google/wiki40b huggingface dataset:
Entiteedirealism

Entiteedirealism on teadusfilosoofias realismi poolik variant, mis peab reaalseteks ainult entiteete, mitte teooriaid (teaduse seadusi).
Tuntud entiteedirealistide seas on Ian Hacking ja Nancy Cartwright.
Entiteedirealism tunnistab reaalseks need entiteedid, mida rakendatakse eksperimendis. Argument selle kasuks on umbes niisugune: kui mingist entiteedist ja selle põhjuslikest seostest nii palju aru saadakse, et teda saab kasutada tööriistana (nagu näiteks haamrit, millega naelu seina lüüakse), siis ei ole mõistlik tema reaalsust eitada.

Kui neid saab pihustada, siis nad on reaalsed

Hacking kirjeldab oma entiteedirealismi 1983 ilmunud raamatus "Representing and Intervening".
Ta räägib sellest, kuidas ta saab teada ühest katsest naabruses asuvas füüsikalaboris. Tegu oli Stanfordi Ülikooli füüsikute eksperimendiga, mille eesmärk oli tõestada, et on olemas vabad kvargid laenguga 1/3e. Selleks jahutatakse nioobiumist kera (tilk) ülijuhtivustemperatuurile 9 K ning muudetakse vähehaaval selle laengut. Nüüd tehakse üleminekul negatiivselt laengult positiivsele (või ümberpöördult) kindlaks, kas see leiab aset laengu 0 või +1/3e või −1/3e juures. Viimasel juhtumil oletatakse, et kera sisaldab vaba kvarki. Vastusena küsimusele, kuidas nioobiumkera laengut muudetakse, tsiteerib Hacking tuttavat füüsikut: "Selles faasis me pihustame teda laengu suurendamiseks positronidega või laengu vähendamiseks elektronidega." Selle kirjelduse põhjal otsustab Hacking (tema enda legendi järgi) uskuda elektronide olemasolusse ning seega ühe realismiversiooni kasuks.

Reaalsed entiteedid

Entiteedi kausaalsete omaduste mõistmine võimaldab kasutada seda entiteeti tööriistana. Seega ei ole see entiteet Hackingi jaoks enam mõttekonstruktsioon, tema roll ei ole enam "nähtuste päästmine" (nagu arvab näiteks Bas van Fraassen), vaid (võimalik) tööriist. See viis, kuidas eksperimentaatorid on entiteedirealistid, ei ole Hackingi seisukohast problemaatiline.

Teooriarealismi vastu

Hacking ei mõista nn teooriarealismi, mille kohaselt teaduses on tõeseid teooriaid. Eksperimentaator ise ei pea uskuma mingisse kindlasse teooriasse. Sageli on palju erinevate veendumustega uurijaid, seda ka eksperimenti läbiviiva uurijate rühma sees. Mõnikord võetakse nähtuse seletamiseks appi hoopis teistsuguste vaadetega inimene.
Ka kõikide teooriate ühisosa ei saa pidada eksperimentaatorite veendumuseks, sest see ühisosa ei pruugi ise teooria olla.
Opera

Ajalugu

Opera alustas jaosvarana, kuid kõikide funktsioonide kasutamiseks tuli maksta.
4. versioon oli teadaolevalt viimane, mis Windows 3.1x-e jaoks saadaval oli. Samast versioonist alates hakkas Opera saadaval olema ka Linuxile.
Alates 5. versioonist hakati veebibrauserit jagama tasuta, kuid reklaambänneriga, mille eemaldamiseks tuli osta reklaamivaba versioon.
Alates 20. septembrist 2005 hakati Operat täiesti tasuta jagama.
Mõnel Opera versioonil, näiteks 6.x-l, on olemas eestikeelne kasutajaliides. Omaalgatuslikke tõlkeid eri autoritelt leidub ka hilisematele versioonidele (9.02, 9.26/9.27, 9.02/9.10/9.20/9.50). Lisaks on olemas võrukeelne tõlge versioonile 6.x.
Ametlikul väljalaskel on eestikeelne tõlge taas alates versioonist 9.62.
Opera versioon 12.17 on viimane, mis kasutab veel Presto-nimelist esitlusmootorit. Aastatega on see brauseri versioon järk-järgult vananenud; eeskätt võib tekkida probleeme turvasertifikaatidega.
12. veebruaril 2013 teatas Opera, et vahetab oma Presto kuvamismootori WebKiti mootori vastu välja. WebKit-i arendasid peamiselt Google ja Apple, ning see sisaldus Google'i arendatavates vabatarkvaralises Chromiumi ja omanduslikus Chrome'i brauseris, ning mis on siiani Apple'i Safari brauseris. WebKit pärineb vabatarkvaralise Konquerori brauseri KHTML-mootorist, millest Apple arendas välja WebKiti mootori Safari jaoks.
Kui Google otsustas 2013. aasta aprillis minna Chromiumi ja Chrome'i projektides üle WebKiti mootorilt Blinki mootorile, otsustas Opera sellegi üle võtta.

Opera Mini ja Opera Mobile

Tegemist on pihuarvutitele ja mobiiltelefonidele mõeldud versioonidega. Mobiilseadmetele saab Opera Mini või Opera Mobile'i alla laadida leheküljelt, mis toetab ka WAP-mobiilibrauserid. Õige versiooni valib välja server vastavalt mobiilse seadme edastatud tunnusele. Need Opera versioonid on väga vähenõudlikud riistvara osas ja brauseri kasutamine on väga mugav navigatsiooninuppude või puuteekraanil pliiatsi abiga. Need Opera versioonid kasutavad ära kogu ekraani pinda; nähtavale jäetakse ainult kuvatav lehekülg ja valida on mitme automaatse suurendamise/fokuseerimise võimaluse vahel.
Oluline omadus on veel ülekantavate andmete tihendamine: veebileht koos graafikaobjektiega (pildid, fotod) pakitakse Opera puhverserveris ära ja alles siis saadetakse andmesidekanali kaudu brauserile kuvamiseks. Opera ise pakub andmemahu vähendamise määraks kuni 80%. Piltide laadimise saab ka välja lülitada.
Opera lisadest võib soovitada järjehoidjate sünkroonimist, mida saab teha mõnes teises seadmes asuva Opera või Firefoxi brauseriga.
Kõrtsialuse külastuskeskus

Kõrtsialuse külastuskeskus (varem Kõrtsialuse seltsimaja) on asutus Lääne-Viru maakonnas Viru-Nigula vallas Kõrtsialuse külas. Asutust haldab Kõrtsialuse Küla Selts.
C (muusika)

C (tähtnimetus) ehk do (silpnimetus) on noodinimed.

Helinäide

Kuula C-d 261.625565Hz
Ruth Paimre

Ruth Paimre (sündinud Bormann, aastani 1938 ka Porman; 10. veebruar 1921 Konguta, Tartumaa – 9. september 2008 Tartu) oli eesti neuroloog ja neurokirurg, meditsiinidoktor (1973).

Haridus- ja töökäik

Õppinud aastatel 1928–1933 Rannu Asunduse Algkoolis.
1938. aastal lõpetas Tartus Eesti Noorsoo Kasvatuse Seltsi Tütarlaste Gümnaasiumi.
1939. aastal astus Tartu Ülikooli arstiteaduskonda, mille lõpetas 1947. aastal.
Aastatel 1946–1948 töötas ta Tartu Vabariiklikus Närvikliinikus ordinaatorina.
Aastal 1949 Tartu Vabariikliku Närvikliiniku neuroloogia osakonna juhataja.
Aastatel 1950–1983 oli ta Tartu Vabariikliku Närvikliiniku neurokirurgia osakonna juhataja, aastatel 1984–1992 konsultantarst.
Olnud ühtlasi Tartu Riikliku Ülikooli mittekoosseisuline õppejõud.
Uurinud peamiselt peaaju veresoonte haiguste, lülisamba osteokodroosi ja epilepsia diagnoosimist ning kirurgilist ravi. Võttis Eestis laialdaselt kasutusele radikuliidi kirurgilise ravi, uuris ja arendas selles vallas edukalt uusi meetodeid.
Heli Illipe-Sootak

