google/wiki40b huggingface dataset:
Henn Mikelsaar

Henn-Risto Mikelsaar (sündinud 6. detsembril 1943 Tallinnas) on eesti kirjanik ja bioloog.

Pere

Tema isa oli bioloog Neeme Mikelsaar. Tal on kaksikvend Ustav Mikelsaar ning kaks vanemat venda – Aavo Mikelsaar ja Raik Mikelsaar.
Airika Harrik

Airika Harrik (sündinud 28. veebruaril 1995 Tallinnas) on eesti kirjanik.
Harrik on lõpetanud Pelgulinna Gümnaasiumi kunstiklassi, ta õpib Tallinna 21. Keskkoolis.
2011. aastal avaldas ta 16-aastasena ulmelise noorteromaani "Iseenda laps" (Randvelt Kirjastus, 444 lk). Romaan on esimene osa triloogiast, teine köide "Õnnistatud needus" (360 lk) ilmus 2012. aasta lõpul ja kolmas köide "Elu pärast surma" (344 lk) 2013. aastal.
Stephen Sondheim

Stephen Joshua Sondheim (/ˈsɒnd.haɪm/; sündinud 22. märtsil 1930) on tunnustatud Ameerika helilooja ja laulusõnade kirjutaja. Ta on muusikateatris tegev olnud üle 50 aasta. Sondheim on võitnud Oscari (ingl Academy Award), kaheksa korda Tony auhinna (rohkem kui ükski teine helilooja), kaasa arvatud Tony eriauhinna elutöö eest teatris, kaheksa Grammy auhinda, Pulitzeri preemia ja Laurence Olivier' auhinna. Ajalehes New York Times on kirjeldatud teda kui Ameerika muusikateatri suurimaid ja tõenäoliselt tuntumaid artiste.
Sajaanid

Sajaanid (vene Саяны) on mäestik Aasias Siberi lõunaosas.
Ida-Sajaanid kulgevad Baikali ja Krasnojarski vahel loode-kagu suunas, Lääne-Sajaanid hargnevad Ida-Sajaanide keskosast edela suunas kuni Altaini. Suurim kõrgus 3491 meetrit (Munku-Sardõk).
Uus-Meremaa viipekeel

Uus-Meremaa viipekeel on loomulik keel, mida kasutab enamik Uus-Meremaa kurtidest ja mis on arenenud Suurbritannia viipekeelest. 10. aprillil 2006 kuulutati see inglise ja maoori keele kõrval kolmandaks Uus-Meremaa ametlikuks keeleks ja ühtlasi maailmas esimeseks viipekeeleks, millel on ametliku keele staatus.
1994. aastast alates õpetatakse seda kõigis Uus-Meremaa kurtide koolides. 2006. aasta andmetel oskas Uus-Meremaa viipekeelt 24 000 inimest.
Hüti klaasikoda

Hüti klaasikoda oli Hiiumaal Hüti külas 1628–1664 tegutsenud esimene Eesti klaasivabrik.
Klaasikoda rajati Rootsi väejuhi ja tollase Hiiumaa suurmaaomaniku Jacob de la Gardie eestvõttel. Klaasikoja hiilgeajal 17. sajandi keskpaigas töötas ettevõttes 30–35 inimest. Seal toodeti aknaklaasi, laboratooriuminõusid, apteegi- ja meditsiiniklaasi, tualettpudelid, viina-, mõõdu- ja silmaloputusklaasid. Konkurents Rootsis ja ülehinnatud Vene turg muutis klaasikoja tulud väikseks ning see sundis Axel Julius De la Gardie'd ettevõtte 1664. aastal sulgema. 
Hüti klaasikoja kunagises asukohas tegi väljakaevamisi 1958–1961 professor Maks Roosma. Tema uurimus avaldati 1966. aastal brošüürina "Hüti kaasikoda Hiiumaal". Väljakaevamistelt leiti ohtralt klaasikojas valminud toodete jälgi.
Hüti klaasikoja asukoht on arvatud ajaloomälestiseks.
Jürgen Fogel

Jürgen Fogel (sündinud 10. juunil 1979 Pärnus) on eesti teleajakirjanik.
Jürgen Fogel on Kanal 2 uudistesaate "Reporter" saatejuht ja reporter.
Ta on olnud raadio Star FM hommikuprogrammi raadiouudiste diktor.
2007. aastal sai Jürgen Fogel tuntuks kui ainus telereporter, kes Tallinnas lahvatanud pronksiöö ajal märatsenud kampade keskel reportaaži tegi.
Peterburi SKA

Peterburi SKA (vene keeles Хоккейный клуб СКА) on Venemaa jäähokiklubi, mis tegutseb Peterburis. See mängib Kontinentaalse Hokiliiga (KHL) Bobrovi divisjonis.
Klubi on asutatud 1946. aastal.
Hooaegadel 2014–15 ja 2016–17 on Peterburi SKA võitnud Gagarini karika.
2018. aasta taliolümpiamängudel olümpiavõitjaks tulnud Venemaa võistkond koosseis peamiselt Peterburi SKA mängijatest.
Klubi koduväljak asub Ice Palace'is.
2018. aastast on klubi peatreener Ilja Vorobjev.
Koolme mõis

Koolme mõis (saksa keeles Kohlma) oli eramõis Ambla kihelkonnas Järvamaal.
Mõis rajati 17. sajandi 2. poolel Lehtse mõisast eraldatud alast.
Niobe

Niobe oli vanakreeka mütoloogias Teeba kuninganna, Amphioni naine. Ta oli Tantalose tütar.
Niobel oli 7 poega ja 7 tütart, keda nimetatakse niobiidideks. Niobe kiitles nendega, pidades end paremaks jumalanna Letost, kel oli ainult üks poeg ja üks tütar. Ta käskis linlasi, et need peavad Leto templis hoopis temale ohverdama. Karistuseks lasksid Leto lapsed Apollon ja Artemis mürgitatud nooltega maha kõik Niobe lapsed; Apollon tappis pojad ja Artemis tütred. Ainsana pääses noorim tütar Chloris, kes jooksis ema sülle ja kellele Niobe armu palus. Mõne autori järgi tapeti ka Chloris.
Amphion tappis seda nähes end ise, kuid mõne autori järgi tappis Apollon ka Amphioni.
Niobe sõitis seejärel isakoju Väike-Aasiasse Früügiasse, kus ta südamevalust muutus lõpuks Sipylose mäeks, millest voolab välja allikas. See mägi koosneb poorsest lubjakivist ja vihmavesi imbub läbi kivimi. Mäel väidetakse olevat naise nägu.
Niobe järgi on nimetatud nioobium.

Niobe kunstis

Antiikkirjanduses kirjeldas Niobe lugu täielikult üksnes Ovidius, kuigi vihjati sellele sageli.
Seevastu kunstis käsitleti seda teemat laialt. Üks tundmatu 5. sajandi kreeka kunstnik on tuntud niobiidide maalijana.
Niobiidide tapmist on maalinud Abraham Bloemaert, Anicet-Charles-Gabriel Lemonnier, Christian Friedrich Tieck ja Tintoretto.
Amandus Adamson on teinud puuskulptuuri "Niobe pea" (arvatavasti 1875).
Anneli Baran

Anneli Baran (sündinud 13. juunil 1970) on eesti folklorist, Eesti Kirjandusmuuseumi folkloristika osakonna vanemteadur.
Tema peamised uurimisvaldkonnad on seotud folkloori lühivormide, eeskätt kõnekäändudega nende vormi-, tüpoloogia ja sisurikkuses ning meediavormides. On seotud Euroopa võrdlevate fraseoloogia-uuringutega, teadusuurimuste sarja Reetor toimetaja alates 2015.
Kaitses *1999 Tartu Ülikoolis magistrikraadi "Eesti keele fraseoloogia põhijoontest ja struktuurist" ja 2011 Tartu Ülikoolis doktorikraadi "Eesti keele fraseologismide semantika" Baran Eesti fraseologismide semantika.

