google/wiki40b huggingface dataset:
Tapa valla lipp

Lipu kirjeldus

Tapa valla lipp on jagatud sinist ja rohelist värvi osaks hõbedast triipudega. Lipu alumine osa on roheline. Ülemises osas sinisel taustal asuvad kaks ristuvat ühesugust tammeoksa.

Tapa valla sümboolikakonkurss

Tapa valla sümboolika väljatöötamiseks korraldati konkurss, kuhu laekus 63 tööd. Nende hulgast valis žürii välja kaks tööd, mis esitati rahvaküsitlusele. Rahvaküsitluse tulemuse kinnitas Tapa-Tamsalu ühinemise ettevalmistamise juhtivkomisjon oma 11.09.2017. a otsusega. Võitjaks osutus töö nimega "Tammepuu" 62% häältega.
Mõõgaorden

Rootsi Mõõgaorden (rootsi keeles Svärdsorden) on Rootsi autasu (orden), mida hakkas 23. veebruarist 1748 välja andma Rootsi kuningas Fredrik I. Samast kuupäevast hakkas kuningas välja andma ka Rootsi Serafimi ordenit ja Rootsi Põhjatähe ordenit. 1975. aastast ordenit enam välja ei anta.
Pohronský Inovec

Pohronský Inovec (ungari keeles Garammenti-Inóc) on vulkaanilise päritoluga mäestik Slovakkia keskosas, mis on osa Lääne-Karpaatidest ja ühtlasi on see ka osa Slovaki keskmäestikust. Varem arvati see Vtáčniku osaks, aga tänapäeval peetakse seda eraldi maastikurajooniks. Mäestiku moodustavad andesiit ja rüoliit. Kõrgeim tipp on Veľký Inovec (900,6 m). Mäestiku põhjapoolsem osa Veľká Lehota küla ümbruses on tasasem.
Mäestikku katavad valdavalt lehtmetsad, valitsevaks puuliigiks on harilik tamm. Vaatamisväärsusteks on XIV sajandil rajatud Živáni vahitorni varemed, Starohutský juga ja nn Andesiidimeri – 1,4 hektari suurune laavaväli, mis jääb administratiivselt Malá Lehota küla piiridesse.
Ühefaasiline kommutaatormootor

Ühefaasiline kommutaatormootor (inglise keeles single phase commutator motor) on vahelduvvoolumootor, millel on ühefaasiline ankrumähis ja mida toidetakse kommutaatori kaudu.
Kontaktharjadega kommutaatormootorit kasutatakse laialdaselt käsitööriistades (elektritrellid, ketaslõikurid, mikserid jms), pesumasinates ja mujal.
Eesti Vigastatud Sõjameeste Ühing

Eesti Vigastatud Sõjameeste Ühing (ka Eesti Vigastatud Sõjameeste Ühendus) on aastal 1917 asutatud ja 1940. aastal likvideeritud ning 1991. aastal taastatud organisatsioon, mis ühendab sõjainvaliide. Ühingu eesmärk on anda sõjainvaliididele ja nende perekonnaliikmetele majanduslikku ja vaimset abi.
Ühingul olid kuni 1940. aastani osakonnad Tartus, Narvas, Rakveres, Pärnus, Valgas, Kuressaares, Võrus, Põltsamaal, Suure-Jaanis ja Paistus. Tallinnas olid ühingul rätsepa- ja kingsepatöökojad; Narvas – tisleri- ja kingsepatöökojad; Valgas – limonaaditehas. Aastal 1937 oli ühingul 2033 liiget.
Gustaf Banér

Gustav Axelsson Banér (1547 Djursholmi loss, Danderyd, Uppland – 20. märts 1600 Linköping) oli Rootsi riigitegelane.
Ta oli riiginõunik (1570), Tallinna ja Eestimaa asehaldur aastatel 1588–1590.
Ta mõrvati Linköpingi veresauna ajal, kui hukati Stångebro lahingus vangistatud Karl IX vastased aadlikud, ning maeti Uppsala katedraali.
9. augustil 1582 kinkis kuningas Johan III talle Uexküllide Virtsu vasallilinnuse ümbruses asunud Virtsu (Werder) mõisa Hanila kihelkonnas Läänemaal.
Heinrich Vick

