google/wiki40b huggingface dataset:
Reaalmažoor

Noorteorkester Reaalmažoor oli õpilastest koosnev orkester, mis tegutses aastatel 2007–2017.
Algsest 18-liikmelisest Tallinna Reaalkooli õpilastel põhinevast orkestrist kasvas enam kui 40-liikmeline orkester, kus lisaks harjumuspärasele koosseisule oli kaasatud ka bänd. Orkestrist käis läbi ligi 115 noort andekat muusikut ja repertuaaris oli üle 180 teose. Ülesastumisi oli ligemale poolsada ja esineti alates Eesti suurimatest kontserdimajadest kuni Põhuteatri ja Suure Munamäeni. Orkestri loojad olid Edmar Tuul ja Rasmus Puur.
Reaalmažoor tegi tihedat koostööd maestro Erki Pehki ja Mihhail Gertsiga (Rahvusooper Estonia), kes andsid suure panuse orkestri püsimajäämisse ja arengusse. Orkestrile on kirjutanud 2 meeleolukat kontsertetendust ("Pühapäevakontsert", "Kuuekümnendatesse ja tagasi") kirjanik Wimberg (Jaak Urmet).
Kollektiiv on esinenud koos enam kui 30 eesti artistiga, sh Nele-Liis Vaiksoo, Meribel Müürsepa, Kelli Uustani, Hanna-Liina Võsa, Ele Millistferi, Kaire Vilgatsi, Liisi Koiksoni, Hannaliisa Uusma, Evelin Võigemasti, Marta Laane, Sandra Uusbergi, Birgit Õigemeele, Tõnis Mägi, Mikk Saare, Lauri Liivi, Sepo Seemani, Märt Avandi, Andero Ermeli, Priit Võigemasti, Uku Uusbergi, Jarek Kasari ehk Chalice'i, Rolf Roosalu ja mitmete teistega.
Udo Väljaots

Udo Väljaots (1916–1979) oli Eesti teatrilavastaja ja koreograaf.
1934–1961 töötas ta Vanemuises, Vanemuise balleti algusaastatel oli ta Velda Otsuse kõrval üks teatri esitantsijaist. 1961. aastal sai temast RAT Estonia pealavastaja, 1977 peanäitejuht. Estonias töötas ta 1979. aastani.
Väljaots oli Eduard Tubina ooperi "Barbara von Tisenhusen" esmalavastaja. Ta kirjutas libreto Heino Jürisalu lühiballetile "Tänav", mis esietendus Estonias 9. detsembril 1963. 1972 oli ta muusikafilmi "Kontsertprogramm "Colas Breugnon"" režissöör.
1966 anti Väljaotsale Eesti NSV teenelise kunstitegelase aunimetus.
Thomas Godoj

Thomas Godoj (sünninimega Tomasz Godoj; sündinud 6. märtsil 1978 Poolas) on poola päritolu Saksamaa pop-rock-laulja. Ta võitis telesaate "Deutschland sucht den Superstar" viienda hooaja.

Elu

Godoj sündis 1978 Poolas Rybnikis, tema vanemad on Danuta ja Eugen Godoj. Aastal 1988 kolis ta vanemate ja õe Hannaga Saksamaale Recklinghausenisse. Ülikooliõpingute ajal hakkas teda huvitama muusika ja ta mängis kohalikes bändides, näiteks Cure of Souls, Fluxkompensator, Tonk! ja WINK.

DSDS

2007. aasta suvel osales Thomas viienda hooaja "Deutschland sucht den Superstari" Berliini eelvoorus. Kohtunikele meeldis ta rokistiil ja nad hääletasid ta edasi järgmisse vooru. Iga nädal esines Thomas Saksamaale, kuni jõudis kahe parema hulka. Godoj võitis finaalvõistluse, saades 62,2% häältest. Iganädalastel võistlustel sai ta kogu aeg enim vaatajahääli.