Heli Illipe-Sootak (sündinud 16. novembril 1974 Narva-Jõesuus) on eesti lastekirjanik.
Ta lõpetas 1992. aastal Narva 2. Keskkooli ja 1995. aastal Tartu Ülikooli sotsiaalteaduskonna politoloogia erialal. Aastail 2007–2012 õppis ta Tallinna Ülikoolis bioloogiat. 
Alates aastast 2011 on ta Audentese Spordigümnaasiumis bioloogiaõpetaja. Ta on aastast 2016 kirjastuse Raudhammas toimetaja ja tegevjuht.
Paul Laasik

Paul Laasik (sündinud 29. juulil 1949 Idrinski rajoonis, Krasnojarski krais) on eesti näitleja.
Paul Laasik elas 7. eluaastani Siberis, lõpetas 1968. aastal Loksa Keskkooli ja 1972. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri (5. lend).
Ta töötas aastatel 1972–1996 Tallinna Linnateatri näitlejana. Seejärel olnud vabakutseline näitleja. Paul Laasik on mänginud ka filmides, telelavastustes ja seriaalides (seltsimees Võsa "ENSV"-s).
Kogukonnaarengu projektid

Kogukonnaarengu projektid (inglise commu­nity development projects) on kohaliku tasandi projektid kogukondade edendamiseks ühistegevuse ja isemajandamise kaudu. 
1950.–1960. aastatel arendati kogukonnaarengu projekte sõjajärgsete linnakogukondade sotsiaalsete konfliktide ärahoidmiseks või leevendamiseks. 
Eestis on kogukonnaarengu projektid aktuaalsed elu säilitamiseks maapiirkondades.
Ulbroka mõis

Ulbroka mõis (Ulbrokas muiža, ka Stopiņu muiža) on mõis Lätis Stopiņi piirkonnas Ulbrokas. Saksa keeles Stubensee.
Ulbroka mõisa on esimest korda mainitud aastal 1562. Mõis on nime saanud 16. sajandi Riia linnapea H. von Ulenbrocki järgi, kellele mõis kuulus. Aastal 1564 sai mõisa omanikuks Zygmunt II August. Aastal 1718 kuulus mõis raehärra K. Zimmermannile, aastast 1874 sai mõisa omanikuks J. Buse. Aastast 1902 kuulus mõis Mengdenitele, jäädes nende valdusse kuni võõrandamiseni 1920. aastal.
Peahoone ehitati 1800. aasta paiku. Klassitsistlik häärber valmis Christoph Haberlandi projekti järgi ja asub mõisa vesiveski tiigi ääres. Võõrandamisest Teise maailmasõjani asus peahoones sanatoorium. Tänapäeval asub hoones raadiojaam.
Mõisakompleksi juurde kuuluvad veel tall ja ait, hävinud on vesiveski, mõisavalitseja maja, teenijate maja ja mitu tootmishoonet. Säilinud on ka aed ja park. Parki on rajatud lava.
Rudolf Hurt

Rudolf Hurt (30. november (vkj 18. november) 1874 Otepää – 10. jaanuar 1918 (vkj 28. detsember 1917) Tallinn) oli eesti vaimulik, Tallinna Toompea Kaarli koguduse õpetaja.

Isiklikku

Rudolf Hurt oli Jakob Hurda poeg.
Vana-Nõmpa mõis

Vana-Nõmpa mõis (saksa keeles Alt-Nempa) oli mõis Kärla kihelkonnas Saaremaal.
Andi ahelik

Andi ahelik (vene Анди, Андийский хребет, avaari ГІанди, tšetšeeni Іаьнди) on mäeahelik Euraasias, osa Suur-Kaukasusest. 
Kulgeb edela-kirde sihis, risti Peaahelikuga. Eraldab Tereki (loodes) ja Sulaki (kagus) valgalasid, ühtlasi ka Tšetšeeniat (loodes) ja Dagestani (kagus). Kõrgus kuni 2736 m, pikkus umbes 60 kilomeetrit.
Seitsmetuhandeline

Seitsmetuhandeline mäetipp ehk seitsmetuhandeline (inglise keeles seven-thousander) on mäetipp, mille kõrgus jääb vahemikku 7000–8000 m.
Mäetippe kõrgusega üle 7000 meetri leidub vaid ühes maailmajaos – Aasias, geoloogilises mõttes asuvad nad Euraasia ja India laamal. Kokku on neid 242, sealhulgas kõrgusvahemikku 7500–8000 m jäävaid mäetippe on 51.
Himaalaja ja Karakorami kõrgmägesid uurisid esimestena britid sõjalis-strateegilistel kaalutlustel.
1883. aastal toimus esimene alpinistlik mägiekspeditsioon Himaalajasse. William Grahami juhtimisel tõusti mitme mäe tippu. Peetakse üsna tõenäoliseks, et Graham koos kaaslastega tõusis Kabru idatipu lähistele – nagu nad ise väidavad, jäi neil tipuni veel 30 jalga. Idatipp (7338 m) on peatipust 74 m võrra madalam.
1905. aastal  püüdsid Tiibetis Gurla Mandhata (7694 m) tippu ronida inglise mägironija Tom George Longstaff koos itaalia mägigiidide Henry Brockereli ja Alexis Brockereliga. Abiks oli neil kuus kohalikku pakikandjat. Tipp jäi neil küll vallutamata, kuid nad tõusid  kõrgusele erinevatel andmetel 7000–7300 meetrit üle merepinna. Kaks aastat hiljem Longstaff naasis Himaalajasse vendade Brockerellide saatel. Eesmärgiks oli seekord Nanda Devi (7816 m) vallutamine Indias, kuid nad ei pääsenud sellele ligi, misjärel nad valisid tippuronimiseks ühe madalama mäe. Selleks osutus Trisul (7120 m) – sellest sai esimene vallutatud seitsmetuhandeline alpinismi ajaloos.
1928. aastal tegid Saksamaa alpinistid esmatõusu Kaufmanni mäetippu (7134 m; samal aastal nimetati tipp Lenini mäetipuks). 1930. aastal vallutati Jongsong Peak (7420 m), 1931. aastal Kamet (7756 m) ja 1936. aastal Nanda Devi (7816 m). Pärast teist maailmasõda kartes Hiina ekspansiooni avas Nepal oma piirid lääne turistidele ja alpinistidele. 1950. aastal püstitasid Prantsuse alpinistid uue kõrgusrekordi, viies selle üle 8000 meetri (Nepalis asuv Annapurna, 8091 m).
100 United Nations Plaza Tower

100 United Nations Plaza Tower on 170 meetri kõrgune postmoderne pilvelõhkuja, mis asub Midtown Manhattanis, otse Trump World Toweri, ÜRO peakvartali ja East Riveri vahetus läheduses. Viiekümne kahe korrusega kõrghoone, mis paikneb First Avenue ääres East 48th Street ja East 49th Street vahel, valmis aastal 1986.
Squillace laht

Squillace laht (itaalia keeles Golfo di Squillace; ladinakeelsed nimed Scylleticus Sinùs ja Scyllaceus Sinus; kreeka keeles Σκυλλητικὸς κόλπος) asub Joonia mere Calabria rannikul Itaalias. Lahe kallas ulatub Isola Capo Rizzutost Crotone provintsis kuni Stilo neemeni Reggio Calabria provintsis. Laht on saanud nime rannikul asuva Squillace asula järgi.
Youri Djorkaeff

Elulugu

Djorkaeff sündis kalmõkist-poolakast isa ja armeenlasest ema peres Lyonis.
Ta alustas karjääri aastal 1984 Prantsusmaa klubis Grenoble Foot 38, enne kui 1989 liikus edasi RC Strasbourg ridadesse, 1990 AS Monacosse ning seejärel 1995 Paris Saint-Germaini võistkonda. 1994. aastal juhtis Djorkaeff 20 väravaga Prantsusmaa kõrgliiga väravalööjate tabelit.
1996 sõlmis ta lepingu Itaalia tippklubiga Milano Inter ning 1999. aastal asus ta Saksamaa klubisse 1. FC Kaiserslautern.
Djorkaeffi liitumine Inglismaa klubiga Bolton Wanderers äratas 2002. aastal küll palju tähelepanu, kuid ta lisas oma kolme seal veedetud hooaja jooksul võistkonda palju kvaliteeti ning tõi kaasa rahvusvahelise "unistuste meeskonna" tekke (koos temaga Nigeeria mängija Jay-Jay Okocha ning endine Madridi Reali mängija Iván Campo). Hooajaks 2004–2005 läks ta üle teise Inglise klubisse Blackburn Rovers, kuid lahkus sealt peale ainult kolmes mängus osalemist. Seejärel sõlmis ta 2005. aasta veebruaris lepingu Põhja-Ameerika liiga Major League Soccer klubiga MetroStars (aastast 2006 kannab klubi nime New York Red Bulls). Tehingu väärtus 180 000 dollarit (lisaks boonused) oli väiksem kui mitmed teiste riikide liigadest talle tehtud pakkumised. Djorkaeff oli esimene Prantsusmaa mängija, kes sealses liigas mängis ning ta lõpetas hooaja klubi kõige väärtuslikuma mängija tiitliga, olles liigamängudes löönud 10 väravat ja andnud 7 väravasöötu.
Djorkaeff teatas juba 2006. aasta hooaja alguses, et ta lõpetab hooaja lõpus kärjaari, ning mängis hooaja uuendatud imagoga New York Red Bullsis. Oma mängijakarjääri lõpetas ta 2006. aasta 29. oktoobril, olles MLSi idakonverentsi poolfinaalide teises kohtumises olnud sunnitud pahkluuvigastusega väljakult lahkuma.

Karikad ja medalid

Parisi Saint-Germaini ridades võitis Djorkaeff 1996. aastal UEFA karikavõitjate karika ning Milano Interi ridades 1998. aastal UEFA karika. Prantsusmaa koondises kogunes tal 82 mängu ning neis lõi ta kokku 28 väravat. Lisaks kahele võidetud suurturniirile (1998. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused ja 2000. aasta Euroopa meistrivõistlused jalgpallis) esindas ta oma riiki ka 1996. aasta Euroopa meistrivõistlustel ja 2002. aasta maailmameistrivõistlustel.

Isiklikku

Djorkaeff on välja andnud singli "Vivre dans Ta Lumière". Ka Youri vend Micha Djorkaeff oli elukutseline jalgpallur.
15. novembril 2012 viis Djorkaef läbi Armeeniaga seotud telefoni teel raha kogumise ürituse. Saadud tulusid kasutatakse kogukonnakeskuste ehitamiseks Artsakhi küladesse ning põllumajanduse arendamiseks Armeenia Tavuši maakonnas. Lisaks kasutatakse osa tuludest Süüria-Armeenia kogukonnale kiireloomulise abi andmiseks.
Darnell Nurse

Darnell Nurse (sündinud 4. veebruaril 1995 Hamiltonis, Ontarios) on Kanada jäähokimängija, kes mängib kaitsjana NHL-i klubis Edmonton Oilers.
2013. aastal valiti ta NHL-i draft '​is Anaheim Ducksi poolt 26. valikuna. Juuniorina mängis ta Ontario Hockey League'i klubis Sault Ste. Marie Greyhounds.
Debüüdi NHL-is tegi ta hooajal 2014–15, kuid Oilersi põhikoosseisu on ta kuulunud alates järgmisest hooajast.
Ta on kuulunud Kanada jäähokikoondisse 2018. ja 2019. aasta maailmameistrivõistlustel.
Punase Lageda

Ajalugu

Juba sajandeid varem asus tänapäevase Punase Lageda kohal abhaaside (abasiinide), täpsemalt medoveide, auul. Baltisaksa sõjaväelase Fjodor Tornau andmetel asus sel kohal 1835. aastal Artkuadži asula. Seevastu 1864. aastal nimetati seda Kbaadeks.
21. mail 1864 kohtusid külas eri ilmakaartest tulnud neli sõjaväeosa ning nende juhid kirjutasid Venemaa sõjaväe ülemjuhataja suurvürst Mihhail Nikolajevitši juuresolekul alla manifestile, mis kuulutas Kaukaasia sõja lõppenuks. Selle sündmuse tähistamiseks otsustas Mihhail Nikolajevitš kõigi nelja sõjaväeüksuse ülemate palvel nimetada koha tsaariperekonna auks Romanovskiks.
1878. aastal asus sinna elama 36 kreeka perekonda, kes olid põgenenud Türgist tagakiusamise eest Stavropoli kanti, kuid polnud seal kohanenud. Nad olid elupaika otsides jõudnud sellesse orgu. See juhtus sügisel, kui maapind oli kõikjal sõnajalgadest punane. Kreeklased jäid sinna elama, andsid kohale nime, mis vene keeles oli Krasnaja Poljana, ehitasid kiriku ja avasid kooli. Kirik ja selle kalmistul asuv kellatorn on säilinud tänapäevani.
Teine, hirmsam seletus nime Krasnaja Poljana päritolule viitab verisele tšerkessi genotsiidile 19. sajandi lõpus.
1898. aastal saadeti külasse riiklik komisjon. Komisjoni ettekande põhjal anti asulale 19. juunil 1899 linnaõigused ja kinnistati nimi Romanovski. Järgmisel aastal valmis Punase Lageda maantee, mis ühendas asulat Adleriga.
Kuid ametlik nimi ei levinud kohalike seas; seda ka selle pärast, et mitteeksisteeriva linna Romanovski piires asus eksisteeriv Punase Lageda küla, mis oli kantud ametlikesse dokumentidesse. 1920. aastate lõpul kaotas asula linna õigused ja sai nimeks Krasnaja Poljana. Alevi õigused sai ta 1950. aastal.
Aastal 2010 avati alevis memoriaal Tallinna pronkssõduri koopiaga.

Tänapäev

Punasel Lagedal on levinud väikepõllumajandus. Asula on kuulus oma mee poolest. Asulat ümbritsevad kastanimetsad. Ümberkaudsete mägede nõlvadel kasvab palju ravimtaimi.
Punase Lageda lähedal asub Punase Lageda hüdroelektrijaam.
Asula peamine sissetulekuallikas nii suvel kui talvel on turism. Seal on Radisson SAS-i hotell ja Gazpromi mäeturismikeskus Grand Hotel Polyana, lisaks hulk väiksemaid võõrastemaju, pansione ja muid majutuskohti, ning neid ehitatakse üha juurde.
Punase Lageda asub mägedevahelises orus, on suusakuurort ja Sotši 2014. aasta taliolümpiamängude peamine võistluspaik. Seal kavatsetakse korraldada võistlused murdmaasuusatamises, suusahüpetes, kahevõistluses, laskesuusatamises, mäesuusatamises, bobisõidus, kelgutamises, skeletonis, lumelauasõidus ja vigursuusatamises.
Punase Lageda lähedal Mzõmta jõe orus filmiti filmi "Kaukaasia vang ehk Šuriku uued seiklused" mägijõeepisoodid.
Kroonliudik

Kroonliudik (Sarcosphaera coronaria) on seeneliik. 
Ta on Eestis arvatud II kaitsekategooriasse (seisuga 2012).
Eestis võib teda leida paljudest metsatüüpidest, teeservadest, prahipaikadest ja karjääridest.
Alma Adamkienė

Alma Adamkienė (neiupõlvenimi Alma Nutautaitė; sündinud 10. veebruaril 1927) on Leedu ühiskonnategelane. Ta on endise Leedu presidendi Valdas Adamkuse abikaasa.
Igor Kurve

Igor Kurve (24. juuni 1945 Viljandi – 17. juuli 2009) oli eesti kergejõustiklane (kõrgushüppaja), näitleja ja ajakirjanik.
Kurve lõpetas Viljandi 1. Keskkooli ning asus Tartu Riiklikus Ülikoolis õppima vene keelt ja kirjandust. Teenis vahepeal Nõukogude sõjaväes, osa tema teenistusest möödus Riias spetsiaalses sportlaste väeosas.

