google/wiki40b huggingface dataset:
Harf

Päritolu

Kõige tõenäolisemalt leiutati harf sõltumatult mitmes maailma piirkonnas juba esiajal. Sageli on öeldud, et harfi leiutamisele võis kaasa aidata pinguletõmmatud vibunööri tinistamine. Üks harfitüüp, vibuharf, ongi sisuliselt vibu, millele on kinnitatud kõlakast ja mitu keelt. Selleks, et harfile oleks võimalik kinnitada rohkem keeli, hakati hiljem harfe tegema mitte ühest, vaid kahest puutükist, mis ühest otsast omavahel kinnitati. Seda harfitüüpi nimetatakse nurkharfiks.
Harfide vanimad kujutised kunstis pärinevad Vana-Egiptuse 6000 aastat tagasi (need olid eessambaga) ja Pärsiast 5000 aastat tagasi.
Näppekeelpille on traditsiooniliselt mainitud ka Piiblis, eriti seoses kuningas Taavetiga, kuid vastava heebrea sõna "nevel" tähendus on teadmata: see võib tähendada ka lüürat, lautot või isegi flööti. Sellele segadusele on kaasa aidanud asjaolu, et ajalooliselt on ingliskeelne sõna harp tähistanud mitte üksnes harfi, vaid enam-vähem iga keelpilli, mida ei mängita poognaga, alates parmupillist (jew's harp) ja suupillist (french harp) kuni orelini välja. Sageli on mõistlik ingliskeelne harp tõlkida kandleks.
Vanad kreeklased tundsid küll mitut sorti kolmnurkharfe (trigonon, sambuuk), kuid omaseks see pill neile ei saanud. Nad eelistasid lüürat.
Lääne-Euroopasse jõudis harf 8. sajandil mauride kaudu, kes sel ajal Pürenee poolsaare vallutasid.
Aafrika rahvamuusikas kasutatakse mitut sorti harfe, nii vibu- kui ka nurkharfe. Aafrika harfid on eessambata. Peale selle on Aafrikas eurooplase jaoks veidraid pille, näiteks Lääne-Aafrikast pärit kora, mida sageli kirjeldatakse harflautona.
Harf on kujutatud Iirimaa vapil.
Kösterkoolmeister

Kösterkoolmeister (ka köster-koolmeister, kösterkooliõpetaja, köster-kooliõpetaja) oli 17.–20. sajandini köster, kes õpetas ka köstri- või kihelkonnakoolis.
Tallinna Õpetajate Maja

Tallinna Õpetajate Maja on Tallinna linnaasutusena tegutsev koolitus- ja kultuurikeskus. Asutus asub aadressil Raekoja plats 14.
Asutus asutati 1957. aastal. Aastatel 1957–1994 kandis see nime Haridus- ja Teadusala Töötajate Maja.
Seal on andnud etendusi Vanalinnastuudio.
Protsessor

Protsessorid ja südamikud

Varem nimetati protsessoriks nii komponenti (kivi plastkorpuses, mis pistetakse jalgadega protsessori pessa) kui ka andmeid töötlevat aritmeetika-loogikaseadet. Tänapäeval on paljudel protsessorikiipidel mitu nn protsessorisüdamikku, kusjuures iga südamik on suuresti omaette aritmeetika-loogikaseade. Protsessori all mõistetakse tavaliselt komponenti; andmeid töötlevat aritmeetika-loogikaseadet nimetatakse enamasti südamikuks ehk protsessorisüdamikuks.

