kirjanikud, kes võtsid aktiivselt osa Varssavi põrandaalusest tegevusest ja debüteerisid sõja ajal põrandaalustes väljaannetes. Nad lähtusid sõdadevahelise aja poeetikast, aga esseistikas jäljendasid 1910. aasta põlvkonna eeskuju. Töötati välja oma esteetika ja räägiti probleemidest, millega ei jätkatud poola kirjanduses pärast 1945. aastat. Selle rühma kirjanikud ei elanud sõda üle (Baczyński, Stroiński, Gajcy ja Trzebiński).
Teises rühmas on kirjanikud, kes debüteerisid vahetult pärast sõda ja kelle loomingul puudub side sõdadevahelise perioodiga. Neid kutsuti sageli "ellujäänuteks". Nende ühine kogemus oli relvastatud võitlus saksa okupantidega, konspiratsioon, sissisõda ja 1944. aastal toimunud Varssavi ülestõus. Kohe pärast laagrikogemusi või partisanisõja lõppu lahkumist keskendusid nad kirjanduslikule tegevusele – sõjakogemused asendasid neile kirjandusharidust. Sõja ajal moodustas Kolumbuste põlvkond ühise kogukonna, kuid pärast sõda sidemed katkesid (suuresti poliitilistel põhjustel) ning iga kirjanik debüteeris iseseisvalt. Peamiselt viitasid neile kogemustele nende teostes levinud "surmanakkuse" tunne ja kõigi varasemate väärtuste lõpp; Teine maailmasõda jättis nende loomingusse sügava jälje.
Atgāzene raudteepeatus

Atgāzene raudteepeatus on raudteepeatus Riia-Jelgava raudteeliinil Riia linna Atgāzene asumis.
Igapäevaselt peatub seal kolmkümmend kuus reisirongi; tööpäeviti on seal peatuvate rongide arv nelikümmend viis. Peatus asub Riia raudteejaamast 4,4 km kaugusel. Piletihinnalt kuulub peatus A tsooni.
Peatus rajati aastal 1928. Algul kandis see Ģimnastikas iela nime. Aastal 1929 sai peatus tänapäevase nime. Aastal 1972 raudtee elektrifitseeriti. Aastal 2007 põles vana jaamahoone maha, selle asemele rajati uus ootepaviljon.
Kontinentaalblokaad

Kontinentaalblokaad (21. november 1806 kuni 11. aprill 1814) oli 21. novembril 1806  Berliinis Napoleon I algatusel välja kuulutatud majandusblokaad Suurbritanniale, vastuseks 16. mail 1806 kehtestatud mereblokaadile.
Lõpetati Euroopa mandri ja Briti saarte vahelised kaubandussuhted, et Suurbritannia majandust nõrgestada. See oli ettevalmistus Suurbritannia vallutamiseks. 
Blokaad lõpetati novembris 1814.
Varniany

Ajalugu

Esimest korda mainitakse Varnianyt aastal 1391. Aastal 1397 andis Jogaila asula Vilniuse kapiitlile. Aastal 1462 rajas Marina Sungaila asulasse katoliku kiriku. XVI sajandi algul kuulus asula Pronskitele ja Svirskitele, hiljem Czyżedele. XVI sajandi lõpus said Varniany omanikeks Abramowiczid, kes rajasid sinna kalvinistliku koguduse. Aastast 1688 oli Varniany alev.
Poola jagamisel läks Varniany aastal 1795 Venemaa koosseisu. XIX sajandi lõpus peeti alevis 12 korda aastas laata. Kuni 1917. aastani oli Varniany Venemaa Keisririigi koosseisus, 1919–1939 kuulus Poolale, 1939–1991 kuulus Nőukogude Liidu koosseisu. Aastal 1940 sai Varnianyst küla.
Luganski loomaaed

Luganski loomaaed (ukraina Луганський зоопарк) on loomaaed Ukrainas Luganski oblastis Luganskis. Asub aadressil Karl Liebknechti tn 62.
Donbassi sõja tõttu on loomaaed külastajatele suletud. Väidetavalt ei vasta tõele väited, et loomaaed on sõjategevuse tagajärjel purustatud.