Andmebaasid

Andmebaasi "Justkui. Eesti kõnekäändude ja fraseologismide andmebaas" looja ja kaastööline. Andmebaas Justkui
Eesti NSV Pioneeriorganisatsioon

Eesti NSV Pioneeriorganisatsioon oli Eestis Nõukogude okupatsiooni ajal tegutsenud kommunistlik noorteorganisatsioon, mis kuulus V. I. Lenini nimelisse Üleliidulisse Pioneeriorganisatsiooni.

Ajalugu

Eesti NSV Pioneeriorganisatsioon loodi 1940. aasta sügisel, peatselt pärast Eesti okupeerimist. Organisatsioon oli osa üleliiduisest pioneeriorganisatsioonist.
Organisatsioon lõpetas tegevuse 1991. aastal, kui Eesti taas iseseisvus.

Struktuur

Eesti NSV Pioneeriorganisatsiooni struktuur, sümboolika ja reeglistik olid samasugused kui kogu ülejäänud NSV Liidu pioneeriorganisatsioonidel.
Eesti NSV Pioneeriorganisatsiooni tööd juhtis Eesti NSV Pioneeriorganisatsiooni Nõukogu.
Eesti NSV pioneeriorganisatsioon jagunes rajoonide ja linnade pioneeriorganisatsioonideks, mis omakorda jagunesid malevateks ja malevad rühmadeks.
Pioneerimalevasse kuulusid ühe kooli pioneerid, kes valisid endale malevanõukogu ja esimehe. Koolis tegeles pioneeride juhendamisega tavaliselt õpetaja, kes oli vanempioneerijuht.
Pioneerirühma moodustasid ühe klassi pioneerid, kes omakorda jaotati pioneerisalkadeks. Salkadel oli salgajuht ja rühmadel rühmanõukogu.

Pioneeride vorm ja sümboolika

Vormi juurde kuulusid valge või sinine pluus, punane kaelarätt ning V. I. Lenini portreega rinnamärk, mille all oli pioneeride venekeelne deviis "Всегда готов!" (eesti keeles "Alati valmis!").

Propaganda

1940. aasta oktoobris alustati pioneeride oma ajakirja Pioneer väljaandmist. Ajakirja kõrval oli Eesti pioneeridel ka ajaleht Säde.
1986–1991 ilmus venekeelne rööpleht Iskra.
Komposiitorder

Komposiitorder, ka liitorder (ladina keeles compositum 'koostatud') on rooma arhitektuuris esinev saledaima tüvesega ja visuaalselt kergeim klassikaline order, mille kapiteelis on kokku pandud joonia voluudid kapiteeli ülaosas ja korintose orderi akantuslehed nende all. Muus osas sarnaneb korintose orderiga. Komposiitorderit on kasutatud Rooma, Bütsantsi, renessanss- ja barokkarhitektuuris, samuti historitsismis.
Otto Heinrich Warburg

Otto Heinrich Warburg (8. oktoober 1883 Freiburg – 1. august 1970 Lääne-Berliin) oli saksa biokeemik ja füsioloog, Nobeli auhinna laureaat.
Nobeli füsioloogia- või meditsiiniauhind määrati talle aastal 1931 hingamispigmentide avastamise eest.
1944 esitati ta teist korda Nobeli auhinna kandidaadiks tänu oma töödele nikotiinamiidi, fermenteerimise käigu ja vastavate ensüümide alal ning flaviinrühma avastamise eest lumiflaviinist. Kuulujutud räägivad, et Nobeli instituut olevat ta auhinna saamiseks välja valinud, kuid ta polevat seda kätte saanud, sest Saksamaa oli aastal 1937 seadusega keelanud sakslastel Nobeli auhinda vastu võtta. Nobeli instituudi väitel polevat see kuulujutt tõsi: Warburgi olevat küll kaalutud, aga lõpuks läks auhind siiski saksa päritolu ameeriklastele Joseph Erlangerile ja Herbert Gasserile.

Elulugu

Tema isa Emil oli Strassburgi, Freiburgi ja Berliini ülikooli füüsikaprofessor ja 1899–1905 Saksa Füüsikaühingu president. Isa oli juudi päritolu. Warburgide suguvõsa kaugemas harus oli palju rikkaid pankureid.
Otto Heinrich Warburg õppis keemiat Nobeli keemiaauhinna laureaadi Emil Fischeri käe all. Ta kaitses doktorikraadi Berliinis 1906. Seejärel õppis ta meditsiini Ludolf von Krehli käe all ning kaitses teise doktorikraadi Heidelbergi ülikoolis 1911.
1908–1914 oli ta seotud Napoli merebioloogiajaamaga. Seal uuris ta merisiilikute munade hapnikutarbimist ja tõestas, et pärast viljastumist suureneb nende hapnikutarbimine rohkem kui kuus korda. Tema katsed tõestasid ka, et raud on merisiilikute vastsete arenguks hädavajalik.
Ta kuulus alates noorpõlvest ratsaväe koosseisu ja osales Esimeses maailmasõjas ulaanide ohvitserina. Teda autasustati Raudristiga. Hiljem ütles ta, et sõda andis talle väärtusliku võimaluse näha "tõelist elu" väljaspool akadeemia seinu. Sõja lõpupoole, kui selle lõpptulemus oli ilmseks saamas, kirjutas Warburgide perekonnatuttav Albert Einstein talle ning palus tal sõjaväest akadeemiasse tagasi tulla, sest temasuguse ande hukkumine sõjas oleks korvamatu kaotus.
Warburg oli 1915–1950 Berliini ülikooli professor ja 1930–1953 Max Plancki Rakufüsioloogiainstituudi direktor. Ta uuris rakuhingamist ja fotosünteesi ning kasvajate ainevahetust ja käärimist. Ta avastas hingamispigmendid. Aastal 1926 tõestas ta, et süsinikoksiid ehk vingugaas tõkestab rakuhingamist.
Keskkool

Keskkool on üldhariduskool, kus saab omandada keskharidust.
Keskkooliks võidakse Eestis nimetada ka kooli, milles on lisaks keskkooliklassidele (10.-12.) ka alamaid klasse, kas 7.-9. või 1.-9.
Kutsekeskkoolis saab omandada korraga nii keskharidust kui kutseharidust.
Kiliikia liivatee

Kasutamine

Madal padjand, mis sobib hästi kõnniteeplaatide vahede haljastamiseks.
Tihvin

Ajalugu

Tihvinit mainitakse esmakordselt 1383. aastal. Linnaõigused sai 1773. aastal. Tihvin on tähtis usukeskus sinna 1560. aastal rajatud Jumalaema Uinumise (Uspenski) kloostri tõttu, kus hoitakse Tihvini Jumalaema ikooni.
Teise maailmasõja ajal okupeerisid sakslased linna 8. novembrist 9. detsembrini 1941.
Tihvinis on sündinud Nikolai Rimski-Korsakov.
Linnas on IKEA mööblivabrik. Linna läbib Peterburi–Vologda raudtee.
Tõnu Kangron

Tõnu Kangron (sündinud 27. mail 1941 Meeksi vallas Tartumaal) on eesti koorijuht.
Ta lõpetas 1959. aastal Tartu Muusikakooli koorijuhtimise eriala Roland Laasmäe klassi ja 1964. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi koorijuhtimise eriala Jüri Variste klassi.
Aastatel 1964–1975 töötas Maardu Keskkooli muusikaõpetajana, 1975–1986 oli Tallinna Pedagoogilise Instituudi koorijuhtimise õppejõud, 1986–? oli Tallinna Riikliku Konservatooriumi muusikapedagoogika õppejõud. Ta on juhatanud mitmeid koore. Aastatel 1966–1987 oli ta Eesti Televisiooni ja Raadio Segakoori dirigent. 
Ta on juhatanud ka Maardu segakoori (1974–1977), Tallinna Pedagoogilise Instituudi segakoori, Sisekaitseakadeemia kammerkoori, Tallinna Meestelauluseltsi Türnpu Meeskoori ja Turba Kultuurimaja naiskoori Nelli.