Tööpõhimõte

Masinakäsu täitmine sisaldab erinevaid tegevusi: juhtseade peab käsu dekodeerima, seejärel tuleb käsk täita jne. Käsu täitmiseks on protsessori sees käsukonveier ehk reeglite ja tegevuste kogum, mida see protsessor täita oskab. Käsukonveieri astmete arv sõltub protsessorist. Et keerulisemad protsessorid on pikema käsukonveieriga, ja seega kuluks ühe takti täitmiseks rohkem takte, on kasutusele võetud tehnoloogia, kus mitu käsku täidetakse korraga. Samal ajal kui üks käsk on dekodeeritud ja seda on täitma asutud, hakatakse dekodeerima juba järgmist käsku.
José Francisco del Montenegro

José Francisco del Montenegro  (1800 – 11. august 1851) oli Nicaragua poliitik, aastal 1851 Nicaragua ülemdirektori kohusetäitja.
José Francisco del Montenegro oli poliitilistelt vaadetelt konservatiiv. Aastal 1845 sai temast José León Sandovali valitsuskabinetis välisminister.
4. augustil 1851 korraldas kindral José Trinidad Muñoz Fernández koos Pablo Buitrago y Benaventega riigis sõjaväelise putši, mille tagajärjel riigipea José Laureano Pineda Ugarte pages Hondurasesse. Granadas seati seepeale riigipea ametisse José Francisco del Montenegro, kes aga peagi peale ametiastumist suri. Ülemdirektoriks kuulutasid end ka Hondurasesse pagenud Pineda ja lisaks veel Justo Abaunzo Leónis. Francisco Castellón Sanabria arvamuse kohaselt oli nende intriigide taga  San Salvadori piiskop José Jorge Viteri y Ungo.
Irina Anniko

Irina Anniko (7. november 1933 Tartu – 11. mai 2013) oli eesti muusikapedagoog.
Ta lõpetas aastal 1955 koorijuhtimise erialal (Ira Trilljärve klassis) Tallinna Muusikakooli ja aastal 1960 koorijuhi-muusikaõpetaja erialal (Heino Kaljuste klassis) Tallinna Riikliku Konservatooriumi.
Ta oli aastatel 1960–1978 Tallinna Riikliku Konservatooriumi raamatukogu juhataja. Aastatel 1978–2001 oli ta Georg Otsa nimelise Tallinna Muusikakooli direktori asetäitja õppealal.

Isiklikku

Tema ema Nadežda Sillar (1910–1986) oli laulja (metsosopran).
Uula Eronen

Uula Kalervo Eronen (sündinud 27. septembril 1937 Helsingis) on soome ajakirjanik ja kirjanik.
Uula Eronen on lõpetanud Tampere Ülikooli. Ta töötas üle 30 aasta ajalehe Helsingin Sanomat toimetuses.
Madis Järvi

Madis Järvi (sündinud 6. aprillil 1988) on eesti vioolamängija, helilooja ning dirigent.
Madis Järvi alustas oma viiuliõpingud Eestis aastal 1994 Ivi Tiviku klassis. Tema õpingud jätkusid Soomes Pertti Sutineni juhentamisel aastal 1995. Aastast 2008 jätkas ta vioolaõpinguid Lahti Konservatooriumis. Madis tegeleb ka heliloomingu ja dirigeerimisega. Dirigeerimisega hakkas ta tegelema juba 11 aastaselt Jüri Ruut-Kanguri juhendamisel.
Aastal 2008 tegi ta oma orkestri „Lahden Nuori Kamariorkesteri”. Tema teoseid on esitatud nii Eestis, Soomes kui ka näiteks Saksamaal. Madis on ka osalenud mitmetel meistrikursustel. Teda on õpetanud näiteks Klaus Christa, Juhani Palola, Pertti Sutinen, Mikhail Zemtsov, Tatjan Liberova, Atso Almila, Neeme Järvi, Paavo Järvi, Leonid Grinn.
Aastal 2011 esitas ta Soomes oma esimese vioolakontserdi koos Lahti kõrgkooli sümfoonia orkestriga Esa Heikkilä dirigeerimisel. aastal 2012 kevadel võitis ta Lahti Kõrgkooli heliloomingu konkursi teosega "White Dwarf" sümfoonia orkestrile. 2013 aastal lõpetas ta Soomes kõrgkooli vioola erialal parimate hinnetega. Novembrist 2013 asus ta tööle Rahvusooper Estonia vioolarühma.
Madis Järvi on ka ansambel Järvi Instrumentalists liige.

