google/wiki40b huggingface dataset:
Hasli org

Hasli org (saksa keeles Haslital; sarapuupõõsaste (Haselnussstrauch) järgi)  on kõrgete mägede vaheline tasandik Šveitsis Berni kantonis Berner Oberlandis. Ta ulatub Brienzi järvest Meiringenini.
Läbi Hasli oru voolab Aare jõgi.
Maastik on mitmekesine: leidub peaaegu kõiki alpimaastiku vorme, sealhulgas liustikuorge, mägijärvi ja hiigelkaljusid. Iseloomulikud on mägiojad, joad ja liustikukuristikud.
Hasli org oli kunagi liustikuorg. Orupõhi on tuhandeid aastaid tagasi olnud Brienzi järve all.
Hasli oru keskus on Meiringen. Seal  asuvad ka  Brienz ja Innertkirchen. Hasli oru juurde arvatakse ka mäeseljal asuv Hasliberg.
Hasli org on populaarne turistide sihtkoht ning suusa- ja mägimatkakeskus.
Aastal 1433 paisutasid Interlakeni kloostri mungad Aare jõe, nii et tekkis Unterseenschwelle 'Unterseeni pais'. Vee-energiat kasutasid nad sae- ja viljaveski käitamiseks. samuti lootsid nad paisutamisest suuremat kalasaaki. Brienzi järve tase tõusis umbes kahe meetri võrra ning seetõttu tõusis ka põhjavee tase.  Aare jõe langus vähenes ja äravool tõkestus. Jõgi vahetas mitu korda sängi ja ajas kõrgvee ajal üle kallaste, mistõttu Hasli orgu tabasid suured üleujutused. Orupõhi soostus. Elanikud haigestusid  tüüfusesse ja malaariasse. Niigi viletsat olukorda raskendasid mäesööst Kienholzi lähedal Brienzi vallas 16. sajandi esimesel poolel  ja hoolimatu metsaraie Bürgleni ja Mühletali rauakaevanduste tarbeks. Mäenõlvad jäid ilma metsadest, mis oleksid pakkunud kaitset laastavate mägiojade eest.  Sajandite jooksul rajati kaitseks Aare üleujutuste eest arvukalt kulukaid tamme ja müüre. Nende kulutuste tõttu elanikud vaesusid ja paljud rändasid välja.
19. sajandi teisel poolel asendas Berni kantoni valitsus paisu lüüsiga. Aare sängi hakati õgvendama ning orupõhja dreneerima. See lahendas üleujutuste probleemi.
Predazzo

Geograafia

Predazzo külgneb järgmiste valdadega: Moena, Tesero, Panchià, Ziano di Fiemme, Primiero San Martino di Castrozza, Canal San Bovo, Nova Levante ja Nova Ponente. Paiknedes Travignolo jõe (Pale di San Martino Dolomiitidest) ja Avisio jõe (Marmolada tipust) liitumiskohas, on see Val di Fiemme kõige kõrgemas osas. Maanteel linnast Passo Rolleni on Forte Dossaccio, Austria kindlus Esimesest maailmasõjast. Predazzo linn on osa järgmistest: looduspark, Parco Naturale Paneveggio - Pale di San Martino, Magnifica Comunità di Fiemme ja Comprensorio della Valle di Fiemme (C1).
Predazzo ilmaga tegeleb Stazione meteorologica di Predazzo.