Isiklikku

Pärast saadet taastus tema suhe endise tüdruksõbra Jenniferiga. 3. jaanuaril 2009 sündis neil tütar Lynn Jennifer Godoj.
Ahter (tähtkuju)

Ahter (ladina Puppis) on lõunataeva tähtkuju, mida läbib Linnutee. See kuulub 88 tänapäeva tähtkuju hulka ja on pindalalt 20. tähtkuju, kattes tähistaevast 673 ruutkraadi. Ahter oli kunagi osa suuremast tähtkujust, Argo Laevast. 1763. aastal moodustas Prantsuse astronoom Nicolas Louis de Lacaille Argo Laevast Kiili, Ahtri ja Purjede tähtkujud. 
Ahtri tähtkujus asuvad mitmed täheparved, näiteks M46, M47 ja NGC 2451.
Nelja tähe näiv tähesuurus on suurem kui 3, neist heledaim on sinine ülihiid Zeta Puppis ehk Naos.
Josten Vaidem

Josten Vaidem (sündinud 23. augustil 1994) on Eesti jalgrattur.
2015. aastal sai ta Eesti meistrivõistlustel maanteesõidus 15. koha.
Laura Kõrgemäe

Modellina

Laura Kõrgemäe on modellina olnud ajakirjade FHM ja Playboy kaanel. Ajakirja FHM kaudu jõudsid tema fotod enam kui 20 riiki. Ajakirja FHM lugejad valisid ta maailma seksikaimate naiste edetabelis kaks aastat järjest teisele kohale.

Ettevõtjana

2014. aasta lõpus teatas Laura Kõrgemäe modelliagentuuri Invidia avamisest (omanikuks tollal ka Kerstin Koort).
2017. aasta oktoobris lahvatas Invidia agentuuri tegevusele varju heitev kupeldamisskandaal, mille kupeldamise ja/või inimkaubandusega seotud väidetavate asjaolude väljaselgitamiseks alustas politsei kriminaalmenetlust.

Isiklikku

2010. aastal tutvus Laura oma lapse isa, investeerimispankuri Veikko Maripuuga, samal aastal ka kihluti. 
2013. aastal elas ta koos ja kihlus kasiinoärimehe Armin Karu poja Erik Karuga.
Ermi Littover

Ermi Littover (1. mai 1921 Nõmmeotsa küla, Haimre vald – 11. juuni 2015) oli Eesti kunstnik ja karikaturist.
Alghariduse sai Haimre 6-klassilises koolis, kuid pereisa surma tõttu pidi õpingud katkestama ning 1928–1934 töötas talu- ja metsatöödel. 1941. aastal mobiliseeriti Punaarmeesse, kus teenis Eesti laskurkorpuse ridades, kust vabanes 1946. aastal. 1946–1947 töötas Haimre Rahvamajas juhatajana, sealt kutsuti ta Märjamaa vallasekretäriks ja töötas seal 1947.–1950. aastal. Aastatel 1950–1963 töötas juba EKP Märjamaa Rajoonikomitee tehnilise sekretärina. Samal ajal 1958–1963 õppis Tartu Riikliku Kunstimuuseumi kujutava kunsti kaugõppe kursustel, kust sai 1965. aastal kunstiringi juhendaja diplomi. 1963–1981 oli EKP Rapla Rajoonikomitee üldosakonna juhataja. 1981. aastast jäi pensionile.
Tema karikatuure ja šarže avaldati ajalehtedes Kolhoosi Tõde (1950–1962) ja Ühistöö. Valmistanud üle 300 eksliibrise. Samuti viljeles ta akvarelli, graafikat, õlimaali, vasekohrutust, puulõiget ja skulptuuri.
1957. aasta lõpus asus ta eksliibriseid kavandama ja hakkas neid linooli lõikama.
1959. aastast alates esines ta enam kui 70 isikunäitusega ja osales seitsmel ühisnäitusel. Tema teosed olid välja pandud Moskvas harrastuskunstnike üleliidulistel näitustel ja kahel korral tunnustati teda kolmanda preemiaga.
Ermi Littover on maetud Märjamaa Viilumäe kalmistule.
Spin FM

