Jevgeni Morgunov

Elukäik

Tema isa Aleksander lahkus perekonna juurest, ema kasvatas poissi üksi. 14-aastaselt alustas tööd sõjatehases, kus valmistati mürsukesti. Sõja ajal ja peale sõda perekond nälgis. Kord sõi Jevgeni terve paki võid ilma leivata ning kaotas teadvuse. Peale seda algasid ainevahetuse häired ning 25-aastaselt, kui tal avastati diabeet, algas kehakaalu tõus.
1943. aastal kirjutas Jevgeni Morgunov kirja Jossif Stalinile, paludes ennast vastu võtta teatrikooli. Soodne vastus tuli ning mehe õpingute kohaks sai Ülevenemaaline Riiklik Kinematograafia Ülikool, mille ta lõpetas 1948. aastal. Hiljem töötas ta põhiliselt Moskva Filminäitlejate teater-stuudios, lühikest aega ka Väikeses teatris.
Esimese filmirolli, mis tõi ka tuntuse, tegi ta 1948. aastal filmis "Noor Kaardivägi", mis oli tehtud Aleksandr Fadejevi samanimelise teose põhjal. 1950-ndatel mängis nüüdseks vähetuntud filmides.
Rolliga Bõvalõi filminovellis "Peni Barboss ja ebatavaline kross" rež. Leonid Gaidai, pani Morgunov aluse rollide reale, mis võitsid Nõukogude Liidus suure populaaruse. Järgnesid filmid "Puskariajajad", "Operatsioon Õ ja Šuriku teised seiklused", "Kaukaasia vang ehk Šuriku uued seiklused", kus osales kuulus kolmik - Juri Nikulin, Georgi Vitsin ja Jevgeni Morgunov. Nimetatud filmid kujunesid Nõukogude Liidus kultusfilmideks. 1963. aastal teeb ta režissööridebüüdi filmiga "Kui kasakad nutavad" Mihhail Šolohhovi jutustuse alusel. 
1970.–1980. aastatel esines suhteliselt episoodilistes osades. Tuntuim film sellest perioodist on "Pokrovski väravad". Nõukogude Liidu lagunemise järgsel ajajärgul pakuti talle rohkem rolle, kuid peaosi ta ei saanud. Seeläbi jäi ta vene kinokülastajale endiselt Bõvalõiks (e.k. 'kogenud mees'), mehemürakaks, kes ei hiilanud vaimuoskustega, vaid meenutas tavalist vene "mužikki". Oma kibestumist karjääris väljendas teravate väljaütlemistega nõukogude filmitööstuse kohta.
Iseloomult oli ta seltsiv ja sõbralik ning alati leidus palju sõpru, kes soovisid talle välja teha, kuid Morgunov alkoholi ei kuritarvitanud. Ta põdes aastaid diabeeti, elas üle tromboosi, kaks infarkti ja insuldi. Ülekaalu tõttu olid tal jalad haiged ning ta liikus ka väljaspool kodu ringi toasussides. Kaaluti jalgade amputeerimist. 
Tema viimaseks ravikohaks oli Moskva Kliiniline Keskhaigla, kus Jevgeni Morgunov suri 25. juunil 1999 teise insuldi tagajärjel. Aasta varem hukkus autoõnnetuses tema poeg Nikolai. Mõlemad on maetud Moskvas Kuntsevo kalmistule.

Isiklik elu

1950-ndatel elas Morgunov kümme aastat koos Moskva Suure Teatri baleriini Varvara Rjabtsevaga, kes oli temast 13 aastat vanem. 
Tutvus oma tulevase naise Natalja Nikolajevnaga 1963. aastal. Tutvus sai alguse telefoni libakõnede baasil, kus Morgunov esines naisele kõrgkooli õppejõuna. Nad abiellusid 1965. aastal. 1966. aastal sündis poeg Anton ja 1972. aastal poeg Nikolai. Morgunovil on kolm lapselast.

Harrastused

Morgunov oli kirglik spordisõber, tema lemmik võistkonnaks oli Moskva CSKA erinevatel pallimängu aladel.
Tundis tõsist huvi klassikalise muusika vastu. Lemmik heliloojad olid Pjotr Tšaikovski, Sergei Rahmaninov jt. Kuigi ei omanud muusikalist haridust, suutis klaveril ette kanda klassikalisi teoseid.