google/wiki40b huggingface dataset:
Philipp Willigerod

Philipp Willigerod (ka Philipp Willigerode ja Johann Conrad Philipp Willigerode; 15. juuni 1779 – 1. aprill 1848) oli Eesti pedagoog ja ajaloolane.
Ta sündis Göttingenis hõbe- ja kullassepa pojana. Ta lõpetas Göttingenis gümnaasiumi. Aastast 1798 õppis Göttingeni Ülikoolis filoloogiat, professor Christian Gottlob Heyne juures ja ka teoloogiat. Teoloogiakandidaadi eksami sooritas ta Hannoveris.
1804. aastal tuli ta Eestisse koduõpetajaks. Õiendanuna Tartu Ülikoolis ülemõpetaja paberid, asus 1806. aastast tööle Tallinna Kubermangugümnaasiumisse, kus 1806.–1814. aastani oli ajaloo ja geograafia õpetaja, aastast 1814 ka vanade keelte ülemõpetaja. 1837. aastast läks vanaduspensionile, jätkates siiski tööd tütarlastekoolis.
Ta on läinud Eesti historiograafiasse oma raamatu "Geschichte Ehstland vom ersten Bekanntwerden desselben bis auf unsere Zeiten" ("Eestimaa ajalugu selle esmasest teatavakssaamisest kuni meie aegadeni"), kus eelnenutest erineval kombel käsitleb eestlaste ajalugu, arvestades rahvuspiiri – Eestimaa ja põhjapoolne osa Liivimaast. Raamat ilmus kahes trükis – 1814 ja 1830 – ning oli menukas. Sulev Vahtre peab uut käsitluslaadi seotuks sellega, et ta abikaasa vana-vanaisa oli olnud toosama Ignatsi Jaak, kes koos oma õpetaja Bengt Gottfried Forseliuse eestvõttel Rootsi kuningale oma haridust demonstreerimas käis.

Isiklikku

Tema abikaasa Henriette Augustine isa oli Vigala Maarja koguduse õpetaja Johann Friedrich Ignatius, abikaasa vend Georg Friedrich Ignatius oli Käina Martini koguduse õpetaja, abikaasa vanaisa oli Märjamaa Maarja koguduse õpetaja Johann Ignatius, vanavanaisa oli Kambja koguduse köster Ignatsi Jaak. Tema poeg Adalbert Hugo Willigerode oli Kaarma, Karula ja Tartu Maarja koguduse õpetaja.
Pavaan (Fauré)

Pavaan oopus 50 on prantsuse helilooja Gabriel Fauré teos, mille ta kirjutas 1887. aastal. Algselt oli see klaveripala, kuid sai tuntuks orkestriversioonis koos kooriga või ilma. Teose rütmi aluseks on 16. sajandi õukonnatants pavaan. Sellele rajatud harmoonia ja meloodia tõusud ning mõõnad moodustavad kokku belle époque'ile omase lummava elegantsi. Pavaan on orkestreeritud väikesele koosseisule, kuhu kuuluvad keelpillid, kaks flööti, kaks oboed, kaks klarnetit, kaks fagotti ja kaks metsasarve. Esitus kestab tavaliselt umbes kuus minutit.