Asulad ja paigad

Predazzo jaguneb 8 linnaosaks ja 6 asulaks: Bellamonte, Paneveggio, Mezzavalle, Fol, Coste ja Zaluna. Pè de Pardac (Piè di Predazzo) on ajalooline keskus ja see paikneb Sommavilla ja Molini vahel. Molin asub Predazzo lääneosas, Pelenzana jalamil, ja on nime saanud 20. sajandi algul esinenud veskite ja kanalite järgi. Enne elektrivalguse tulekut kasutasid paljud tootjad tegelikult kanalite kaudu juhitud vee hüdraulilist jõudu. Somaìlat (Sommavilla), mis paikneb väljaku ääres, peetakse vanalinna osaks ja see tähistab Travignolo oru otsa. Predazzost põhjas asuv Iscia külgneb Poz'i ja Sommavillaga ning seal on mitu ajaloolist ehitist ja aita. Poz on üsna hiljutine linnaosa, munitsipaalveejuhtme lähedal Predazzost põhjas ja Mulati mäe jalamil. Selle kõrval on Birreria, mis on saanud nime pruulikoja järgi (praegu suletud) Predazzo põhjapoolse väljapääsu juures. Borgonuovo on uusim Predazzo osa. Uusi maju on ehitatud hipodroomi ja jalgpalliväljaku juurde. See asub Predazzost lõunas. Travignolo tähistab piiri linnaosa ja Molin Borgonuovo vahel.

Suusahüpped

Suusahüpped ja kahevõistluse suusahüpete osa peeti siin, kui peeti 1991. aasta põhja suusaalade maailmameistrivõistlused, 2003. aasta põhja suusaalade maailmameistrivõistlused ja 2013. aasta põhja suusaalade maailmameistrivõistlused.
Dead Furies

Dead Furies on 2016. aastal loodud eesti rokkansambel.
Sakari Neuvonen

Sakari Neuvonen (sündinud 26. septembril 1964 Savo maakonnas Soomes) soome päritolu estofiil, Tartus elav soome ja eesti kultuuritegelane.
Neuvonen on õppinud Jyväskylä, Oulu ja Tartu Ülikoolis. 2000. aastal kaitses ta TÜ-s diplomitöö Lydia Koidula ja Antti Almbergi kirjavahetusest erialal eesti keel võõrkeelena.
2011. aastal lõpetas ta Tartu Kõrgema kunstikooli mööbli erialal ning 2013. aastal Tartu Ülikooli magistriõpingud (Design and Development of the virtual environment).
Savo maakonnast Pieksämäki linnast pärit Neuvonen elab 1992. aastast Tartus.
Sakari Neuvonen on töötanud Tartus alates 1999. aastast Tampere maja kultuuriorganisaatorina. Eestis on ta mänginud ja kirjutanud laule ansamblis Lost Kolhoces.
Sakari Neuvose naine on eesti filoloog ja Tampere maja perenaine Tiia Neuvonen, neil on tütar Helmi Nelle (sünd. 2004).
DeWitti maakond

Ajalugu

DeWitti maakond moodustati 1846. aastal Goliadi, Gonzalese ja Victoria maakonna osadest. Maakond sai nime esimeste Texase kolooniate asutaja Green DeWitti järgi.
Kallur

Kallur ehk isekallutaja on veoauto, mille kasti saab tühjendamiseks kallutada.
Rootsi lõvi mälestusmärk

Rootsi lõvi mälestusmärk (ka Narva lõvi mälestusmärk) on mälestusmärk Narvas. Sellega mälestatakse Põhjasõja Narva lahingut.
18. oktoobril 1936 avasid Rootsi laevastiku hävitajaga HMS Klas Horn Eestit külastanud Rootsi prints Gustaf Adolf ja krahv Folke Bernadotte Narva lahingu monumendi Narva linna sissesõidutee äärde Härmamäel. Stockholmi kuningalossi ees asuva Bernard Foucquet' pronkslõvi koopiana arhitekt Ragnar Österbergi kavandi järgi valmistatud monument koosnes kahest osast: 8,5 m kõrgusest graniitalusest ja sellel seisvast 2 m kõrgusest lõvist, mida kohalik rahvas hakkas nimetama "Rootsi kutsikaks". Monumendi ühel küljel oli Karl XII monogramm ja selle all aastaarv MD CC, teisel küljel kiri "SVECIA MEMOR, MC M XXXVI". Teise maailmasõja ajal monument hävis, pronksist lõvi laaditi raudteevagunile ja ilmselt sulatati Saksamaal.
Monument taastati ja selle avas 2000. aastal Narva lahingu 300. aastapäeva puhul Rootsi asepeaminister Lena Hjelm-Wallén.
Taastatud Narva lõvi mälestusmärk asub Joaorus Linnuse tänaval.
Antonio Tabucchi