Isiklikku

Tema vanaisa oli Järvide dünastia alusepanija ja dirigent Vallo Järvi, isa on tšellist Teet Järvi, onu on dirigent Neeme Järvi ning ema on pianist Mari Järvi,
Thief

Tegelased

Garrett on üksildane murdvaras, kes ei vaja abilisi ega sõpru. Ta on ainus mängija poolt kontrollitav tegelane.
Mäng toimub keskaegses suurlinnas ja selle ümbruses, mistõttu moodustavad suure osa tegelastest kas linnatänavatel patrullivad valvurid ja oma asju ajavad linnakodanikud või kindlate isoleeritud asukohtade spetsiifilised elanikud (hauakambris elavad surnud, looduses kohalikud loomad jne). 
Linnavalvurid on üldiselt Garretti suhtes vaenulikult meelestatud, kuna ta on ilmselgelt kahtlase välimusega. Linnakodanikud võivad varast tänaval kohati ignoreerida, kuid majade elanikud tõstavad loomulikult kohe protesti, kui oma toast võõra mehe leiavad. Ükski linnakodanik pole siiski Garrettile ohtlik, sest nende esimeseks impulsiks on pigem põgeneda ja valvureid appi hüüda. 
Elavad surnud on praktiliselt eranditult agressiivsed ja vaenulikud, osad loomad kipuvad samuti ründama nende alale sattunud võõrast olendit. 
Interaktsiooni teiste tegelastega mängitakse läbi tasemete vahel näidatavates videotes, mängus endas ei saa Garrettit panna teiste tegelastega suhtlema.

Tootja

Firma Looking Glass, kes oli nii mängu "System Shock" kui ka "Thiefi" ja "Thief II" taga, läks 2000. aastal pankrotti. See rikkus kauaks plaani anda välja sarja 3. osa. 2004. aastal ilmus "Thief 3", mille tootjaks oli mängu "Doom" väljaandja John Romero firma ION Storm. Kuigi tootjafirma on vahetunud, järgis ION Storm siiski üldiselt eelkäija stiili ja ideed.
Tillmann Bredenbach

Tillmann Bredenbach (1526–1587) oli saksa katoliiklik vaimulik ja kirjamees.
Bredenbachi kuulsus põhineb tema ladinakeelsel kirjatööl Liivi sõja algusest, mis kannab pealkirja "Historia belli Livonici" (Liivi sõdade ajalugu). Ta käsitleb seal peamiselt Tartu piiskopkonna langemist, tuginedes peamiselt endise Tartu toomhärra Christian Olmeni jutule. Samuti vaatleb ta, nagu seda on tehtud enamikus toonastes ajalooteostes, lühidalt Vana-Liivimaa avastamis- ja vallutuslugu ning eelnevaid sõdu venelastega, eriti muidugi Wolter von Plettenbergi aegset Liivi-Moskva sõda. 
Ehkki tema teos on leppimatult luterlusevaenulik (selle usu levikut peabki ta Liivimaa hädade peapõhjuseks) ning sageli ka ajaloolisest reaalsusest tugevalt kaugenev (jumalik vahelesegamine, üle 300 000 venelase linnuseid piiramas), leidub selles ka palju ajalooliselt väärtuslikku materjali, näiteks 1520. aastate usupuhastuse ja üldise meelsuse kohta sõjaeelsel Liivimaal. Bredenbach alustas raamatu kirjutamist 1558. aastal, mil Olmen Saksamaale tuli, ning esmatrükk ilmus tõenäoliselt 1564. aastal (1558. aastat, mida on mõnikord arvatud esmatrüki ilmumisdaatumiks, ei saa kuigi reaalseks pidada).
1565. aastal sai Bredenbach Ingolstadti ülikoolis usuteaduste doktori kraadi ning oli juba varem saanud mitmel pool toomhärraks. 1569. aastal sai temast aga Bonni vaimuliku kolleegiumi esimees.
Kohala vald