Ajalugu

Spin FM alustas programmi edastamist 2008. aasta veebruaris. Jaam kuulus Trio LSL raadiote võrku koos jaamadega Kuku, Elmar, Uuno, 100FM ja Dinamit FM. Ehkki Spin FM oli 2008. aastal uus kanal, oli Trio LSL jaama edastussagedustel eri programme edastanud juba aastast 1998.
Jaam oli osa rahvusvahelisest kontseptsioonist. Spin FM-i operaator Trio LSL oli osaline üle-Euroopalises projektis: Spini-nimelised raadiod olid olemas juba Iirimaal ja Tšehhi vabariigis, plaanis olid samanimelised jaamad käivitada ka Soomes, Lätis ja Ukrainas.
Aastal 2014 asendati Spin FM kolmel FM sagedustel Hit FM-iga.
Osa Spin FM-i kontseptsioonist seisnes elektroonilisele MP3-muusikavormingule ja seda mängivatele pleieritele vastandumises:
"Loomulikult on olemas ka ju mp3-mängijad, aga olgem ausad, see piraatluse asi on ikka üsna piinlik. Puudu on midagi, mis pakuks just sellist muusikat, mida on vaja, ja seda ilma erilise "väikse varga" süümepiinata. ...
Spin FM on raadio, mille ideaalkuulaja on Tallinna Ülikooli teisel kursusel õppiv sotsiaalteaduste tudeng Kerttu. ... Kerttul on ka poiss-sõber. Tema nimi on Madis. Madis on jorss. Tema läheb väljavahetamisele, nagu ka mp3-mängija, mis sai vahetatud Spin FM-i vastu."
 – Spin FM kodulehekülg – mis on Spin FM
31. detsember 2016 ööl vastu 1. jaanuarit 2017, muutus striim "My Hits" nimeliseks – see on raadiojaam, mis asendas "Raadio Uuno"-t FM sagedustel juba varem. Spin FM koduleht on praeguseks suunatud myhits.postimees.ee-le.
Koos aastavahetusega lõpetati ka sinnani internetiraadiona eksisteerinud "Spin FM" olemasolu ja http://spinfm.postimees.ee/ sulgus täielikult.

Kuulajaskond

Spin FM sihtrühm olid 15–25 aastased (teisal ka: 15–30 aastased) linnas elavad noored, kes on huvitatud parasjagu edetabelite esiotsas olevast popmuusikast. Spin FM rahvusvahelise kontseptsiooni kohaselt oli iga Spin-jaama muusikavalik asukohamaale sobiv.

Tegijad

Spin FM-i juht oli Teet Koljal.
Tulenevalt jaama muusikakeskusest ei töötanud Spin FM-is otseselt ühtegi saatejuhti või diskorit. Sõnalisi teateid edastati ainult ilmateadete ja kord tunnis eetris olevate lühiuudiste näol.
Ashton Irwin

Muusikakarjäär

Enne bändi 5 Seconds of Summer oli ta bändis Swallow The Goldfish. Alguses ta vihkas bändi 5 Seconds Of Summer.
Ta kirjutab muusikat kõige rohkem Michaeliga.

Isiklikku

Tema juuksed on kartuliblondid, silmad rohelised. Ta käis Richmondi keskkoolis.
Ta lemmiksöök on spagetid, lemmiktelesaade "Family Guy", lemmikvärv punane ja lemmikkingabränd VANS.
Tema ema on Anne Marie Irwin, õde Lauren Dawkins ja vend Harry Dawkins.
Irwin oli suhtes modelliga Bryana Holly.

Bändikaaslased Ashtoni kohta

Bändi põhilaulja ja kitarrist Luke Hemmings peab Ashtonit pikkade sõrmede ja lokkis juustega vingeks laulumeheks.
Bändi taustalaulja ja kitarrist Micheal Clifford räägib, et ta õpetab neid kõiki bändiliikmeid, on lühike, suurte käte, pikkade sõrmede ja veidra naeratusega. Kui Ashton naerab, siis tuleb ta suust 10 erinevat häält. Mõnikord naerab nagu väike koolitüdruk, aga teinekord nagu vanamees.
Bändi taustalaulja ja basskitarrist Calum Hood ütleb, et Ashton on väga musikaalne ja pikkade sõrmedega. Tema arust kõige parem asi Ashtoni juures on see, et naerab Calumi naljade üle. Talle meeldib kõige rohkem Ashtoni naer.
Vitamiin (ansambel)

Vitamiin oli Eesti pop-rock ansambel, mis tegutses ajavahemikus 1978 kuni 1989.
Paesi keel

Grammatika ja süntaks

Esimese ja teise isiku asesõnad on mees- ja naissoo vormidel erinevad ning mitmus tuletatakse igal juhul naisvormist. Kolmas isik on neutraalne. Verbi konjugeeritakse kõneviisi- ja aspektisufiksitega ning teise isiku mees- ja naissoo sufiksitega. Ka ajakategooria näitamiseks kasutatakse sufikse. Võib esineda ka intensiivsust näitavaid prefikse. Nimisõnu käänatakse sufiksite abil, mis märgivad nominatiivi, ablatiivi, lokatiivi, akusatiivi, datiivi ja instrumentaali. Keeles kasutatakse põhiliselt postpositsioone. Paesi keelt peetakse aglunatiivseks keeleks, st et enamus sõnu moodustatakse morfeeme kombineerides. Adjektiivid on nimisõna järel.

Keelenäide

Ya'nwe'wewa'te' maa nasapa ha'dacehk hi'pku up'hi', wëtte u'huwa'hi'pta', eena' eena' f'i'zewa' hi'pta', üus hi'pta' d'ik'the hi'pta' naapa'kate. Sa' h'ukaysa üus hi'pcehktha'w sa' pyakhna'we f'i'ze hi'ptha'w. 
Kõik inimesed sünnivad vabadena ja võrdsetena oma väärikuselt ja õigustelt. Neile on antud mõistus ja südametunnistus ja nende suhtumist üksteisesse peab kandma vendluse vaim.