Antonio Tabucchi (24. september 1943 Pisa – 25. märts 2012 Lissabon) oli itaalia kirjanik, tõlkija ja filoloog.
Muu hulgas õpetas ta Siena ülikoolis portugali keelt ja kirjandust.
Tabucchi kasvas üles vanavanemate juures Vecchianos, mis asub 8 km kaugusel Pisast.
Ajal, mil ta ülikoolis õppis, reisis ta mööda Euroopat nende kirjanike jälgedel, keda oli lugenud oma onu raamatukogus. Pariisis avastas ta ühes raamatuputkas poeemi "Tabacaria" prantsuskeelse tõlke, milles oli Alvaro de Campose autogramm, kuid de Campos oli Portugali luuletaja Fernando Pessoa üks paljudest varjunimedest. Sellest algas Tabucchi kiindumus Portugali ja Pessoa vastu. Ta kaitses 1969 väitekirja teemal "Sürrealism Portugalis". Pärast seda spetsialiseerus ta 1970-ndail Pisa Kõrgemas Normaalkoolis portugali kultuurile ning määrati 1973 Bolognas portugali keele ja kirjanduse õpetajaks.
Tabucchi tavatses veeta poole igast aastast Lissabonis koos oma naisega, kes oli sellest linnast pärit, ja kahe lapsega, aga ülejäänud aja õpetas ta Siena Ülikoolis portugali kirjandust. Ta pidas end kirjanikuks üksnes selles mõttes, et ta kirjutas raamatuid, aga muidu eelistas ta end määratleda ülikooli professorina. Tabucchi jaoks polnud raamatute kirjutamine elukutse, "vaid midagi niisugust, mis sisaldab igatsusi, unistusi ja kujutlusvõimet".
Tabucchi tegi sageli kaastööd Itaalia ja Hispaania liberaalsetele päevalehtedele Corriere della Sera ja El Pais. 2004 pälvis ta tunnustusena oma artiklite kvaliteedi eest ja sõnavabaduse kaitsmise eest Francisco de Cerecedo ajakirjandusauhinna, mida määrab Euroopa Ajakirjanike Assotsiatsioon ja mille andis üle Hispaania kroonprints Felipe.
Putukad

Rindmik

Peale järgneb rindmik. Putukate rindmik koosneb kolmest lülist, mis tavaliselt on üksteisega liikumatult ühendatud. Rindmiku esimesele lülile ehk eesrindmikule kinnituvad esijalad, teisele lülile ehk keskrindmikule keskjalad, kolmandale lülile ehk tagarindmikule tagajalad. 
Tiivulistel putukatel kinnitub rindmikule (2. ja/või 3. lülile) valmikueas tavaliselt ka kaks paari tiibu (või üks paar, kui näiteks kolmandal lülil on need redutseerunud; näiteks kahetiivalised ja töösipelgad). Osadel väljasurnud putukatel kinnitus ka rindmiku esimesele lülile paar tiibu.
Putukatel on reeglina kolm paari jalgu: ees-, kesk- ja tagajalad. Jalad kinnituvad rindmikule puusa abil, millele järgneb pöörel (tavaliselt ühelüliline, kiletiivalistel aga sageli kahelüliline). Pöörlale kinnitub reis, sellele omakorda säär ning käpp. Viimane koosneb 1–5 lülist. Käpa viimasel lülil on tavaliselt küünised.

Tagakeha

Tagakeha koosneb 9–11 lülist (Greenhalgh & Ovenden, 2007), mis osaliselt võivad olla evolutsiooni käigus kadunud. Tagakehal asuvad putukatel suguelundid. Erinevalt teistest lülijalgsetest on putukatel jalad tagakehalülidel taandarenenud, vaid kõige ürgsemates putukarühmades võib täheldada rudimentaarseid jalgu, kuid need on oma liikumisülesande suures osas kaotanud.

Moone

Enamik putukaid läbib elutsükli jooksul moonde. Täismoone koosneb järgmistest staadiumitest: muna, vastne, nukk ja valmik. Muna on rebubikas ja pindmise lõigustusega. Osalise moonde ehk vaegmoonde puhul võib mõni staadium vahele jääda (näiteks võib valmik kooruda vastsest, jättes nukustaadiumi vahele). Eri liikide kestuvate vastsete areng võib kesta mõnest päevast kuni 17. aastani. Lennu- ja sigimisvõimelised on üksnes valmikud, keda tavakeeles nimetataksegi putukateks. Sageli on valmikustaadium kõige lühiajalisem, võib kesta vaid mõne päeva (näiteks paljud ühepäevikulised) või vaid mõned tunnid.
Tulemaa provintsi lipp

Tulemaa provintsi lipp on Argentina Tulemaa provintsi (ametlikult Tulemaa, Antarktise ja Lõuna-Atlandi saarte provintsi) lipp.
See võeti kasutusele 1999 pärast avalikku konkurssi.
Lipp koosneb oranžist laiust, sinisest laiust ja valgest albatrossikujulisest äärisest nende vahel. Oranž laid kujutab stiliseeritult Tulemaa saare Argentina-osa kontuuri. Sinine laid kujutab saart ümbritsevat merd ning taevast, millel on Lõunarist. Viimase tähed kujutavad ka Lõuna-Atlandi saari, mida Argentina nõudleb. Albatross kuulub kohalikku faunasse ja tema lend sümboliseerib vabadust.
Tulemaa provintsi lipp on Argentina nõudluse kohaselt ka Falklandi saarte lipp, samuti Argentina Antarktise lipp.
Maarja-Liisa Pilvik

Maarja-Liisa Pilvik (sündinud 26. veebruaril 1989 Kärdlas) on eesti keeleteadlane ja koorihelilooja.

Haridus

2007 lõpetas Noarootsi Gümnaasiumi. 2010 omandas Tartu Ülikoolis bakalaureusekraadi ning 2013 magistrikraadi eesti ja soome-ugri keeleteaduses. Alates 2013 Tartu Ülikooli doktoriõppes läänemeresoome keelte alal. Olnud vahetusüliõpilane Helsingi ja Leuveni Ülikoolis. On õppinud Eesti Infotehnoloogia Kolledžis IT-süsteemide arendust.

Teadustöö

2013 töötas Tartu Ülikoolis murdekorpuse spetsialistina, alates 2016 rakendusliku dialektoloogia nooremteadurina.
Uurimisvaldkonnad: dialektoloogia, läänemeresoome keeled, korpuslingvistika, murdesüntaks, süntaktiline varieerumine, kognitiivne lingvistika.
Kuulub Eesti Kognitiivse Keeleteaduse Ühingusse (ECLA), Liivi Sõprade Seltsi ja Societas Linguistica Europaeasse.

Looming

Rudolf Tobiase nimelises Kärdla Muusikakoolis õppis klaverit ja akordionit. Olnud harrastuskollektiivide juures klaverisaatja ning akordionist. Alates 2015 laulab Tartu Ülikooli Akadeemilises Naiskooris.
Osales tärkava koorihelilooja programmis, galakontserdile 2017 valis žürii Pilviku tööd "Kiigelaul" ja "Palve".
Kassimäng