Kohala vald (saksa keeles Tolks) oli vald Virumaal Rakvere kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1893 ja siis liideti see vald Kaarli vallaga.
Pavel Tregubov

Pavel Tregubov (vene keeles Павел Владимирович Трегубов; sündinud 21. detsembril 1971 Krasnodaris) on vene maletaja, rahvusvaheline suurmeister (1994). 
Tregubov sai suurmeistriks 23-aastaselt 1994. aastal. Aasta varem sai ta FIDE-lt rahvusvahelise meistri nimetuse. 2000. aastal tuli Tregubov Euroopa malemeistriks.
Ta on abielus malesuurmeistri Aleksandra Kostenjukiga.
Mati Karge

Mati Karge (kuni 1935. aastani Mathias Axel Egbert Grenzup (13. mai 1893 Tartu – 24. august 1972 Stuttgart) oli Eesti sõjaväelane (major).
Ta õppis Tallinna reaalkoolis. 
Esimesest maailmasõjast võttis ta osa 12. tragunipolgu koosseisus. Teda austati 1916. aastal Georgi mõõgaga. Vene kodusõja ajal teenis ta Loodearmees ratsajäägripolgus eskadroni ülemana. Pärast selle likvideerimist astus Eesti kaitseväkke. 1924. aastal ülendati ta majoriks. Teisest maailmasõjast võttis ta osa Saksa armee koosseisus. 
Karge on maetud Leinfelden-Echterdingeni kalmistule.
Paul Pinna tänav

Paul Pinna tänav on tänav Tallinnas Lasnamäe linnaosas Laagna asumis. Tänav sai nime eesti näitleja Paul Pinna järgi.
Tänav algab Punaselt tänavalt, kulgeb põhjaloode suunas, ristub Vikerlase tänavaga, teeb ringi ümber lasteaed-põhikooli hoone ning lõppeb Miina Härma tänaval.
Paul Pinna tänaval asub Paepealse raamatukogu, Tallinna Laagna Lasteaed-Põhikool. 
Paul Pinna tänav sai nime 29. juunil 1979.
Leon Orbeli

Isiklikku

Tema vennad olid  orientalist Jossif Orbeli ja allveearheoloog Ruben Orbeli.
Tallinna FC Flora

Ajalugu

Flora liitus Eesti meistrivõistlustega 1990. aastal, kui esimene meeskond alustas mängimist Eesti NSV teises liigas. Suure osa võistkonna tuumikust olid Roman Ubakivi ja Olev Reimi juhendatud Tallinna Lõvide mängijad.
Klubi tuli esimest korda Eesti meistriks hooajal 1993/94 läbi vastuolude. Voor enne lõppu diskvalifitseeriti liidrikohalt väidetava korruptsiooni tõttu FC Tevalte. Võrdsete punktidega tabeli tipus lõpetanud Flora (väravate vahe +52) ja FC Norma (+58) pidasid lisamängu, kus normalased saatsid protestiks Tevalte eemaldamise vastu väljakule noormängijad. Flora võitis kohtumise 5:2 (3:0).
Flora suutis aasta hiljem tiitlit kaitsta, milleks piisas meistriliiga hooaja 1994/95 otsustavaks kujunenud viimases voorus lähima jälitaja Lantana/Marlekor vastu 1:1 viigist. See Flora uusim pearivaal tuli aga kahel järgmisel hooajal kindlalt meistriks, edestades kolmanda (1995/96) ja teise kohaga (1996/97) lõpetanud rohevalgeid vastavalt 11 ja kuue punktiga.
29. augustil 1998 pidas Flora Sitsiilias sõpruskohtumise AC Milaniga (1:2), mille ajakiri Sporditäht paigutas selle aasta tähelepanuväärsemate spordisündmuste edetabelis teisele kohale, nimetades seda "Eesti jalgpalliajaloos seni ainulaadseks sündmuseks".

Toetajad

Flora fännid olid osalised Meistriliiga tõsiseimas vägivallajuhtumis, kui 1. augustil 2009 läksid Sillamäe Kalevi ja Flora kohtumisel omavahel kähmlema vastasleeride poolehoidjad. Sillamäe politsei kutsus tülitsevate jalgpallifännide ohjeldamiseks abijõudusid nii Narvast kui ka Jõhvist. Korrakaitsjad jätsid umbes 30 Flora fänni staadionile ja suunasid ligikaudu 70 sillamäelast sealt minema, konstaablijaoskonda toimetati kolm isikut.
Kelm (teater)

Kelm (ka KELM) on Tallinnas aadressil Vene tänav 33 tegutsev teater. Teatriga samas kohas tegutseb ka kultuuriklubi Kelm.
Teater asutati 2017.
Márcio Miranda Freitas Rocha da Silva

Koondisekarjäär

Brasiilia jalgpallikoondises mängis ta 2005. aastal ühe mängu.
Väike-Salatsi kirikumõis

Väike-Salatsi kirikumõis ehk Mazsalaca kirikumõis (saksa keeles Pastorat Salisburg, läti keeles Mazsalacas mācītājmuiža) oli kirikumõis Liivimaal Volmari kreisis Väike-Salatsi kihelkonnas. Mõisakompeks jääb tänapäevase haldusjaotuse kohaselt Mazsalaca piirkonda Mazsalacasse, mõisakompleks asub aadressil Rīgas iela 10.

Mõisa suurus

Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 1 ja 1/4 adramaad, sellele allus 38 mees- ning 45 naishinge. Aastal 1757 oli adramaid 1 ja 1/4, aastal 1734 kuulus mõisale aga üks adramaa. Aastal 1688 oli mõisa suurus sama. Aastal 1832 oli mõisal adramaid 1 ja 1/4, aastal 1881 aga 1 ja 20/80.
Buchenwaldi koonduslaager

Natsionaalsotsialistliku Saksamaa vangilaagrite süsteem

Buchenwaldi koonduslaagri ehitasid vangid 1937. aastal. Koonduslaagris toimusid sõjavangide massihukkamised ja vangid surid ka inimkatsete käigus.

Naisvangid

Buchenwaldi koonduslaagris oli esialgu 200–1000 naisvangi. 1941. aastal tulid koonduslaagrisse bordelli 20 poliitilist naisvangi Ravensbrücki koonduslaagrist ja kaks SS-vangivalvurit. Edaspidi viidi naisvange teistest koonduslaagritest Buchenwaldi aastatel 1944 ja 1945, näiteks Auschwitzi, Ravensbrücki ja Bergen-Belseni koonduslaagrist. Enamik neist olid juudid ja nad paigutati barakki, mida juhatas SS plokiliider (sks Blockführerin) Franziska Hoengesberg (6. veebruar 1900).
28 naislaagris (sks Frauenaußenlagern) hoiti vangistuses ligi 27 000 naist, neist 335 suri. Ligi 8000 Buchenwaldi mitteregistreeritud nõukogude sõjavangi lasti maha ja 1100 inimest poodi krematooriumis. Neile lisanduvad veel teistel põhjustel surnud vangid.

Sunnilisa

SS-laste meelelahutuseks oli koonduslaagrites tavaks, et vangid pidid laulma rahva- või marsilaule. Buchenwaldi koonduslaagris oli igapäevase rivistuse ajal SS-laste poolt armastatud lauluks  "Steht ein Dörflein mitten im Walde" (Arno Holzi luuletuse "So einer war auch er" baasil).
Vangilaagri juht (sks Schutzhaftlager-Führer) Arthur Rödl nõudis 1938. aasta lõpus, et vangid kirjutaksid ühe laagrilaulu. Lühikese aja jooksul kirjutasid ja viisistasid austerlastest vangid Fritz Löhner-Beda ja Hermann Leopoldi "Buchenwaldlied".
Liitlasväed saabusid koonduslaagrisse 1945. aastal.

Komandandid ja personal

Koonduslaagri esimene komandant oli Karl Otto Koch, kes juhtis koonduslaagrit aastatel 1937–1941. Tema abikaasat 
Ilse Kochi (Margarete Ilse Köhler; 22. september 1906 – 1. september 1967) tunti erilise julmuse poolest vangide suhtes, seetõttu kutsuti teda Buchenwaldi nõiaks (sks Die Hexe von Buchenwald).

Buchenwald NSV Liidu vangilaagrina

Aastail 1945–1950 paigutas NSV Liidu Siseasjade Rahvakomissariaat laagrisse saksa vange.

Muuseumina

Tänapäeval tegutseb kunagise laagri alal muuseum püsiekspositsiooniga.
Karl Adra nimeline auhind

Karl Adra nimeline auhind on Eesti Teatriliidu auhind, mis antakse draamanäitlejale korrektse ja selge sõnumiga eesti keele kasutamise eest.
Auhind asutati 2003. aastal Kalju Orro ettepanekul. Auhind antakse üle Karl Adra sünniaastapäeval, 20. märtsil. Alates 2011. aastast antakse auhinda välja üleaastati.
Lelle

Sport Lelles

Lelles on pikemalt aega tegeletud ka erinevate spordialadega, populaarsmeid spordiala on jalgpall mille juured ulatuvad 1930-ndatesse. Suvel veel võrkpall, korvpall. Talvel mängitakse ka jäähokit. Kõik on Lelle staadioni ja renoveeritud vana rahvamaja läheduses.
Hans Jaanhold

Hans Elmar Jaanhold (20. veebruar 1909 – 10. august 1941 Hagudi) oli Eesti sõjaväelane (leitnant).
Ralph Steinman

Ralph Marvin Steinman (14. jaanuar 1943 Montréal – 30. september 2011 Manhattan) oli Kanada immunoloog ja rakubioloog, kes koos Jules Hoffmanni ja Bruce Beutleriga sai 2011. aastal Nobeli meditsiiniauhinna dendriitrakkude avastamise ja toimemehhanismi selgitamise eest.
1973. aastal võttis Steinman Rockefelleri Ülikoolis Zanvil A. Cohni laboris järeldoktorantuuris töötades kasutusele termini dendriitrakud.
Ralph Steinman suri kõhunäärmevähki, mis diagnoositi neli aastat varem. Ravis kasutati tema enda kavandatud dendriitrakkudel põhinevat immunoteraapiat.

Nobeli preemia

3. oktoobril 2011 teatas Nobeli meditsiiniauhinna komitee, et Steinman pälvis poole Nobeli meditsiiniauhinnast "dendriitrakkude ja nende rolli avastamise eest adaptiivses immuunsuses". Teise poole said Bruce Beutler ja Jules A. Hoffmann "nende avastuste eest kaasasündinud immuunsuse aktiveerimise vallas". Komitee ei teadnud, et Steinman oli 30. septembril surnud. Et Nobeli auhinna reeglid keelavad auhinda postuumselt välja anda, arutas komitee küsimust varasemate pretsedentide valguses. Lõppotsuses nenditi, et valik tehti "heas usus" ning seega seda ei muudeta.
Guajaana hoovus

Guajaana hoovus on hoovus Atlandi ookeanis. Hoovab mööda Lõuna-Ameerika kirdekallast loodesse. Läbinud Väikesed Antillid, muutub Kariibi hoovuseks. 
Tempereatuur 27°-28°C, kiirus 0.5-0.8 m/s
Ranna kool (Tartumaa)

Ranna kool oli kool Tartumaal, endise Ranna mõisa alal.
Kooli eelkäijad olid 1809 asutatud Sassukvere ja Raatvere vallakool. 1919 muudeti mõlemad koolid algkoolideks. 1923 ühendati need kaks kooli üheks kooliks: Ranna algkooliks.
1944 muudeti Ranna algkool Ranna mittetäielikuks keskkooliks.
1980 põles koolimaja maha ja kool suleti.
Setu Leelopäevad