Arvsõnad

1 – teetsh
2 - e?z
3 – tekh
4 – pahz
5 – tahts
10 – kseba
Adolfo Pérez Esquivel

Adolfo Pérez Esquivel (sündinud 26. novembril 1931 Buenos Aireses) on Argentina skulptor, arhitekt, patsifist ja Nobeli rahuauhinna laureaat aastast 1980.
Ta on tuntud eeskätt Ameerika Vabakaubanduspiirkonna (FTAA) loomise vastaste meeleavalduste juhina ning avalikkuse tähelepanu juhtijana Argentina politsei tegevusele alaealistest paramilitaarse organisatsiooni loomisel, mida ta ise on võrrelnud Natsi-Saksamaa Hitler-Jugendiga.
Jorge Videla juhitud sõjaväelise diktatuuri valitsusajal 1977. aastal võeti ta Buenos Aireses vahi alla, teda piinati ning hoiti 14 kuud ilma kohtuistungita vangistuses.
Nobeli rahuauhinna laureaat
1901 Dunant, Passy • 1902 Ducommun, Gobat •  1903 Cremer •  1904 IDI •  1905 Suttner •  1906 Roosevelt •  1907 Moneta, Renault •  1908 Arnoldson, Bajer •  1909 Beernaert, d'Estournelles de Constant •  1910 IPB •  
1911 Asser, Fried •  1912 Root •  1913 La Fontaine •  1917 Punane Rist •  1919 Wilson •  1920 Bourgeois •  1921 Branting, Lange • 1922 Nansen •  1925 Chamberlain, Dawes •  1926 Briand, Stresemann •  1927 Buisson, Quidde •  1929 Kellogg •  1930 Söderblom •  1931 Addams, Butler •  1933 Angell •  1934 Henderson •  1935 Ossietzky •  1936 Lamas •  1937 Cecil •  1938 Nanseni Pagulasbüroo •  1944 Punane Rist •  1945 Hull •  1946 Balch, Mott •  1947 FSC ja AFSC (kveekerid) • 1949 Boyd Orr •  1950 Bunche •  1951 Jouhaux •  1952 Schweitzer •  1953 Marshall •  1954 UNHCR •  1957 Pearson •  1958 Pire •  1959 Noel-Baker •  1960 Lutuli •  1961 Hammarskjöld •  1962 Pauling •  1963 Rahvusvaheline Punase Risti Komitee ja Punase Risti Seltside Liiga • 1964 King •  1965 UNICEF •  1968 Cassin •  1969 ILO •  1970 Borlaug •  1971 Brandt •  1973 Kissinger, Lê (keeldus auhinnast) •  1974 MacBride, Satō •  1975 Sahharov •  1976 B. Williams, Corrigan •  1977 AI •  1978 as-Sādāt, Begin •  1979 Ema Teresa •  1980 Esquivel •  1981 UNHCR •  1982 Myrdal, García Robles •  1983 Wałęsa •  1984 Tutu •  1985 IPPNW •  1986 Wiesel •  1987 Arias •  1988 ÜRO Rahuvalvejõud •  1989 XIV dalai-laama •  1990 Gorbatšov •  1991 Suu Kyi •  1992 Menchú •  1993 Mandela, de Klerk •  1994 ‘Arafāt, Peres, Rabin •  1995 Pugwashi konverentsid, Rotblat •  1996 Belo, Ramos Horta •  1997 ICBL, J. Williams •  1998 Hume, Trimble •  1999 MSF • 2000 Kim •  2001 ÜRO, Annan •  2002 Carter •  2003 ‘Ebādī •  2004 Maathai •  2005 IAEA, al-Barāda‘ī • 2006 Grameen Bank, Yunus • 2007 Gore, IPCC • 2008 Ahtisaari • 2009 Obama • 2010 Liu • 2011 Sirleaf, Gbowee, Karmān • 2012 Euroopa Liit • 2013 Keemiarelvade Keelustamise Organisatsioon • 2014 Satyarthi, Yūsafzay • 2015  Tuneesia rahvusliku dialoogi nelik • 2016  Juan Manuel Santos  • 2017  ICAN  • 2018  Murad, Mukwege
Hullumisstseen

Hullumisstseen on ooperižanri üks standardseid koostisosi.
Stseene, milles peategelane või mõni tegelastest kaotab sündmuste käigus mõistuse, leidub juba varastes ooperites, kuid eriti populaarseks kujunesid hullumisstseenid 19. sajandil Itaalias ja Prantsusmaal. Hullumisstseene kirjutati tipplauljatele ja nende varjatud eesmärgiks oli demonstreerida viimase piirini esitaja laulja- ja näitlejavõimeid. Seetõttu on hullumisstseenide vokaalpartiide ülesanded võrreldes muude ooperinumbritega palju suuremad ja erutavamad: tavalised on suured hüpped, keerulised passaažid, ülipikad fraasid, kiirelt vahelduv dünaamika ja järsud karakterimuutused. Suurem osa hullumisstseene on kirjutatud sopranile, kuid hullumisstseenide näiteid leidub ka baritonile ja tenorile.
Ooperiajaloo tuntuimad hullumisstseenid leiduvad Gaetano Donizetti ja Vincenzo Bellini ooperitest, kuid hullumisstseene võib leida ka varasemast muusikast, näiteks Georg Friedrich Händeli ooperist "Orlando" või Wolfgang Amadeus Mozarti ooperist "Idomeneo". Peaaegu kõik hullumisstseenid on kirjutatud, arvestades opera seria või opera semiseria kaanoneid.
Kuigi üksikuid hullumisstseene leidub ka 20. sajandi ooperitest, näiteks Benjamin Britteni ooperi "Peter Grimes" viimasest vaatusest, lõppes hullumisstseenide kirjutamise konventsioon koos bel canto ajastuga, kuna heliloojad soovisid ooperit näha realistlikumana.
Maksim Vitorgan

