google/wiki40b huggingface dataset:
Heiki Ernits

Heiki Ernits (sündinud 24. märtsil 1953 Tallinnas) on eesti filmilavastaja ja karikaturist.
Ernits sai alghariduse aastatel 1965–1971 Kohila Keskkoolis. 1975. aastal lõpetas ta Tallinna Pedagoogilise Instituudi kunsti- ja tööõpetuse erialal. 1977. aastal teenis ta Belogorskis Nõukogude armee suurtükiväe polgus. 1978. aastal läks ta tööle Tallinnfilmi joonisfilmi osakonda, kus on töötanud joonisfilmide kunstniku ja hiljem režissöörina. 
Ernits kuulub Eesti Kinoliitu, Eesti Animatsiooni Liitu ja Eesti Kunstnike Liidu raamatugraafika sektsiooni. 
Heiki Ernits on koos Janno Põldmaga avaldanud muret, mis tuleneb nende filmide tasuta allalaadimisest internetist, ning väitnud juba 2009. aastal, et seetõttu on nad kaotanud üle ühe miljoni Eesti krooni tulu.

Looming

Heiki Ernitsa esimene filmitöö oli Tallinnfilmi joonisfilmi osakonnas Rein Raamatu joonisfilmis „Põld“ (1978) kunstnik-lavastaja assistendina. 
Peale animatsiooni on ta tegutsenud muudes valdkondades. Alates 1993. aastast on ta olnud Eesti Ekspressi karikaturist-illustraator ning töötanud raamatukujundaja, fotograafi ja õpetajana, korraldanud autorinäitusi, illustreerinud väljaandeid ja teinud firmadele reklaamfilme.
Ernitsa karikatuure ja illustratsioone on avaldatud väljaannetes Pikker, Põhjanael, Täheke, Anne, Kultuur ja Elu, Pilkaja jpt. Ta on osalenud karikatuurivõistlustel nii Eestis kui ka välismaal.
Ronny Hafsås

Ronny André Hafsås (sündinud 14. novembril 1985 Nordfjordeidis) on Norra laske- ja murdmaasuusataja.
Hafsås sai laskesuusatamise juunioride MM-võistlustel 2004. aastal Haute Mauriennes teatevõistluses kuldmedali. Laskesuusatamise maailmakarikavõistlustel on tema parem tulemus olnud 2008. aastal Östersundis saavutatud kuues koht 10 km sprindis.
Hafsås oli neljas murdmaasuusatamise juunioride MM-il 2005. aastal Rovaniemis 10 km vabatehnika sõidus. 
Murdmaasuusatamise MK-sarja avaetapil Beitostølenis 2009. aasta novembris võitis ta 15 km vabatehnika distantsi. Norra meistrivõistlustel 2008. aastal sai ta samal alal hõbemedali.

Murdmaasuusatamise maailmakarikavõistlustel

Ronny Hafsås on seni osalenud (seisuga 23. veebruar 2015) kolmel maailmakarikavõistluste etapil ja jõudnud poodiumile ühel kord ja kohe kõige kõrgemale astmele.
Vale S.A.

Vale S.A. on Brasiilia päritolu mäendusettevõte.
Ettevõte tegeleb muu hulgas nikli, rauamaagi, mangaanimaagi, alumiiniumi, vase ja kivisöe kaevandamisega, kuid tegutseb ka väetiste valdkonnas.
Vale aktsiad on noteeritud São Paulo börsil, New Yorgi börsil, Pariisi börsil, Hongkongi börsil ja Madridi börsil.
Ettevõtte tegevjuht on Murilo Ferreira ja finantsjuht Fabio Barbosa.
Ettevõte asutati 1942 Rio de Janeiros ning on praegu suuruselt teine ​​kaevandusettevõte maailmas.

Finantsnäitajad ja majandustulemused

2011. aastal oli kontserni käive esialgsete tulemuste järgi 60,4 miljardit USA dollarit, ärikasum 30,1 miljardit USA dollarit, puhaskasum 22,9 miljardit USA dollarit ja varade maht bilansis 128,7 miljardit USA dollarit. Kontsernil oli 2011. aastal 134 000 töötajat.
Aastal 2010 oli kontserni 58,99 miljardit USA dollarit ja puhaskasum 22,65 miljardit USA dollarit.
Toxicodryas blandingii

Levik

Neid võib kohata Keenias, Ugandas, Sudaanis,  Lõuna-Sudaanis, Angolas, Gabonis, Kamerunis,  Ekvatoriaal-Guineas, Kesk-Aafrika Vabariigis, Nigeerias, Senegalis, Guinea-Bissaus, Gambias, Beninis, Togos, Ghanas, Elevandiluurannikul, Libeerias, Sierra Leones, en Guineas, Kongo Demokraatlikus Vabariigis, Kongo Vabariigis ja Sambias.
Boksermootor

Ajalugu

Kõige esimese boksermootori patenteeris Karl Benz aasatal 1896.
Lazar Gulkowitsch

Lazar Gulkowitsch (8/20. detsember 1899 Zirin, Minski kubermang – juuli 1941 Tartu) oli Eestis töötanud judaist.
Ta oli 1933. aastani Leipzigi ülikooli professor. 1934 tuli Tartusse, kus juhtis 1940. aastani Tartu Ülikooli juudi teaduse õppetooli.
Hukati koos perega juulis 1941 natside poolt.
Peeter Einola

Peeter Einola (sündinud aastal 1954 Torontos) on eesti ühiskonnategelane Kanadas.
Ta lõpetas aastal 1976 Toronto Ülikooli tööstusinsenerina.
Peeter Einola on Tartu Ülikooli Sihtasutuse esindaja Kanadas, Toronto Ülikool Eesti Õppetooli Sihtasutuse nõukogu esimees ja Tartu College´i nõukogu abiesimees. Varem on ta olnud Toronto Eesti Ühispanga nõukogu esimees ja Kotkajärve Metsaülikooli programmi juhataja.
Peeter Einola on korporatsiooni Rotalia vilistlane ja ülemaailmse vilistlaskogu abiesimees Kanadas.
Seišellide lipp

Seišellide lipp on Seišelli Vabariigi ametlik lipp.

Riigi- ja rahvuslipp

Lipp kinnitati ametlikult 18. juunil 1996.
Kangas on jagatud nelja vardapoolsest alanurgast algava viltuse joonega viieks väljaks. Lipu ülaääres jaotuvad värvid 2+2+2 ning lehvipoolsel küljel 1+1+1. Värvid alates vardapoolsest küljest on sinine (PMS 294), kollane (PMS 122), punane (PMS 1795), valge ja roheline (PMS 356).
Sinine tähistab taevast ja merd, kollane päikest, punane rahva ühtsust, valge õiglust ja üksmeelt ning roheline maad ja loodust. Värvide paigutus lipul aga sümboliseerib elujõudu.

Riigipea lipp

Seišellide presidendi lipp on riigi- ja rahvuslipp, mille punase välja lehvipoolsel osal on Seišellide vapp. Lipu proportsioonid on 1:2.

1903–1976

1903. aastal, kui Seišellid olid Suurbritannia koloonia, võeti kasutusele lipp, mille sinise kanga vardapoolses ülanurgas oli Suurbritannia lipp ning lehvival osal Seišellide embleem. Plagu püsis peaaegu muutumatuna kuni 1976. aastani, aastatel 1961 ja 1970 muudeti vaid embleemi.

1976–1977

Pärast iseseisvumist 29. juunil 1976 võeti lipuks siniste ja punaste väljadega kangas. Väljasid eraldas valge diagonaalne rist. Vardapoolne ja lehvipoolne väli olid punased, ülemine ja alumine sinised. Proportsioonid olid 1:2. Sinine ja valge olid "Demokraatliku Partei" (inglise Democratic Party) ning valge ja punane "Seišellide Ühinenud Rahvapartei" (Seychelles People's United Party) värvid.
Presidendi lipp oli rahvuslipp, mille keskele oli paigutatud 1961. aastal kasutusele võetud koloniaalaja lipult pärit embleem valge äärisega. Embleemil olid kilpkonn ja palm.

1977–1996

29. juunil 1977 vahetati lippu ning kasutusele võeti "Seišellide Ühinenud Rahvapartei" värvid. Ülemine väli oli punane, keskmine laineline valge ja alumine roheline. Laineline laid koosnes kahest tervest ja kahest poolikust laineharjast, kuigi kasutati ka lippe millel oli ainult kolm tervet laineharja. Laiud moodustasid lipu laiusest 3+1+2 ühikut ning lipu proportsioonid olid 1:2. Punane tähistas progressi ja revolutsiooni, roheline maad ja põllumajandust ning valge India ookeani laineid.
Presidendi lipp oli kollase äärisega rahvuslipp, mille keskel oli valge sõõri sisse paigutatud Seišellide vapp. Sõõr moodustas 1/2 ilma kollase ääriseta rahvuslipu laiusest, kollane ääris aga 1/10 lipu laiusest. Lipu proportsioonid olid 1:2.
Kodersdorf

Vallaosad

Torga, Kodersdorf-Bahnhof, Särichen (sorbi Zdźarki), Wiesa, Nieder-Rengersdorf ja Ober-Rengersdorf.
Tank (laevandus)

Tank on mahuti vedelate laevavarude või vedellasti mahutamiseks laevas. Laevadel on tavaliselt kütuse-, vee-, reovee- ja õlitankid. Ka tankeri lastiruumid on tankid.
Celebrity Equinox

Ajalugu

Laevaehituslepingule kirjutati alla 9. septembril 2005. Kiil pandi Meyer Werfti laevatehases Papenburgis Saksamaal 6. augustil 2008 ja laev tehasenumbriga 676 veesati 6. juunil 2009. 16. juulil 2009. aastal anti valmis laev omanikule üle. Laeva ehitamine maksis 500 miljonit eurot (641 miljonit dollarit). Laev ristiti 29. juulil 2009 Southamptonis, ristiema on Nina Barough.

Laeva kasutamine

Celebrity Equinox asus oma esmareisile 31. juulil 2009. aastal Southamptonist Norra mere suunasse. Suviti sõidab Celebrity Equinox Euroopas ja reisid väljuvad Civitavecchiast. Talviti sõidab laev Kariibi merel ning reisid väljuvad 2012. aasta lõpul Fort Lauderdale’ist. Laev sõidab Malta lipu all.
Celebrity Equinox võib peale võtta 2850 reisijat, laevaperes on 1271 liiget.

Tehnilised andmed

Celebrity Equinox on 317,20 m pikk ja 36,9 m lai, süvisega 8,3 m ja kogumahutavusega 121 878. Laeval on 17 tekki.
Celebrity Equinox'il on 4 Wärtsilä diiselmootorit W16V46, mille koguvõimsus on 67,2 MW, laeva kiirus on 24 sõlme. Laeva sõuseadme moodustavad 3 Wärtsilä põtkurit CT300, millest igaühe võimsus on 3 MW.
Referentsellipsoid

Erinevad referentssüsteemid

On hulk referentsellipsoide oma Maa matemaatilise mudeliga. Seepärast ei lange ühe referentssüsteemi laius ja pikkus kokku teise referentssüsteemi laiuse ja pikkusega. Euroopa  referentssüsteem põhineb Hayfordi ellipsoidil aastast 1910 ja aastal 1924 nim. Rahvusvaheliseks ellipsoidiks. Endises Nõukogude Liidus põhines referentssüsteem Krassovski ellipsoidil 1943. aastast. Satelliitnavigatsiooni süsteem Transit kasutab referentssüsateemina globaalset geodeetilist süsteemi WGS-72 1965 aastast. Selle asukoht ei lange kokku mõne muu referentssüsteemi alusel koostatud kaardi asukohaga, nt WGS84, vahe võib olla kuni üks kaabeltau. Eri süsteemide vahel kehtivad konstandid, mis lubavad määratud koordinaate ümber arvutada. Paljudel merekaartidel on antud parandid, mida tuleb rakendada satelliitsüsteemi abil saadud koordinaatide ümberarvutamisel.
Lyman C. Smith

Lyman Cornelius Smith (31. märts 1850, Torrington Connecticuti osariik – 5. november 1910, Syracuse New Yorgi osariik) oli Ameerika Ühendriikide uuendusmeelne tööstur, kelle ettevõtted tootsid nii tulirelvasid kui ka kirjutusmasinaid (Smith-Premier Typewriter Company).
Vahase

Nimi

Saart on esmakordselt mainitud 1645 kui Wahaso, 1798 on saart nimetatud Wahha Soo.

Loodus

Vahase saarel asub kaks hiidrahnu (Vahase saare hiidrahn I ja Vahase saare hiidrahn II), mis muistendi järgi on mälestus Suurest Tõllust või taevast visatud kivist. Samuti ei välista vanarahvas pikselöögi võimalust.
Vahase mets on väike, kuid liigirikas: siin leidub kadakat, tamme ja mändi. Saart katab valdavalt lookadastik, kuid leidub ka aruniitu.

Ajalugu

Saarel asub Vahase talu, mille rajas Abrukalt saarele asunud Peeter Tool. Hoone on ehitatud Teise maailmasõja eel. Kirjanik Albert Uustulnd rajas saarele Kadaka talu. Enne Teist maailmasõda asus saarel ka Sääre talu.
Vahase saarest kirjutas Albert Uustulnd oma romaanis "Tuulte tallermaa". Peeter Tooli poega Karlat on meenutanud näitleja Maria Klenskaja Vikerraadio sarjas "Üks lugu".  Samuti on Vahase elanikud meenutanud raadios oma elu. 
Saarel asub Vahase tulepaak.
Lehtse mõis

Lehtse mõis (saksa keeles Lechtis, hiljem Lechts) oli rüütlimõis Ambla kihelkonnas Järvamaal. Nüüdisajal jääb kunagine mõis Tõõrakõrve külla Tapa vallas Lääne-Viru maakonnas.

Ajalugu

Esimesed teated mõisast pärinevad aastast 1467, kui ordumeister andis mõisa Hans von Lechtesele, kelle järgi sai mõis ka nime.
Pärast Põhjasõda kuulus mõis algul Derfeldenitele, hiljem Rosenitele. 
1780. aastal avati Lehtse mõisas klaasimanufaktuur, kus valmistati pudeleid.
8. märtsil 1837 loovutas Michael Otto Theodor von Huene oma osa Lehtsest, Kurgest ja Arust oma vendadele, erurittmeistrile Nikolai Bernhard Eduard von Huenele ja Paul Georg Fromhold von Huenele 37 206 hõberubla eest. 10. augustil 1840 loovutas Paul oma poole vennale Nikolaile 11 429 hõberubla eest. Kui Nikolai ("vana Hiin") 15. mail 1867 suri, päris mõisa tema poeg Friedrich Alexander Georg von Hoyningen-Huene (1843-1919) . 
Alates 1868 kuni mõisate riigistamiseni 1919 pidas Lehtse mõisa parun Friedrich von Hoyningen-Huene, kes pärast seda lahkus Saksamaale. Ta tegeles lindude vaatlemisega ja omas ainulaadset liblikate kogu. Ta suri Saksamaal ja toodi tinakirstus rongiga Lehtse raudteejaama. Maetud on ta Ambla kiriku ukse vastas olevale platsile.

Mõisakompleks

Mõisa lihtne ühekorruseline kivist peahoone ehitati ilmselt 19. sajandi alguspoolel. Sajandi lõpul ehitati hoone põhjalikult ümber uusgooti stiilis: selle parempoolsesse otsa lisati suursugune juurdeehitis, millel olid astmikviilud, teravkaaraknad ja võimas viiekorruseline sakmelise rinnatisega torn, mis on osaliselt säilinud tänapäevani.
Räägitakse, et kui parun von Huene abikaasa jäi rasedaks, siis oodati kannatamatult poega ja parun lubas poja sünni korral panna Lehtse mõisa torni tippu kuldse muna. Sündis poeg ja mõisnik täitis lubaduse. Poeg suri väikesena, kui ta ronis kõrge pärna otsa, et kuldmuna imetleda, ja kukkus sealt alla.
Ei Nikolail ega Friedrichil olnud noorelt surnud poega. Alexander Georg von Huenel oli 6 noorelt surnud last, kuigi tema lapsed sündisid 19. sajandi alguses. Nähtavasti on tegemist rahvajutuga, millel pole õiget alust.
Praeguseks on mõisahoone peaaegu täielikult hävinud. Säilinud on mõisa keldrid. Eemal põllul on säilinud kuivatihoone. Kaks kilomeetrit mõisasüdamest edelas, Soodla jõe ülemjooksul on kunagise stiilse uusgooti vesiveski varemed.
Hinajaana

Ajalugu

Umbes aastal 400 e.m.a. toimus Vesālīs teine budistlik Suurkogu, kus Buddha loodud sanghast eraldus Mahasanghika koolkond. See viis eraldumiseni ning hiljem uue koolkonna tekkimiseni, mis hakkas ennast nimetama "suureks sõidukiks" ehk mahajaanaks ja teisi "väikseks sõidukiks" ehk hinajaanaks.
Rudolf Tobiase tänav

Rudolf Tobiase tänav on tänav Tallinnas Kesklinna linnaosas Raua asumis. Tänav on nimetatud eesti helilooja Rudolf Tobiase auks.
Praeguse nime sai Rudolf Tobiase tänav 17. jaanuaril 1923. Enne seda oli tänava nimi Slobodi tänav (saksa keeles Slobodenstrasse, vene keeles Слободская улица), mis tulenes sealse piirkonna venekeelses nimest Новая Слобода (s.o. Uus Agul).
Ilmar Mikiver

Ilmar Mikiver (1. jaanuaril 1920 Loksa – 26. september 2010 Washington) oli eesti ajakirjanik, kirjanduskriitik ja teatrimees.
Jakob Mikiveri poeg.
Ta õppis aastatel 1932–1935 Gustav Adolfi Gümnaasiumis ja lõpetas aastal 1939 Tallinna Reaalkooli. Aastatel 1940–1943 õppis ta Tartu Ülikoolis ja töötas 1942–1943 Postimehe ajakirjanikuna, põgenes 1943 Soome kaudu Rootsi. Aastal 1954 lõpetas ta Stockholmi Ülikooli filosoofiakandidaadi kraadiga. 
Mikiver kuulus vabatahtlikuna Soome armee jalaväerügementi JR 200.
Hiljem asus Mikiver tööle Ameerika Hääle harutoimetusse Saksamaal Münchenis. Aastatel 1988–1992 juhatas Ameerika Hääle Eesti Osakonda Washingtonis. Ta on töötanud Ameerika Ühendriikides ka börsimaaklerina. 
Literaadina on Ilmar Mikiver teinud tõlkeid, arvustusi ja esinenud loengutega, samuti avaldanud sürrealistlikku luulet, muuseas ajakirjas Mana. 
Pärast taandumist Ameerika Häälest avaldas Mikiver ameerika ajalehtede ülevaateid Eesti ajakirjanduses ja oli New Yorgis ilmuva Vaba Eesti Sõna alaline kolumnist.

Tunnustused

Tähelepanuväärsete teenete eest raadioajakirjanikuna on Ilmar Mikiveri veebruaris 2001 autasustatud Valgetähe III klassi teenetemärgiga.
Miguel Hernández

Miguel Hernández Gilabert (30. oktoober 1910 Orihuela – 28. märts 1942 Alicante) oli hispaania kirjanik, kes on tuntud eeskätt luuletajana. 
Ta käis koolis ainult mõne aasta. Nagu isagi, hakkas ta lambakarjuseks. Vabal ajal luges ta hispaania kirjandust. 
Hiljem elas ta Madridis, kus ta suhtles teiste seas Federico García Lorca, Rafael Alberti ja Pablo Nerudaga.
Hispaania kodusõja ajal oli ta vabariiklaste poolel. Ta astus Hispaania Kommunistlikku Parteisse. Pärast kodusõda Hernández arreteeriti, sest ta oli olnud poliitkomissar. Ta mõisteti surma, kuid surmanuhtlus asendati 30-aastase vangistusega. Ta suri tuberkuloosi, millesse ta oli vanglas haigestunud.

Looming

Aastal 1930 ilmusid ühes provintsinädalalehes oma esimesed luuletused, mis olid mõjutatud romantilistest ja modernistlikest eeskujudest. 
Tema esimene luulekogu "Perito en lunas (1933) on mõjutatud Luis de Góngorast. 
Aastal 1934 ilmus religioosne näidend "Quien te ha visto y quien te ve y sombra de lo que eras", mis oli mõjutatud Pedro Calderón de la Barcast.
Hernández sai tuntuks sonetikoguga "El rayo que no cesa"  (1936; "Kiir, mis ei lõpe"), kus esinevad tema luule põhimotiivid – elujulgus, armastus ja traagiline surm, mida sümboliseerib sõnn. 
Aastal 1936 valmis ka näidend "El labrador de más aire", mis oli inspireeritud Lope de Vegast.
Luulekogud "Viento del pueblo" (1937, Rahva tuul) ja "El hombre acecha" (1937–1939) kirjeldavad kodusõja üleelamisi ning on angažeeritud. 
Aastal 1937 valmisid näidendid "Pastor de la muerte" ja neli ühevaatuselist näidendit, mis ilmusid kogumikus "Teatro en la guerra". 
Tema vangipõlve luuletused, mis on täis valu ning igatsust naise ja lapse järele, anti välja postuumselt pealkirjaga "Cancionero y romancero de ausencias" (1958, "Äraoleku cancionero ja romancero").

Retseptsioon

Hernándezel oli suur mõju 1950ndatel kirjandusse tulnud luuletajate põlvkonnale.
Hulkharjasussid

Eesti liigid

Eesti merevetes on kirjeldatud 8 hulkharjasussi, neist tavalisim on harilik harjasliimukas (Hediste diversidcolor, sünonüüm Nereis diversicolor). 
Esineb ka Laonome xeprovala.
Belgia raskeveohobune

Kasutamine

Varem kasutati neid raskeveohobuseid talutöödel. Tänapäeval kasutavad neid enamasti harrastajad rakendussõidul ja ratsutamiseks. Mõned teevad isegi kaasa koolisőidu kergema taseme või raskeveohobuste võistlustel.

Välimus

Välimuse poolest on nad suured ja tugevad. Turja kõrgus on umbes 1,70 meetrit. On kolm pőhivärvust: kõrb, must ja raudjas. Kõrvil hobusel on kõik kehaosad pruunid (vôib olla nii tumedamat kui ka heledamat värvi pruun) ning saba, lakk ja jalad allpool pőlvi on musta värvi. Must hobune on ühtlaselt musta värvi. Raudjas on ühtlaselt (hele)pruuni värvi ilma ühegi musta karvata. Kõik need kolm värvust võivad ka neljas erinevas nii-öelda kimli värvuses ette tulla: kõrbkimmel, mustkimmel (või sinikimmel kuna karval on sinikas läige) ja raudjaskimmel. Ka őunikhall võib ette tulla, aga see on väga haruldane värvus. Valgete karvade arvukus annab ülalnimetatud kimli värvusele ka erinevad ilmed.  Tavaks on nende hobuste sabasid kärpida, mis annab neile ka omanäolise ilme – suur tugev hobune, tugevate säärte ja istmikuga, mida omakorda rőhutab saba puudumine.
W- ja Z-boson

Nimi

W-boson on nime saanud nõrga vastasmõju järgi (inglise keeles on nõrk vastasmõju weak interaction). Z-boson on oma nime saanud arvatavasti selle järgi, et tema elektrilaeng on null (ingl. k. zero).

Elektrilaeng

W-bosoneid on kahte tüüpi: positiivse ja negatiivse laenguga. Z-boson on neutraalse laenguga ja selle tõttu on ta iseenda antiosake. Mõlemad osakesed on väga lühikese elueaga.

Mass

Bosonite poolestusaeg on umbes 3 x 10 -25 sekundit.
W- ja Z-bosonid on ühed kõige raskemad elementaarosaked. Nende massid on vastavalt 80,4 GeV ja 91,2 GeV. Sellise massi tõttu on nõrga vastasmõju mõjuulatus väike, aatomituuma piires.

Mõju teistele osakestele

Kõigi kolme bosoni spinn on 1. W-bosoni kiirgamine muudab kiirgava osakese elektrilaengut vastavalt W-bosoni laengule ühe ühiku võrra ja samas muudab ka spinni. W-bosoni neelamine või kiirgamine võib ka osakest muuta, nt s-kvargi väljakiiratava W-bosoni tõttu muutub see u-kvargiks. Z-bosoni kiirgamine ja neelamine muidugi elektrilaengut ja teisi laenguid ei muuda, aga küll võib see muuta kiirgava osakese pöördemomenti, spinni ja energiat.
Kilingi-Nõmme vapp

Kilingi-Nõmme vapp oli Eesti haldusüksuse Kilingi-Nõmme linna vapp.
Vapp oli kasutusel 23. novembril 1995 kuni 2005. aastani, mil ühineti koos Tali valla ja Saarde vallaga ühtseks omavalitsusüksuseks Saarde vallaks.

Vapi kirjeldus

Sinisel kilbil püstine kuldne tammeoks kolme lehe ja ühe tõruga; hõbedases päises kaks musta, paremale kaldu vasarat.
Łošnica

Ajalugu

Łošnica asulat on mainitud esimest korda aastal 1563. Toona oli see Viciebski vojevoodkonda kuuluv alev. Juba siis asus alev tähtsa Minskist itta viiva tee peal, seega on seal peatunud paljud kroonitud pead. Aastal 1627 sai Łošnica Zygmunt III Wazalt õiguse pidada igal laupäeval laata. Vastavalt on Orša maakonda kuulunud alev ka korduvalt rüüsteretkede all kannatanud, aga Uputuse ajal hävis see peaaegu täielikult. Łošnica jäi siiski kuni aastani 1776 aleviks, kuigi selle endine suurus ei taastunud.
Kuigi vana alevi kohta pole kuigi palju materjale, on välja kaevatud leidude põhjal siiski võimalik järeldada, et enne hävingut paiknes Łošnica praeguse asula lääneservas, ümber künka, kuhu hiljem ehitati küla veski.
Poola jagamisel hakkas Łošnica aastal 1793 kuuluma Venemaa Keisririigi koosseisu. Küla hakkas kuuluma Minski kubermangu. Selle juurde rajati postijaam.
1812. aasta sõjakäigu ajal peatus Łošnicas Napoleon I. Selle asemel, et Vene vägede poolt hõivatud Barysaŭ poole edasi minna, pööras ta seal aga suurest teest põhja poole, ületades Biarezina jõe insenerväeosade poolt rajatud sildade abil. Väidetavalt olla ta Łošnica lähedal asuvasse järve jätnud enamiku oma väeosade kotkamärgid, et need vaenlase kätte ei langeks. Kindel on see, et külast edasi need ei jõudnud, nende täpne saatus on teadmata. 
Łošnica hakkas taas kasvama XIX sajandi lõpus ja XX sajandi alguses. Aastaks 1919 oli seal juba 2597 elanikku. Sajandi keskel langes aga repressioonide tõttu elanike arv, nii elas seal aastal 1960 vaid 1776 elanikku. Teise maailmasõja ajal langes 53, Saksamaale küüditati aga 49 küla elanikku.
Ilja Muromets

Ilja Muromets oli Venemaa kaugpommitaja projekt.
Henri Poincaré

Jules Henri Poincaré (29. aprill 1854 Nancy – 17. juuli 1912 Pariis) oli prantsuse matemaatik, astronoom, füüsik ja teadusfilosoof. Pariisi ülikooli professor.
Poincaré ema oli Eugénie Launois, tema isa Léon Poincaré tegutses Nancy ülikooli meditsiiniprofessorina. Léoni venna, Antoine Poincaré pojast Raymond Poincarést sai tuntud riigitegelane. Henri Poincaré õde Aline oli abielus filosoof Emile Boutroux'ga.
Poincaré uurimisvaldkonnad olid mitmekesised, mistõttu teda tihti nimetatud matemaatika "viimaseks universalistiks". Poincaré on avaldanud olulisi töid arvuteooria, algebra, topoloogia, teoreetilise füüsika, matemaatilise füüsika, taevamehaanika ja teadusfilosoofia alalt. Kombinatoorse topoloogia ja diferentsiaalvõrrandite kvalitatiivse teooria aluste ning konventsionalismi rajaja. Sõnastas 1904–1905 Einsteinist sõltumatult relatiivsusteooria põhivõrrandid. Arendas kolme keha probleemi.

Mälestuse jäädvustamine

Jules Henri Poincaré järgi on nimetatud muuhulgas Poincaré kraater Kuul ja Henri Poincaré Instituut.
CTLA-4

Tsütotoksiline T-lümfotsüüdi antigeen-4 ehk CTLA-4 ehk CTLA4 ehk CD152 (cytotoxic T-lymphocyte-associated protein 4) on valk, mida ekspresseeritakse mitmete T-rakkude pinnal ja mis toimib T-rakkude aktivatsiooni negatiivse regulaatorina.
CTLA4 täpsed funktsioonid pole selged. Arvatakse, et CTLA4 käitub immuunretseptorina ja osaleb immunosupressioonis. Selle molekuli funktsiooniks on immuunsüsteemi toimimise reguleerimine ja see mängib tähtsat rolli autoimmuunhaiguste ära hoidmisel.
CTLA4 osaleb tüümuse arengus, uuringud näitavad, et CTLA-4 ekspressioon toimub tüümuse kortikomedullaarses tsoonis. 
Inimestel kodeerib seda valku CTLA4 geen ja selle mutatsioonidega võib suureneda risk mitmete autoimmuunhaiguste tekkeks, nagu süsteemne erütematoosluupus, Hashimoto türeoidiit, tsöliaakia, thyroid-associated orbitopathy, primaarne biliaartsirroos.   
CTLA4 soodustab teatud vähirakkude immuunjärelevalvele märkamatuks jäämist.
Onkoloogias kasutatakse inimese CTLA-4 vastast monoklonaalset antikeha (IgG1κ) – ipilimumab mitmete vähivormide onkoteraapias.
Tiit Tiidemann

Hariduskäik

Tiidemann lõpetas 1953. aastal Tallinna 17. Keskkooli (praegune Pelgulinna Gümnaasium) ja 1958. aastal TPI insener-mehaaniku erialal. 1975. aastal sai ta tehnikakandidaadi kraadi.

Teenistuskäik

Aastatel 1958–1968 oli Tiidemann M. I. Kalinini nimelise Elavhõbealaldite/Elektrotehnika tehases meister, tsehhijuhataja asetäitja, rakiste konstrueerimise büroo konstruktor ja juhataja. 1968–1975 oli ta Silikaltsiidi/Silikaatbetooni Instituudi Katsetehase direktor ja Lõikeseadmete Teadusliku Uurimise Laboratooriumi juhataja. Aastatel 1975–2001 oli ta TPI/TTÜ masinaelementide kateedri ja mehhatroonika instituudi dotsent. 2001. aastast on Tiidemann Eesti Kunstiakadeemia õppejõud ja Tallinna Tehnikakõrgkooli mehaanikateaduskonna professor. Õppeaastast 2008/2009 on ta ka Eesti Mereakadeemia ja Mainori Kõrgkooli erakorraline professor.

Isiklikku

Abielus, naine Marianna, 4 last, 8 lapselast, 1 lapselapselaps. Lapsed kõrgharidusega- Mart mehaanikainsener (töötab õppejõuna Tallinna Tehnikakõrgkoolis), Anu viiulikunstnik, Jaan arhitekt, Laur skulptor (hukkunud).

Publikatsioonid

40 leiutist (sealhulgas 2 kasuliku mudeli tunnistust koos Rein Mägiga TTÜ-st aastast 2002, kolm kasulikku mudelit koostöös kaasautoritega aastast 2008), artikleid 70.