Heinrich Vick (8. detsember 1687 Artlenburg – 1741 Muhu) oli Eesti vaimulik.
Heinrich Vick sündis Artlenburgis Lüneburgi lähedal (praeguse haldusjaotuse järgi Lüneburgi kreisis, Alam-Saksi liidumaal). Õppis usuteadust ka Academia Gustavo-Carolinas (Pärnus).
Oli aastatel 1715–1741 Muhu Katariina koguduse õpetaja.

Isiklikku

Tema poeg August Heinrich Vick oli samuti Muhu Katariina koguduse õpetaja, teine poeg Heinrich Vick noorem oli Urvaste Püha Urbanuse koguduse õpetaja, pojapoeg Ludwig Nathanael Vick oli Karula koguduse õpetaja.
Leskovac

Leskovac (serbia Лесковац, Leskovac) on linn (asula) Serbia lõunaosas, Jablanica ringkonna ja Leskovaci linnaks nimetatava kohaliku omavalitsuse üksuse keskus. Geograafilised koordinaadid on 43°00′ N, 21°57′ E.
Kolesõna

Kolesõna on eesti keele sisult või vormilt ebaõnnestunud uudiskeelend. Ebasobiva sõnaloome väljaselgitamiseks korraldatakse meedias võistlus. Soovijad esitavad kandidaate ja nende hulgast valitakse aasta kolesõna.
Esimene võistlus toimus 2013. aastal ERR uudisteportaali algatusel.  
Kolesõnaks 2016 valiti uudissõnaline psühholoogiatermin "kootsing".
Gewürztraminer

"Gewürtztraminer" [gev'ürtstram'iiner] (IPA: [ɡɛʼvyːʀtstʀamiːneʀ]) on vähehappeline tumeroosade marjadega mutatsioon Itaaliast pärinevast viinamarjasordist Tramini.
Peamiselt kasvatatakse "Gewürtztraminerit" Prantsusmaal, Alsace'i piirkonnas ja Saksamaal.

Veini omadused

See on viinamarjasort, millest valmistatud vein on kõige täidlasem valgete veinide hulgas. Veini aroom on väga parfüümne, selles on tunda mitmesuguste eksootiliste troopiliste puuviljade lõhna. Suure täidluse ja madala happesuse tõttu sobib neile, kes ei armasta kuivi veine nende happesuse tõttu.
Georg Detlof von Uexküll

Georg Detlof von Uexküll (ka Jürgen Detlof von Uexküll; ristitud 16. oktoober (vkj 6. oktoober) 1668 Tallinnas; surnud 1710) oli baltisaksa mõisnik ja poliitik ning Rootsi sõjaväelane (major).
Georg Detlof von Uexküll sündis Vigala, Mõniste, Pikavere ja Pühajärve mõisniku Hans Jürgen von Uexkülli ja Marie von Broel-Plateri pojana.
Ta teenis Rootsi armees, kus sai majori auastme. Aastail 1709–1710 oli ta Eestimaa rüütelkonna peamees.
Talle kuulusid Vigala, Mõniste ja Pikavere mõis.
Sandžak

Sandžak (serbia kirillitsas Санџак, türgi Sancak, saksa Sandschak, ungari Szandzsák) on piirkond Euroopas Montenegro kirde- ja Serbia edelaosas.

Nime päritolu

Sandžakk oli Osmanite riigi 2. järgu haldusüksus. Kui Novi Pazari sandžakk anti Osmanite riigile 1908. aastal tagasi, kinnistuski ala nimeks lihtsalt 'Sandžak'.
Serbias nimetatakse seda ka Raška piirkonnaks, kuigi ajalooline Raška oli palju suurem.