Ajalugu

Pavaani originaalversioon on kirjutatud klaverile. Helilooja ise nimetas seda elegantseks, kuid muus mõttes ebaoluliseks. Fauré soovis, et seda mängitaks elavamalt, kui seda tavaliselt mängitakse. Dirigent Sir Adrian Boult kuulis mitu korda Fauréd mängimas teose klaveriversiooni ja märkis, et helilooja valis tempoks vähemalt 100 lööki minutis. Reibas tempo pidi rõhutama, et Pavaan ei ole Saksa romantismile omane teos. Hiljem lisatud tekst meenutab tantsijate omavahelist vestlust.
Fauré komponeeris pavaani orkestriversiooni 1887. aasta suvel Le Vésinet's. Ta nägi ette väikese koosseisuga orkestriteost, mida mängitakse kerge repertuaariga suvekontsertide sarja raames. Pärast teose pühendamist oma patroonile, krahvinna Elisabeth Greffulhe'ile, pidas ta vajalikuks muuta seda suurejoonelisemaks. Krahvinna soovitusel lisas ta nähtamatu koori ja võimaluse lisada tantsijad. Tekst koosneb Paul Verlaine'i stiilis kirjutatud seosetutest värssidest, mis väljendavad abitust romantiliste tunnete väljendamisel ja armastuse reetlikkust. Teksti autor on Robert de Montesquiou.
Orkestriversiooni esmaettekanne toimus 25. novembril 1888 Orchestre Lamoureux' esituses. Kolm päeva hiljem esitati kooriga versioon heliloojate organisatsiooni Société Nationale de Musique kontserdil. 1891. aastal aitas krahvinna Greffulhe lavale tuua koori ja tantsijatega versiooni. Sellest kujunes tantsuline etendus, mis kaunistas krahvinna aiapidu Boulogne'i metsas.
Algusest peale oli Pavaan tohutult populaarne, nii kooriga kui ka ilma. Koos Léonide Massine’ loodud koreograafiaga võeti Pavaani balletiversioon 1917. aastal Sergei Djagilevi balletikompanii Ballets Russes repertuaari. Mõned kriitikud nimetasid balletti kahvatuks, kuid Djagilev oli sellesse kiindunud ja hoidis seda kompanii repertuaaris oma elu lõpuni.
Fauré andis eeskuju noorematele heliloojatele, kes kirjutasid oma pavaanid, näiteks Claude Debussy "Passepied" tema "Bergamasque'i süidis" ja Maurice Raveli "Pavane pour une infante défunte" ja "Pavane de la belle au bois dormant".
Sunnasanken

Sunnasanken (eestirootsikeelne nimi; rootsi keeles Sunnansanken või Södra Sanken) on Lääne maakonnas Vormsi vallas Rumpo küla alal Hullo lahes asuv 1,27 hektari suurune saar. Saare rannajoone pikkus on 576 meetrit.
Saare koordinaadid on 58° 57′ N, 23° 15′ E. Saar asub 100 meetrit Millasankenist lõunas ja on liivase pinnamoega.
Saar kuulub Vormsi maastikukaitseala koosseisu ja on looduskaitse all.
Teated (ajakiri, 1917)

Teated (täispealkirjaga Teated : Narva Tööliste ja Soldatite Saadikute Nõukogu poolt) oli 1917 Narvas ilmunud ajakiri. Ajakiri oli Narva Tööliste ja Soldatite Saadikute Nõukogu häälekandja. Ajakirja esimene number ilmus 4. märtsil 1917 ja viimane ehk 6. number 23. aprillil 1917.
Aleksei Trohlev

Aleksei Trohlev (sündinud 15. märtsil 1990) on Eesti endine iluuisutaja, jäätantsija. Tema partneriteks on olnud Anastasia Tsumak ja Kristina Kiudmaa ja treeneriks Lea Rand. Tema võistluskarjäär lõppes 2009. aastal.
2012. aastal osales ta telesaates "Tähed jääl", kus tema partneriks oli Marilyn Jurman.
Irina Slutskaja

Isiklikku

Irina Slutskaja on 160 cm pikk. Tema treener on Žanna Gromova ja koreograaf on Sergei Petuhhov.
Oskar Heine

