google/wiki40b huggingface dataset:
Valgevene Vabariigi Rahvuslik Olümpiakomitee

Valgevene Vabariigi Rahvuslik Olümpiakomitee (vene Национальный олимпийский комитет Республики Беларусь) on Valgevene rahvuslik olümpiakomitee.
Kroon (institutsioon)

Rootsi krooni institutsioon Eestis

Eestimaa ajaloos on kasutatud mõistet "Rootsi kroon", Rootsi ajal Rootsi kuningavõimuga seoses, mil see tähendas Rootsi kuningate: Gustav II Adolf (1611–1632), Kristiina (1632–1654), Karl X Gustav (1654–1660), Karl XI (1660–1697), Karl XII (1697–1718) poolt esindatud Rootsi kuningriigi võimu tegevust Rootsi kuningriigi Idaprovintsides: Eestimaa, Liivimaa ja Ingerimaa provintsides.
Valtu vald

Valtu vald (saksa keeles Waldau) oli vald Harjumaal Rapla kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1891 ja siis liideti see vald Rapla vallaga.
Juudit (näidend)

"Juudit" on A. H. Tammsaare 1921. aastal valminud ekspressionistlik näidend, milles kujutatakse Esimese maailmasõja meeleolusid, modernset naisekuvandit ja ka Tammsaare isiklikku elu. Kuigi näidendit on peetud sündmustevaeseks ja tekstikeskseks, kujutab see Tammsaare loomingus uut kvaliteeti. Näidend jõudis esimest korda lavale 1921. aastal Draamateatris. 
Näidendi näol on tegu piiblimüüdi dekonstruktsiooniga. Peategelaseks on Juudit, kelles ühinevad seksuaalkirg ja võimujanu. Nimelt ihaldab naine Olovernest kui meest, kuid samas ka kui kuulsuse allikat. Olovernes aga on sõjast väsinud ega soovi mingit võimu, mistõttu tõrjub ta eemale ka Juuditi, kes teda sellele teele üritab suunata. See aga vihastab naist, mistõttu raiub ta hetkelise hävituskire ja alanduse tõttu Olovernesel pea maha. 
Juudit on üks Tamsaare loomingu saatuslikest naistest ning tema tegelaskujus tuleb eriti selgelt esile tema tegude metafüüsiline dimensioon, mis avaldub tema suhtes jumalaga. Kuigi on leitud, et kirjanik rõhutab selles näidendis antireligioosseid ideid, on samas ikkagi tunnistatud, et Juuditi suhe jumalasse on keeruline. Näidend algab nägemusega ning ilmutus Jehoovalt ongi Juuditi tegutsemise aluseks. Näidendi lõpus küll tema usk nõrgeneb, kuid see pole siiski jumala-eitus. Jumal, kelle Juudit tapab, on pigem Olovernes. Nimelt ütles Olovernes ise, et osad jumalad muutuvad pärast tapmist aina elavamaks ning ka tema ise muutub pärast surma Juuditi jaoks aina mõjuvamaks.
Juudit on ühtaegu neitsi, ihar naine ja ka surmatooja. See laseb tõmmata paralleeli mütoloogiliste saatusejumalannadega, kes on tihti just kolmenäolised või on võimelised võtma kolme erinevat kuju. Juudit kannab endas aga veel üht kolmesust, nimelt on ta lühikese aja jooksul neitsi, pruut ja lesk. 
Näidendi alguses küsib üks ema Juuditilt oma lapse jaoks tilgakest vett, kuid Juudit keeldub. Näidendi lõpus on laval seesama laps, kuid ta on surnud. Surnud laps sümboliseerib viljatust, millel on laiem ühiskondlik tähendus, nimelt seostub see Esimese maailmasõja hävingumeeleoludega.
Näidendi lõpus on Juuditi ainus pelgupaik Siimeoni koera juures. Kuna aga judaismis on koer roojane loom, siis on ka Juudit roojane ehk siis jääb ta esindama korravälist maailma ja kaost.
Surusääsk (perekond)

Surusääsk (Chironomus) on surusääsklaste sugukonda kuuluv perekond.
Villem Vainsalu

Villem Vainsalu (aastani 1935 Wilhelm Britmann; 27. august 1903 Põltsamaa – 24. veebruar 1981 Boynton Beach, Florida) oli eesti sõjaväelane (kapten, 1937).
Ta teenis aastatel 1925–1928 lennuväerügemendis. Aastatel 1932–1940 töötas ta Tallinna Tehnikumis riigikaitse õpetajana.
Mobiliseeriti 16. juulil 1941 Punaarmeesse. Ta oli 8. Eesti Laskurkorpuse 7. Eesti Laskurdiviisi 354. Laskurpolgu 2. pataljoni komandöriks. Läks detsembris 1942 Velikije Luki lahingus üle sakslaste poole. Velikije Lukis organiseeris ta sakslaste nõusolekul ülejooksnud ja vangilangenud eestlastest pataljonisuuruse väeosa, mis osales ka Velikije Luki kaitsmisel Punaarmee vastu. Enne Velikije Luki lõplikku vallutamist õnnestus tal linnast välja murda ja rindejooneni jõuda. 24. jaanuaril 1944 mõistis Punaarmee sõjatribunal ta §58-1b ta vangilangeise eest surma, kuid kuna meest ei suudetud üles leida ja arvati tõenäoliselt surnud olevat, lõpetati kohtuasi 15. veebruaril 1943 kuriteo koosseisu puudumisel.
Tema elust sõjaaegses Eestis ei ole teada, kuid tal õnnestus aastal 1944 Saksamaale põgeneda. Aastal 1947 oli ta USA 95. vahikompanii ülem Saksamaal. Hiljem elas ta Boynton Beachis, Palm Beachi maakonnas, kus ta ka 24. veebruaril 1981 suri.
Henning Solberg

Henning Solberg (sündinud 8. jaanuaril 1973) on norra rallisõitja.
Tema kaardilugeja on Ilka Minor.
Henning sõidab 2014. aastal WRC-s Fordiga. Ta sai Portugali rallil 4. koha.
Ott Karulin

Ott Karulin (sündinud 9. veebruaril 1980) on eesti teatriteadlane ja ajakirjanik.
Ta lõpetas 1998. aastal Pärnu Sütevaka Humanitaargümnaasiumi.
Ta on lõpetanud Tartu Ülikooli 2005. aastal kirjanduse ja rahvaluule erialal. 2013. aastal kaitses ta Tartu Ülikoolis doktoritöö teemal "Rakvere Teater „täismängude” otsinguil aastail 1985–2009".
2014–2018 oli ta kultuurilehe Sirp peatoimetaja.
Kõrdsijärv

Kõrdsijärv (ka Partsi Kõrdsijärv, Partsi järv, Koolimaja järv, Partsi Kõrtsijärv) on järv Põlva maakonnas Põlva vallas Partsi külas. Veekogu pindala on 3,4 ha. Veekogu kaldajoone pikkus on 808 m.
Lembit Roosa

Lembit Roosa (18. juuni 1920 – 26. detsember 1987) oli eesti teatrikunstnik ja dekoraator.
1963. aastast oli ta RAT Estonia peakunstnik.
Ta on maetud Tallinna Metsakalmistule.
Micropisthodon

Levila

Neid madusid võib kohata Madagaskaril.
Tartu Rahvaraamatukogu Selts

Tartu Rahvaraamatukogu Selts oli 1913. aastal asutatud selts, mis pani aluse Tartu linnaraamatukogule. Selts avas esimese avaliku raamatukogu 1913. aasta 7. aprillil Raatuse tänaval. Loodud raamatukogu andis selts 1920. aastal üle linnavalitsusele.
Paul Rosche

Paul Rosche (1. aprill 1934 München – 15. november 2016 München) oli saksa insener.
Ta oli BMW kauaaegne mootoriarenduspealik, kes suunas BMW mootorite arendustööd pea 40 aastat. Temalt pärinevad Nelson Piquet Brabham-BMW mootor, millega Piquet tuli 1983. aastal F1 maailmameistriks ja kuueliitrine V12, millega võideti Le Mansi võidusõit 1995 ja 1999.
Maa Sõna

Maa Sõna oli ajaleht, mis ilmus Eestis aastatel 1942–1944.
Alates 1942. aastal ilmunud esimesest numbrist kuni 1943. aasta esimese numbrini andis ajalehte välja Haridusdirektoorium, alates teisest numbrist 1943. aastal ja 1944. aasta numbrid aga kirjastus Eesti Ajaleht. Leht ilmus 3 korda nädalas ja oli 4–6-leheküljeline. Ajalehe trükiarv oli 19 000 – 32 000 eksemplari.
Inge-Maret Orgo

Inge-Maret Orgo (1959–1966 Sitska, 21. jaanuar 1935, Tallinn – 29. juuni 2003, Tartu) oli Eesti õigusteadlane.

Elulugu

Inge-Maret Orgo oli talupidaja tütar ja Johannes Mälli abikaasa.
Lõpetas 1954 Tallinna 20. Keskkooli, 1959 TