google/wiki40b huggingface dataset:
Aleksander Täheväli

Aleksander Täheväli (Aleksander Sternfeldt; 23. november 1888 Mäksa vald, Võnnu kihelkond, Tartumaa – 30. jaanuar 1955 Stockholm) oli eesti vaimulik.
Ta õppis aastail 1914–1918 ja 1920 Tartu ülikooli usuteaduskonnas, läbis prooviaasta Viljandi Pauluse koguduse juures, ordineeriti 23. jaanuaril 1921.
Ta oli Sangaste koguduse õpetaja aastail 1921–1924, Tallinna Jaani koguduse 2. pihtkonna õpetaja 1924–1944, Tallinna praost 1941–1944, konsistooriumi assessor 1939–1944. 
Aleksander Täheväli põgenes 1944. aastal Rootsi, oli Eesti Evangeeliumi Luteriusu Kiriku Stockholmi koguduse õpetaja 1945–1955 ja Rootsi praostkonna praost 1953–1955.

Isiklikku

Tema tütre Maria abikaasa oli Eesti Evangeeliumi Luteriusu Kiriku peapiiskop Konrad Veem, teise tütre abikaasa oli diakon Tarvo Kass, tütrepoeg on Cleveland-Ohio koguduse õpetaja Ando Martin Kass.
Lobi poolsaar

Lobi poolsaar on Vergi poolsaarelt Soome lahte ulatuv osa (poolsaar). Poolsaar eraldab Käsmu ja Koolimäe lahte. Poolsaare tipuosad asuvad loodes (Lobi neem) ja kirdes (Saviloo neem). Poolsaare idarannikul asub mitu väikest saart, nt Pihusaar.
Meedla mõis

Meedla mõis (saksa keeles Medel) oli rüütlimõis Kaarma kihelkonnas Saaremaal.
Mõisast on teateid alates 1560. aastast.
Cannaregio

Cannaregio on kuuest Veneetsia ajaloolisest linnaosast (sestiere) põhjapoolseim. Tegemist on pindalalt suuruselt teise ja elanike arvult suurima sestiere'iga – 2007. aastal elas seal 13 169 inimest.
Linnaosaga on seotud ka ajalooline kalmistusaar Isola di San Michele.

Ajalugu

Cannaregio kanal, mis oli peamine tee linna enne raudteeühenduse ehitamist mandriga, andis linnaosale ka oma nime (Canal Regio tähendab itaalia keeles "Kuninglik kanal"). Piirkonna areng algas 11. sajandil, mil ala kuivendati ja süvendati paralleelsed kanalid. Ent uhked paleed ehitati siiski Veneetsia Suure kanali äärde ning Cannaregio piirkond arenes peamiselt töölisklassi elamispindade ja tööstuse arvelt. 
Alates aastast 1516 oli juutidel keelatud linnas elada mujal kui selleks ette nähtud Veneetsia getos. Geto oli ümbritsetud vahipostidega väravatega ja keegi ei tohtinud sealt lahkuda päikeseloojangust kuni -tõusuni. Siiski olid juutide käes linnas edukad ametikohad kaupmeeste, arstide, liigkasuvõtjate ja muude ametite esindajatena. Piirangud juutide igapäevaelule kestsid rohkem kui 270 aastat, kuni Napoleon Bonaparte Veneetsia vabariigi 1797. aastal vallutas. Ta lasi kõrvaldada väravad ja andis kõigile elanikele vabaduse elada seal, kus nad ise soovivad.
19. sajandil rajasid ehitusinsenerid nii läbi Cannaregio linnaosa kulgeva tänava Strada Nuova kui ka maanteesilla, et ühendada Veneetsia otse mandril asuva Mestrega. Tänapäeval on linnaosa Suure kanali ääres olevad alad, mis jäävad Suure kanali ja rongijaama vahele, turiste täis. Muu Cannaregio on suhteliselt rahulik elamurajoon, kust leiab hommikused turud, väikesed poed ja kohvikud.
Jakob Piil

Jakob Storm Piil (sündinud 9. märtsil 1973) on endine taani profijalgrattur.
Piil alustas sportlaskarjääri trekiratturina. 1997 sai ta oma esimese profilepingu klubiga RDM, kuid esimene profiaasta ebaõnnestus ja tema laping lõpetati. Siiski tuli ta sel aastal Taani meistriks maanteeratturite meeskonnasõidus.
Järgmisel aastal sai ta lepingu taani klubiga Team Acceptcard. Esimesel aastal saavutas ta ühe võidu vähetähtsal sõidul, teine kujunes tema läbimurdeaastaks.
Aastal 2000 sõlmis ta lepingu Taani meeskonnaga Team CSC. Tema esimene hooaeg polnud kuigi õnnelik, sest kokkupõrge autoga vahetult enne Milano – Sanremo tuuri ja saadud vigastuse 4 kuud kestnud ravi rikkus hooaja alguse. 2001. aasta oli märksa parem, sest ta võitis Rahutuuri (sealhulgas selle 3. ja 7. etapi) ning tuli Tour de France'i 17. etapil 2.-ks, sõites juba 5 minutit pärast starti peagrupi eest ära. 2002 võitis ta Pariis–Toursi tuuri ning ei puudunud palju, et ta oleks Tour de France'i 18. etapi võitnud, kuid 250 m enne lõppu tuli ta jalg pedaali küljest lahti ja ta jäi 3.-ks. 2003. aastal võitis ta lõpuks Tour de France'i 10. etapi, samuti Rahutuuri 5. etapi. 2004. aastal oli ta Tour de France'i kõige agressiivsem rattur. Aastail 2001–2003 sõitis ta Tour de France'i lõpuni, kuid parim koht oli 113. 2005. aastal jättis klubi ta vigastuste tõttu Tour de France'ilt kõrvale, 2006. aastal sõitis ta juba nõrgemini, ei pääsenud ühelegi suurele tuurile ja klubi lõpetas temaga lepingu.
1. jaanuaril 2007 sõlmis ta lepingu Saksamaa meeskonnaga T-Mobile Team, ent see jäi tema viimaseks hooajaks profina.
Piil on 182 cm pikk ja kaalub 67 kg.
Väino Sammelselg

Väino Sammelselg (sündinud 13. novembril 1949 Tallinnas) on Eesti füüsik, keemik ja materjaliteadlane. Ta on Tartu Ülikooli anorgaanilise keemia professor ja anorgaanilise keemia õppetooli juhataja.

Elulugu

Väino Sammelselg on teenistuja poeg. Ta lõpetas 1968 Kohtla-Järve Keemiatehnikumi ja 1973 Tartu Riikliku Ülikooli füüsikaosakonna. Oli 1981–1985 kaugõppes aspirant Eesti NSV TA Füüsika Instituudi (FI) juures. Füüsika-matemaatikakandidaat (1989, FI), väitekiri "Электронно-зондовые исследования твердых растворов AIGaAsSb и создание на их основе гетероэпитаксиальных структур".
Täiendas end 1976 röntgen-mikroanalüüsis Leningradi A. F. Joffe nimelises Füüsika-Tehnoloogia Instituudis, 1987 läbivalgustava elektronmikroskoopia alal Moskva Riikliku Haruldaste Muldmetallide Instituudis, 1993 aatomijõu- ja tunnelmikroskoopias Helsingi Tehnikaülikoolis, 1994 Åbo Akadeemias, 1996 Lundi Ülikoolis.
Oli 1972–1973 Tartu Ülikooli eksperimentaalfüüsika kateedri laborant, 1975–1990 FI pooljuhtide füüsika labori ja kiletehnoloogia töörühma insener, vaneminsener, rühmajuht ja teadur, 1990–2003 FI kiletehnoloogia töörühma vanemteadur, 1997–2002 ka korduvalt (lühiajaliselt) Helsingi Tehnikaülikooli külalisteadur, 2003– Tartu Ülikooli anorgaanilise keemia professor, õppetooli juhataja. Lugenud aastast 1992 Tartu Ülikoolis loengukursusi pinna mikroskoopiast, füüsikalise analüüsi meetoditest, tahkise keemiast, tahkispinna omadustest jm.

Teadustöö

Uurimisvaldkonnad: tahkiste, polümeersete ja bioorgaaniliste (üli)õhukeste kilede ja -struktuuride mikroskoopia ja lokaalne spektroskoopiline analüüs, nende kilede baasil loodud hetero- ja hübriidstruktuuride tehnoloogia. Juurutanud esimesena Eestis skaneeriva elektronmikroskoopia ja elektronsond-mikroanalüüsi meetodid, uurinud viimase meetodi lokaalsuse probleeme ning täiustanud õhukeste kilede ja heterostruktuuride elementse koostise analüüsi ning struktuuridefektide uurimise metoodikaid. Võtnud esimesena Eestis kasutusele teravikmikroskoopia tahkispinna, oksiid- ja polümeerkilede nanotasemel karakteriseerimiseks. Juurutanud metoodikad üliõhukeste kilede ja siirdekihtide uurimiseks sünkrotronkiirgusergastusega fotoelektronspektroskoopia ja -mikroskoopia abil. Tähtsamateks uurimis- ja rakendustulemusteks on mitmete mikroskoopia, spektroskoopia ja füüsikaliste mikroanalüüsi meetodite arendamine ja kombineeritud rakendamine (üli)õhukeste kilede lokaalsete füüsikaliste ja keemiliste omaduste määramiseks, ka oksiid- ja polümeerkilede kasvu algfaasi ja edasise kasvu iseloomustamiseks ja selle abil kiletehnoloogiate arendamisele kaasaaitamine ning eriomadustega seadiste (pooljuhtlaserid, valgusdioodid, gaasisensorid) ning funktsionaalsete pindade ja katete (korrosioonivastased katted) väljatöötamisel osalemine. Mitme rahvusvahelise projekti täitja ja juht. Eesti Füüsika Seltsi asutajaliige. Euroopa Mikrosondanalüüsi Seltsi (EMAS) liige. Eesti NSV riiklik preemia (1982, kollektiivis), Eesti Vabariigi teaduspreemia (2007, kollektiivis). Üle 200 teadustrükise, 3 autoritunnistust (kaasautor).
Trygve Bratteli

Trygve Martin Bratteli (11. jaanuar 1910 – 20. november 1984) oli Norra poliitik, Norra Töölispartei liige ning aastatel 1971–1972 ja 1973–1976 Norra peaminister.
1978. aastal ta oli Põhjamaade Nõukogu president.
Elektronafiinsus

Elemendi elektronafiinsus Eₑₐ on energia, mis vabaneb, kui elektron liitub gaasifaasis oleva aatomiga. 
Suur elektronafiinsus näitab, et elektroni liitumisel aatomiga vabaneb palju energiat. Negatiivne elektronafiinsus näitab, et elektroni lisamiseks aatomile tuleb kulutada energiat.
See kokkulepe on vastavuses termini "afiinsus" tavatähendusega. Formaalselt on elemendi elektronafiinsus määratletud kui
X(g) + e⁻(g) → X⁻(g) Eₑₐ=E(X) - E(X⁻)
kus E(X) on gaasifaasilise aatomi X energia ja E(X⁻) on vastava gaasifaasilise aniooni energia.
Nii on näiteks kloori elektronafiinsus järgmises protsessis vabanev energia:
Cl(g) + e⁻(g) → Cl⁻(g) vabanev energia = Eₑₐ(3,62 eV, 349 kJ•mol⁻¹)
Liiva–Vääna raudtee

Ajalugu

Liiva–Vääna raudtee avati liikluseks 1913. aastal kui üks Peeter Suure merekindluse olulisemaid objekte. Raudtee oli Nõmme-Väikse ja Sõrve jaamade vahel kahe rööpapaariga, seda juba sellepärast, et tegemist oli kindluseraudtee peaharuga. Kuid osaliselt oli kahe tee olemasolu vajalik ka sellepärast, et Nõmme-Väikse (Hiiu) poole liikudes on tegemist pideva tõusuga, mis muutub eriti järsuks enne Nõmme-Väikse jaama. Suhteliselt väikese veovõimega kitsarööpmelised auruvedurid ei suutnud aga tõuse kiiresti ületada (aur sai otsa). 
Liinil olid mitu haruteed, sealhulgas Humalasse ja Suurupi sadamasse. 1919. aastal sõitis Humalasse ka reisirong. Hiljem võeti nendel raudteeharudel rööpad üles ja käiku jäi ainult Vääna liin.
1928–1933 kasutas liini Eesti Kaitseväe Pioneerpataljon.
1934. aastal (2. maist kuni 15. juunini) raudteeliiklus Nõmme-Väikse ja Liiva jaama vahel ajutiselt katkestati, kuna sel ajal teostati 1925. aastal valminud raudbetoonist Rahumäe viadukti parandustöid.
Liiva–Vääna liini sulgemise põhjusteks oli reisirongide arvu vähendamine ja reisijateveo suunamine õhtusele ja öisele ajale. 
1959 lõpetati reisirongiliiklus Nõmme-Väikse ja Vääna jaama vahel. 1962. aastaks võeti üles rööbastee Väänast kuni Nõmme-Väikseni.. 
Kuni 1971. aastani, kui suleti kogu Tallinna sõlm, teenindas Liiva ja Nõmme-Väikese jaamade vaheline lõik Hiiu teraviljaelevaatorit (vaata Liiva–Nõmme-Väikse raudtee).

Peatused

Liiva–Vääna raudtee ääres asusid järgmised jaamad ja peatused: Liiva, Kalmistu, Nõmme-Turg, Nõmme-Väike, Mustamäe, Harku, Rannamõisa, Sõrve, Kõrgemäe, Vatsla, Vääna. Mõnes jaamas peatuti vaid reisijate nõudmisel. 
Liinile jäävad jaamahooned on ühekorruselised paekivist tüüphooned. Kõrvalhoonetest on säilinud veetornid, pagasikuurid, kaubalaod ja käimlad.

Raudteetamm

Raudteetamm kulgeb Liiva jaamast Ehitajate teeni, olles vahepeal samasuunaline Piiri tänavaga Rahumäe kalmistu juures. Pärast Ehitajate teed kulgeb trass osaliselt Suusa ja Vana-Mustamäe tänava kõrval, hiljem Vääna ja Kanarbiku tänava juures. Kadaka puiestee ületamisel suundub Tähetorni tänavale, mille Harkuni ulatuv sirge osa on täielikult rajatud kunagisele raudteetammile.

Tänapäev

Siiani on säilinud Rahumäe viadukt, Nõmme-Väikse ringdepoo ja mõned jaamahooned.
Vanale raudteetammile Rahumäe teest kuni Harku tänavani rajati 2,2 kilomeetri pikkune tunneliga kergliiklustee.
Konrad Kesselhut

Konrad Kesselhut (ka Ketelhut, Ketelhod, Kezelhuth, Ketelhoed; surnud enne 28. septembrit 1334) oli Saksa ordu liige ja Liivi ordu viitsemeister aastatel 1322–1324.
Kesselhut pärines tõenäoliselt Saksimaalt või Tüüringi kandist. Tema suguvõsa oli juba 13. sajandil üle kogu Põhja-Saksamaa levinud, seetõttu on tema täpset päritolupaika raske tuvastada. 1314. aastal sai temast Elbingi metsameister (Waldmeister), 1322 oli ta komtuur Papaus (Preisimaal), samal aastal nimetati ta aga ka Liivi ordu viitsemeistriks. Selles ametis oli ta kaks aastat, misjärel jätkas oma karjääri Preisimaal. 1327. aastal sai temast Saksa ordu Treßler ehk kõrgem finantsametnik. 1331. aastal tõusis ta aga Saksa ordu suurkomtuuriks ehk ordu juhtkonna hulka, alates 1333 täitis ta ka Kulmi maakomtuuri kohuseid. 28. septembril 1334 on teda mainitud surnuna.
Meiuste Evangeeliumi Kristlaste ja Baptistide Kogudus

Meiuste Evangeeliumi Kristlaste ja Baptistide Kogudus on Saaremaal Saaremaa vallas tegutsev baptistikogudus. Kogudus kuulub Eesti Evangeeliumi Kristlaste ja Baptistide Koguduste Liitu.
Kogudusel on palvemaja Meiuste külas. Koguduse pastor on Urmas Metsamaa.
Meiuste kogudus on Saaremaa vanim baptistikogudus.

Ajaloost

Aastal 1908 tulid Hiiumaalt Harju koguduse vennad Saaremaale Pammana külla palvetunde pidama. Peagi muutusid ruumid kitsaks ning seejärel ehitati palvela Meiuste külla. Palvemaja krundi kinkis kogudusele Parasmetsa mõisa omanik. Palvela valmis ja õnnistati 2. veebruaril 1915 kooskäimiseks.
Paul A. Goble

Paul Alan Goble (sündinud 13. jaanuaril 1949) on Ameerika Ühendriikide analüütik ja poliitikavaatleja. Ta on tuntud Venemaa, Balti ja Euraasia küsimuste ekspert.
Paul Goble sai bakalaureusekraadi Miami Ülikoolist (1970) ning magistrikraadi Chicago Ülikoolist (1973). 
Ta on muu hulgas töötanud Tartu Ülikooli Euroopa Kolledžis vanemuurijana.
Lamar Odom

Lamar Joseph Odom (sündinud 6. novembril 1979 New Yorgis) on USA korvpallur.
Aastatel 2004–2011 mängis ta NBA meeskonnas Los Angeles Lakers. Detsembris 2011 siirdus Lamar Odom klubi Dallas Mavericks.
Warda Al-Jazairia

Warda Al-Jazairia (araabia keeles وردة الجزائرية, Wardah al-Jazā‘irīyah, ka Warda; sünninimi Warda Fatouki; 22. juuli 1939 Puteaux – 17. mai 2012) oli Alžeeria laulja ja näitleja.
Warda sündis Prantsusmaal; tema ema oli pärit Liibanonist ja isa Alžeeriast. Ta alustas laulmist 11-aastasena ning sai Alžeeria isamaalisi laule lauldes peagi tuntuks. Pärast abiellumist 1962. aastal keelas abikaasa tal laulmise. 1972. aastal esines ta keelust hoolimata president Houari Boumédiène'i palvel Egiptuse orkestri saatel, ning abielu purunes. Seejärel pühendus Warda muusikale.
Ta asus elama Egiptusse ja abiellus helilooja Balīgh Ḩamdīga. Warda esitas oma abikaasa ja teiste Egiptuse heliloojate loodud laule ja sai väga populaarseks. Ta mängis ka filmides.
Eesti NSV Teatriühingu lavakunstistuudiod

Eesti NSV Teatriühingu lavakunstistuudiod (lühemalt ETÜ lavakunstistuudiod) olid aastatel 1961–1971 Tallinna Draamateatri (nimetati: ETÜ Tallinna Stuudio) ja Vanemuise teatri (nimetati: ETÜ Tartu Stuudio) juures tegutsenud õppeasutused. Stuudiotes õpetati tulevasi näitlejaid.
Pärast 1971. aastat on ETÜ lavakunstistuudiod tegutsenud ka nt Pärnus, Viljandis.

ETÜ Tartu stuudio

ETÜ Tartu stuudio loodi 1961 Vanemuise teatri juurde (nimetatud ka Vanemuise (õppe)stuudio). Algul õpetasid stuudios Kaarel Ird ja Endla Hermann, hiljem olid õpetajateks näitlejad.
Kutsetunnistus

Kutsetunnistus on dokument, mis tõendab kutset omava isiku vastavust kutsestandardis kehtestatud nõuetele.
Kutse andmine  on protsess, mille käigus kutset andev organ, kutsekomisjon, hindab kutset taotleva isiku oskuste ja teadmiste vastavust kutsestandardis toodud nõuetele. Positiivse tulemuse korral väljastatakse kutsetunnistus.
André Villas-Boas

Luís André de Pina Cabral e Villas-Boas (üldiselt tuntud ka ainult initsiaalide AVB kaudu; sündinud 17. oktoobril 1977 Portos) on Portugali jalgpallitreener. 
Aastatel 2010–2011 oli ta Portugali kõrgliiga klubi Porto peatreener. Hooajal 2010–2011 tuli Porto tema juhendamise all Euroopa Liiga meistriks.
Aastatel 2011–2012 töötas ta Londoni Chelseas. Tema üleminek Portugali jalgpalliklubist Chelsea klubisse oli sel ajal kõige kallim treenerite seas. Üleminekusummaks oli 13,3 miljoni eurot.
2012. aastal sai ta Tottenham Hotspuri peatreeneriks.. 2013. aastal vallandati ta Tottenhamist, kuna klubi kaotas väikese vahega Manchester Cityle 0:6 ja Liverpoolile 0:5.
Aasatel 2014–2016 oli ta Venemaa klubi Peterburi Zeniti peatreener.
Aastatel 2016–2017 oli ta Hiina kõrgliiga klubi Shanghai SIPG peatreener. 2019. aasta mais sai ta Prantsusmaa kõrgliiga klubi Marseille' Olympique'i peatreeneriks.
Erinevalt enamikust jalgpallitreenerit pole André Villas-Boasil elukutselise jalgpalluri kogemust.
Robert Theodor Hansen

Robert Theodor Hansen (12. oktoober 1849 Pahkla – 26. august (vkj 13. august) 1912 Tallinn) oli eesti köster, koolmeister, muusikategelane ja helilooja.
Robert Theodor Hansen sündis Hageri kihelkonnas, Kohila vallas Pahklas möldri pojana. Tallinna kreiskooli lõpetamise järel asus aastal 1868 tööle Iisakul köstrina. Ta asutas Iisakus kihelkonnakooli, kus töötas koolmeistrina aastani 1912. Ta asutas Iisakus segakoori, pasunakoori ning muusika- ja kirjandusseltsi, kuhu kutsus esinema tuntud muusikuid ja soliste. Tema muusikaharrastus innustas ärkamisajal kogu kihelkonda. Pea igasse tallu muretseti viiul, pasun, klaver või koduorel. Hanseni juhatatud koorid esinesid mitmel üldlaulupeol ja pälvisid auhindu. Iisaku koorid käisid kontserte andmas ka mujal Eestis.
Hansen oli ajalehtede Ristirahva Pühapäevaleht ja Eesti Postimees kaastööline. Tegeles ka heliloominguga. Aastal 1882 kirjutas ta viisi Lydia Koidula sõnadele "Ema süda", mis on muutunud rahvalikuks lauluks (ilmus esmakordselt 1913. aastal Juhan Elkeni kogus "Koolilaste laulud"). Teisi tema loodud laule: "Kaugelt koju tulles", "Õhtu rahu", "Lahkumine", "Miks sa nutad lillekene", "Püha", "Jõululaul", "Jõuluõhtul" jt. Kahjuks hävis enamik tema noote pärast tema surma tulekahjus.
Robert Theodor Hansen suri Tallinnas 13. augustil (vkj) 1912. Kui tema põrm Tallinnast Iisakusse toodi, läksid pillimehed Iisaku mäele vastu – alles siis saadi aru, mida Hansen siinsele rahvale tähendas. Hansen maeti Iisaku kalmistule.
Riina Kionka

Elulugu

Väliseesti päritolu Riina Kionka sündis USA-s Detroitis ning käis samas ka keskkoolis. 1983. aastal sai ta James Madison College'ist Michigani Ülikoolis kaks bakalaureusekraadi: rahvusvahelistes suhetes ja saksa kirjanduses. Ta valiti prestiižsesse Phi Beta Kappa ühingusse ning mängis marsiorkestris trompetit. 1980. aastal käis ta keeleõppel Saksamaal Eifeli piirkonnas ning oli 1982. aastal Riigidepartemangu Lääne-Berliini esinduses praktikal.
1984. aastal kolis Kionka New Yorki ning asus töötama politoloogiadoktori väitekirja kallal, spetsialiseerumisega Nõukogude Liidule. 1986. aastal sai ta magistrikraadi ja 1988 Certificate of Completioni Columbia ülikooli Harrimani instituudist. Vahepeal käis Kionka Münchenis Raadios Vaba Euroopa praktikal ning õppis Norwichi ülikooli intensiivkursustel vene keelt.
1988–1989 oli Kionkal Deutscher Akademischer Austausch Dienst (DAAD) grant Bonnis teadustöö tegemiseks. 1989-1993 töötas ta Münchenis Raadio Vaba Euroopas analüütikuna.
1993. aastal asus Riina Kionka tööle Välisministeeriumi poliitika planeerimise alale. 1996–2000 oli ta emaduspuhkusel ning teadustööd tegemas. Sel ajal kaitses ta ka väitekirja rahvusvaheliste organisatsioonide mõjust sisepoliitikale, eriti kodakondsuse ja julgeoleku suhetele Eestis.
2000–2004 oli ta suursaadik Saksamaa Liitvabariigis. Saksamaalt tagasi tulles sai temast välisministeeriumi asekantsler Euroopa Liidu alal.
2002. aastal kaitses Kionka välisminister Kristiina Ojulandiga tülli läinud kantsler Indrek Tarandit. 2004. aastal Saksamaalt Eestisse naastes hakkas ta kandideerima tööle Euroopa Liidu institutsioonidesse.
Välisministeeriumist lahkudes kritiseeris Kionka teravalt Kristiina Ojulandi, võrreldes viimase juhitavas asutuses töötamist Siberis olekuga ning öeldes, et "ei oleks eluilmaski uskunud, et üks inimene suudab nii kiiresti ja süstemaatiliselt ära rikkuda hästi töötava välisministeeriumi". Ajakirjandus viitas sellele kui "magusale kättemaksule."
2005. aasta 1. juulist töötab ta Euroopa Liidu nõukogule alluvas transatlantiliste suhete, inimõiguste ja ÜRO direktoraadis. Kionka juhatab seal osakonda, mis töötab välja ELi ühtseid välispoliitilisi seisukohti USA ja Kanada suunal.
Riina Kionka abikaasa on Lauri Lepik. Neil on kaks last. Varem on ta olnud abielus väliseestlase Mart Laanemäega.
Klement Gottwald

Klement Gottwald (23. november 1896 Vyškov – 14. märts 1953 Praha) oli Tšehhoslovakkia partei- ja riigitegelane.
Alates 1912. aastast võttis Klement Gottwald osa sotsiaaldemokraatlikust noorsooliikumisest. Mobiliseerituna osales ta aastatel 1915–1918 Austria-Ungari armee koosseisus Esimeses maailmasõjas. 1921. aastal oli ta üks Tšehhoslovakkia Kommunistliku Partei asutajatest. 1925. aastast alates oli ta partei keskkomitee ja selle poliitbüroo liige, alates 1929. aastast kommunistliku partei keskkomitee peasekretär ja samuti ka parlamendi liige.
Gottwald põgenes 1938. aastal Moskvasse, kus ta juhatas kuni 1945. aastani Tšehhoslovakkia Kommunistliku Partei välismaise keskuse tööd. 1928–1943 kuulus ta Kominterni Täitevkomiteesse, oli aastatel 1935–1943 selle sekretär.
4. aprillil 1945 sai ta Košices moodustatus Rahvusrinde valitsuse esimehe asetäitjaks. 2. juulist 1946 kuni 15. juunini 1948 oli Klement Gottwald Tšehhoslovakkia koalitsioonivalitsuse peaminister. 14. juunist 1948 kuni oma surmani oli ta Tšehhoslovakkia president.
Tšehhoslovakkia Kommunistliku Partei Keskkomitee peasekretärina mängis Klement Gottwald juhtivat rolli kommunistide võimuhaaramisel Tšehhoslovakkias 1948. aasta veebruaris.
11. märtsil 1953 saabus Gottwald Moskvast tagasi Stalini matustelt. Ta kaebas juba lennujaamas halba enesetunnet. Esialgu usuti, et tegemist on lihtsalt külmetusega, kuid olukord oli palju tõsisem ning kolm päeva hiljem suri ta aneurüsmi tagajärjel.

Mälestuse jäädvustamine

Klement Gottwaldi surnukeha palsameeriti ning paigutati mausoleumi. Surnukeha oli aga liiga hilja ja oskamatult palsameeritud ning hakkas ilmutama lagunemise tundemärke. 1962. aastal viidi ta surnukeha mausoleumist ära ja kremeeriti.
Zlíni linn kandis aastatel 1949–1989 nime Gottwaldov. Ukrainas Harkivi oblastis kandis Zmijivi linn aastatel 1976–1990 nime Gotvald.
Autorevüü

Autorevüü oli aastatel 1990–1999 Tallinnas ilmunud autoteemaline ajakiri.
Ajakirja peatoimetaja oli 1990–1992 ja 1997–1999 Toomas Tallo, 1992–1997 Vello Kala.
Autorevüü pidas ennast aastal 1928 Eesti Autoklubi välja antud ajakirja Auto (1932 liitus ajakirjaga Tehnika Ajakiri, moodustati ajakiri Tehnika Ajakiri ja Auto) jätkajaks.
KredEx

KredEx on Eesti finantsasutus (õiguslikult sihtasutus), mis muu hulgas annab Eesti ettevõtetele laene, riskikapitali, krediidikindlustust ja riigi garantiiga tagatisi, samuti toetab sihtasutus energiatõhususele suunatud lahendusi (nt kortermajade renoveerimine). Sihtasutuse peakontor asub Tallinnas aadressil Hobujaama tänav 4. Kredexi asutas Majandus- ja Kommunikatsiooniministeerium 2001. aastal.
Eduard Birkenberg

Eduard Birkenberg (2. veebruar 1872 Saku – 20. november 1943 Tallinn) oli eesti põllumees, seltskonnategelane ja poliitik, Asutava Kogu, Riigikogu I ja II koosseisu saadik.
Birkenberg oli Tallinna Eesti Majandusühisuse asutaja ja juhatuse liige. Aastal 1905 oli ta Tartus ja Tallinnas rahvakoosolekutel põllumeeste saadik. Pärast seda oli ta poliitiline pagulane Soomes ja Rootsis. Aastal 1918 arreteeriti ta bolševike poolt Saue vallavanemana ning ta istus Tallinnas Toompea vanglas ja Peterburis Krestõ vanglas, kust ta Bresti rahulepingu põhjal vabastati. Ta oli pärast seda jälle redus, kuna oli okupatsioonivõimudega sattunud vastuollu. Ta oli põllumees ja tegutses hulgas organisatsioonides.
Ta oli Asutava Kogu, Riigikogu I ja II koosseisu saadik.
Praslin

Praslin on saar India ookeanis, Seišellide suuruselt teine saar. Saar kuulub Graniidisaarte hulka.
Praslini geograafilised koordinaadid on 4° 19′ S, 55° 44′ E.
Saar paikneb 44 km Mahé saarest kirdes. Teised suuremad naabrid on põhjas Curieuse'i saar umbes 2,5 km kaugusel ning idas La Digue'i saar umbes 6 km kaugusel. 10 km kaugusel Praslinist loodes asub Seišellide põhjapoolseim graniitsaar Aride.
Praslin hõlmab kaks Seišellide ringkonda, Baie Sainte Anne'i ja Grand'Anse'i. Suuremad asulad on Baie Sainte Anne, Anse Volbert ja Grand'Anse.
Praslini pindala on 38 km². Saarel elab umbes 6500 inimest. Kõige tihedamini asustatud on edelarannik.
Saarel on mitmeid endeemseid taime- ja loomaliike. Seišellipalmi ja viie muu endeemse palmiliigi kaitseks loodud Vallée de Mai loodusreservaat kuulub UNESCO maailmapärandi nimistusse. Lindudest elab saarel muu hulgas bülbüllane Hypsipetes crassirostris ja papagoi Coracopsis nigra. Praslinil kasvab mitmesuguseid käpalisi.
Aastal 1744 nimetas maadeuurija Lazare Picault saare Palmisaareks ning see oli tuntud piraatide pelgupaigana. Aastal 1768 sai saar Prantsuse diplomaadi, Praslini hertsogi César Gabriel de Choiseuli auks oma praeguse nime.
Praslin on populaarne turismi sihtkoht. Saare lääneosas asub Praslini lennujaam.