google/wiki40b huggingface dataset:
Harald von Bosse

Looming

Tema projekteeritud ehitisi on põhiliselt Peterburis, kuid üksikuid ehitisi on ka mujal Venemaal ja Soomes. Eestlaste jaoks on ta eelkõige tuntud kui Peterburi Jaani kiriku arhitekt. Ka hiljem Saksimaal elades projekteeris ta seal üksikuid ehitisi.
Apparat Organ Quartet

Tegevuse algus

Jóhann Jóhannsson oli aga bändi idee autor ning see loodi koostööprojektina seeria kontsertide tarbeks, mida kureeris Jóhannssoni, Hilmar Jenssoni ja Kristín Björk Kristjánsdóttiri plaadifirma ja kunstikollektiiv Kitchen Motors.
Ansambli helikeel on Kitchen Motorsi kogumikel "Nart Nibbles" ja "Motorlab 2" leiduvast atmosfäärilisest ning minimalistlikust post-rock'ist arenenud robustsema, riffiderohkema helikeele suunas, millega on seotud segu Kraftwerkist inspireeritud elektroonilist muusikat, Daft Punki muusika sarnaseid robothääli ning hard rock'i rütme. Ansamblit on võrreldud selliste bändide ja muusikutega nagu Kraftwerk, Wagner, Goblin, Terry Reilly, Steve Reich, Sigur Rós, The Glitter Band, Stereolab ja Trans Am.
Georg Friedrich Leuckfeld

Georg Friedrich Leuckfeld (13. märts 1718 Großheringen – 22. jaanuar/2. veebruar 1782 Paistu) oli Eesti vaimulik.
Ta sündis Großheringenis (asub praeguse haldusjaotuse järgi Weimarer Landi kreisis, Tüüringi liidumaal). Ta õppis usuteadust (immatrikuleeriti 25. aprillil 1736) Jena ülikoolis. Ordineeriti 11. veebruaril/22. veebruaril 1746 õpetajaks.
Ta oli aastatel 1746–1782 Paistu Maarja koguduse õpetaja ja aastatel 1767–1782 Pärnu kreisi praost.

Isiklikku

Tema poeg Friedrich Wilhelm Leuckfeld oli samuti Paistu Maarja koguduse õpetaja, vend  Johann Georg Leuckfeldt oli Põltsamaa Niguliste koguduse õpetaja. Tema abikaasa Anna Christina isa Hermann Zimmermann oli Riia Jaani koguduse abiõpetaja.
Vääritud tõprad

Süžee

Film on pseudoajalooline käsitlus Teise maailmasõja sündmustest. Tegevus toimub põhiosas 1944. aasta juunis pärast Normandia dessanti, kuid enne Pariisi vabastamist.
Filmis on kaks paralleelset lugu, mis alles lõpus kokku saavad. Üht liini veab juutidest moodustatud Ameerika relvajõudude Euroopasse saadetud kättemaksurühma "Tõprad" (Basterds) tegevus (natside tapmine) Aldo Raine (Brad Pitt) juhtimisel. Teine liin keerleb Shosanna Dreyfusi (Mélanie Laurent) ümber, kes on ainus ellujäänud liige perekonnast, kelle oli tapnud SS-i ooberst (kolonel) Hans Landa (Cristoph Waltz) hüüdnimega Juudikütt. Kui Pariisis koguneb Saksamaa poliitiline ja sõjaline juhtkond eesotsas Adolf Hitleri, Hermann Göringi, Joseph Goebbelsi ja Martin Bormanniga filmi "Stolz der Nation" ("Riigi uhkus") esilinastusele, mis käsitleb Itaalias 300 ameerika sõdurit tapnud saksa snaipri Fredrick Zolleri (Daniel Brühl) saavutusi, on kättemaksurühmitusel saabunud aeg lõpetada natside ladviku elu ning juuditaril täita kaua küpsenud soov kätte maksta. Seejuures tegutsevad mõlemad iseseisvalt, teiste tegevusest teadmata. Shosannal õnnestub kino süüdata, kino põleb maha ning Saksamaa juhtkond tapetakse.

Kriitika

Daniel Mendelsohn kritiseeris enne esmailmumist filmi ajakirjas Newsweek selle eest, et Tarantino oli tema arvates teinud juutidest natsid: kui omal ajal panid natsid toime metsikusi, siis filmis teevad sama juudid. Kaarel Kressa kirjutas Eesti Päevalehes, et film "astub sinna, kuhu vähesed seni on julgenud, kujutades Teist maailmasõda musta huumori võtmes", ning lisas, et see "on aupaklik möödunud aastakümnete B-filmide pärandi suhtes, kuid täiesti lugupidamatu selles osas, mis puudutab poliitilist korrektsust või filmimaailma kirjutamata reegleid".

Seosed tegelikkusega

Filmi keskmes oleva juutidest koosneva eriüksuse prototüüpideks peetakse Briti armee koosseisu kuulunud juutide brigaadi, kes sõja ajal ja ka pärast seda pidas inimjahti karistusest pääsenud natsidele. Väidetavalt tapsid kättemaksurühmad aastatel 1944–1960 ligi 1500 natsidest sõjakurjategijat. Mõrvamiseks kasutati mitmesuguseid võtteid: lavastati enesetappe, visati granaate rahulikeks pereinimesteks hakanud natside kodudesse, korraldati ülespoomisi jne. Pikemalt kirjutab juudi kättemaksurühmadest Morris Beckman raamatus "The Jewish Brigade". Taoline kättemaksurühm olevat väidetavalt tapnud 1960. aastal kunagise Jägala töölaagri ülema Aleksander Laagi.
Kaisa Mäkäräinen

Karjäär

2007. aasta maailmameistrivõistlustel Anterselvas sai ta 12,5 km ühisstardiga sõidus 7. koha ja 15 km eraldistardiga sõidus 8. koha. 2008. aasta MM-il Östersundis oli ta 12,5 km ühisstardiga sõidus 15. kohal. 2009. aasta maailmameistrivõistlustel Pyeongchangis saavutas ta 10 km jälitussõidus neljanda koha. Ta startis 10 km sprindis saadud 22. kohalt ning suutis tõusta finišis 18 kohta ettepoole.
Maailma karikavõistlustel laskesuusatamises osales Mäkäräinen esimest korda 28. novembril 2005 Östersundis 7,5 km sprindis, kus ta sai 109 startinu seas 94. koha. Juba järgmisel MK-etapil Hochfilzenis jõudis ta esimest korda 30 parema hulka, kui sai 7,5 km sprindis 29. koha. Esimest korda jõudis Mäkäräinen kolme parema hulka 15. detsembril 2007 Pokljukas, kui ta sai 7,5 km sprindis teise koha. Esimene võit MK-etapil tuli talle 2010.–2011. aasta MK-sarja avavõistlusel 3. detsembril Östersundis 7,5 km sprindivõistlusel.

Maailma karikavõistlustel

Kaisa Mäkäräinen on (seisuga 14. detsember 2018) jõudnud MK-etappidel esikolmikusse 74 korral, millest 22 etappi on ta võitnud.
Altsaksofon

Altsaksofon on puupuhkpill, saksofoni perekonna liige. See on väiksem kui tenorsaksofon ja suurem kui sopransaksofon. Altsaksofoni kasutatakse Euroopa klassikalises muusikas saksofonidest kõige enam. Altsaksofon ja tenorsaksofon on kõige tavalisemad saksofonitüübid.
Altsaksofon on in Es transponeeriv muusikainstrument. Noodikirjas kasutatakse viiulivõtit. Noodikirja C kõlab kui Es ehk suur sekst madalamalt.

Tuntud mängijaid

Tuntumad altsaksofonistid on džässmuusikud Charlie Parker, Kenny Garrett, Jimmy Dorsey, Johnny Hodges, Art Pepper, Cannonball Adderley, Eric Dolphy, Sonny Stitt, David Sanborn, Ornette Coleman, Anthony Braxton, Phil Woods ja Paul Desmond. Klassikalistest muusikutest Marcel Mule, Sigurd Raschèr, Jean-Yves Fourmeau, Lawrence Gwozdz, Donald Sinta, Larry Teal, Jean-Marie Londeix, Kenneth Tse, Harry White, Otis Murphy, Claude Delangle ja Eugene Rousseau.
Sündimuse kogukordaja

Sündimuse kogukordaja on mistahes näitaja, mis saadakse, kui mingi piirkonna kogu rahvastiku või selle osa sündide arv (s.h. ka surnultsünnid) jagatakse vastava rahvastiku keskmise suurusega sellel ajavahemikul.
Sündimuskordajaid väljendatakse tavaliselt promillides (1000 inimese kohta) ning ajavahemikuks võetakse aasta.
Teadus- ja arendustegevus

Teadus- ja arendustegevus (TA) (inglise research and development, R&D) hõlmab süstemaatilist loomingulist tegevust selleks, et suurendada teadmiste, sealhulgas inimest, kultuuri ja ühiskonda käsitlevate teadmiste hulka ning kasutada neid teadmisi uute rakendusalade leidmiseks. Sellisteks rakendusaladeks võivad olla näiteks uute materjalide, toodete ja seadmete loomine, protsesside, süsteemide ja teenuste juurutamine või nende oluline täiustamine jms.
Tihti käsitletakse teadus- ja arendustegevusega koos innovatsiooni.

Jaotumine

Teadus- ja arendustegevuse üldmõiste hõlmab kolme liiki tegevusi: alusuuringud, rakendusuuringud ja eksperimentaalarendus. Teadus- ja arendustegevuse kolme liigi loetlemise järjekord ei tähenda, et alusuuringutele järgnevad tingimata rakendusuuringud ja seejärel eksperimentaalarendus. Teadus- ja arendustegevuses on palju teabe ja teadmiste vooge. Eksperimentaalarendus võib luua alusuuringutes kasutatavaid teadmisi ning alusuuringute tulemuseks võivad mõnikord olla ka kohe uued tooted või protsessid.
Enamikul juhtudel on võimalik teadus- ja arendustegevusi rühmitada nii, et moodustuvad teadus- ja arendusprojekt. Iga teadus- ja arendusprojekt koosneb hulgast teadus- ja arendustegevustest, see on korraldatud ja seda juhitakse teatud kindlal eesmärgil ning isegi väga vähese formaalse korralduse puhul on sellel kindlad eesmärgid ja eeldatavad tulemused.

Hindamine

Evalveerimine on teadusasutuste teadustegevuse välishindamine, mis hindab teadusuuringute kvaliteeti ja arenguperspektiive. Evalveerimist on kahte tüüpi – korraline evalveerimine ja sihtevalveerimine.
Polümeeride pundumine

Pundumiseks (inglise keeles Polymer Swelling) nimetatakse lahusti neeldumist polümeeri, mille käigus kasvavad selle mass ja ruumala ning toimub polümeeri omaduste muutus. Kõik polümeerid ei pundu. Pundumise nähtus sõltub mitmetest teguritest: molekuli kujust, temperatuurist, pH-st, rõhust ja kõrvaliste ainete lisanditest.

Pundumise põhjus

Polümeeri lisamisel lahustisse ei toimu mitte selle lahustumine, vaid osa lahustist absorbeerub polümeeri ning toimub pundumine. See on võimalik seetõttu, et makromolekulide ahelad ei paikne väga tihedalt, nende vahel on vaba ruumi. Soojusliikumise toimel tungivad ahelate vahelistesse tühimikesse lahusti molekulid. Lahusti molekulid lükkavad ahelaid üksteisest eemale, suurendades ahelatevahelist kaugust ning võimaldades suuremal hulgal lahustil molekulide vahele tungida. Selline ahelate lahknemine ja lahusti täitumine tingib polümeeri mõõtmete ja massi suurenemise.
Kuna lahusti molekulid on väiksemad, on difusioonikiirus suurem kui makromolekulide difusioonikiirus. Seetõttu ei jõua makromolekulid difundeeruda vedelikku, vaid toimub lahusti difusioon polümeeri.
Pundumine on põhjustatud makromolekulide ja nende ahelate liikuvuse tõttu. Seega võib eeldada, et pundumise protsess on sõltuv polümeeri molekulmassist. Näiteks võivad väikese molekulmassiga polümeerid lahustuda ilma pundumisnähtuseta. Mida suurem on makromolekul ja tema molekulmass, seda aeglasemalt toimub pundumine. Kui pundumiskiirus on väga väike, võib tunduda, et aine ei lahustu.
Pundumine on seotud molekuli kujuga. Enamasti punduvad lineaarsed molekulid, sfääriliste molekulidega ained ei pundu või teevad seda väga vähe. Erinevuse põhjus seisneb selles, et kohesioonijõud on sfäärilises molekulis palju väiksemad kui lineaarse molekuli korral. Seega lahustub sfäärilise pinnaga molekul kergemini ning pundumist ei esine.

Temperatuuri mõju protsessile

Pundumine sõltub suuresti temperatuurist. Difusioonikiirus on sõltuvuses temperatuuriga. Mida kõrgem on temperatuur, seda suurem on difusioonikiirus, järelikult ka pundumise kiirus.
Samas suureneb ka makromolekulide soojusliikumine. See võib põhjustada ahelatevaheliste sidemete katkemise ning piiratud pundumine läheb üle piiramata pundumiseks. Temperatuuripunkt, kus toimub sidemete katkemine ja piiramata pundumise üleminek, on pundumise kriitiline temperatuur.
Pundumine on eksotermiline protsess. Soojust, mis eraldub nimetatakse pundumissoojuseks. Pundumisprotsessi algul toimub solvatsioon, mille juures eraldub soojus ΔH<0.
Seejärel toimub ahelatevahelise kauguse suurenemine, entroopia kasvab ΔS>0. Seega võib seostada pundumise termodünaamilise sõltuvuse Gibbsi energiast ΔG=ΔH-TΔS<0.
Selline omapära viitab asjaolule, et kmü lahused on termodünaamiliselt püsivad. Nad säilitavad agregatiivse püsivuse sageli isegi isoelektrilises olekus. Et vähendada termodünaamilist püsivust, on vaja lõhkuda solvaatkihti makromolekuli ümber. Seda saab teostada lisades suures kontsentratsioonis elektrolüüte lahusesse.
Paitji keel

Keelenäited

ācēē -jah, okei
pópáa- vihm
kóó-külm
pāɾāwē – nahk
ɾʌ- nemad
cá-ahi
Bwëcu- tere
Boyu – Tere !
Bë pââ pë- Kuhu sa lähed?
ru pi-tùra wë Pwâdé mâ Ûtê -Pwâdé ja Ûtê räägivad üksteisega
Franz Böhme

Franz Böhme (15. aprill 1885 Zeltweg, Austria – 29. mai 1947 Nürnberg) oli Saksa ohvitser Teise maailmasõja ajal, kes oli vastutav tsiviilelanike massimõrva eest Serbias.
Esimeses maailmasõjas sõdis ta 1914–1917 Galiitsias ja Volõõnias, 1918 Itaalias.
Maailmasõdade vahelisel ajal teenis ta Austria armees. 1935 sai temast kindralmajor. Märtsis 1938 oli ta Austria armee kindralstaabi juht, asendades sellel kohal Alfred Jansa. Böhme vastutas selle eest, et Austria armee ei osutanud Anschlussi käigus Saksa armeele vastupanu. 15. märtsil läks Böhme üle Saksa armeesse.
1. juulil 1939 asus Böhme juhatama Saksamaa 30. jalaväediviisi, 19. juulil 32. jalaväediviisi. Viimase juhina osales ta sügisel 1939 Poola okupeerimises. 28. septembril 1939 määrati ta 2. korpuse ülemaks.
1940 jalaväekindraliks ülendatud Böhme pälvis 29. juunil 1940 Raudristi Rüütliristi. 15. juunil 1940 oli ta 18. mägikorpuse komandör pärast seda, kui selle eelmine ülem Hermann Ritter von Speck oli Prantsusmaal lahingus langenud.
16. septembrist kuni 2. detsembrini 1941 oli Böhme Serbia okupatsioonivõimu ülem.
10. detsembril 1943 sai ta 18. korpuse ja Salzburgi sõjaväeringkonna ülemaks.
Alates 24. juunist 1944 juhatas Böhme Jugoslaavias Saksa 2. Soomusarmeed. 15. juulil 1944 sai ta raskelt vigastada Fieseler Fi 156ga toimunud lennuõnnetuses ja arvati ajutiselt reservi.
8. jaanuaril 1945 sai ta Wehrmachti ülemaks Norras ja ühtlasi 20. mägiarmee komandöriks. See armee lõpetas tegevuse 7. mail 1945.
Mais 1945 võeti ta Norras sõjavangi ja ta anti kohtu alla Jugoslaavias sooritatud sõjakuritegude pärast. Nürnbergis tegi ta Pantvangiprotsessi ajal enesetapu, hüpates vangla neljandalt korruselt alla.
Nurmkana

Nurmkana ehk põldpüü (Perdix perdix) on faasanlaste sugukonda kuuluv linnuliik.
Nurmkana on levinud suuremas osas Euroopast ja Aasia lääneosast ning introdutseeritud Põhja-Ameerikasse (USA ja Kanada), asustab kultuurmaastikke ja metsade piirialasid. Teda võib näha ka Eesti mandriosas, kuid on väga haruldane saartel. Nurmkanu on vaid korra nähtud 31. märtsil 2014 Vormsi saarel. Kokku nähti viiepealist salka.  Viimasel kümnendil on arvukus teadmata põhjustel mitu korda langenud. Tema arvukus on Euroopas alates 1980. aastast langenud üle 90%. Pesitsuseelsel perioodil võib neid kohata enim asulates talveperioodil, suvel esineb kõige rohkem rohumaadel. Kõige rohkem on neid nähtud Harju- ja Tartumaal, sest seal on neile soodsaimad elutingimused.
Nurmkanad paarituvad märtsi lõpus. Täiskurn kestab mai teisest poolest juuni keskpaigani ja haudumine 23–25 päeva. Pesitsusaegsed salgad on väiksemad kui pesitsusjärgsed. Pesitsusajal hoiavad paarid kokku.
Eesti Ornitoloogiaühing valis nurmkana Eesti aasta linnuks 2013. Nurmkana kujutatakse Vladimir Taigeri kujundatud miniatuuriga margil aasta linnu raames.
Jens Andreas Aagaard

Jens Andreas Aagaard (1792 Kopenhaagen – 1860) oli taani kirjanik.
Aastal 1823 ilmus tal luulekogu "Vaarvioler".
Cristian Zorzi

Maailma karikavõistlustel

Cristian Zorzi osales karjääri jooksul 186 maailma karika etapil ja jõudis poodiumile 12 korral, millest viiel korral kõige kõrgemale astmele.
Diskrimineerimine

Diskrimineerimine on isikute põhjendamatu ebavõrdne kohtlemine, mille tulemusel üks isik satub halvemasse olukorda kui teine isik samas või samalaadses olukorras.
Diskrimineerimine võib olla otsene või kaudne. Diskrimineerimine on otsene, kui ühte isikut koheldakse teatud tunnuse, näiteks rahvuse, rassi, nahavärvuse, usutunnistuse või veendumuste, vanuse, puude või seksuaalse sättumuse alusel halvemini kui teist isikut samalaadses olukorras. Diskrimineerimine on kaudne, kui näiliselt neutraalne säte, kriteerium või tava seab ühe isikute rühma teistega võrreldes ebasoodsamasse olukorda .
Erinev kohtlemine ei ole alati diskrimineerimine. Teatud juhtudel on erinev kohtlemine lubatav või isegi nõutav kui sellel on objektiivne õiguspärane eesmärk ning selle eesmärgi saavutamise vahendid on asjakohased ja vajalikud.
Diskrimineerimiskeelu sätestavad mitmed rahvusvahelised inimõiguste alased lepingud, sh Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsioon, Euroopa sotsiaalharta ja ÜRO puuetega inimeste õiguste konventsioon. Euroopa Nõukogu inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni artikkel 14 keelab diskrimineerimise soo, rassi, nahavärvuse, keele, usutunnistuse, poliitilise või muu veendumuse, rahvusliku või sotsiaalse päritolu, rahvusvähemusse kuuluvuse, varandusliku, sünni- või muu seisundi alusel . ÜRO puuetega inimeste õiguste konventsioon keelab diskrimineerimise puude alusel .
Eesti Vabariigi Põhiseaduse §12 kohaselt : 
Kõik on seaduse ees võrdsed. Kedagi ei tohi diskrimineerida rahvuse, rassi, nahavärvuse, soo, keele, päritolu, usutunnistuse, poliitiliste või muude veendumuste, samuti varalise ja sotsiaalse seisundi või muude asjaolude tõttu. 
Rahvusliku, rassilise, usulise või poliitilise vihkamise, vägivalla ja diskrimineerimise õhutamine on seadusega keelatud ja karistatav. Samuti on seadusega keelatud ja karistatav õhutada vihkamist, vägivalda ja diskrimineerimist ühiskonnakihtide vahel.
Isikute kaitset diskrimineerimise eest rahvuse (etnilise kuuluvuse), rassi, nahavärvuse, usutunnistuse või veendumuste, vanuse, puude või seksuaalse sättumuse alusel reguleerib võrdse kohtlemise seadus, mis sätestab võrdse kohtlemise põhimõtted ja diskrimineerimisvaidluste lahendamise korra.
Liiva neem

Liiva neem on Saare maakonnas Saaremaa vallas Liivaranna külas asuv neem.
Neeme koordinaadid on 58° 35′ N, 22° 22′ E.
Mati Erelt

Mati Erelt (sündinud 12. märtsil 1941 Tallinnas) on eesti keeleteadlane.

Haridus

Mati Erelt õppis Tallinna 20. Keskkoolis. Kooli ajal tegeles ta muu hulgas kergejõustiku ja poksiga ning tuli Eesti koolinoorte meistriks vasaraheites. Pärast keskkooli lõpetamist 1959. aastal läks ta Tallinna Polütehnilisse Instituuti õppima täppismehaanikat, ent 1961. aastal otsustas suunduda hoopis Tartu Ülikooli eesti keelt ja kirjandust õppima.
Tartus õppis ta eriprogrammi järgi ning osales muu hulgas Huno Rätsepa juhitud nn generatiivse grammatika grupi (GGG) töös. Ta lõpetas 1965. aastal Tartu Ülikooli eesti keele ja kirjanduse erialal. Doktorikraadi kaitses ta sealsamas 1981. aastal tööga "Eesti adjektiivide süntaks".

Töökäik

1969–1991 töötas ta Keele ja Kirjanduse Instituudis, esmalt bibliograafina, 1970–1976 nooremteadurina, 1976–1983 vanemteadurina ning 1983–1991 grammatikasektori juhatajana. 1989–1991 oli ta ühtlasi Tallinna Pedagoogilise Instituudi professor. Perioodil 1991–1995 oli ta Helsingi Ülikooli soome-ugri keelte õppetooli külalisprofessor, 1995–2006 Tartu Ülikooli eesti keele õppetooli professor. Praegu on ta Tartu Ülikooli emeriitprofessor ning jätkab tööd vanemteadurina.
Mati Erelt on Emakeele Seltsi liige (1997–2006 esimees) ning Helsingis tegutseva Soome-Ugri Seltsi välisliige.

