google/wiki40b huggingface dataset:
Virmalise tänav

Virmalise tänav on tänav Tallinnas Kesklinna linnaosas Uue Maailma asumis. Tänav algab Tehnika tänavalt raudtee äärest, ristub Koidu, Videviku, Luha, Kesk-Luha ja Kristiina tänavaga ning lõpeb Väike-Ameerika tänaval. Virmalise tänav on ligikaudu 560 meetri pikkune.
9. märtsil 1944 toimunud Tallinna pommitamise tagajärjel hävis suurem osa Virmalise tänava omaaegsest hoonestusest. Tänava praegune hoonestus pärineb peaaegu täielikult Teise maailmasõja järgsest perioodist.
Tänava endine nimi oli alates 1885. aastast Rulkoviuse tänav (saksa keeles Rulcoviusstrasse, vene keeles Рульковиуская улица). Endine nimi tuli sealse suurema maa-ala omaniku Adolf Johann Rulcoviuse nimest, kes selle 1878. aastal tükeldas ja rajas terve tänavavõrgu. Praeguse nime sai Virmalise tänav 24. mail 1939.
Kuulo Kalamees

Kuulo Kalamees (sündinud 15. aprillil 1934 Tartus) on eesti mükoloog, bioloogiadoktor (1977).

Elukäik

Aastatel 1964–1969 töötas Tartu ülikoolis, aastast 1969 töötab Zooloogia ja Botaanika Instituudis. 1992–1997 mükoloogia professor, seejärel emeriitprofessor.
Tema eestvõttel alustati Eesti seenekoosluste ja nende produktiivsuse uurimist. Ta on koostanud Eesti seente määrajaid ja muid seeni tutvustavaid raamatuid ning propageerinud seente kaitsmist.
Aastast 1969 Rahvusvahelise Bioloogiaprogrammi Eesti rahvusliku komitee teadussekretär. Aastatel 1976–1985 oli Eesti Looduseuurijate Seltsi president.

Pere

Tema isa oli kehakultuuripedagoog Aleksander Kalamees.
Külli Kalamees-Pani on Kuulo Kalamehe tütar.
Athos (musketär)

Athos on väljamõeldud tegelane, musketär, Alexandre Dumas vanema romaanitriloogiast "Kolm musketäri", "Kakskümmend aastat hiljem" ja "Vikont de Bragelonne, ehk, Kümme aastat hiljem".
Dumas' teoste põhjal on Athose täielikuks nimeks Olivier d'Athos de la Fère ning tema eluaeg jääb vahemikku umbes 1595–1661. "Kolmes musketäris" on Athos d'Artagnani ja veel kahe musketäri, Aramise ja Porthose sõber. Athos on seltskonnast kõige vanem ja tal on sünge minevik, mis seob teda mileedi de Winteriga. Oma minevikumured uputab ta tavaliselt alkoholi. "Kolme musketäri" lõpuks selgub, et Athos on La Fère'i krahv, kes oli kunagi de Winteriga abielus.
Kahes järjeromaanis tuntaksegi Athost krahv de la Fère'ina, kes elab oma mõisavaldustes ning kellel on noor kangelaslik poeg, vikont Raoul de Bragelonne. Tema eesnime, sarnaselt Porthose omaga, romaanides ei avalikustata, kuid Dumas' näidendis "Musketäride noorus" kutsub noor mileedi teda Olivier'ks.
Teatud määral põhineb Athose tegelaskuju musketär Armand d'Athosel (umbes 1615–1643), kellega tal peale nime on siiski vähe ühist. Athose nimi on võetud ilmselt Athos-Aspise valla järgi Lõuna-Prantsusmaal Gaskoonias, samuti on see seotud Áthose mäega Kreekas.
Athose tegelaskuju on esinenud ka mitmes filmis ja telesarjas, mis on musketäride loo põhjal tehtud.
Sangla tänav

Sangla tänav on tänav Tartus Veeriku linnaosas. 
See algab kvartalist Veeriku, Hommiku ja Tulbi tänava vahel, kulgeb edelasse, ristudes Tulbi ja Kannikese tänavaga, ning lõpeb kvartalis Karikakra, Kannikese ja Rukki tänava vahel.
Cornelius Vanderbilt

Cornelius Vanderbilt (27. mai 1794 Staten Island – 4. jaanuar 1877 New York) oli Ameerika Ühendriikide filantroop ja ärimagnaat raudteenduses ja laevanduses. Ta oli kullatud ajastu alguspoolel üks nimekamaid isikuid.