Isiklikku

Tema abikaasa on koorijuht Ene Kangron.
Ateena ülikool

Ateena Rahvuslik ja Kapodístria Ülikool (lühemalt Ateena ülikool; kreeka keeles Εθνικό και Καποδιστριακό Πανεπιστήμιο Αθηνών, Ethnikó ke Kapodistriakó Panepistímio Athinón) on ülikool Kreekas Ateenas.
Ülikool asutati 1837.
Ülikoolis õpib üle 105 000 üliõpilase (2015).
Poolpresidentaalne vabariik

Poolpresidentaalne süsteem on valitsussüsteem, mille puhul riiki juhib president koos peaministri ja valitsusega. Poolpresidentaalne vabariik erineb parlamentaarsest vabariigist otseselt valitud riigipea poolest, ning presidentaalsest vabariigist eristab seda asjaolu, et kuigi valitsus on ametisse nimetatud presidendi poolt, võib parlament umbusaldusavalduse läbi valitsuse ametist tagandada. 
Varaseim teadaolev poolpresidentaalne vabariik oli Weimari vabariik (1919–1933), ent mõiste "poolpresidentaalne" tuli esmalt kasutusele 1959. aastal Hubert Beuve-Méry kirjutatud artiklis.
Tallinna Polütehnilise Instituudi ehitus-mehaanikateaduskond

Tallinna Polütehnilise Instituudi ehitus-mehaanikateaduskond oli Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) akadeemiline struktuuriüksus (teaduskond) aastatel 1940–1941 ja 1944–1947.
Teaduskonna eelkäijaks oli Tallinna Tehnikaülikooli ehitus- ja mehaanikateaduskond. 
1947. aastal ehitus-mehaanikateaduskond lahutati kaheks iseseisvaks teaduskonnaks: ehitusteaduskonnaks ja mehaanikateaduskonnaks.

Ajalugu

9. oktoobril 1940 kinnitas Eesti NSV valitsus "ENSV Tallinna Tehnikaülikooli ajutise põhikirja". Selle alusel hakkas tehnikaülikoolis tegutsema kolm teaduskonda. Üks kolmest teaduskonnast oli ehitus- ja mehaanikateaduskond. Tähtsaks uuenduseks TTÜ uuenenud struktuuris oli kateedrite loomine.
1940. aastal oli mehaanikaosakonda astuda soovijaid 242, ehitusosakonda 141. Uute õppeplaanide järgi oli õppeaja pikkus viis aastat. Viimane semester oli ette nähtud diplomiprojekti tegemiseks. Täiesti uute ainetena lisandusid kõikidesse õppeplaanidesse marksismi-leninismi alused ja poliitiline  ökonoomia.

Sõjaaastad (1941–1944)

1941. aasta suvel sõja käigus evakueerus osa TPI õppejõude ja teadlasi NSV Liidu tagalasse Uurali piirkonda (nende seas ehitus- ja mehaanikateaduskonna professor Jüri Nuut (ühtlasi TPI senine direktor) ning äsja kevadel TPI ehitusinsenerina lõpetanud  ja hiljem tehnikateadlastena tuntuks saanud Nikolai Alumäe, Tarmo Randvee, Heino Joosti ja Valter Raidna).

Õppetöö taastamine TPI-s

1943. aasta detsembris määrati Jüri Nuut Eesti NSV hariduse rahvakomissariks, kes oma käskkirjaga nimetas 1944. aasta augustis TPI-le uue direktori (Albrecht Altma). 1944. aasta septembris vallutasid Nõukogude väed Tallinna. Õppetöö Tallinna Polütehnilises Instituudis taastati sama aasta novembri keskel. Ehitus-mehaanikateaduskonnas jätkasid tuntumatest õppejõududest professorid Ottomar Maddison ja Leo Jürgenson. 1944. aasta 15. detsembri seisuga oli teaduskonnas 383 üliõpilast.

Erialad

1944/1945. õppeaastal jagunesid TPI ehitus-mehaanikateaduskonna üliõpilased viide erialasse, sealhulgas kolmes valmistati ette ehitusspetsialiste (tööstus- ja tsiviilehitus, teedeehitus ja arhitektuur).
Arthur Danto

Arthur Coleman Danto (1. jaanuar 1924 Ann Arbor, Michigan – 25. oktoober 2013 New York) oli Ameerika Ühendriikide filosoof ja kunstikriitik.
Danto õpetas 1951. aastast kuni emeriteerumiseni Columbia ülikoolis. Ta on peamiselt tuntud filosoofiliste töödega esteetika, ajaloofilosoofia ja kunstifilosoofia vallast.

Danto ajaloofilosoofia

Ajalookirjutuses eristab Danto kaht eri tüüpi teksti: kroonikat ja ajaloolase poolt loodud narratiivi. Nende vahe seisneb selles, et kroonik märgib üles talle olulisematena tundunud sündmusi, teadmata, milline neist pikemas perspektiivis olulisemat tähendust omab, samas kui ajaloolane teab juba "kogu lugu" ning saab seega kroonikast välja valida tema uurimisperspektiivist olulisemad sündmused, olles niisiis "tagantjärele tark". Üksiksündmuste ehk "atomaarsete jutustuste" puhul usub Danto olevat võimalik kasutada (Carl Gustav Hempeli definitsiooni kohaseid) üldiseid seaduspärasusi ehk teada saada enam-vähem objektiivset tõde, üldistuste ehk muutuste seeria ("molekulaarsete jutustuste") puhul pole aga võimalik üht toimumispõhjust välja tuua. Ajaloo eesmärgiks on minevikust välja tuua fakte (infot, mis tegelikult juhtus) ja pakkuda sellele loogilist seletust (narratiivi). Faktide seostamine narratiiviks peab vastama vähemalt kahele kriteeriumile: vastavuskriteeriumile – üksikute väidete järgnevus peab vastama tegelikule ja narratiiv tervikuna sündmuste üldisele konfiguratsioonile ehk kulgemisloogikale – ning koherentsuskriteeriumile – tekst peab olema loogiline: hilisem ei saa olla varasema põhjuseks ega varasem näidata millegi hilisema tähtsust. Üldiselt on ajalugu aga võimatu täiesti rahuldavalt objektiivsel kujul esitada, sest ajaloolise protsessi tähendus avaldub alles siis, kui kõik selle tagajärjed on avaldanud. Seega ei saa ajaloouurimused olla muud kui vahearuanded pooleliolevate protsesside kulgemisest. See tingib ühtlasi ka ajaloo ümberkirjutamise vajaduse.
Jüri-Mikk Udam

Jüri-Mikk Udam (sündinud 14. mail 1994 Tallinnas) on eesti sõudja.
193 cm, 89 kg.
Ta lõpetas aastal 2013 Tallinna Reaalkooli ja 2017 masinaehituse erialal USA-s Harvardi ülikooli, kus ta oli ka osa ülikooli tippsõudemeeskonnast.

Sportlaskarjäär

Harrastanud 2000–2007 Bruno Nopponeni õpilasena ujumist, tegelnud 2002–2005 ka võistlustantsuga. Sõudetreeninguid alustas 2008 Jaarek Konsa käe all, hiljem treeninud Igor Prosvirnini (2009–2011), Reet Palmi (a. 2011) ja Toivo Zoova (a. 2012) juhendamisel.

Isiklikku

Tema isa Sven-Erik Udam on endine maadleja.
Varangu mõisa kalmistu

Varangu mõisa kalmistu on kalmistu Haljala kihelkonnas Virumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Varangu külas Haljala vallas Lääne-Viru maakonnas.

Ajalugu

Kalmistu rajasid Varangu mõisa tollased omanikud Luederid tõenäoliselt millalgi 1890. aastatel. Kalmistul valmis 1895. aastal kabel.
Esimene matus toimus 1892. aastal. Kalmistule on teadaolevalt maetud kokku 8 lahkunut.

Kirjeldus

Kalmistu jääb mõisa südamest linnulennult umbes 600 meetri kaugusele põhjakirdesse.

Kalmistu kabel

Kalmistu keskosas paikneb 1895. aastal valminud matusekabel. Seinad on ehitatud graniitplokkidest, nurgad, ava-ääred ja karniisid on tehtud peeneteraliselt lubjakivist. Katust katab keraamilistest kividest kate. Peafassaad on edelas, viiluväljal on Luederite raidvapp. Viilu tipus on olnud rist, mille jäänused on praegu paigutatud väravapostide peale. Trepp on suurtest graniitpokkidest.
Nõukogude ajal kasutati kabelit silohoidlana, kuid peale parkettpõranda hävinemist pole see kabelit kuigi palju kahjustanud.
Salme tänav (Tallinn)

Salme tänav  on tänav Tallinnas Põhja-Tallinna linnaosas Kalamaja asumis. Salme tänav algab Kopli tänavalt, ristub Vabriku, Tõllu, Kalevi, Tööstuse ja Soo tänavaga ning lõpeb Uus-Kalamaja tänaval.
Salme 12 asub Salme Kultuurikeskus.

Tänava nimed ja ajalugu

Alates 1907. aastast oli tänava nimi Sõja tänav ja Ülem-Sõja tänav (saksa keeles Militärstrasse, Obere Militärstrasse; vene keeles Военная улица, Верхне-Военная улица). Tõenäoliselt tekkis see tänava nimi Kalamaja kalmistu kõrval asetsenud sõjaväe lasketiiru ja õppeväljaku mõjul. Praeguse nime sai Salme tänav 16. oktoobril 1951.
Tiit Pruuli

Elukäik

Enne ja pärast Eesti taasiseseisvumist töötas Tiit Pruuli välisminister Lennart Meri pressiesindaja ja peaminister Mart Laari nõunikuna. Oli valimisliidu Isamaa ja Lennart Meri valimiskampaania korraldajaid 1992.
Muuhulgas on Tiit Pruuli olnud Eesti Kongressi liige, Eesti Üliõpilaste Seltsi taastajaliige ja vilistlaskogu liige, Eesti Muinsuskaitse Seltsi liige ning osalenud I ja II Sõltumatu Noortefoorumi korraldamisel, fosforiidivastases võitluses, vabariikliku koolinoorte kõnevõistluse võitja 1982 ja 1983. Ta oli 1988 üks sinimustvalge trikoloori taas väljatoojaid Tartu muinsuskaitsepäevadel. 1988. aastal kohtas Pruuli Kanadas Muskokas Vello Salo esimest korda.
Enda siirdumist ettevõtlusse on ta nimetanud sundkäiguks. Aastast 2005 on Tiit Pruuli osanik AS-is Go Group.
Tiit Pruuli on abielus. Peres on kaks tütart (tütar Helena on näitleja) ja poeg.

Kirjastustegevus

Tiit Pruuli osalusega AS Go Group annab välja raamatusarja "Go Reisiraamat" ja ajakirja Go Reisiajakiri.

Hobid

Tennis ja fotograafia.
Carl Wilhelm von Pauffler

Carl Wilhelm von Pauffler (13/24. mai 1732 – 21. november/3. detsember 1804) oli Riia ülemmaakohtu president.
Alates 1750. aastast õppis ta Göttingenis õigusteadust, oli seejärel Riia õuekohtu ametnik, alates 1771 tegelik assessor, alates 1784 Riia asehaldurkonna tsiviilasjade kohtu assessor, 1787–1797 Riia ülemmaakohtu president.
Õuenõunik 1786, Vladimiri IV klassi orden 1795.
Aadeldati 28. juulil 1763 Viinis ja immatrikuleeriti 1795. aastal Saaremaa rüütelkonda.
3/14. juunil 1759 abiellus ta Riias Gerdruta Elversiga (1736 – 13/25. märts 1813), abielu oli lastetu.
Kvaader

Kvaader (keskladina keelest quadrus), ka kantkivi on puhtalt töödeldud välispinnaga müürikivi. Võib olla siledalt või jämedalt tahutud servadega.
Sergei Tšebanov

Sergei Tšebanov (Сергей Викторович Чебанов, ka Sergey Chebanov) (sündinud 20. märtsil 1953 Leningradis) on vene bioloog ja semiootik.
Ta on lõpetanud Leningradi Ülikooli bioloogina. Töötanud Balti Tehnikaülikooli professorina Peterburis. Alates 2012. aastast töötab ta professorina Peterburi Ülikoolis. Ta tegeleb klassifitseerimise teooria, biohermeneutika ja biosemiootikaga.
Elavhõbe