Isiklikku

Tiiu Erelt on Mati Erelti abikaasa.
Mendeli seadused

Esimene Mendeli seadus ehk ühetaolisusseadus

Ristates kahte homosügootset isendit (vanempõlvkond; P), on esimene järglaspõlvkonna (F₁) isendid geneetiliselt sarnased (ühesugused).

Teine Mendeli seadus ehk lahknemisseadus

Ristates erinevaid heterosügoote, tekib järglaspõlvkonnas tunnuse avaldumisel genotüübiline ja fenotüübiline lahknemine. Domineerimise korral (üks alleel surub teise alleeli maha) on F₂-põlvkonnas kolmveerand järglastest dominantse tunnusevariandiga, veerand retsessiivse tunnusevariandiga (fenotüübiline lahknemissuhe 3:1 ja genotüübiline lahknemissuhe 1:2:1). Kodomineerimise korral on fenotüübiline lahknemine 1:2:1. Sama lahknemissuhe kehtib ka semidomineerimise (ehk intermediaalsuse) korral. Kodomineerimuse puhul on heterosügootide fenotüübis mõlema vanema tunnusevariant (nt AB0-veresüsteemi puhul AB-vererühm). Intermediaalsuse puhul on heterosügootide fenotüübiks mõlema vanema vahepealne tunnusevariant (nt roosaõielised lõvilõuad, kui vanemad on punase- ja valgeõielised).

Kolmas seadus ehk sõltumatusseadus ehk sõltumatu lahknemise seadus ehk vaba kombineerumise seadus

Kaks tunnust (geeni) päranduvad üksteisest sõltumatult. Seadus kehtib ainult sel juhul, kui geenid, mis vastutavad tunnuse kujunemise eest, ei ole aheldunud. Kui geenid kujundavad ühte tunnust, võib tekkida uusi tunnusevariante (fenotüüpe), mida vanempõlvkonnal ei esine.
S-Video

S-Video on videosignaali analoogkujul edastamise liides. S (inglise keeles Separated ’eraldatud’) osutab sellele, et heledussignaal (Y) ja värvisignaal (C) edastatakse teineteisest eraldi. S-Video tagab parema kvaliteedi kui komposiitvideo ehk liitvideo, mille korral videosignaal edastatakse ühe kaablisoone kaudu, kuid jääb maha komponentvideost, mis kasutab videosignaali jaoks kolme kanalit. S-Video ei võimalda edastada audiosignaali.
Komposiitvideoga võrreldes jätab S-Video rohkem infot videosignaalist muutmata, mistõttu on pilt teravam ja selgem ning värvid puhtamad.

Ajaloost

S-Video liidese võttis 1987. aastal kasutusele Jaapani firma JVC oma S-VHS (Super-VHS) videomagnetofonis, et luua kaabli abil ühendus videokaamera ja teleriga. Tänu S-Video kaablile sai S-VHS-kassettidelt vaadata nii kvaliteetset pilti, mida videokassett üldse võimaldas.
1990. aastatel hakati S-Video pesa lisama ka teistele seadmetele, näiteks DVD-mängijatele, satelliidivastuvõtjatele ja mängukonsoolidele. Aastal 2000 tuli välja ka S-Video valmidusega graafikakaart, mis andis võimaluse ühendada teleri arvutiga.