Maksim Emmanuilovitš Vitorgan (vene keeles Максим Эммануилович Виторган; sündinud 10. septembril 1972 Moskvas) on Venemaa näitleja (teatri- ja filminäitleja).
Ta lõpetas 1993. aastal Moskvas GITIS-e. Ta töötas näitlejana aastatel 1993–1999 Moskva Noorsooteatris ja 1999–2001 Lenkomis. 2001. aastal võttis Oleg Tabakov ta Tšehhovi-nimelise Moskva Kunstiteatri näitlejaks.
Ta on tegutsenud telesaadete lavastajana ja telesaatejuhina, samuti osa võtnud mitmest tõsielusarjast. Filmis hakkas ta sagedamini mängima 2000. aastatel. Kokku on ta mänginud enam kui 60 mängufilmis.

Isiklikku

Maksim Vitorgan on pärit näitlejate perekonnast. Nii isa Emmanuil Vitorgan kui ka ema Alla Balter (suri 2000. aastal) on pälvinud Venemaa rahvakunstniku aunimetuse. Rahvakunstnik on ka Maksimi nõbu dirigent Mark Gorenštein.
Maksim Vitorgani esimesest abielust näitleja Viktorija Verbergiga on tal tütar Polina (sündinud 1996) ja poeg Daniil (2000). Kolmandast abielust ajakirjanik ja telesaatejuht Ksenija Sobtšakiga on tal poeg Platon (sündinud 2016).
Thief (ansambel)

Thief oli Eesti ansambel.
Kaarel Kurismaa

Kaarel Kurismaa (sündinud 13. mail 1939 Pärnus) on Eesti maali- ja installatsioonikunstnik.
1965. aastal lõpetas Kurismaa Tartu Kunstikooli kunstilise kujundajana, 1966–1971 õppis ta ERKI-s maali erialal. Ta on töötanud dekoraatori, animaatori ja pedagoogina. 
Tema abikaasa on sisearhitekt ja maalikunstnik Mari Kurismaa.

Looming

Kurismaa on üks Eesti esimesi kineetilise kunsti viljelejaid. Ta kasutab oma teostes vormi, heli ja värvi kooskõla. Kuna kineetiline kunst tõusis Eestis põranda- või poolpõrandaalusest staatusest välja alles pärast taasiseseisvumist (esimene kineetilise kunsti näitus “Mobile”, mille korraldajaks oli Kaarel Kurismaa, toimus siin 1995. aastal), tuntakse Kurismaad samavõrd ka maalikunstnikuna ning nukufilmide režissööri ja kunstnik-lavastajana.  
Ta on üks Eesti kunstiajaloo eripärasemaid loojaid, sünergilise platvormiga kunstnik, kes suudab mängleva kergusega ühendada väga erinevaid väljendusvahendeid: liikumist, valgust, heli ja füüsilist vormi ning seda nii väiksemates kui monumentaalobjektides. Kaarel Kurismaa erilisus väljendub leidmaterjalide, mööbliosade ning neid liikuma, helisema ja vilkuma paneva elektroonika metamorfoosis. Tema liikuvad ja ümisevad objektid toimivad justkui hingestatud masinatena. Kaarel Kurismaa loomingut võib läbi erinevate perspektiivide kõrvutada näiteks Jean Tinguely, Bruno Munari, Robert Rauschenbergi ja kaasaegsetest kunstnikest Fischli&Weissi loominguga.  
Tema teoseid leidub Tartu ja Eesti Kunstimuuseumi, Tallinna Kunstihoone ning Zimmerli Kunstimuuseumi (USA) kogudes.
Hans Bull noorem

Hans Bull (ka Bulli (Pulli) Hans; u 1600 Tartu – 1658) oli eesti soost Tartu rikas kaupmees ja Suurgildi liige.
Tema kaupmehest isa kandis sama nime: Hans Bull.
Karksi vald

Asustus

Vallas oli 1 linn (Karksi-Nuia) ja 20 küla:
Ainja, Allaste, Hirmuküla, Karksi, Kõvaküla, Leeli, Lilli, Metsaküla, Morna, Muri, Mäeküla, Oti, Polli, Pärsi, Pöögle, Sudiste, Suuga, Tuhalaane, Univere, Äriküla.