Sportlasena

Aastatel 1963 ja 1964 oli ta Eesti NSV meister kõrgushüppes. 30. juunil 1963 püstitas ta kõrgushüppes 2.01-ga Eesti NSV rekordi.

Näitlejana

Aastatel 1968–1972 õppis Kurve Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedris. Pärast selle lõpetamist võttis äsja Draamateatri peanäitejuhiks saanud Voldemar Panso ta koos kursusekaaslaste Kersti Kreismanni, Juhan Viidingu, Tõnis Rätsepa, Rein Kotkase, Martin Veinmanni ja Helle Pihlakuga sinna tööle.

Ajakirjanikuna

Aastatel 1982–1986 õppis Kurve Tartu Riiklikus Ülikoolis, kus ta omandas ajakirjanikudiplomi.
Kakskümmend aastat töötas Kurve Eesti Televisioonis, kus ta oli režissöör, saatejuht ning paljude saadete ja telefilmide autor. Ta osales üle tuhande saate valmimisel. 
Kurve kirjutas aeg-ajalt arvamuslugusid päevalehtedele.

Isiklikku

Tema tütar on endine lapsnäitleja ja praegune tõlkija Anna-Liisa Kurve.
Tallinna Merepäevad

Tallinna Merepäevad on Tallinnas aastast 2008 igal aastal korraldatav mere- ja perepidu. Merepäevade raames toimuvad muu hulgas kontserdid, laevasõidud, mereparaad. 
Merepäevi korraldavad Tallinna Kultuuriamet, Tallinna Sadam ja Eesti Meremuuseum.
Neinar Seli

Tegevus sportlasena

Seli on tegelenud vasaraheitega. Ta tuli 1977–1980 Eesti noorte- ja juunioride meistriks ning 1983, 1997, 1998 ja 1999 täiskasvanute Eesti meistrivõistlustel 3. kohale.
Seenioride klassis tuli ta 2004 maailmameistriks vasaraheites, 2010 sise-MM-il, 2003 MM-il ja 2000 EM-il sai hõbemedali. 2010 sai ta veteranide MMil vasaraheites hõbemedali.
Tema isiklikud rekordid on vasaraheites 69,62 (1983) ja kuulitõukes 15,07 (1984).

Isiklikku

Neinar Seli on abielus Kersti Seliga ja tal on kolm last.
Marshalli maakond (Kansas)

Ajalugu

Maakond moodustati 1855. aastal.
Tüvepikkus

Tüvepikkus on mõõt imetajal ninaotsast pärakuni, praktiliselt mõõdetakse ninaotsast piki koljut ja selgroogu kuni sabajuure alguseni. Inimese puhul vastab sellele istepikkus (pealaest pärakuni). Tüvepikkus on oluline imetajate määramistunnusena või kütitud jahiloomade suuruse statistikas.
Belgorod

Ajalugu

Asulat on mainitud 1237. aastal, kui selle laastas Batu-khaan. Taasasutatud 1593. aastal. 17. sajandil oli kaitsekindlus Venemaa lõunapiiril.
Teise maailmasõja ajal, Kurski lahingus toimus Belgorodi lähedal asuvas Prohhorovka külas üks kõigi aegade suurimaid tankilahinguid (Prohhorovka lahing).
Linoollõige

Linoollõige on puulõikega sarnanev graafikatehnika, kus trükkimisel kasutatakse linooli. Tegemist on kõrgtrükiga, kuna paberile jätavad jälje värviga määritud trükiplaadi kõrgemad osad.