Laevandus

Ta alustas juba noorena tööd Staten Islandi ümbruses elutsevate austrite vahendamisega Washington Market hulgimüügiturule Lower Manhattanis. Hiljem osales ta New Yorgi parvlaevaliikluses, laiendades seda Hudsoni jõele ja Uus-Inglismaa rannikule. California kullapalaviku ajal pidas ta käigus aurulaevade liiklust New Yorgist Nicaragua kaudu Californiasse.

Raudteendus

Ta omastas ja seejärel ühendas USA kirdeosas opereerivad raudteevõrgustikud hiidkorporatsioonina ühise nime alla New York Central and Hudson River Railroad

Heategevus

1873. aastal andis ta toetuse Nashville'is asuva Vanderbilti Ülikooli rajamiseks.

Mälestus

Tema auks on nimetatud puiestee tänaste New Yorgi ja Connecticuti osariike teenindavate raudteeliinide lõppjaama Grand Central Terminal vahetus läheduses.

Varandus

Vanderbilt on olnud ajaloo üks rikkamaid inimesi. Tema surma ajal oli tema vara väärtus umbes 105 miljonit dollarit (2016. aasta väärtuses üle kahe miljardi dollari).
Narač (Kabylnik)

Ajalugu

Narači asulat mainitakse esimest korda XV sajandi keskpaigas, mil see kandis nime Miadzieł Mały (ladina keeles Medal Minor). Aastal 1463 rajati sinna mõis, mille omanikeks olid algul Svirskid, aga aastast 1527 Goštautased. Hiljem on selle omanikeks olnud teiste seas ka Zbaraskid ja Abramowiczid. Aastast 1527 kandis asula nime Kabylnik. 
Seoses haldusreformiga hakkas Kabylnik kuuluma Vilniuse vojevoodkonda ja Ašmiany maakonda. Asula oli toona ametlikul alev. Poola jagamisel läks Kabylnik aastal 1795 Venemaa koosseisu. Ühtlasi hakkas alev kuuluma Vilno kubermangu.
Aastal 1847 jagunes alevi ala kahe mõisa vahel, mõlema mõisa häärberid ehitati just Kabylnikusse. Aastal 1885 oli alevis 485 elanikku, seal asus kaks kirikut, lisaks veel ka sünagoog. Alevis oli üks kõrts ja üks laohoone, seal asus turg, viis korda aastas peeti Kabylnikus laata.
Pärast Esimest maailmasõda kuulus Kabylnik Poola koosseisu. Toona oli alevis 900 elanikku, laadad toimusid iga kuu. 1939. aastast kuulus asula Nõukogude Liitu, ühtlasi muudeti alev külaks. Sakslased hõivasid asula juunis 1941, aastaks 1942 olid kõik Kabylniku juudid tapetud. Aastal 1943 ründasid Kabylniku sakslastest ja valgevene politseinikest omakaitseväge Armia Krajowa üksused. Kõik sakslased tapeti, valgevenelastest politseinikud aga vabastati, et tagada kohaliku rahva toetus. Seejärel hõivasid asula nõukogude partisanid komandör Markovi juhtimisel, elanikud aeti asulast minema ja see põletati maha.
Aastast 1949 sai Kabylnikust kolhoosi Peramoha (Перамога) keskus. Narači nime kannab asula aastast 1964.
Desventurados

Desventurados on saarestik Vaikses ookeanis. 
Saarte pindala on 390 ha. Saared on mägised, kõrgus kuni 479 m. 
Saared kuuluvad Tšiilile.
QRpedia

QRpedia on mobiilsel internetil põhinev süsteem, mis kasutab QR-koode, et edastada kasutajatele Vikipeedia artiklid nende valitud keeles. QR-koode saab kergesti panna linkima otse veebiaadressile, kuid QRpedia süsteem pakub ka lisavõimalusi.
QRpedia leiutasid Wikimedia UK esimees Roger Bamkin ja mobiiliinternetikonsultant Terence Eden. Projekt toodi avalikkuse ette 2011. aasta aprillis. Praeguseks kasutavad seda mitmed asutused, sealhulgas muuseumid Suurbritannias, USA-s ja Hispaanias. Projekti lähtekood on kasutamiseks vabalt saadaval MIT-i litsentsi all.