Oskar Heine (29. september 1892 Kuressaare – 28. aprill 1956 Toronto) oli eesti klaverimeister, klaveri- ja mööblivabriku tegevjuht ja omanik.
Oskar Heine õppis tisleriks aastatel 1907–1911 isa mööblitööstuses Kuressaares ja klaveriehitust aastatel 1911–1914 "Schröderi" klaverivabrikus Peterburis. Aastatel 1914–1916 oli ta Riias. Osales Esimeses maailmasõjas. 1918. aastal Eestisse naastes ostis ta üles Johannes Moritza klaverivabriku Tartus, mis hakkas 1922. aastast tööle O. Heine Klaverivabriku nime all. 1928. aastal omandas ta Tartus veel Pressi mööblitööstuse, kuhu viis üle ka oma klaverivabriku. Klaverite tootmine laienes kiiresti, sest ehitatud pillid olid hea kõlakvaliteediga ja pälvisid Tallinna ja Tartu näitustel mitmeid kõrgema ja esimese järgu auhindu. 1939. aastal oli Oskar Heinel oma kauplus Tartus Karlova tänaval ja Tallinnas Rataskaevu tänaval. Oskar Heine klaverivabrikus valmistati peamiselt pianiinosid, vähemal määral ka tiibklavereid. Pianiinosid eksporditi isegi Soome, Lätisse ja Leetu. Heine oli Eestis esimene, kes hakkas klaverite sisemehhanisme ja klaviatuure ise valmistama, varem telliti need välismaalt. Nii mööbli kui ka klaverite valmistamise alal pälvis ta Tartu Töösturite Keskühingult ja hiljem ka Tartu Tööstusliku Kutseoskuse Ametilt meistridiplomi. O. Heine Klaverivabrik tegutses 1941. aastani, mil Heine lahkus ümberasujana Saksamaale.
Oskar Heine osales Vabadussõjas 2. jalaväepolgu koosseisus sõjaväeametniku ja ohvitseri asetäitjana.
Ta abiellus 1918. aastal Margarethe Kuusikuga. Nende poeg Eerik Heine oli Saksa sõjaväelane, Nõukogude sõjavang ja metsavend, Arved Viirlaiu romaanide "Vaim ja ahelad", "Kustuvad tuled", "Sadu jõkke", "Kes tappis Eerik Hormi" ja "Surnud ei loe" peategelase Eerik Hormi kirjanduslik prototüüp.
Oskar Heine suri 28. aprillil 1956 Torontos
Raka mõisa kalmistu

Raka mõisa kalmistu on kalmistu Ambla kihelkonnas Järvamaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Raka külas Järva vallas Järva maakonnas.

Ajalugu

Kalmistu rajasid Raka mõisa tollased omanikud Albrechtid arvatavasti millalgi 19. sajandi lõpu poole. Kalmistule maetute üldarv pole teada, kuid sinna on väidetavalt maetud vähemalt 4 inimest.

Kirjeldus

Kalmistu jääb mõisa südamest linnulennult umbes 750 meetri kaugusele põhja. See on praegu jäetud maha ja rüüstatud ning hauatähistest on säilinud vähesed varemed, kuid säilinud on suurem osa piirdemüürist.
Soomkala

Soomkalaks nimetatakse kalatööstuses ja kaubanduses mageveekalu, kes ei ole vääriskalad.
Soomkala hulka kuuluvad näiteks särg, koger ja ahven.
Soomkala jaotatakse suursoomkalaks ja väikesoomkalaks. Suured soomkalad on näiteks haug, säinas, siig, vimb ja ahven, väikesed kiisk ja särg.
Kalakonservide puhul võib tootja kirjutada konservile tootenimetuseks "soomkala", juhul kui konservi täpne koostis on lisatud. Eesti konservide puhul tähendab soomkala põhiliselt särge, kiiska ja ahvenat.
Spermatogoon

Spermatogoon ehk algseemnerakk (ladina spermatogonium) on enamiku suguliselt sigivate isaste organismi spermatogeneesi rea diferentseerumata tüvirakk.
Spermatogoonid arenevad munandites, seemnetorukeste seintes, ja peale jagunemist muutuvad spermatotsüütideks. 
Spermatogoon on kantud kehtivasse inimese tsütoloogia ja histoloogia standardsõnavarasse Terminologia Histologica-sse.
Lausma saar