Kokkuvõte

"Kõik tahame üksteiselt midagi. Ainult vanadelt inimestelt ei taha enam keegi midagi. Aga kui vanad inimesed üksteiselt midagi tahavad, siis me naerame."   
Näidendis on tähtsal kohal kahe eakate õdede kirjavahetust. Vanem õde on Saksamaal Garmisch Partenkirchenis elav Giza. Ta kolis sinna oma rikka poja juurde. Giza on kombekas tark proua. Ta on ratastoolis ja on oma saatusega (ehk surmaga) leppinud. Giza kirjutab enda kohta: "Mina olen, mu kallis, üks vanaeit; seda sorti vanainimene, kes ei sõdi vanaduse vastu. Nüüd ma olen vanaks saanud, olen palju üksi, aga ma talun ka seda, püstipäi, isegi teatava uhkusega; usu mind, raskem on taluda noorust kui vanadust, kus inimesel ei ole enam valikut. Ja kõige raskem on välja kannatada vanadust, mis uinutab end noorusega." Teine õde on Erzsi, 65-aastane lesk. Erzsi on elavama iseloomuga. Tema just ei taha aktsepteerida, et ta pole sama noor kui kunagi. Giza kirjutab Erzsi kohta: "Sina oled üleni üks liikumine ja elu; see temperamendivahe oli olemas ka enne, kui ma vigaseks jäin." Erzsi kirjutab Gizale, et tal on uus hea sõbranna, Paula. Ta kiidab teda taevani. Giza on selle sõpruse peale natuke kade. Erzsi näeb uuesti oma lapsepõlve armastust, kunagine ooperilaulja Viktor Csermlényi. Kuigi Erzi oli mitu aastat Béla Orbániga abielus, oli tal ikka vahekord Viktoriga. Ta armastas nii Bélat kui ka Viktorit. Siis kui Erzi vanana Viktorit uuesti näeb, ei taha ta tunnistada, või ta ei saa aru, mis tunded tal Viktori vastu on. Giza on kindel, et Erzsi on kunstnikusse armunud. Erzsi aga väidab, et ta kardab teda; "Kogu tema olemus on mulle võõras: ta on ablas, egoistlik, immoraalne. Nagu metsloom". Erzsi hakkab aru saama, et tema sõbranna Paula, on tegelikult terve selle aja temaga mänginud ning isegi Viktoriga kokku saanud ja õhtusööki söönud.   
Näidendi lõpp oli veidi ebaselge. Eelviimane osa lõpeb sellega, et Erzsi satub masendusse, ta ei suuda enam magada ja asi lõpeb sellega, et ta sooritab enesetappu. Teose viimases osas on Giza lõpuks Erzsi juurde jõudnud. Giza on näidendis mitu korda maininud/küsinud, millal Erzsi siis lõpuks Saksamaale tuleb. Giza tuli koju sellepärast, et tal oli vaja, et Erzsi teda lohutaks, aga tegelikult oli Erzsi see, kellel oli abi vaja. Kahjuks õe armastusest ei piisanud.

Ülesehitus

Näidend koosneb mitmest osast. Iga kontakt on välja toodud sellisel viisil, et on kirjutatud näiteks; "Kirjad", "Öised telefonikõned", "Kolm telefonikõnet", "Kaugekõne", "Viimane kiri", "Viimased kakskümmend neli tundi" jms.
Graun im Vinschgau

Geograafia

2011. aasta 1. jaanuari seisuga elas seal 2447 inimest.
Valla pindala on 210,5 km².
Graun im Vinschgau vallas on alljaotused Langtaufers/Vallelunga, Reschen/Resia, Rojen/Roja ja Sankt Valentin auf der Haide/San Valentino alla Muta.
Graun im Vinschgau külgneb järgmiste valdadega: Mals, Kaunertal (Austrias), Nauders (Austrias), Pfunds (Austrias), Sölden (Austrias), Valsot (Šveitsis) ja Scuol (Šveitsis).
Küla külgneb suures ulatuses süvendatud ja laiendatud Reschenseega, kui orgu hüdroelektrienergia tootmiseks paisutati. Esialgset linna ei saa enam külastada, kuna see jäeti maha tammi valmimise ajal 1950. aasta juulis. Graun ehitati uuesti üles uuele kaldale. Iidsest pooleldi uputatud kellatornist sai maamärk ja see on valla vapil kesksel kohal.

Ajalugu

Aastal 15 eKr sattusid siis ülemises Vinschgau orus elanud keldid Rooma riigi alamateks, järgnes ärilise ja sõjalise tee ehitamine üle Alpide tänapäevase nimega Rescheni kuru kaudu, teed kutsuti siis "Via Claudia Augusta".
Alpiülene tee säilitas oma tähtsuse kogu keskajal, seda kutsuti erinevalt "Ülemiseks teeks" ("Oberer Weg"/"Via Superiore") või "Švaabi teeks" ("Schwabenweg"/"Via di Svevia").
450. aasta järel saabus Churist kristlike misjonäride laine. Musta surma ajal (1348), milles enamus selle aja rahvast suri, asustati enamus Vinschgau orust, sealhulgas Graun, saksakeelsete inimestega; erandiks oli Müstairi külgorg, kus romanši keel on tänapäevani säilinud. Saksa keel on jäänud sellest ajast saati Graunis enamuskeeleks ja 2011. aastal oli saksa keel esimeseks keeleks rohkem kui 97%-le rahvastikust.

Keeleline jaotus

2011. aasta rahvaloenduse järgi kõneles 97,34% rahvastikust esimese keelena saksa keelt ja 2,66% itaalia keelt; see suhe oli 2001. aasta rahvaloendusest saati vaevu muutunud.

Transport

Valla teenistuses on ühistransport (buss). Sihtkohtadeks on Mals lõunas; ja Nauders Austrias; ja Martina põhjas.
Vjatšeslav Šturm

Vjatšeslav Šturm (sündinud 30. detsembril 1947 Paides) on Eesti allveesporditreener.
1968–1982 töötas ta treenerina Laevastiku Tallinna Jahtklubis.
Sipa vald (Lihula kihelkond)

Sipa vald (saksa keeles Sippa) oli vald Läänemaal Lihula kihelkonnas. Vald eksisteeris aastatel 1866–1893.
Valla alal asus Sipa mõis.
Google Street View

Google Street View on Google'i teenus Google Mapsis ja Google Earthis, mis annab võimaluse näha panoraamfotosid eri maade tänavatest jalakäija või autojuhi perspektiivist. Vertikaalse panoraami nurk on 260° ja horisontaalse panoraami oma 360°. Inimeste näod ja autode numbrimärgid on varjutatud, et need poleks äratuntavad.
Projekti alustati 2007. aastal USA-s, praeguseks katab Google Street View üle 30 riigi/piirkonna: Ameerika Ühendriigid (kõik osariigid), Antarktis, Austraalia, Belgia, Brasiilia, Eesti, Hispaania (ka Baleaarid ja Kanaari saared), Holland, Hongkong, Iirimaa, Iisrael, Itaalia, Jaapan, Kanada, Läti, Lõuna-Aafrika Vabariik, Lõuna-Korea, Mehhiko, Macau, Monaco, Norra, Poola, Portugal, Prantsusmaa, Rootsi, Rumeenia, Saksamaa, Singapur, Soome (ka Ahvenamaa), Suurbritannia (Inglismaa, Jersey, Man, Põhja-Iirimaa, Šotimaa ja Wales), Šveits, Taani, Tai, Taiwan, Tšehhi, Ukraina, Uus-Meremaa ning Venemaa. Lisaks on filmitud India, Iraagi, Katari, Kreeka ja Venemaa muuseume. USAs ning mõnes muus riigis on ka filmitud parke ja lõbustusparke.
Kriitikute sõnul rikub Google Street View inimeste privaatsust. Seepärast pakub Google inimestele ja ettevõtetele võimalust lasta enda maja tänavapildis hägustada. Saksamaal on seda kasutanud enam kui 244 000 eramajaomanikku ja ettevõtet. Piltidel ähmastatud maju on omakorda rünnanud vandaalid.
Levinud on ka silmatorkavate kaadrite otsimine Google Street View' panoraamfotodelt. Nende sekka kuuluvad nii markantsed tegevused (sissemurdmisest ja tänaval sünnitamisest mõõgavõitluseni) kui ka Google'i autode tervitamine loosungitega ja piltide panoraamiks sulandamise käigus tekkinud ebareaalsed kaadrid.

Google Street View Eestis

Eesti tänavapilt salvestati Google Street View tarbeks 2011. aastal. Eesti asulad kaardistas Google'i tellimusel AS Regio, 15 kaameraga autot toodi Saksamaalt. Kaamerad tegid iga mõne meetri tagant 360-kraadise ülesvõtte, koguti ka andmeid auto, teemärgiste ning hoonete asukoha kohta.
Eesti ülesvõtted avalikustati ööl vastu 15. maid 2012. Google Street View' Euroopa programmijuhi Ulf Spitzeri sõnul on veebis saadaval Eesti suuremate linnade tänavad, osa väikelinnade tänavatest ja tähtsamad ühendusteed, samuti külastatavamad paigad ja turismimagnetid. Varem on Regio lubanud, et pildistatakse ka talviseid jääteid ja Tartu maratoni rada. Kaardistamata on jäänud Eesti väikesaared.
Korallimere saared

Ajalugu

Korallimere saared kaardistati aastal 1803. 1870. ja 1880. aastatel korjati saartel guaanot, kuid pideva värske vee varu puudumise tõttu ei olnud alaline asustus seal võimalik. Ala kui territoorium seadustati 1969. aastal Korallimere saarte seadusega (enne seda peeti piirkonda Queenslandi osaks) ning alaga liideti 1997. aastal ka Elizabethi korallrahu ja Middletoni korallrahu ligi 800 km kaugusel lõunas, Tasmani meres. Viimased kaks korallrahu on palju lähemal Lord Howe'i saarele Uus-Lõuna-Walesis (umbes 150 km), kui algse territooriumi kõige lõunapoolsele saarele (Cato saar). Suure Vallrahu saared ja korallrahud kuuluvad Queenslandile. Suure Vallrahu kaugem serv on Queenslandi ja Korallimere saarte territooriumi vaheliseks piiriks.
Mitmele saarele on Austraalia paigutanud automaatsed ilmajaamad. Majandustegevus praktiliselt puudub (välja arvatud tellimus-kalastamise- ja sukeldumisettevõtted).
2004. aasta juunis purjetasid LGBT-aktivistid Austraaliale kuuluvatele Korallimere saartele. Protesteerides sellele, et Austraalia valitsus keeldus tunnustamast samasooliste abielu, kuulutasid nad territooriumi Austraaliast iseseisvaks Korallimere saarte Gei ja Lesbi Kuningriigiks. Kuningriigi ametlikuks lipuks kuulutati vikerkaarelipp. 17. novembril 2017 kuulutati kuningriik laialisaadetuks, kuna Austraalia otsustas seadustada samasooliste abielu.

Geograafia

Alal on umbes 30 omaette korallrahu ja atolli, kaksteist neist on täielikult vee all või paljastuvad vaid väga suure mõõna ajal. Atolle on väga erineva suurusega (mõnekilomeetrisest läbimõõdust kuni suuruselt võimalik et teise atollini maailmas (koos laguuniga): Lihou korallrahu, mille laguuni suurus on 100 x 30 km ja pindala 2500 km². Saared on kõik väga madalad. Territooriumi FIPS 10-4 kood on CR, samas kui ISO 3166 järgi on see osa Austraaliast (AU).
Willise laiud on tähtsaks pesitsuspaigaks lindudele ja kilpkonnadele. Maismaa pinda on vähem kui kolm ruutkilomeetrit.
Türi spordiring