Setu Leelopäevad on aastast 1977 toimuv setu kultuuri tutvustav ja edendav rahvusvaheline folkloorifestival.
Leelopäevi viivad läbi Värska kultuurimaja, Setu Talumuuseum ja kohalik omavalitsus.
Aastal 2009 kandis UNESCO setude leelo vaimse kultuuripärandi nimistusse.
Traksi mõis

Traksi mõis (saksa keeles Traksi) oli Maramaa mõisa karjamõis Tartu-Maarja kihelkonnas Tartumaal.
Maidla mõis (Lüganuse)

Maidla mõis (saksa keeles Wrangelstein) oli rüütlimõis Lüganuse kihelkonnas Virumaal, tänapäeval Lüganuse vallas Ida-Viru maakonnas.
Mõisa järgi on nime saanud Kukruse lademe Maidla kihistik.

Ajalugu

Esimest korda on mõisa teadaolevalt mainitud 1465. aastal ning siis kuulus see Maydellidele, kellelt pärineb ka mõisa eestikeelne nimi, mõis kuulus Maydellidele kuni 1499. aastani.
16.–17. sajandil vahetas Maidla mõis mitu korda omanikku ja jäi lõpuks 1689. aastal Wrangellide omandusse. Sealt tuleneb ka saksakeelne nimekuju Wrangelstein, mida kasutati 1878. aastast.
Aastatel 1764–1767 ehitati Georg Ludwig von Wrangelli käsul ja Johann Paul Dürschmidti projekti järgi praeguseni säilinud barokne mõisahoone varasema 1700. aastal hävinud hoone asemele.
1890 läks mõis perekonnasidemete kaudu Hermann von Löwis of Menari omandusse, kellelt see 1919. aasta maareformiga võõrandati.
1925. aastal alustas endises mõisa härrastemajas tööd kuueklassiline Maidla kool.
Maidla Põhikool liideti 2013. aastal lasteaiaga. Tänapäeval kannab alusharidust ja põhiharidust andev asutus ühist nime Maidla Kool.
Jälgimäe mõis

Jälgimäe mõis (saksa keeles Jelgimeggi) oli rüütlimõis Harjumaal Keila kihelkonnas. Tänapäeval asub see Harju maakonnas Saku vallas.

Ajalugu

Jälgimäe küla nimetatakse 1241. aastal Taani hindamisraamatus. XV ja XVI sajandil oli see Saksa ordu valduses. Liivi sõjas langes Rootsi kuninga kätte, kes doneeris selle 1629. aastal Saue mõisnikule Bernhard von Scharenbergile (maeti 1645). Jälgimäele rajati karjamõis ja see eraldati 1656. aastal Sauest iseseisvaks mõisaks. XVII sajandi keskpaiku omandasid mõisa Schulmannid, kes pidasid seda üle saja aasta. 1765−1796 kuulus mõis Derfeldenitele, seejärel krahv Karl Friedrich von Rehbinderile (1764−1841) Sakust. Alates aastast 1821 kuni 1919. aasta võõrandamiseni oli mõis Glehni aadliperekonna valdus. Pärast Glehni lossi rajamist 1886. aastal Nikolai von Glehni (1841−1923) ajal muutus Jälgimäe sisuliselt kõrvalmõisaks.

Mõisaansambel

Peahoone ehitati ilmselt XVIII sajandi lõpul. See kujutas endast kahekorruselist puithoonet. Tänapäeval on hoone kasutusel elamuna, mis on osaliselt ümber ehitatud. Väikeses pargis häärberi läheduses on säilinud ka mõned ümberehitatud kõrvalhooned.

