Templiordu

Templirüütlite ajalugu

1117. aastal lahkus enamik ristirüütleid esimese ristisõja käigus vallutatud Jeruusalemmast. Kohale jäänud kontingenti loeti piisavaks linna oma valduses hoidmiseks ning kohaliku muslimite ehk mamelukkide kuninga Mohamadi eemal hoidmiseks. Et aga linna ümbritsesid röövlid ja kristlasi vihkavad põhiliselt mamelukkidest muslimid, siis moodustasid üheksa rüütlit Hugues de Payensi juhtimisel Templiordu, mida Jeruusalemma kuningas Baudouin II 1118 aastal ka tunnustas. Ordu sai kuningalt hooned Jeruusalemma Templi mäel ja selle järgi ka nime – Templiordu, Templivendade (Kristuse ja Saalomoni Templi Vaesed Rüütlid) ordu. Asutajaiks olnud üheksa prantslasest rüütlit, eesotsas vaesest, aga nimekast Champagne'i aadlisuguvõsast pärit Hugues de Payens'iga. 
Ordu eesmärgiks sai Jeruusalemma saabuvate ja sealt lahkuvate palverändurite kaitsmine. Oma peamiseks eesmärgiks seadis ordu palverändurite kaitsmise ja võitluse väärusuliste muhameedlaste vastu. Templirüütlite armee suuruseks on hinnatud umbes 6000 meest, neist 1000 rüütevenda ja 5000 teenijavenda. Templirüütlid moodustasid peaaegu kogu Euroopat katva kindlustuste ja sadamate võrgustiku, mis aitas palveränduritel liikuda kodu ja Jeruusalemma vahel. Lisaks füüsilisele kaitsele võttis ordu hoiule ka rändurite raha ja andis välja esimesi ametlikke tšekke ehk paberraha, mille eest maksti rändurile mündid välja ordu kindluses, mis asus ränduri sihtkohas. Lisaks kinkisid paljud aadlikud ja muud isikud ning samuti kirik ja mõned riigid ordule maad, mis pandi tulu tooma või anti rendile. Kingituste hulgas oli näiteks Malta saar.
Reedel, 13. oktoobril 1307 (templirüütlite teemal kirjutanud Katherine Kurtz on nimetanud seda daatumit reede, kolmeteistkümnenda kui õnnetu päeva fenomeni alguseks) arreteeriti Prantsusmaa kuninga Philippe Ilusa korraldusel kõik templirüütlid Prantsusmaal ning teiste monarhide kaasabil ka paljud templirüütlid teistes riikides. Vaatamata Prantsusmaa kuninga mõjuvõimule ja paavsti abile keeldus enamik Euroopa monarhe templirüütlite represseerimisest. Näiteks Saksamaal, Hispaanias ja Portugalis andsid kuningad templirüütlitele võimaluse moodustada uued ordud vanade ülesannetega.
Kuningas Philippe ei leidnud oma üllatuseks ordu lossidest peaaegu mitte midagi väärtuslikku. Hoolimata tema spioonide väidetest templirüütlite "tohutu varanduse" kohta, olid rüütlid olnud vaesed, nagu ütleb nende nimi Jeruusalemma Kristuse ja Saalomoni Templi Vaeste Rüütlite ordu. Oma viha ja pettumuse valas kuningas välja vangistatud ordu suurmeistri Jacques de Molay vastu, kelle ta saatis aastal 1314 tuleriidale. Pärast seda daatumit saadeti ordu de jure laiali ja eri kohtades moodustati erinevad ordud templirüütlite varade haldamiseks. Suurem osa ordu varadest anti üle Hospitaliitide ordule, kes oli olnud algusest peale templirüütlite nn satelliitordu – kui templirüütlid tegelesid põhiliselt sõjanduse ja pangandusega siis hospitaliidid meditsiini ja haavatute-haigete raviga.
Hilisemas ajaloos on templirüütlite materiaalne ja vaimne pärand tõusnud korduvalt tülide ja spekulatsioonide keskpunkti. Aastasadade jooksul kuni tänapäevani on nii mõnigi organisatsioon püüdnud templirüütlite ideid edasi kanda.

Spekulatsioonid

Vastupidi väitele ordu asutanud rüütlite vaesusest on väidetavalt olemas tõendid, et ordu ametlik asutaja Hugues de Payens oli suhteliselt rikas ja väga pika ajalooga aadlik Lõuna-Prantsusmaalt. Payensi on peetud katarite järeltulijaks ja nende ideede edasikandjaks. Mõnedel andmetel tegutses ordu poolametlikult nii Lõuna-Prantsusmaal kui Hispaanias ja Portugalis vähemalt 200 aastat, enne kui ta Jeruusalemmas oma ametliku mandaadi sai. 
On väidetud, et esimestel tegevusaastatel tegeles ordu väljakaevamistega Jeruusalemmas kunagises Saalomoni Templi asukohas ning ignoreeris oma kohustust kaitsta palverändureid. Samas ei teinud kuningas ordule sellekohaseid etteheiteid. 
Väidetavalt hakkas ordu 1119 aasta lõpus uute liikmetena värbama ja ordineerima eeskätt kõrgaadlikke, mitte potentsiaalseid patrullteenistuses palverändurite kaitsjaid. On väidetud, et järgnevate aastakümnete jooksul koondusid ordu kätte suured varandused, kuigi selle juhid elasid väliselt tagasihoidlikku elu. Asjaolu, et ordu laialisaatmisel nende juurest varandusi ei leitud, on seletatud templirüütlite hea luureinfo ja ettevaatusabinõudega. Väidetavalt kadus teadmata vähemalt 10 tonni kulda ja muid väärismetalle ning kalliskive. 
On esitatud oletusi, et ordu koostatud laevastik jõudis Põhja- ja ka Lõuna-Ameerikasse ning purjetas ümber Aafrika. Laevastiku suuruseks on arvatud 200–500 alust. Samas pole selgitust laevastiku edaspidisele saatusele. Üks hüpotees seob templirüütlite laevastikuga mereröövlite ilmumise maailma meredele surnupealuulipu all. 
On oletatud, et templirüütlid aitasid Bannockburni lahingus Šotimaa kuningal Robert I Bruce'il purustada Inglismaa väed.
Templirüütleid on seostatud kataritega. Mõlema liikumise juhtivad jõud pärinesid Lõuna-Prantsusmaalt. Mõlemate käes on väidetavalt olnud kristlikule kirikule olulisi reliikviaid.
Templirüütleid on peetud ka tänapäevase vabamüürluse eelkäijaks.