Lausma saar (ka Lausma) on Saare maakonnas Saaremaa vallas Vilsandi lähedal Vilsandi rahvuspargis asuv 4,8 hektari suurune saar. Saare rannajoone pikkus on 1,3 kilomeetrit.
Saare koordinaadid on 58° 23′ N, 21° 53′ E.
Saar on kivise pinnamoega ja kaetud rohttaimestikuga.
Välkkauplemine

Ajalugu

Välkkauplemise ajalooline põhjus on turgudel valitsev hindade ebaühtlus. Hindade ühtlustamiseks hakkasid kauplejad kasutama arbitraažistrateegiad, mille tulemusena ühtlustusid turgudevahelised hinnad ning kasvas turgude likviidsus.
Tehnoloogia arengu tõttu on tänapäevased strateegiad muutunud palju keerulisemaks, sest neis kasutatakse keerukaid algoritme. Samuti on suurenenud tehingute kiirus: tänapäeval toimub üks tehing mõne millisekundi jooksul.

Populaarsuse kasv

2000. aastate alguses moodustas välkkauplemine kogu aktsiaturust 10%. Aastal 2009 moodustasid USA välkkauplemisettevõtted kõigist firmadest vaid 2%, kuid kauplemismahu poolest katsid nad 73%. Sellel turul tegutsevad tuntumad USA ettevõtted on Chicago Trading, Virtu Financial, Timber Hill, KCG, IMC, Tradebot, Renaissance Technologies ja Citadel LLC.
Töörahvapüha

Töörahvapüha on igal aastal tähistatav rahvusvaheline tähtpäev. Suurem osa maailmast tähistab seda 1. mail.
Töörahvapüha tähistamise traditsioon on alguse saanud 19. sajandil Ameerikast. Alates 1880. aastast tähistatakse Ameerika Ühendriikides ja Kanadas töörahvapüha septembri esimesel esmaspäeval. Austraalias on töörahvapüha oktoobri esimesel esmaspäeval. Uus-Meremaal on töörahvapüha oktoobri neljandal esmaspäeval.
Suurem osa maailmast tähistab töörahvapüha 1. mail. Saksamaal on 1. mai alates 1933. aastast riiklik püha.
Tembe elevandipark

Tembe elevandipark on kaitseala Lõuna-Aafrika Vabariigi idaosas KwaZulu-Natali provintsis Mosambiigi piiri ääres.
Kaitseala geograafilised koordinaadid on 26° 58′ S, 32° 28′ E. Paari kilomeetri kaugusel lääne pool algab Ndumo kaitseala.
Elevantide kaitseks loodud park asutati 1983. aastal ja avati külastajatele 1991. aastal. Kaitseala pindala on umbes 300 km². Alal elavad umbes 250 elevanti on maailma suurimad elevandid.
Tembe elevandipargis elavad ka lõvid, leopardid, teravmokk-ninasarvikud, laimokk-ninasarvikud, pühvlid, kaelkirjakud ning rohkem kui 340 linnuliigi esindajad, nende seas paduhaigur, soo-öösorr ning värvulised Apalis ruddi ja Batis fratrum.
Arvo Volmer

Arvo Volmer (sündinud 4. novembril 1962) on eesti dirigent ja õppejõud, Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia professor. 
Arvo Volmer on õppinud dirigeerimist Tallinna Riiklikus Konservatooriumis (praegune Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia) professorite Olev Oja ja Roman Matsovi juhendamisel (1980–1985) ning Peterburi Konservatooriumis professor Ravil Martõnovi juhendamisel (1985–1990). Lisaks on ta täiendanud end USA-s Helmuth Rillingi meistrikursustel.
Oma dirigendikarjääri alustas Arvo Volmer 1985. aastal Estonia teatris. Alates 1987. aastast oli ta samaaegselt seotud ka Eesti Riikliku Sümfooniaorkestriga, mille peadirigent ja kunstiline juht ta oli aastail 1993–2001. 
Aastatel 2004–2012 oli Volmer Rahvusooper Estonia loominguline juht ja peadirigent ning aastast 2004 on ta tegutsenud paralleelselt ka Adelaide’i Sümfooniaorkestri kunstilise juhi ja peadirigendina. 
Lisaks on Volmer aktiivselt tegev ka Moskva Suures Teatris, Soome Rahvusooperis, Norra Rahvusooperis, Rootsi Kuninglikus Ooperis, Sydney Ooperiteatris ja mujalgi.
Lauri Drubinš

Lauri Drubinš (sündinud 28. veebruaril 1987 Valgas) on Eesti munitsipaalametnik, alates 2013. aastast Valga aselinnapea.