Tööprotsess

Kui kasutaja skaneerib QRpedia QR-koodi oma mobiilseadmesse, dekodeerib seade QR-koodi veebiaadressiks, kasutades domeeninime "qrwp.org" ning aadressi lõpuosana Vikipeedia artikli nime, ning saadab artiklipäringu QRpedia veebiserverisse. Seade edastab ka enda keelesätted.
QRpedia server kasutab Vikipeedia rakendust, määramaks, kas Vikipeedias leidub soovitud artikkel vajalikus keeles, ning positiivse vastuse korral saadab selle seadmele mobiiliformaadis. Kui artiklit valitud keeles ei ole, pakub QRpedia server välja valiku olemasolevatest keeltest või Google'i tõlke.
Sel viisil saab üks QR-kood anda sama artikli paljudes keeltes, isegi kui muuseum ise seda tõlkida ei saa. Samuti kogub QRpedia kasutusstatistikat.

Algus

QRpedia leiutasid Wikimedia UK esimees Roger Bamkin ja mobiiliinternetikonsultant Terence Eden. Projekt jõudis avalikkuse ette 9. aprillil 2011 Derby muuseumi üritusel Backstage Pass ("Pääs lavatagusesse") osana Vikipeedia ja muuseumi koostööprojektist Vikipeedia mäluasutuste programmi GLAM raames, mille käigus loodi üle 1200 Vikipeedia artikli paljudes keeltes. Projekti nimi on portmanteau, milles on liidetud tähed "QR" terminist "QR-kood" (Quick Response) ja "pedia" nimest "Wikipedia".
Projekti lähtekood on kasutamiseks vabalt saadaval MIT-i litsentsi all.

Tunnustus

2012. aasta jaanuaris oli QRpedia üks neljast projektist (79 kandidaadi seast), mis valiti Smart UK Projecti raames võistlema 29. veebruaril 2012 maailma mobiilitööstuse kongressil (Mobile World Congress) Barcelonas. Valikukriteeriumid olid "tõhus, kergesti mõistetav ning ülemaailmse potentsiaali ja mõjuga".
20A

20A on Tallinna bussiliin, mis teenindab reisijaid marsruudil Viru keskus – Laagri alevik. 
Bussiliini teenindas bussifirma MRP Linna Liinid liinil Kunstiakadeemia – Laagri alevik kuni 2019. aasta 1. veebruarini, kui Tallinna linnavalitsus otsustas lõpetada sõlmitud lepingu. Alates sellest kuupäevast võttis liini teenindamise üle Tallinna Linnatranspordi AS. Uus teenindaja tegi mitu muutust liini 20A sõiduteel: 15. veebruaril nihutas firma kesklinnas asuva lõpp-peatuse Ants Laikmaa tänavale, alg-peatuse asukoha Viru keskuse bussiterminali ja lisas uue peatuse Akadeemia tee Eduard Vilde teele.
Bussiliin teenindab tööpäeviti iga tund ja tipptundidel iga pooltund, laupäeval ja alates 1. maist 2019 ka pühapäeval ning riiklikul pühal iga 2 tunni tagant.

Marsruut

Liini 20A pikkus on ligikaudu 17 kilomeetrit ning buss läbib Tallinnas Keskliinna, Kristiine, Mustamäe ning Nõmme linnaosasid. Samuti on sõiduliini lõpp-peatus Saue vallas Laagri alevikus. Bussiliini liikumismarsruut on Viru keskusest järgmine: Viru keskus, Pärnu mnt, A. H. Tammsaare tee, Sõpruse pst, E. Vilde tee, Kadaka tee, Kadaka pst, Möldre tee.
Are vald (Pärnu-Jaagupi kihelkond)

Are vald (saksa keeles Gemeinde Arrohof) oli vald Pärnu-Jaagupi kihelkonnas Pärnumaal.
1. aprillil 1939 arvati valla maa-ala uue Are valla koosseisu.
Vallas on sündinud Mihkel Mathiesen ja Juhan Aul.
Howard Gardner

Tunnustused

Howard Gardner pälvis 1981. aastal MacArthuri auhinna.
Aastal 2006 valiti ta Ameerika Filosoofiaseltsi liikmeks.
Société Générale