Ajalugu

Kuigi linoleumi leiutas Frederick Walton juba 19. sajandi keskpaigas (patent aastast 1860), võttis veel hulk aega, enne kui seda põrandakatteks mõeldud materjali ka kunstnike seas trükivahendina kasutama hakati.
Linoollõike kasutuselevõtjateks võib pidada Saksamaa kunstnikerühmitust Die Brücke, mis tegutses aastatel 1905–1913. Aga nemadki nimetasid alguses oma trükiseid puulõigeteks, mis kõlas tollal paremini ja väärikamalt.
Pablo Picasso ja Henri Matisse aitasid kergitada linoollõike mainet ning tasapisi sai sellest üks täiesti tavalisi meediume graafikaga tegelevatele kunstnikele.
Lihtsuse tõttu on linoollõige saanud iseäranis populaarseks kunstiõppes ja asjaarmastajatest kunstnike seas, kuid leidub ka palju elukutselisi kunstnikke, kes seda tehnikat laialdaselt kasutavad. Eestis on nüüdisaja tuntuim linoollõiget viljelev kunstnik Peeter Allik. Varaseimad säilinud linoollõiked eesti graafikas on Paul Burmani Tallinna vaated (1909), mis on tehtud Moskvas, Stroganovi kunstikoolis, ilmselt selle tehnika viljeleja Ivan Pavlovi näpunäidetel.
ICE 3

Klass 403

ICE 3 (Klass 403) eesmärk oli luua kergem, kuid suurema võimekusega rong, kui seda olid selle eelkäijad. Selle saavutamiseks jaotati kogu rongi alla 16 veomootorit. Rong võib sõita 330 km/h ja on katsesõitudel saavutanud 368 km/h. Tavalistel Intercity-Express teenustel sõidavad nad kiirusel 300 km/h, mis on saksa kiirraudteede ülemine piirkiirus.
Kuna rongil ei ole vedavat vedurit (ing. k powerhead), on rongi igas vagunis reisijakohad, seehulgas esimeses vagunis. "Salongiistmed" on juhist kohe tagapool; juhi ja reisijate vahel on ainult klaasist sein.
1997. aastal telliti 50 rongikoosseisu Frankfurdi ja Kölni vahelise kiirraudteeliini jaoks. Need rongikoosseisud ehitasid Siemens ja Adtranz (nüüdne Bombardier).

Klass 406

ICE 3M (M tähendab mitmiksüsteemi) arendati välja kasutamiseks nelja erineva raudteedel kasutatava elektrisüsteemiga, mida kasutatakse Euroopa peatrassidel koos erinevate rongikaitsesüsteemidega. Deutsche Bahn (DB) tellis 1994. aastal 13 sellist koosseisu, NS (Hollandi Raudtee) tellis neid ronge 4. 2007. aastal anti välja luba nende rongide kasutamiseks Hollandis, Belgias ja Prantsusmaal. Praegu sõidavad need rongid riikidevahelistel rongiliinidel Hollandis, Saksamaal, Belgias ja Prantsusmaal. Prantsuse LGV Est liinil jõuavad rongid kiiruseni 320 km/h.

Klass 407

2008. aasta novembris tellis Deutsche Bahn 500 miljoni euro eest 15 rongikoosseisu. 18. aprillil 2010 esitles DB esimest Velaro D rongi Siemensi Krefeldi tehases. Mudeli valmistajakiirus on 320 km/h, kusjuures on see laiem, vaiksem ja energiasäästlikum kui eelmised mudelid.
Uus klass 407 (uus ICE 3) rong pidi Saksamaal teenindamist alustama 2011. aasta lõpus, kuid seda kuupäeva on mitu korda edasi lükatud. 2013. aasta detsembris sai DB esimesed neli rongi kätte ning nendega alustati riigisisest reisijatevedu.
Wischhafen

Ajalugu

Wischhafen kuulus vürstlikku Bremeni peapiiskopkonda. 1648. aastal muudeti vürstlik peapiiskopkond Bremeni hertsogkonnaks, mida valitseti esmalt personaalunioonis Rootsi ja 1715. aastast Hannoveri krooniga. 1823. aastal hertsogkond kaotati ja selle territooriumist sai Stade regiooni osa.

Geograafia

Wischhafenist põhjas on Elbe jõgi. Idas on Lõuna-Elbe jõgi. Wischhafenist lõunas on Drochtersen. Põhja jäävad Freiburg ja Oederquart.