Vallavanemad

Karksi vallavanemad on olnud Arvo Maling (1997–1999), Mati Ilisson (1999–2000), Aarne Tae (2000–2001), Piret Koorep (2001–2002) ja Arvo Maling (2002–2014). 2014. aastast oli vallavanemaks Taimo Tugi.

Varia

Valla volikogu esimees on olnud Hendrik Agur.
Urmas Heinaste

Urmas Heinaste (sündinud 30. juulil 1961) on eesti keemik, informaatika- ja tehnikaõpetaja.
2012. aasta Aafrika rahvaste karikavõistlused jalgpallis

2012. aasta Aafrika meistrivõistlused jalgpallis olid Aafrika riikide 28. meistrivõistlused jalgpallis. Turniir peeti Ekvatoriaal-Guineas ja Gabonis 21. jaanuarist 12. veebruarini 2012.
Erik Neutsch

Erik Neutsch (21. juuni 1931 Schönebeck – 20. august 2013 Halle) oli saksa kirjanik. Ta oli üks tuntumaid Saksa DV kirjanikke.
Erik Neutsch oli pärit töölisperekonnast. 1949. aastal astus ta Saksa Vaba Noorsoo Liitu ja Saksamaa Sotsialistlikku Ühtsusparteisse. Aastatel 1950–1953 õppis ta Leipzigi Ülikoolis, mille lõpetas ajakirjanikuna. 1953–1960 töötas ta ajakirjaniku ja toimetajana Halles ilmuvas ajalehes Die Freiheit. 1960. aastast alates oli Erik Neutsch vabakutseline kirjanik ja Saksa DV Kirjanike Liidu liige. 1974–1990 oli ta Saksa DV Kunstide Akadeemia liige.
Erik Neutsch kirjutas romaane, jutustusi, lasteraamatuid, esseesid ja luuletusi. Suurt tähelepanu äratas ta 1964. aastal ilmunud romaan "Spur der Steine" ("Kivide jälg"). Romaanis kujutatakse 1950. aastate lõpu Saksa DV ühiskonda. Neutschi olulisemate teoste hulka kuulub ka Saksa DV ajalugu käsitlev romaaniepopöa "Der Friede im Osten" ("Rahu idas"), mis oli esialgu kavandatud 6-osalisena. Autori eluajal ilmus 4 köidet (1974–1987). Lõpetamata jäänud 5. köide ilmus 2014. aastal.
Valkeala vald

Külad

Aitomäki, Anttila, Haimila, Heikkilä, Hevosoja, Inkerilä, Jokela, Joutjärvi, Karhula, Kinansaari, Kipparila, Kourula, Kuivala, Kääpälä, Lipiälä, Mattila, Miettula, Multamäki, Niinistö, Oravala, Parola, Pihlajasaari, Pyöriälä, Pyötsiälä, Rautjärvi, Ruotsula, Rämälä, Saarento, Selänpää, Sorsala, Toikkala, Uro, Utti, Tuohikotti, Valkeala, Vekaranjärvi, Voikoski, Vuohijärvi
Euroopa Nõukogu