Nikolai von Glehni mälestustahvel

2006. aastal paigaldati mõisa seinale mälestustahvel Nõmme linna rajajale Nikolai von Glehnile. Mälestustahvel valmis Nõmme Koduloohuviliste Koja algatusel ja koja liikmete annetustest.
Kägiveen

Kägiveenid (vena jugularis) on veresooned, mis juhivad venoosset verd peast südamesse ülemise õõnesveeni kaudu.
Rootsi vabatahtlike kompanii

Moodustamine

1918. aasta lõpul pidas Eesti Ajutise Valitsuse eridelegatsioon välisminister Otto Strandmani juhtimisel Stockholmis läbirääkimisi Rootsi valitsusasutustega sealt sõjalise abi saamiseks. Rootsi valitsus ei nõustunud riiklike vägede saatmisega Eestisse. Vahepeal oli küsimus sattunud ka ajakirjandusse, kus algatus leidis poolehoidu. Peamiselt ajakirjanduse õhutusel algaski Rootsis 1918. aasta detsembri lõpul eraviisiline vabatahtlike kogumine Eestisse saatmiseks.
27. jaanuaril 1919 sõlmis Eesti sõjaminister Konstantin Päts Rootsi majori Carl Axel Mothanderiga lepingu rootsi vabatahtlike võtmiseks Eesti Rahvaväe teenistusse. Lepingu järgi kohustus major Mothander 14 päeva jooksul formeerima Rootsi kodanikest 300-mehelise salga võitluseks Eestisse tunginud Punaarmee üksustega. Eesti valitsus kohustus omalt poolt tasuma vabatahtlike palgad ning hankima formeeritavale üksusele riide- ja lahinguvarustuse. Tegelikkuses moodustati üks rootsi kompanii, mille koosseis 13. aprillil 1919 tõusis 178 meheni.

Tegevus Vabadussõjas

Veebruari lõpus 1919 saadeti rootsi kompanii Viru rindele 1. diviisi alluvusse, kus ta viibis lühikest aega, võttes osa mõnest luurekäigust. Kompanii tegelikuks rivijuhiks kujunes kapten Georg Malmberg. 13. märtsil 1919 lahkus kompanii distsipliiniprobleemide tõttu 1. diviisist Paldiskisse ümberformeerimisele.
2. aprilliks oli üksus saavutanud ilmselt enam-vähem rahuldava seisukorra, mistõttu Sõjavägede Ülemjuhataja kindralmajor Johan Laidoner andis korralduse see järgmisel päeval Lõunarindele Soomusrongide divisjoni Scoutspataljoni käsutusse saata. Salga ülemaks määrati major Lambert Hällén. Lõunarindel viibis kompanii veidi üle kuu, võttes koos Scoutspataljoniga osa lahingutest Petseri piirkonnas. 24. aprillil läks kompanii 2. diviisi käsutusse.
Mai alguseks oli kompanii isikkoosseis jäänud väga väikeseks, ulatudes 5. mail koos ohvitseridega 68 meheni. Samuti oli väeosas tekkinud sisekonflikt major Mothanderi ja kompanii ohvitserkonna vahel, mistõttu andis sõjaminister 17. mail käsu rootsi kompanii likvideerida. Osa rootsi vabatahtlikke lahkus Eestist kodumaale Rootsi, mõned neist aga astusid teenistusse Eesti sõjaväkke, Taani vabatahtlike kompaniisse ja Vene valgekaartlaste Põhjakorpusse.
Brigadir (auaste)

Brigadir on sõjaväeline auaste, mis on kolonelist kõrgem ja kindralmajorist madalam.

18. sajandi Venemaal

18. sajandi Venemaa Keisririigi sõjaväes puudusid sõjaväelised auastmed ning sõjaväeosade komandöride auastmetena (vene keeles чин) kasutati nende ametikohtade nimetusi (polkovnik, st polgu komandör).
18.– 19. sajandi Venemaa Keisririigi sõjaväe põhilisteks väeosadeks olid polgud ning 2-3 polgust moodustatud sõjalised väeosad brigaadid olid ajutised formeeringud, mistõttu ka brigadiri ametikoht oli ajutine, kuni väeosale seatud operatiiv-taktikalise ülesande täitmiseni.
Brigadirist madalamal ametikohal oli riviohvitserist polgukomandör (polkovnik) ja kõrgemal staabiohvitserist kindralmajor.