Ajalugu

15. sajandil Osmanite riigi alla läinud Bosnia kuningriigi kaguosas moodustati Novi Pazari sandžakk. Austria-Ungari okupeeris 1878. aastal Berliini kongressi tulemusel Bosnia, Hertsegoviina ja Novi Pazari sandžaki. Kui 1908. aastal Austria-Ungari annekteeris Bosnia ja Hertsegoviina, siis Novi Pazari sandžakk anti Osmanite riigile tagasi.
Pärast Osmanite riigi kaotust Esimeses Balkani sõjas jagati Sandžak Londoni rahulepinguga 1913. aastal Montenegro ja Serbia vahel umbes pooleks. Enam-vähem selline jaotus on säilinud tänapäevani.
Sandžaki ajalooline pealinn on Novi Pazar. Pindala on erinevate määratluste järgi umbes 7100–8700 km².
Suur-Bosnia idee järgijad näevad Sandžakki kui ajaloolist ja olulise bosnialaste osakaaluga ala Suur-Bosnia osana.

Tänapäeva Montenegro Sandžak

Montenegro Sandžaki ala jääb kuue valla (Andrijevica, Berane, Bijelo Polje, Plavi, Pljevlja ja Rožaje) territooriumile.
2011. aastal oli bosnialaste osakaal rahvastikust umbes 22% ja moslemite osakaal rahvastikust umbes 44%. Suurim linn on Pljevlja.

Tänapäeva Serbia Sandžak

Serbia Sandžaki ala jääb kahe ringkonna (Zlatibori ja Raška) territooriumile.
Zlatibori ringkonnas on Sandžaki ala nelja omavalitsuspiirkonna (Nova Varoši, Priboj', Prijepolje ja Sjenica) territooriumil.
Raška ringkonnas on Sandžaki ala kahe omavalitsuspiirkonna (Novi Pazari ja Tutini) territooriumil.
2011. aastal oli bosnialaste osakaal rahvastikust umbes 58% ja moslemite osakaal rahvastikust umbes 66%. Suurim linn on Novi Pazar.
Kiirendusandur

Kiirendusandur, kiirendussensor, kiirendusmõõtur või aktseleromeeter (ld accelerare kiirustama + metreō mõõdan) on kiirenduse mõõtemuundur, mis enamasti mõõdab  muunduri testmassile mõjuva inertsijõu suurust. Kiirendusandur on inertsiaalanduri alaliik.

Mõõtemeetodid

Kuni 1970. aastateni kasutati kiirenduse mõõtemuunduri elemendina nn tundlikul teljel liikuvat testmassi, mida koos vurri põhimõttel toimiva güroskoopanduriga kasutati inertsiaalnavigatsioonis. Seejärel võeti kasutusele täpsemad tajurid, mis põhinevad peamiselt piesoelektrilisel efektil ning mille valmistamisel rakendatakse MEMS-tehnoloogiat. Nii valmistatud miniatuursed andurid massiga mõni gramm võimaldavad mõõta kiirendusi väärtusteni isegi üle 100g, kusjuures mõõteviga ei ületa 0,01g.

Piesoelektrilised andurid

Piesokeraamiline plaat muundab mehaanilise survejõu muutuse vahetult elektrisignaaliks, vajamata välist elektritoiteallikat. Survejõudu tekitab plaadile kinnitatud testmass. Muunduri väljundist saadakse analoogsignaal, mis antakse tarbe korral analoog-digitaalmuundurisse.

Elektromehaanilised mikrosüsteemid

Tänapäeval on kõige levinumad miniatuursed MEMS-andurid. Need kujutavad endast ränikiibil valmistatud vedru-mass-süsteemi, milles vedruks on vaid mõne mikromeetri laiune vetrumisvõimeline räniriba, mis moodustatakse fotolitograafiliselt ja eraldatakse ränidioksiid-aluskihist söövituse teel. Vetruv riba moodustab koos lähedal asetseva paikse elektroodiga kondensaatori, mille mahtuvuse muutus võib olla umbes 1 pikofarad (10‒12 F).  Kiirendusest tingitud survejõu mõjul kondensaatori mahtuvus muutub. Mahtuvusmuutuse mõõtelülitus on kondensaatoriga integreeritult samal kiibil.
Kondensaatori asemel võib olla ka survele reageeriv piesotakistuslik kiht vetruval ribal. Siis mõõdab elektroonikalülitus takistusmuutust.
Ruut Aarelo

Ruut Aarelo (kuni 18. juunini 1935 Rudolf Adorv, 23. oktoober 1907 Kasaritsa, Võrumaa – 21. märts 1959 Göteborg) oli Eesti sõjaväelane (leitnant).
E. O. Wilson

Edward Osborne Wilson (sündinud 10. juunil 1929 Alabamas Birminghamis) on ameerika entomoloog (mürmekoloog), sotsiobioloog, teoreetik ja loodusteadlane.
Wilson on tuntud eelkõige sotsiobioloogina: tema teadushumanistlikud ideed on läbi põimitud religioossete, moraalsete ja eetiliste küsimustega. Samuti on ta tuliselt propageerinud looduskaitset. Ta on uurinud liikide väljasuremist 20. sajandil, mida kõige suuremal määral põhjustab ürgmetsade maharaiumine, ja sel põhjusel kaitseb ta mitmesuguseid metsade säilitamise strateegiaid, sealhulgas uusi turunduse mehhanisme, mis kaitseksid metsi. Ta on loonud mõiste "teaduslik humanism", mis on tema sõnul ainus teaduse kasvavate teadmistega tõelisest maailmast ja loodusseadustest sobiv maailmavaade.
Religiooni peab ta inimkonna jaoks tähtsaks, ehkki ta ise ühtki neist ei kuulu. Wilson täheldas, et religioonid alluvad samasugusele evolutsioonile ja olelusvõitlusele nagu loomaliigidki, samuti võib üks religioon lahkneda mitmeks, nagu seda teevad loomaliigid. Selleski osas väärivad religioonid teaduslikku uurimist.
Aastani 2007 oli ta Pellegrino ülikoolis entomoloogia uurija-professor ja Committee for Skeptical Inquiry liige.
Aastal 1990 pälvis ta Crafoordi auhinna, mida annab välja Rootsi Kuninglik Teaduste Akadeemia nendes teadusharudes, mis ei ole kaetud Nobeli auhinnaga ja mida seetõttu peetakse kõrgeimaks võimalikuks auhinnaks ökoloogia vallas. Aastal 1994 pälvis ta Carl Sagani auhinna teaduse mõistmise suurendamise eest avalikkuses. Seda auhinda anti välja alles teist korda ja esimesel korral läks see Saganile endale.
Laekroon

Laekroon oli vanasti pidulike sündmuse puhul lakke riputatav kaunistus.
Eestis olid tuntud näiteks jõulu-, nääri- ja pulmakroonid.
Laekroonide kasutamine muutus Eestis harvaks alates 19. sajandi lõpust, ent 1960ndatel hakati neid taas tegema.
Termobimetall

Termobimetall koosneb kahest tunduvalt erisuguse joonpaisumisteguriga metallikihist.
Termobimetalli kihid pikenevad temperatuuri muutudes erisuguselt, mistõttu temperatuuri tõustes paindub termobimetall väiksema joonpaindumisteguriga ehk passiivse kihi poole.
Termobimetalle kasutatakse temperatuuritajuritena mõõteriistades, termoregulaatorites, termoreleedes, temperatuuri mõju kompenseerivates seadmetes jm. Termobimetalle kasutatakse ka nn hingava energiasäästliku kattematerjali loomiseks.
Theodore Caplow

Theodore Caplow (sündinud 1969. aastal New Yorgis) on USA ettevõtja, keskkonnainsener, leiutaja ja säästva põllumajanduse edendajaid.
Tema projekteeritud on Science Barge'i ('teaduspargase') ujuvteaduspargid New Yorgi osariigis Yonkersis (2006) ja Miamis Miami Science Barge'is (2012). Ta patenteeris 2009. aastal koos Zakery Ward Adamsiga hüdropoonika meetodit rakendava vertikaalselt integreeritud kasvuhoone.