Elavhõbeda kasutusalad

Elavhõbedat kasutatakse kehatemperatuuri mõõtmiseks termomeetrites ja õhurõhu mõõtmiseks.
Teadusajaloos on elavhõbe seotud paljude avastustega. Seda ainet kasutati varem igasuguste mõõtmistega seotud suurustes: näiteks õhurõhku mõõdeti võrreldes elavhõbeda samba kõrgusega (seda ühikut kasutatakse isegi veel tänapäeval ), ka elektritakistusühikuna on elavhõbe hästi tuntud. Teada on ka, et on olemas elavhõbedabaromeeter ja et elavhõbedat kasutati ka vererõhu mõõtmise seadmes. Elavhõbedat kasutatakse ka valgustuses (päevavalguslampides).
Kasutusel on olnud ka elavhõbelülitid.

Elavhõbeda ohtlikkus

Elavhõbedaaurud on mürgised.
Elavhõbeda mürgisus oleneb suuresti sellest, mis kujul ta organismi siseneb. Kas metallilise, vedela elavhõbedana või siis elavhõbeda auruna. Metalliline vedel elavhõbe ei ole organismile nii ohtlik kui seda on elavhõbeda aur. Samuti mõjuvad organismile mürgiselt ka elavhõbeda ühendid, mis võivad põhjustada suuri kahjustusi kopsudes ja ajus.
Oluline on meeles pidada, et elavhõbe-orgaanilised ühendid on palju mürgisemad ja ohtlikumad organismile, kui seda on metalliline elavhõbe. Veest omastabki organism elavhõbedat metüülelavhõbeda kujul, mis kahjustab närvisüsteemi. Kuna elavhõbe on aine, mis kontsentreerub toitumisahelas, siis võib mõnes meres leiduda kalu, kelle kehas on elavhõbeda ühendite sisaldus küllaltki suur. Sellise kala söömine on tervisele väga ohtlik. Niimoodi juhtuski Jaapanis Minamatas 1950.–1970. aastateni, kui kohalik keemiatehas Chisso laskis oma elavhõbedat sisaldavad reoveed Minamata lahte. Selle tagajärjel suri nn Minamata haigusesse vähemalt 1784 inimest.

Elavhõbeda mõju inimorganismile

Metallilise elavhõbeda organismist eritumise poolestusaeg on tavaliselt 3 aastat, elavhõbedasoolade puhul on see aeg aga kõigest mõni nädal. Inimorganismis väheneb elavhõbeda hulk pooleni 70 päevaga ja kalades 2 aastaga. Elavhõbedasoolad imenduvad väga kiiresti organismi. Umbes 80% elavhõbedaaurudest imendub organismi kopsude kaudu. Kopsudes seonduvad elavhõbeda osakesed verelibledega ja niimoodi jõuab elavhõbe inimorganismis maksa, neerudesse, põrna, ajju jne.
Metallilise elavhõbeda allaneelamine ei ole väga suur oht, kuna soolestikust see aine organismi praktiliselt ei imendu. Elavhõbe väljub inimorganismist neerude ja soolestiku, peamiselt jämesoole kaudu.
Elavhõbeda ohtlikkus ja toime inimesele sõltub suuresti sellest, millise ühendina see inimorganismi sattub, kuidas inimene on selle ainega kokku puutunud ja kui kaua kokkupuude on kestnud. Samuti mängivad rolli inimese vanus, üldine tervislik seisund ja ka sugu. Elavhõbe kahjustab eelkõige närvisüsteemi, võib katkestada neerude töötamise, põhjustab depressiooni ja ärrituvust. Kui lapseootel naine puutub kokku elavhõbedaga, võib mürgistus mõjuda tugevalt ka tulevasele lapsele.
Elavhõbedamürgistuse võib saada juba siis, kui inimorganism omastab päeva jooksul 0,4 mg elavhõbedat. See aga pole siiski veel surmav doos. Surmavaks doosiks loetakse 150 mg kuni 300 mg elavhõbedat.