Ajalugu

Esimest korda kutsus üles Euroopa Nõukogu asutama Winston Churchill oma 19. septembril Zürichi ülikoolis peetud kõnes. Kuid ta oli Euroopa Nõukogust rääkinud juba 1943 raadioülekandes.
Euroopa Nõukogu ülesehituse kindlaksmääramiseks kutsuti 1948 Hollandis Haagis kokku kongress mitmesaja juhtiva poliitiku ning valitsuste ja kodanikuühiskonna esindajate osavõtul. Kongressil põrkusid kaks seisukohta: mõned pooldasid klassikalist rahvusvahelise organisatsiooni mudelit, kuhu valitsused oma esindajad määraksid, aga teised eelistasid parlamendiliikmete foorumit. Lõpuks ühendati mõlemad lähenemised, kui Euroopa Nõukogu põhikirjaga loodi nii ministrite komitee kui parlamentaarne assamblee. Sellist kahepoolset ülesehitust, mis koosneks osalt valitsustevahelisest ja osalt parlamentidevahelisest struktuurist, matkiti hiljem Euroopa Ühenduse, NATO ning Euroopa Julgeoleku- ja Koostööorganisatsiooni loomisel.
Euroopa Nõukogu asutati 5. mail 1949 Londoni lepingu ehk Euroopa Nõukogu põhikirja allkirjastamisega kümne riigi poolt. Need olid Belgia, Holland, Iirimaa, Itaalia, Luksemburg, Norra, Prantsusmaa, Rootsi, Suurbritannia ja Taani.
Edaspidi ühinesid nõukoguga teised Euroopa riigid. Eesti ühines koos Leedu ja Sloveeniaga 14. mail 1993, misjärel nõukogus oli 29 liiget. Pärast Montenegro ühinemist 11. mail 2007 on nõukogus 47 liikmesmaad. Euroopa riikidest ei kuulu sellesse üksnes Kasahstan, Valgevene ja Vatikan ning mõned üldiselt tunnustamata piirkonnad.
Läbi aegade on Euroopa Nõukogust lahkunud üksainus riik. See oli Tšehhoslovakkia, kes sai 21. jaanuaril 1991 nõukogu 25. liikmeks ja lakkas 31. detsembril 1992 olemast. Tema järglasriigid Tšehhi ja Slovakkia võeti mõlemad nõukogu liikmeks pool aastat hiljem, 30. juunil 1993.
Venemaa on kuulunud Euroopa Nõukokku alates 1996. aastast. 2014. aasta Krimmi kriisi puhkemise järel tühistas Euroopa Nõukogu Venemaa hääleõiguse. 2017. aastal lõpetas Venemaa organisatsiooni liikmemaksu tasumise ja ähvardas lahkuda, mille tulemusena kaoks Venemaa kodanikel ligipääs Euroopa Inimõiguste Kohule. 2019. aastal taastas aga Euroopa Nõukogu Parlamentaarne Assamblee Venemaa hääleõiguse.

Sümbolid

Euroopa Nõukogul on lipp ja hümn. Mõlemad on Euroopa Nõukogul ja Euroopa Liidul ühised.
Euroopa lipp võeti kasutusele 1955. aastal. See koosneb 12 kuldsest tähest, mis asuvad tumesinisel taustal ja on paigutatud ringikujuliselt. Tähed märkisid asutajaliikmete arvu, aga juba lipu kasutuselevõtmise ajal oli Euroopa Nõukogus 14 liiget.
Euroopa Nõukogu asutamise 15. aastapäeval 5. mail 1964 kuulutas nõukogu iga aasta 5. mai Euroopa päevaks.
Euroopa hümn võeti kasutusele 1972. aastal. Selleks on Ludwig van Beethoveni "Üheksanda sümfoonia" finaalist pärinev "Ood rõõmule".
Euroopa lippu kasutavad laialdaselt nii avalikud asutused ja organisatsioonid kui ka eraisikud. 1980. aastatel hakkas sama lippu kasutama ka Euroopa Liit. Et vahet teha liidu ja nõukogu sümboolikal, hakkas nõukogu tihtipeale kasutama lipu sellist varianti, kus lipule on lisatud e-väiketäht.
Vastse-Prangli vald

Vastse-Prangli vald (saksa keeles Neu-Wrangelshof) oli vald Tartumaal Kambja kihelkonnas. 
Vald eksisteeris 1866–1892 ja siis liideti Vastse-Prangli vald Krüüdneri vallaga.
Valla alal asus Vastse-Prangli mõis.