Haridustee

Ta lõpetas 1992. aastal Harvardi Ülikooli bakalaureusekraadiga sotsioloogias (cum laude) ja sai 1998. aastal Princetoni Ülikoolist magistrikraadi masinaehituses. 2004. aastal kaitses ta Columbia Ülikoolis New Yorgis doktorikraadi keskkonnatehnoloogias.

Isiklikku

Tema isa Theodore Caplow oli Virginia Ülikooli sotsioloogia emeriitprofessor.
Humppila vald

Külad

Huhtaa, Humppila, Koivisto, Murto, Taipale, Venäjä
Vallatu Magasin

Vallatu Magasin oli ajaviite- ja huumoriajakiri, mis ilmus aastatel 1936–1940 Tartus 6 korda aastas kirjastuselt Maret. Sisaldas erootilisi fotosid. Vastutaja ja tegevtoimetaja oli R. Puusepp.
Toimetus asus Tartus aadressil Ülikooli 25. Väljaannet trükiti trükikodades Postimees 1936–1937 ja Maret 1938–1940. Ajakirja 1940. aasta viimane nr. 5 (19) ilmus pealkirjaga "Nimetu : endine Vallatu Magasin". 
Kaastöötajad: 1937 aasta nr 2 esikaane illustreeris Enn Roos, tekste kirjutas Ilmar Sikemäe (ps. Endel Kuljus).
Jaan Lõvi

Jaan Lõvi (6. november 1853 – 15. september 1939) oli eesti koolmeister.
Lõvi sündis Viljandimaal Vana-Võidus. Ta õppis Viljandi kihelkonnakoolis ning oli seejärel koolmeistriks Türi kihelkonnas Retlas. Ta lõi seal laulu- ja mängukoori ning asutas raamatukogu. Samuti oli ta Eesti Postimehe ja Sakala kirjasaatja ning kuulus Eesti Kirjameeste Seltsi. 1886. aastal läks ta tülli kohaliku kirikuõpetajaga ja pidi koolmeistri ametist loobuma. Samal aastal surid ka ta naine ja kaks tütart. Lõvi suutis aga saatuselöökidest üle olla ning alustas uut elu, rajades Türile uue koolimaja, kus ta ise juhatajaks hakkas. 1911. aastal rajas ta ka Türi linnasetööstuse. Lõvi lõi aktiivselt kaasa ka Türi seltsielus ning juhatas laulu- ja pasunakoore.
Ta on maetud Türi Kesklinna kalmistule.

Isiklikku

Tema poeg oli ajakirjanik Oskar Lõvi (1903–1942).
Murdeliit

Murdeliit on murdeteaduses selliseid murdeid koondav murdeüksus, millele on omased sarnased hilised ühismuutused.
Eestis on murdeliite leitud nt mitmetest Peipsi-äärsetest murretest, kuna neil on hilise ühismuutusena saav kääne moodustatud st-lõpu abil (nt sõnavorm "meheks" on nendes murretes sõnavormina "mehest").
Rosalind Franklin

Rosalind Elsie Franklin (25. juuli 1920, Notting Hill, London – 16. aprill 1958, London) oli Briti biofüüsik ja röntgenkristallograaf, kes andis otsustava panuse DNA, RNA, viiruste, kivisöe ja grafiidi peenmolekulaarstruktuuride mõistmisse. Kõige tuntum on tema töö DNA-ga, kuna DNA-l on ülitähtis roll rakumetabolismis ja geneetikas ning selle struktuuri avastamine aitas kaastöölistel mõista, kuidas edastub pärilikkusinfo vanematelt lastele.
Kõige tuntum on Franklini töö DNA röntgendifraktsiooni kujutistega, mis viis DNA kaksikspiraali avastamiseni. Francis Cricki hinnangul olid Franklini andmed selle struktuuri kindlaksmääramise võti, lubades Crickil ja Watsonil 1953. aastal DNA struktuuri molekulaarmudeli. Franklini saadud kujutisi röntgendifraktsioonist, mis kinnitasid DNA kaksikspiraalstruktuuri, näidati Watsonile ilma Franklini loa ja teadmiseta. See foto ja tema täpne tõlgendus sellest andsid väärtusliku arusaama DNA struktuurist, kuid Franklini teaduslik panus kaksikspiraali avastamisse jäetakse tihti kahe silma vahele.
Franklini artiklite avaldamata visandid (mille ta koostas, tehes ettevalmistusi Londoni King's College'ist lahkumiseks) näitavad, et ta oli iseseisvalt teinud kindlaks DNA kaksikspiraali B-vormi ja fosfaatrühmade asetuse struktuuri välisküljel. Lisaks veenis just Franklini aruanne Cricki ja Watsonit, et struktuuri selgroog peab asuma välisküljel, mis oli otsustav, kuna enne seda olid nii nemad kui ka Linus Pauling üksteisest sõltumatult loonud mudelid, milles ahelad paiknesid molekuli siseküljel ning alused väljaspool. Paraku avaldati tema artikkel kolmandana ajakirja Nature kolmest DNA-teemalisest artiklist koosnevas seerias, kus Watsoni ja Cricki artikkel vaid vihjas tema panusele nende hüpoteesi.
Pärast DNA-uuringus osalemist juhtis Franklin teedrajavaid tubakamosaiigiviiruse ja poliomüeliidiviiruse uuringuid. Ta suri 1958. aastal 37-aastaselt munasarjavähki.
Karl Ristikivi muuseum

Karl Ristikivi muuseum asus Tartus aadressil K. A. Hermanni 18, see asutati 1987. aastal (teistel andmetel 1989. aastal). Muuseum avati Karl Ristikivi sünniaastapäeval 16. oktoobril 1991 kirjaniku viimases elukohas enne Eestist lahkumist (1940–1943).

Ajalugu

Muuseumi loomise mõte sündis 1980. aastate algul, kui Tallinna muusikaõpetaja Helga Ebber hakkas koguma materjali näituse jaoks, mille ta organiseeris omal kulul 1982. aastal kirjaniku kodukohas Varblas Karl Ristikivi 70. sünniaastapäevaks. Hiljem viis ta näituse ka mujale Eestisse, sh Tartusse, kus seda esitleti Eesti Kirjandusmuuseumis. Üliõpilastuba, milles Karl Ristikivi Tartus elas, osteti muuseumi loomiseks laulva revolutsiooni ajal 1988. aastal ENSV Ministrite Nõukogu poolt Tartu Linna RSN Täitevkomiteele eraldatud rahaga. Ristikivi muuseumi avamine oli "uue aja märk, erifondi kaotamise ja keelatud kirjanduse ajastu lõppemise sümbol, mida tervitati nii siin- kui ka sealpool Läänemerd," kirjutas selle tähtsusest ja tähendusest ajastu kontekstis kirjandusteadlane Rutt Hinrikus.
Muuseumis sai näha nii kirjaniku elupaiga miljööd kui ka näitust kirjaniku elust ja loomingust. Peale selle oli muuseumis ka palju materjali 1930. aastate Tartu vaimuelust (Veljesto, Arbujad) ning Eesti pagulaskirjandusest laiemalt. Livia Viitol on iseloomustanud muuseumi ekspositsiooni nõnda: "Muuseumis ringi liikudes ja kirjanikule kuulunud raamatukappi, voodit ja padjale visatud portfelli vaadates tabab külastajat ootamatu äratundmine: kui hiljaaegu eksponeeriti Rocca al Mare vabaõhumuuseumis küüditatutest maha jäänud toasisustust, eesmärgiks sisendada vaatajale visuaalse pildi kõrval ka tunnet, siis Ristikivi muuseum eksponeerib Ristikivi isiku, tema elu ja loomingu kõrval ennekõike paguluse tunnet, sundides muuseumikülastajat mõtlema pagulusele, XX sajandi "katkuks" nimetatud nähtusele sügavamalt."
1988. aastast korraldati muuseumis Ristikivi päevi ning 2002. aastal alustati loeng-kontsertide sarja, mida rahastas Tartu Kultuurkapital. Samal aastal esitas Tartu Üliõpilasteater muuseumis lavastust "Kõigi teede pikkus ajas on võrdne", mille 25 aastat varem tõi lavale tudengiteater Valhalla.
Karl Ristikivi muuseum oli Tartu Linnamuuseumi filiaal, mida haldas MTÜ Karl Ristikivi Selts. Muuseumi juhatasid aastatel 1989–1996 Janika Kronberg ja 1996–2000 Toomas Muru, teadurina töötas seal 1997–1999 Rutt Hinrikus.
Vähese populaarsuse tõttu suleti muuseum Tartu linnavalitsuse otsusega 1. jaanuarist 2007. Ruumid anti tasuta kasutamiseks Karl Ristikivi Seltsile, mille esimees Janika Kronberg lubas ka edaspidi eelregistreerimisega külastajaid majaga tutvuma lasta.

Mälestuse jäädvustamine

Ristikivi muuseumi avamist 1991. aastal kajastas ringvaade "Eesti Kroonika" nr 15 (Tallinnfilm, režissöör Peep Puks).
Kukruse mõis

Ajalugu

Kukruse mõis on oletatavasti rajatud aastatel 1410–1453. Mõisa mainitakse esmakordselt aastal 1453. Algselt kuulus mõis Lodede suguvõsale (1410–1744): Hans Lode (1410), Fromhold Lode (1453), Gerhard Lode (1694), Dietrich von Lode (1720).
Põhjasõja järel oli mõisaomanikud Engelhardtid: Gustav Friedrich von Engelhardt (1745). 1750. aastal omandas mõisa Caspar Friedrich von Engelhardt (1699–1768), kuid vahetas 1762. aastal mõisa Christoffer Friedrich von Tolliga Ojasoo mõisa vastu.
Aastast 1762 kuulus Tollidele: 1762–1767 Cristopher Friedrich von Toll (maetud Kukrusele), 1770–1813 Carl Gustav von Toll, 1813–1841 Friedrich von Toll (maetud Kukrusele), 1841–1876 Robert von Toll (maetud Kukrusele), 1877–1917 Hermann Georg von Toll (Roberti poeg), 1917–1919 Benno von Toll (Hermanni poeg), kelle käes oli mõis kuni 1919. aasta sundvõõrandamiseni.
1923. aastal läks mõisamaa 1919. aasta maareformiga asunikutaludele ja härrastemaja põlevkivitööstuse käsutusse. 1. oktoobril 2010 avati mõisahoones polaarmuuseum SA Kukruse Polaarmõis, mis on ühtlasi ka temaatiline õppe- ja meelelahutuskeskus.

Mõisa kalmistu

Kukruse mõisa kalmistu jääb mõisa südamest linnulennult umbes 1,1 km kaugusele lõunaedelasse.

Varia

Kukruse mõisaga on seotud Vene polaaruurija Eduard von Toll (1858–1902), kellelt pärinevad Põhja-Siberi esimesed põhjalikud geoloogilised ning klimaatilised uurimused.
Einhard

Einhard (umbes 770 – 14. märts 840) oli frangi ajaloolane, Karl Suure abiline ja biograaf.
Einhard oli aadlik. Ta kasvas üles ja sai hariduse Fulda kloostris ja võeti Karl Suure õukonda 791. või 792. aastal. Ta võitis Karl Suure erilise usalduse, mistõttu too määras ta paljude kloostrite ilmikabtiks.
Ta on ladinakeelse teose "Karl Suure elu" ("Vita Caroli Magni") autor ja Kuninglike Frangi Annaalide (Annales Regni Francorum) kaasautor. Ta võttis eeskuju Suetoniusest ja teistest rooma biograafidest. "Karl Suure elu" peetakse keskaja üheks silmapaistvaimaks elulookirjelduseks.
Einhardi mõjul ehitati Aachenisse, Michelstadti ja Seligenstadti avalikke hooneid.
Pärast Karl Suure surma oli ta Ludwig Vaga kirjutaja.
Doping

Ajalugu

Sõna "doping" ilmus esmakordselt tõenäoliselt 1889. aastal ühes inglise sõnastikus. Terminiga nimetati oopiumi ja teiste narkootikumide segu, mida kasutati hobuste ergutamiseks. Paljud arvavad, et sõna on inglise päritolu; tegelikult see päris nii pole.
Sõna "doping" tuleneb sõnast "dop", mis kuulub ühte Kagu-Aafrika dialekti. Nii nimetasid selle suguharu liikmed uimastavat jooki, mida tarvitati stimulaatorina kombetalituste ja tantsude ajal.
Tunduvalt hiljem hakati nii nimetama iga stimulaatorit, mida kasutati hobuste ja koerte ergutamiseks. 
Tänapäeva spordis kasutatakse dopingut laialdaselt ja see pole juhuslik. Sageli pole see tingitud mitte sportlase soovist iga hinna eest võita, vaid võidu majanduslikust hädavajalikkusest, millest sõltub sportlase olevik ja tulevik.
Eliot Higgins

Bellingcat

Higgins alustas Süüria kodusõja teemalise blogi pidamist 2012. aastal. 15. juulil 2014 käivitas Higgins uue veebisaidi Bellingcat kodanikuajakirjanikele, mis on mõeldud kasutamiseks jooksvate sündmuste uurimisel. Bellingcat toetub avalikest allikatest, nagu videod, kaardid ja fotod, saadavale teabele. Saidi käikulaskimist rahastati Kickstarteri kampaaniast saadud vahenditega. Bellingcati iseõppinud analüütikute seas on lisaks Higginsile veel kaheksa vabatahtlikku kaastöölist.
Mihkel Lepper

Mihkel Lepper (ka Mihhail Lepper; 13. märts 1900 (ukj) Varssavi – 2. mai 1980 Stockholm) oli Eesti tummfilmipioneere.
Pärast I maailmasõda töötas ta Tallinnas filmiettevõttes Estonia-Film.
1924 oli ta filmiajakirja Film ja Ekraan vastutav toimetaja.
1940 läks Lepper baltisakslaste ümberasumise käigus Saksamaale.
Euroopa Liidu sõjaline operatsioon Kesk-Aafrika Vabariigis

Euroopa Liidu sõjaline operatsioon Kesk-Aafrika Vabariigis (EUFOR RCA) on ÜRO mandaadiga Euroopa Liidu rahuvalvemissioon Kesk-Aafrika Vabariigi pealinnas Banguis. Missiooni eesmärk on riiki stabiliseerida pärast mitmeaastast sisekonflikti. Missiooni osas jõuti kokkuleppele 2014. aasta jaanuaris ning esimene operatsioon algas sama aasta aprillis.

Taustainfo

2012. aastal puhkesid Kesk-Aafrika Vabariigis siseriiklikud konfliktid, mis sundisid kristlasest presidenti François Bozizéd 2013. aasta märtsis tagasi astuma. Tema järel sai presidendiks muslimitest koosneva liidu Séléka juht Michel Djotodia, kes astus tagasi 2014. aasta jaanuaris. ÜRO Pagulaste Ülemvoliniku Ameti sõnul on naaberriikidesse põgenenud 37 000 inimest ning riigis on ümber asunud 173 000 inimest.