Haridus

Drubinš omandas hariduse sünnilinnas Valgas, kus ta õppis lasteaias Buratino, seejärel aastatel 1994–2000 Valga 1. Põhikoolis ja aastatel 2000–2003 Valga Põhikoolis. Keskhariduse sai ta aastatel 2003–2006 Valga Gümnaasiumis.
Aastatel 2006–2008 õppis ta Tartu Kutsehariduskeskuses rekreatsioonikorraldust.
Alates 2010. aastast on ta Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia üliõpilane huvijuht-loovtegevusõpetaja erialal.

Töökäik

Karjääri alustas Drubinš veel kooliajal raadiojaamas Ruut FM, kus ta juhtis saateid aastatel 2003–2011. Aastatel 2008–2012, pärast kutsehariduse omandamist, oli ta Valga Kultuuri- ja Huvialakeskuse koosseisu kuulnud Valga Avatud Noortekeskuse noorsootööjuht.
2011. aastal asutas ta firma Sebra Sõbrad, mis tegeleb ürituste korraldamise, juhtimise ja jäädvustamisega. Drubinš on alates sellest ajast Sebra Sõbrad OÜ juhatuse liige.
Ühtlasi oli ta aastatel 2011–2013 Valgamaa Kutseõppekeskuse huvi- ja avalike suhete juht.
Alates 2013. aastast on Drubinš Valga aselinnapea, kellena ta vastutab kultuuri ja hariduse valdkondade eest.
2014. aastal liitus seni parteitu Drubinš Eesti Reformierakonnaga.

Kuuluvus ühingutesse

MTÜ Valgamaa Noorsootöökeskus TANKLA, asutajaliige, juhatuse esimees 2010-2012

MTÜ Carma Motoklubi, asepresident, juhatuse liige 2008-...

Kaitseliidu Valgamaa Maleva Valga üksikkompanii liige alates 2016. aasta

Eesti Mootorrattaspordi Föderatsiooni mootorrataste mäkketõuskomisjoni esimees 2013-...

Rahvatantsurühm Pastlapoolikud liige alates 2009

Eesti Reformierakonna liige alates 2014 aastast

Hobid

Mootorrattaga sõitmine sh mootorrattaste mäkketõusu võistlustel osalemine, harrastussport, auto- ja motospordi sündmuste korraldamine, rahvatants. Jätkuvalt huvitun raadiosaatejuhi tööst
Ķīšupe raudteepeatus

Ķīšupe raudteepeatus on raudteepeatus Riia-Skulte raudteeliinil Saulkrasti piirkonnas ja Saulkrasti vallas. Igapäevaselt peatub seal kakskümmend reisirongi. Peatus asub Riia raudteejaamast 50,8 km kaugusel. Piletihinnalt kuulub peatus C tsooni.
Peatus avati aastal 1973 sealsete aianduskooperatiivide teenindamiseks. Aastal 1993 avati seal ka ootepaviljon.
Kollane virvesamblik

Kollane virvesamblik (Coenogonium luteum, sünonüüm Dimerella lutea) on samblik. 
Ta on Eestis arvatud II kaitsekategooriasse (seisuga 2012).
Teda leidub salumetsade tüübirühma kasvukohatüüpides ja lodumetsa (soovõha) kasvukohatüübis ning angervaksa kasvukohatüübis.
Riigimõis

Riigimõis Poola-Leedu aladel

Poola-Leedu aladel toimus 1583–1625 suurem mõisade ümberjagamine. Eriti mastaapselt toimus see pärast uue kuninga Stefan Bathory võimuletulekut. Selleks, et vallutatud aladel saksa feodaalide mõjuvõimu vähendada, riigistati üle 70% nende maavaldustest. Riigimõisad ehk poola folvargid jaotati staarostkondadeks keskusega linnustes. Tänapäeva Eesti aladele jäi neid üheksa (Helme, Karksi, Kirumpää, Laiuse, Põltsamaa, Pärnu, Tartu, Vastseliina ja Viljandi). Riigimõisate talupoegade koormised normeeriti.

Riigimõis Rootsi aladel

Rootsi aladel liikus suur osa riigimõisaid donatsiooni käigus eravaldusse nii emamaal kui ka provintsides. Riigi tulude vähenemisega tõttu alustas Rootsi kuningas Karl X Gustav vastavalt Rootsi riigipäeva otsusele 1655, vaatamata mõisnike vastuseisule, mõisate reduktsiooni ehk neljandikreduktsiooni. Kuid sellest jäi riigikassa täitmiseks väheseks. Karl XI algatusel otsustas Riigipäev 1680 suure reduktsiooni kasuks, mis Eesti aladel toimus põhiliselt 1685–1688. Mõisate taasriigistamisega suurenes riigimõisate arv Eesti aladel 17. sajandi lõpuks 460-ni ja riigitulu mitmekordistus. 1690 jagas Rootsi Balti valdused Eesti ja Liivi distriktiks ning kummagi etteotsa määrati majandusasehaldur, kes pidi tagama riigmõisate majandamise oma distrikti piires.
Rootsi riigivõim määras kindlaks riigimõisate talupoegade koormised. 1681 kaotati Liivimaa ja 1687 Eestimaa riigimõisates kroonutalupoegade pärisorjus eraõigusliku omandi mõistes, kuid säilis sunnismaisus ja seotus mõisaga. Riigimõisa rentniku ja talupoegade suhted reguleeriti reglementidega Liivimaal 1691 ja Eestimaal 1696. Reglementide alusel sai talupoeg õiguse esitada kaebusi rentniku ja kohalike võimukandjate peale kuni kuningani välja.
Riigimõisate talupoegade õigused Rootsi aladel tõid leevendust ka ülejäänud mõisate talupoegadele, stabiliseerisid olukorda ning kindlustasid talupoegade maakasutus- ja pärimisõigust praktikas.
Rüütlimõisatega võrreldes olid riigimõisad tavaliselt tagasihoidlikumalt välja ehitatud.

Riigimõis Vene aladel

Vene riigis alustati teenistusmõisaid ehk riigimõisaid eristama pärusmõisate kõrval 15. sajandil. Teenusmõisate eristamine teiste riigile (tsaarile) kuuluvate mõisate suhtes kestis Venemaal 18. sajandi alguseni.
Vene võimu ajal 19. sajandil levis üha enam riigimõisate rendileandmine, mille tagajärjel jõudis rentnike hulka ka eestlasi.
Riigimõisaid kasutas riik ka vene õigeusu toetamiseks, andes neid kiriku kasutusse. 1860.–1870. aastatel jagati osade riigimõisate maad ka talukohtadeks ja kas renditi välja taludena või müüdi.

Riigimõis 20. sajandil

1919. aasta maareformiga Eesti Vabariigis jagati osa riigimõisaid maasaajatele, kuid osa jätkasid riigimõisatena ja allutati 1922 Põllutööministeeriumi Riigimõisate Valitsusele. 1938 oli Eestis 57 riigimõisa.
1945. aastal kaotas nõukogude võim Eestis riigimõisad senisel kujul ja muutis suurema osa neist riigimajanditeks ehk sovhoosideks.
Gyldendal

Gyldendal on Taani suurimaid ja vanimaid kirjastusi. Ta on asutatud aastal 1770 ja tegutseb Kopenhaagenis.
Kirjastus annab muu hulgas välja Taani kultuuriajakirja Kritik.
Ida-Viru Maakohus

Ida-Viru Maakohus oli Eesti Vabariigi esimese astme kohus aadressil Jõhvi, Narva maantee 11.
1. jaanuaril 2006 liideti Ida-Viru Maakohus ja Lääne-Viru Maakohus ning ametiasutuse uueks nimeks sai Viru Maakohus.
Włodzimierz Cimoszewiczi valitsus

Włodzimierz Cimoszewiczi valitsus tuli Poolas võimule 7. veebruaril 1996 ja lahkus järgmiste valimiste kaotamise järel 31. oktoobril 1997.
Lisette Tammik

Klubikarjäär

Tammik alustas oma mängijakarjääri Tallinna JK Kotkad võistkonnas, mängides kuni C-klassini poiste võistkonnas. Aastatel 2009–2013 lõi ta mitmes poisteliigas Kotkaste võistkonnas 51 mängus koguni 31 väravat.

Tallinna FC Flora (N)

2014. aastal liitus ta Tallinna FC Flora naiskonnaga.
2015. aasta sügisel liitus Tammik Sunderlandi jalgpalliklubiga Inglismaal,  kus tal esindusnaiskonnas jäi debüüt tegemata. Inglismaalt naasnult liitus Tammik uuesti Tallinna FC Floraga.

Koondisekarjäär

Lisaks arvukatele mängudele noortekoondises on Tammik 20 korda kaasa teinud Eesti naiste A-koondise mängudes. Koondisedebüüdi tegi Tammik 25. veebruaril 2015 Tallinnas Leedu vastu, lüües samas mängus 90+2. minutil ka oma debüütvärava.

Individuaalsed

Tammik on kolm korda olnud nomineeritud Eesti parima naisjuuniori kategoorias (2014, 2015, 2016), võites selle autasu korra (2016).
2017. aasta hooajal oli Tammik Eesti meistrivõistluste edukaim väravakütt, lüües 17 mängus kokku 33 väravat.

Isiklikku

Tammiku lemmikmängija on Alex Morgan.
Gerty Theresa Cori

Gerty Theresa Cori (neiupõlvenimega Radnitz; 15. august 1896 – 26. oktoober 1957) oli USA biokeemik.
Ta sündis Prahas (siis Austria-Ungari koosseisus).

Tunnustused

Gerty Theresa Cori pälvis 1947. aastal koos oma abikaasa Carl Ferdinand Cori ja Argentina füsioloogi Bernando Houssayga glükogeeniainevahetuse uurimise eest Nobeli füsioloogia- või meditsiiniauhinna.
Järgmisel aastal (1948) valiti ta Ameerika Filosoofiaseltsi liikmeks.

Mälestuse jäädvustamine

Tema auks on nimetatud Cori kraater Kuul.
Ööbikuoru hüdrotöökoda-muuseum

Ööbikuoru hüdrotöökoda-muuseum (ka: Rõuge muuseum) on Rõuge vallas Rõuge asulas olev muuseum, mis tutvustab vee jõul töötavaid seadmeid ja ajaloolise Rõngu kihelkonna kultuuripärandit.
Koger

Rahvasuus

Kogrele on rahvasuu andnud arvukalt nimetusi, näiteks kogra, kogras, karus.
Ilomantsi vald

Geograafia

Ilomantsi on Soome ja kogu Euroopa Liidu mandripiirkonna kõige idapoolsem vald. 2011. aastal oli ta pindalalt Soome valdade seas 19. kohal, kuid elanike arvult 169. kohal. Valla pindala on 3172,69 km², millest 409,01 km² moodustavad siseveekogud. Teise maailmasõja järel läks Ilomantsi pindalast 1489 km² Nõukogude Liidule. Vallas asub Koitere järv, mis on pindalalt 12. Soomes. Ilomantsi vallas asuvad Petkeljärve rahvuspark ja Patvinsuo rahvuspark. 1967. aastal avati Joensuu-Ilomantsi raudteeliin, tänapäeval kasutatakse seda vaid kaubaveoks.

