Eesti rahvatants

Eesti rahvatants on eesti kultuurile ainuomane tantsuliik, mis põhineb traditsioonidel. Seda iseloomustab korduvate motiivide ja lihtsate liikumismustrite rida. Eesti rahvatants on rahulik, kuid võrreldes teiste rahvastega teeb selle erilisemaks põhisammude liigirikkus.

Ajalugu

Esimesed teated eesti rahvatantsust on pärit 13. sajandist. Väga paljud tantsud olid seotud merega. Algselt tantsiti kindlatel tähtpäevadel ja pühadel nagu näiteks pulmad või jaanipäev. 19. sajandist hakkasid Eesti tantsukultuuri tungima ka teiste rahvaste traditsioonid. 20. sajandi alguses kaasnesid rahvusluse tõusuga ühiskondlikud muutused. Sihipäraselt vormiti oma kultuuriruumi.  Tekkis vajadus rahvuslike sümbolite järele, et nende kaudu ühtekuuluvustunnet surendada. Rahvatants muutus rahvuslikuks sümboliks, millest sai kultuuripärand ja traditsioon, mis on kestnud mitmeid sajandeid. 
Eesti rahvatantsul on erinevad vormid, millest vanimaks peetakse ringtantsu. Arvatavasti pärinevad ringtantsud Skandinaaviast ning nende algseks eesmärgiks oli kaitse kurjade vaimude eest. Tantsud, milles jäljendatakse loomi või mõnda tegevust nimetatakse imiteerimistantsudeks. Neid tantsiti veel 19. sajandil, kuid aja jooksul kaotasid need oma tähtsuse. Eestlaste tantsuvara hulka kuuluvad ka rühmatantsud, mis pärinevad enne 19. sajandit. Neis peetakse tähtsaks tantsijate arvu ja ühist koostööd ning pööratakse rõhku sammudele. Tuntumaid rühmatantse on kaerajaan. 19. sajandi teisel poolel tõusis esile paartants ning rahvatants sai endale tähtsa koha seltskondlikus suhtlemises. Populaarseks sai valss, mis tuli Eestisse Euroopast ning seda mõisteti erinevates piirkondades omamoodi ja nii tekkisid erinevad labajalavalsi variandid. Veel tähtsaks peetakse polkat, mis oli 20. sajandil tõusnud labajalavalsi kõrvale. Lisandusid veel uued stiilid, näiteks reilender ja padespaan, mida tantsitakse praegugi. 
Tänapäeval ei koosne rahvatants ainult põhisammudest, vaid sellele on lisandunud palju omaloomingulisi samme ja tõsteid. Olenevalt rahvatantsurühmadest ja nende juhendajatest tantsitakse kas uuenduslike või põhisammude järgi.

Rahvariided

Eesti rahvatantsu juurde kuuluvad rahvariided, mis on igas kihelkonnas erinevad. Nende erinevus väljendub seeliku triibu värvides ja mustrites. Naised kannavad villast seelikut, mis tõmmatakse vööga kinni. Seljas on linane särk või käised. Särgi peale pannakse ka villane vest. Peas kantakse pärga või tanu. Meestel on jalas põlvedeni ulatuvad püksid ja seljas linane särk, mille peale läheb samuti vest. Peas on kaabu ja lisaks riietele on seljas mulgi kuub. Nii meestel kui naistel on jalas valged sukad ja pastlad ning särgi kaeluses on ehteks sõlg.

Tantsupidu

Kõige suurem eesti rahvatantsu festival on tantsupidu, mis toimus esimest korda 1934. aastal Kadrioru staadionil. Iga peo aluseks on teema, mille järgi ka valitakse tantsud. Tantsupidu toimub traditsiooniliselt Tallinnas Kalevi staadionil iga nelja aasta tagant. Programmis on tantse igale vanusele. Kavas põimitakse kaasaegsed lavastused vanade eesti rahvatantsudega.
Tähtis isik eesti rahvatantsu ajaloos on Anna Raudkats, kes oli kõrgharidusega võimlemisõpetaja ja rahvatantsude üleskirjutaja. Ta avaldas kogumiku "Eesti rahvatantsud". Igal üldtantsupeol on kavas ka tema kõige tuntum tants "Tuljak". Teine oluline isik on Ullo Toomi, kelle algatusel said alguse tantsupeod. Ka esimesel tantsupeol oli ta üldjuht. Ullo Toomi Fond annab välja tantsutaadi preemiaid.