Société Générale S.A., sageli hüüdnimega “SocGen”, on Prantsuse rahvusvaheline investeerimispank ja finantsteenuste ettevõte, mille peakorter asub Prantsusmaal Pariisis. Ettevõte on universaalpank ja firmal on divisjonid, mis toetavad Prantsuse võrke, globaalset tehingupangandust, rahvusvahelist jaepangandust, finantsteenuseid, ettevõtete ja investeerimispangandust, privaatpangandust, varahaldust ja väärtpaberiteenuseid.
Société Générale on koguvara järgi Prantsusmaa suuruselt kolmas pank, Euroopas suuruselt kuues või turukapitalisatsiooni järgi seitsmeteistkümnes. Ettevõte on osa Euro Stoxx 50 börsiindeksist.
Aino Raudsepp

Aino Raudsepp (sündinud: Esken, sündinud 17. märtsil 1910 Volossovo, Jamburgi maakond, Peterburi kubermang – ?) oli Eesti põllumajandusteadlane.

Elulugu

Lõpetas 1932 Leningradi Köögiviljanduse Instituudi agronoomina, täiendas end samas aspirantuuris 1938–41 ja 1945–47; põllumajanduskandidaat (1949, Leningradi Köögiviljanduse Instituut), väitekirjas käsitles baklažaani ja maguspipra kultuuri avamaal Leningradi oblastis. Oli 1947–53 Eesti Maaviljeluse ja Maaparanduse Teadusliku Uurimise Instituudi (EMMI) Polli filiaali köögiviljanduse labori nooremteadur, 1953–56 EMMI Kuusiku filiaali köögiviljanduse laboris, 1956–58 osakonnajuhataja. Aastast 1958 NSVL Loodetsooni Põllumajanduse Instituudis. Köögiviljanduse teadusuuringute rajaja sõjajärgses Eestis, paljude sortide, sh rahvaselektsioonisortide uurimise eestvedaja. Need uuringud kujunesid sel ajal köögiviljasortide rajoonimise ja seemnekasvatuse aluseks Eestis. Juhendanud ka köögiviljade agrotehnika uurimist. Üle 10 teadustrükise.
Andres Winter

Andres Jüri Winter (Andrew George Winter; 7. aprill 1892 Sindi – 27. oktoober 1958 Boston) oli eesti kunstnik.

Elukäik

Pärast Sindi ministeeriumikooli lõpetamist asus ta 1913. aastal laevale ja töötas seitse aastat meremehena. 1914–1916 tegi Winter Briti laevadel teenides läbi I maailmasõja. 1916 saabus ta New Yorki ja asus sõitma USA kaubalaevastikus. 
1921. aastal astus ta USA kodakondsusse ja alustas õpinguid New Yorgi kunstiakadeemias. 1925. aastal lõpetas ta akadeemia Mooney stipendiumiga, mille eest täiendas kunstnik end Roomas ja Pariisis. 1926/1927 talvel peatus Winter Sindis venna juures. Sel ajal sündisid ka mõned maalid – isast, vabrikust, kasarmuist, kirikust. Söega joonistas ta perekonda. Hiljem õppis ta veel Cape Codi kunstikoolis ja L. C. Tiffany Foundationi juures.
Winter asus uuesti elama New Yorki. Ta võttis osa L. C. Tiffany ühingu tegevusest. Winteril jagus tellimusi ja tema teosed said järjest auhindu. Winteri teoseid osteti Ameerika olulistesse kunstimuuseumidesse ja valitsusasutustele.
1940. aastal kolis Winter elama USA Maine'i osariiki Monhegani saarele.

Looming

Ta tegeles maastikumaaliga. Suurem osa loomingust kujutab merd, rannastseene ja rannamaastikke.Tema teoseid on omandanud muuseumid ja paljud asutused. Näiteks teos "Tuulevaikus Gibraltari lähedal" asub Newport Newsi meremuuseumis, aga "Autoportree", "Rannavalve kordon ja tuletorn" ja "Töötajad merel" National Academy of Designis.
Evald Konno

Evald Traugott Konno (13. veebruar 1897 Tartu – 20. aprill 1942 Sosva, Sverdlovski oblast) oli Eesti poliitik ja advokaat.
Jaan Kõue

Elulugu

Sündis 31. augustil (vkj 19. augustil) 1890 Viljandimaal Hummuli vallas Mäemõisa talus sulase peres. Õppis Hummuli valla- ja Kärstna ministeeriumikoolis ning lõpetas Peterburi gümnaasiumi 4. klassi ja 1915. aastal 3. Irkutski lipnikekooli.