Türi spordiring oli sõdadevahelisel ajal Türil tegutsenud spordiorganisatsioon. 
Organisatsiooni asutas 1920 Madis Temp. Temp oli aastani 1932 ka organisatsiooni esimees.
Esimesed kolm aastat tegutses spordiring Kaitseliidu organisatsioonina. 1923 sai spordiring iseseisvaks organisatsiooniks.
2TE116

2TE116 (2ТЭ116) on diiselvedurite seeria, mida tootis Luganski veduritehas Ukrainas. 2TE116 puhul on tegemist kaksikveduriga.
Esimene vedur valmis 1971. aastal. Vedur konstrueeriti kaubarongide veoks Nõukogude Liidu raudteedel rööpmelaiusega 1520 mm. 2TE116 põhjal on tehtud ka versioonid 2TE116U, 2TE116UP, 2TE126, 2TE10M, 2TE10U, TE3. Lisaks on toodetud kolmikvedureid 3TE116.
Vedur on tänaseni kasutusel paljudes Ida-Euroopa riikides, teiste seas ka Venemaal ja Eestis, kuid seoses ökonoomsemate ja võimsamate Ameerika C-seeria vedurite kasutuselevõtuga on nende kasutamine Eestis vähenenud.
Seeria 2TE116 järeltulijaks võib pidada kaksikvedurit 2TE25.
Ühistupank

Ühistupangad Eestis

Eesti krediidiasutuste seaduse järgi võib krediidiasutus tegutseda hoiu-laenuühistuna ning on sealjuures kohustatud kasutama oma nimes sõna "ühistupank". Ükski teine ühing ei tohi oma nimes sõna "ühistupank" kasutada. 
Eestis ei ole 2011. aasta seisuga registreeritud ühtegi tegevusloa alusel tegutsevat ühistupanka, kuigi seadus seda võimaldaks.

Osakud

Ühistupanga omanikeks on ühistupanga kliendid (liikmed), kusjuures igal liikmel on 1 hääl. Seega osalevad ühistupanga liikmeks astunud kliendid panga juhtimisel ning selle tegevuse üle järelevalve teostamisel. Ühistupanga kasum jaotatakse selle liikmetest klientide vahel proportsionaalselt liikme osalusega panga hoiuseportfelli suurendamisel ja/või laenuintresside maksmisel. 
Ühistupanga kasumit saab pidevalt liikmetele tagasi jagada. Praktikas manifesteerub ühistupanga jaotatav kasum enamasti tasuta arveldamise võimaluses oma liikmetele, samuti võrreldes kommertspankadega kõrgemates hoiuse- ning madalametes laenuintressides.
Sisuliselt on ühistupangal kui krediidiasutusel võimalik lisaks hoiustele kaasata rahvusvaheliselt rahaturult vahendeid pankadevahelise rahaturu intressimääraga. 
Ühistupanga võib luua kohalike hoiu-laenuühistute ühinemise teel. Ühistupangas võib olla laenude andmise üle otsustamine kohalikul (linna, linnaosa, valla, küla) hoiu-laenuühistute tasandil, kuna nemad hakkavad üheskoos seda panka omama.

Ühistupangad Euroopas ja maailmas

Ameerika Ühendriikides on üle 90 miljoni hoiu-laenuühistu panga kliendi.
Saksamaal on üle 80 protsendi maapiirkondade elanikest ühistupankade liikmed.
Viraski oja

Kirjeldus

Viraski oja on 2,6 km pikk, valgla pindala 4,2 km², langus 34 m ja lang 13,1 m/km. Oja saab alguse Paistu külast 87 m kõrguselt ja suubub Loodi külas 53 m kõrgusel paremalt poolt Sinialliku ojasse 6,8 km kaugusel selle suudmest. Oja alamjooks voolab Paistu ürgorus, milles asuvad Paistu põrgu koos Paistu põrguoru paljanditega. Oja kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda.
Suurema osa pikkusest voojab oja Loodi looduspargi territooriumil.