Adapterid

S-Video signaali on lihtne muuta komposiitvideoks. Selleks tuleb vaid ühendada heleduse ja värvi kontaktid läbi kondensaatori. Selleks on olemas vastavad adapterid. Vastupidine muutmine (komposiitvideo S-Videoks) on aga palju keerulisem: liitsignaali lahutamiseks läheb vaja kammfiltriga elektroonikalülitust.
Boeing KC-135 Stratotanker

Taust

1975. aastal oli KC–135 kasutusel Ameerika Ühendriikide lennuväes (United States Air Force, USAF). See on üks kuuest sõjalennukitüübist, mida algne operaator on kasutanud üle 50 aasta. Lennukit KC–135 tangib omakorda sellest suurem lennuk KC–10. Praktilise kasutuse järel on jõutud tõdemuseni, et enamik  tankurlennukeid võib lennata kuni 2040. aastani, kuigi hoolduskulud suurenevad pidevalt. KC–135 asendatakse tulevikus Boeing KC–46 Pegasusega.

Ajalugu

Nagu reaktiivreisilennuk Boeing 707, sai ka KC-135 projekteeritud Boeing 367-80 reaktiivlennutranspordi "tõestatud kontseptsiooni" väljendusena, mille all peetakse tavaliselt silmas lennukit Dash-80. KC-135 on välimuselt sarnane 707-ga, kuid selle kere on kitsam ja lühem. Boeing andis tulevasele KC-135 tankurile esialgse nimetuse Model 717.
1954. aastal korraldas USAF-i strateegilise lennuväe juhtkond (SAC) konkursi reaktiivmootoritega tankurlennuki saamiseks. 1955. aastal kuulutati konkursi võitjana välja Lockheedi tankurite versioon Lockheed L-193 baasil. Kuna Boeingu välja pakutud lennuk tegelikult juba lendas, siis oli võimalik uus tankurlennuk (KC-135) tellida juba kaks aastat varem, õhujõudude sekretär Harold E. Talbott tellis vahelepinguga Boeingult 250 KC-135 tankurit, kuni Lockheed oma projekti valmis saab. Lõpuks loobuti kahe Lockheedilt tellitud  tankuri toetamisest. Lockheed ei valmistanud oma reaktiivlennukit kunagi, samal ajal kui Boeing hakkas lõpuks turgu valitsema 707 baasil loodud lennukiga. 
Aastal 1954 esitas Air Force esialgse tellimuse 29 KC-135A-le, mis oli esialgne 820-st kõigist põhiliste C-135 perekonna variantidest. Esimene lennuk lendas augustis 1956 ja esimesed Stratotankerid anti Castle Air Force Base'ile üle Californias juunis 1957. Viimane KC-135 anti  Air Force'ile üle 1965. aastal.
KC-135 luure- ja kontrollpostide modifikatsioonid, sealhulgas RC-135 Rivet Joint ja EC-135 Looking Glassi lennukeid käitas SAC 1963. aastast kuni 1992. aastani, kui need määrati Air Combat Commandile (ACC). USAF-i EC-135 Looking Glassi ülesande asendas USA mereväe E-6 Mercury lennuk, mis on  Boeing 707-320B baasil ehitatud uus lennuk.

Tankimine

KC-135R neli turboventilaatormootorit, mis on paigaldatud püloonidel 35-kraadise noolsusega tiiva alla, annavad kokku 146 300 kg tõmbejõudu. Peaaegu kogu õhus tankimiseks mõeldud kütust saab pumbata läbi (tankuripilu??), mis on KC-135 esmase kütuse ülepumpamise meetod. Tiiva tippude alla saab kinnitada gondlid (kokku kaks) tankimivoolikute ja sulgpallikujuliste lehtrite jaoks, täiendavate tankimispunktide tekitamiseks. Lennukikere tagaosa all asuvat erilist teleskoopilist kütusetoru  tiivakestega tüüritavat otsikut saab kasutada kütusesondidega varustatud lennukite tankimiseks. KC-135 tagaosas kere all paiknevat kütusetoru juhib operaator. Kütuselasti kogu süsteemi kohal asuvat lastitekki saab kasutada nii sõjaväelaste kui ka varustuse vedamiseks. Sõltuvalt kütuselaadungi konfiguratsioonist, võib KC-135 võtta pardale kuni 90 000 kg kütust.