Rahvastik

2010. aastal oli valla elanikest 11,0% vanus alla 14 aasta, 60,1% olid vanuses 15–64 ja 28,9% üle 64 aasta. 97,9%-l elanikest on soome keel emakeel. 17,4% Ilomantsi elanikest on õigeusklikud, Ilomantsi on Soome kõige õigeusklikum vald.
Hans Teiv

Harrastused

Tema hobid on tennis, kalastamine, võrkpall.
Ta osales 2012. aasta jaanuaris eetris olnud saates "Õhtusöök viiele".
Samppa Lajunen

Samppa Kalevi Lajunen (sündinud 23. aprillil 1979 Turus) on endine Soome kahevõistleja.
Ta võitis kolm olümpiakulda 2002. aasta olümpiamängudel Salt Lake Citys, tuli meeskonnavõistluses maailmameistriks 1999. aasta MM-il Ramsaus ja võitis maailmakarikavõistluste üldkarika kahel korral (1997 ja 2000). 2002. aastal valiti ta Soome aasta sportlaseks. Lajunen lõpetas sportlaskarjääri 2003–2004 hooaja järel juba 24-aastaselt. Samppa Lajuse vend Akseli Lajunen on endine suusahüppaja.

Karjäär

Samppa Lajunen tõusis maailma kahevõistlejate tippu võiduga maailmakarikavõistluste etapil 1997. aastal kõigi aegade noorima võitjana, juba 17-aastasena. Samal aastal osales ta 1997. aasta maailmameistrivõistlustel Trondheimis, kus ta sai meeskonnavõistluses hõbemedali.
1998. aasta olümpiamängudel Naganos võitis Lajunen esimese medali individuaaldistantsil täiskasvanute seas, saades hõbemedali. Teise hõbemedali sai ta meeskonnavõistluses. Järgmise aasta 1997. aasta MM-il Ramsaus võitis ta hõbemedali tavavõistluses ja kuldmedali meeskonnavõistluses. Samal aastal osales ta ka juunioride MM-il, kus ta võitis kuldmedali.
1999–2000 hooaeg oli tippvõistluste poolest vaheaasta ja Lajunen domineeris maailmakarikavõistlustel, võites kaheksa etappi ja saades ka üldkarika. 2001. aasta MM-il Lahtis võitis Lajunen hõbemedali nii sprindis, kui tavavõistluses ja pronksmedali meeskonnavõistluses.
Viletsa 2001–2002 hooaja alguse järel suutis Lajunen oma vormi nii heaks timmida, et 2002. aasta OM-il Salt Lake Citys võitis ta kõigil kavas olnud aladel kuldmedalid ja tuli kolmekordseks olümpiavõitjaks.
2003. aasta maailmameistrivõistlustel Val di Fiemmes sai Lajunen pronksi nii tavavõistluses kui ka meeskonnavõistluses. Viimasel, 2003-2004 hooajal oli ta maailmakarikavõistluse arvestuses kolmas. Ta lõpetas karjääri Soome meistrivõistlustel tavavõistluses saadud võiduga kõigest 24-aastasena.
Pärast tippspordist loobumist keskendus Lajunen õpingutele Jyväskylä ülikoolis, mille ta lõpetas 2007. aasta kevadel.
Peter Hersleb Aagaard

Peter Hersleb Aagaard (29. november 1765 Kopenhaagen – 7. aprill 1791 Kopenhaagen) oli taani advokaat, Peter Aagaardi poeg, Peder Herslebi tütrepoeg.
Aastatel 1782–1784 õppis ta ülikoolis ja lõpetas selle kandidaadikraadiga juura alal. Kohe pärast seda asus ta isa soovil ja hiilgavate soovitustega tööle Taani Kantseleisse. Samal aastal sai temast ülemkohtu protokollisekretär. Aastal 1788 sai temast ülemkohtu õigustega advokaat.