Hilisem elukäik

Elas mitmel pool Tartu- ja Viljandimaal ning Viljandis. Tarvitas ohtralt joovastavaid jooke ning ajakirjandus kajastas tihti tema seiklusi. Et ta oli kaitseväe viisakus- ja distsipliininõuete vastu korduvalt eksinud, võttis Vabariigi Valitsus temalt veebruaris 1931 vormikandmise õiguse. Alates detsembrist 1935 elas Virumaal Udriku mõisas Vabadusristi Kavaleride Kodus. 
Senine saksapärane perekonnanimi Vastisson muudeti siseministri otsusega 14. detsembrist 1936 eestipäraseks Kõueks. Oli Eesti Vabadussõjalaste Liidu Viljandi osakonna, Sakala Partisanide Ühingu ning Vabaduse Risti Vendade Ühenduse Viljandi ja Rakvere osakonna liige. Elas pärast Eesti okupeerimist juunis 1940 edasi Udrikus ning töötas sealsamas.
Jaan Kõue suri 20. oktoobril 1940, jäädes Kadrina ja Tapa jaama vahel raudteel rongi alla. Maetud Kadrina kalmistule.

Perekond

Abiellus 24. mail 1920 Võnnu kirikus Meeta Härmaskiga. Abielu lahutati Tartu-Võru rahukogu otsusega 13. märtsil 1931. 
Lapsed: Eha (1921–1923) ja Sulev (1924). Sulev Vastisson teenis Saksa sõjaväes 20. Eesti SS-diviisis 1944–1945 ning oli sõjavangina Komi vangilaagris 1945–1946. Suhtest Elma-Vilhelmine Kolbergiga sündis 13. detsembril 1929 poeg Jaan Kolberg (surnud 22. juulil 2001).
Teist korda abiellus 23. juunil 1937 Kadrina kirikus Alide-Johanna Kütiga. Sellest kooselust lapsi ei sündinud.
Elmar Lang

Elmar Lang (13. veebruar 1906 – 11. märts 1944 Vepsküla) oli Eesti sõjaväelane (leitnant)  ja Saksa sõjaväelane (SS-Hauptsturmführer) Teises maailmasõjas.
1944. aastal sai ta Eesti SS-vabatahtlike brigaadi liikmena (hauptsturmführer) Raudristi II klassi.
Ta on maetud Narva.
Tsuura kuusk

Tsuura kuusk on kuusk Valga maakonnas Otepää vallas Kääriku külas Tsuura talu alal. Koos teise kuusega (kuuskede kuningas) on nad Eesti jämedaimad kuused.
Puu ümbermõõt on 432 cm (mõõdetuna 0,7 m kõrguselt) ja kõrgus 29 m.
Estländische Wochenschau

Estländische Wochenschau oli aastatel 1929-1930 Tallinnas ilmunud saksakeelne ajaleht. Ajaleht ilmus sagedusega kord nädalas.
Ajalehe käivitasid Edgar von Wahl  väljaandjana ja Karl Steinberg toimetajana. Nende väljaandmisel ilmusid Estländische Wochenschau 1929. aasta numbrid 1-15. Nr 16-40 väljaandja ja toimetaja oli Arthur Hoffmann. 1930. aastal oli ajalehe väljaandja ja vastutav toimetaja Eduard Clever ning toimetaja Edmund Hunnius.

Suunitlus

Ajalehe avanumbris toodi välja, et Estländische Wochenschau on mõeldud eelkõige neile lugejatele, kel pole võimalust või tahtmist igapäevaselt ajalehti lugeda, aga kes sellegipoolest soovivad maailmas toimuvaga kursis olla. Toimetus seadis endale eesmärgiks pakkuda võimalikult mitmekesist sisu ja ühtlasi olla Eesti saksluse loomutruu peegel.
Marie Trintignant

Marie Joséphine Innocente Trintignant (prantsuse hääldus: [maʁi tʁɛ̃tiɲɑ̃] ( kuula); 21. jaanuar 1962 – 1. august 2003) oli prantsuse filminäitleja.
Marie Trintignant oli filminäitleja Jean-Louis Trintignant' ja filmilavastaja Nadine Trintignant' tütar.
Ta on maetud Père-Lachaise'i kalmistule.
Tartu Ülikooli Sihtasutus

Tartu Ülikooli Sihtasutus on sihtasutus, mis tegeleb Tartu Ülikoolile tehtud annetuste vahendamise ja neist vahenditest stipendiumide väljaandmisega.
Sihtasutus on loodud 1997. aastal.
Intsikurmu muusikafestival

Ajalugu

Intsikurmu festival sündis Uue Ajastu Festivalist, mis toimus Põlvas aastatel 2010–2012. Uue Ajastu Festivali ja Intsikurmu festivali on kuue aasta jooksul külastanud üle 15 000 inimese ning festivalil on esinenud rohkem kui 120 artisti. Esimene Intsikurmu muusikafestival toimus 2013. aasta augusti alguses Intsikurmu metsapargis. 2014. aasta festival ristiti Eesti ajakirjanduse poolt “Eesti Positivuseks”. 2017. aastal toimub festival viiendat aastat järjest Intsikurmu metsapargis. 
Intsikurmu on ilufestival, mis hindab kõrgelt kvaliteeti kõiges: valguse- ja videoinstallatsioonid, kunstitaiesed, välikohvikud, olemise ja mõtlemise alad ning muusika, mis on festivali keskmeks. Kõik, mis metsapargis sünnib, on kantud suurmeeste Jakob Hurda ja Jaan Vahtra vaimust.

Asukoht

Festival toimub Põlvas looduslikult kaunis ja inimlikult inspireerivas Intsikurmu metsapargis. Ürgne, tugeva energiaga peokoht taevasse kõrguvate puude all pakub silmale esteetilist ilu ja loomingulist lennukust. Tegemist on pikkade traditsioonidega peokohaga, millele Intsikurmu festival annab uue mõõtme ja hingamise. Esimesed eestlaste koori kooslaulmised toimusid metsapargis 1855. ja 1857. aastal. Ligi 23 hektaril laiutav looduslik ilu on looduskaitse all.
Lehter

Lehter ehk trehter on enamasti koonilise kujuga nõu, mida kasutatakse vedelike valamiseks või sademe eraldamiseks. Lehter on ka sageli kasutatav laborinõu.
Eesti rahvapärased lehtrid võisid olla puust ja künakujulised. Alates 19. sajandi lõpust muutusid Eestis valdavaks plekist lehtrid.
Liitium

Liitiumi omadused

Liitium on kõige väiksema tihedusega metall. Normaaltingimusel on liitium üldse kõige väiksema tihedusega tahke lihtaine: tema tihedus on 0,535 g/cm³.
See on hõbevalge suhteliselt pehme metall, mis sulab temperatuuril 180 °C.
Võrreldes teiste leelismetallidega on liitium keemiliselt vähem aktiivne, kõvem, kõrgema sulamistemperatuuri ja väiksema tihedusega.
Keemiliselt on ta väga aktiivne. Kõigis ühendites on liitiumi oksüdatsiooniaste 1. Liitium reageerib aeglaselt õhuga ja tõrjub veest vesinikku välja, moodustades hüdroksiidi. Erinevalt teistest leelismetallidest moodustab liitium hapniku või õhuga reageerides tavalise oksiidi. Liitiumi soolad on termiliselt vähem püsivad kui muudel leelismetallidel.

Liitiumi avastamine

Esimese liitiumit sisaldava mineraali, petaliidi avastas brasiillane José Bonifácio de Andrada e Silva 1700. aastal. Liitiumi olemasolu tegi esimesena kindlaks aga rootslane Johann Arfvedson alles 1817. aastal. Aasta hiljem avastati liitiumisoolade omadus muuta põletamisel leek punaseks. Samal aastal eraldasid liitiumi lihtainena teadlased Sir Humphry Davy ja William Thomas Brande, kasutades selleks elektrolüüsi.

Liitiumi kasutamine

Liitium on suhteliselt haruldane ja hajutatud element, teda ei leidu vabal kujul. Enamus liitiumist saadakse tänapäeval mineraalidest ja meresoolast.
Liitiumi kasutatakse soojusülekandeaparaatides, patareides (peamiselt mobiiltelefonide ja fotoaparaatide omades), lennukiehituses kasutatavates sulamites. Liitiumisooli, näiteks liitiumkarbonaati kasutatakse meeleolu tasakaalustajana (tümostabilisaatorina) meeleoluhäirete, näiteks bipolaarse meeleoluhäire maaniahoogude ravis.

Liitiumi isotoobid

Liitiumil on kaks stabiilset isotoopi massiarvudega 6 ja 7. Pikima elueaga radioaktiivse isotoobi (massiarvuga 8) poolestusaeg on 0,84 sekundit.
Arnold Toome

Arnold Toome (21. august 1919 Koosa, Vara vald, Tartumaa – 16. aprill 1985 Moskva) oli eesti majandus-, partei- ja riigitegelane.
Enne sõda õppis Tallinna Tehnikainstituudis elektrotehnikat. 1941. aastal mobiliseeriti Punaarmeesse, teenis Tatarstanis Zelenodolskis tööpataljonis, seejärel Eesti Laskurkorpuse 354. laskurpolgus. Lahigutes Velikije Luki all sai ta raskesti haavata.
1946. aastal lõpetas ta Tallinna Polütehnilise Instituudi masinaehituse eriala. Hiljem lõpetas ka NSV Liidu Elektrijaamade Ministeeriumi Energeetika Akadeemia.
1940. aastal töötas ta konstruktorina tehases "Punane Krull". Pärast sõda töötas Eesti NSV Riiklikus Plaanikomisjonis vaneminspektorina, hiljem põlevkivi- ja keemiatööstuse osakonna juhatajana. Aastatel 1948–1961 töötas Eesti Energias.
Aastatel 1961–1971 oli ta Eesti NSV Ministrite Nõukogu Riikliku Plaanikomitee esimehe esimene asetäitja.
1971. aastast surmani oli ta Eesti NSV Ministrite Nõukogu alaline esindaja Moskvas NSV Liidu Ministrite Nõukogu juures.
Aastatel 1971–1985 oli ta Eesti NSV Ülemnõukogu VIII, IX, X ja XI koosseisu saadik.
1951. aastast oli ta NLKP liige, hiljem EKP Keskkomitee liige.
Edward England

Edward England (pärisnimega Edward Seegar) oli 1717–1720 tegutsenud inglise mereröövel. Ta teenis ohvitserina ühel Jamaica laeval ning sai selle kapteniks, kui piraadid olid laeva vallutanud. Oma rüüsteretki sooritas ta nii Kariibi merel kui ka India ookeanil, 1719. aastal vahetas ta oma laeva suurema vastu, mis sai nimeks Pearl.
OVIR

Viisade ja välismaalaste registreerimise osakond (vene keeles Отдел виз и регистрации; lühend ОВИР, OVIR) oli NSV Liidu Siseministeeriumi ja liiduvabariikide siseministeeriumite allüksus NSV Liidus ning selle õigusjärglases Venemaa Föderatsioonis aastatel 1935–2005. Viisade ja välismaalaste registreerimise osakondades registreeriti NSV Liitu ja Venemaale saabuvaid välismaalasi ning väljastati dokumente NSV Liidust ja Venemaalt alaliselt väljarändavatele kodanikele.

Turism

Sotsialistlike riikide külastamiseks ei olnud sissesõiduviisa vajalik. Teistesse riikidesse sõiduks pidi nõukogude inimene saama väljasõiduloa. Viisa saamiseks oli vaja esitada reisi põhjendus (küllakutse, turismituusik, kiri asutuselt välislähetusse saatmise kohta), põhjalik ankeet kahes eksemplaris, töö- või õppekohast saadud iseloomustuskiri, välispassi originaal ja ühelt poolt täidetud margiga postkaart.

Väljaränne

1960.–1980. aastatel ei peetud nõukogude ühiskonnas inimese soovi NSV Liidust seaduslikult välja rännata enam kuriteoks, kuid ametivõimud käsitlesid seda kaaskodanike reetmisena. Väljasõiduavalduse esitamise ja läbivaatamise protsessiga kaasnes palju bürokraatlikke formaalsusi ja viivitusi, mille eesmärk oli muuta väljaränne võimalikult keerukaks.

Kodakondsuse äravõtmine

NSV Liidu kodakondsuse äravõtmine võis toimuda erandjuhtudel NSV Liidu Ülemnõukogu Presiidiumi otsusega, kui isik "oli pannud toime teo, mis häbistab NSV Liidu kodaniku kõrget nimetust ja kahjustab NSV Liidu mainet või riiklikku julgeolekut". Näiteks võeti 1987. aastal nõukogude kodakondsus välismaalt naasmata jätnud Valdo Randperelt.

Otkaznik

1970.–1980. aastatel tekkis mitteametlik termin otkaznik (отказник; sõnast отказ, 'keeldumine'). Selle sõnaga kutsuti nõukogude kodanikke, kellele võimud keeldusid andmast NSV Liidust väljasõitmise luba.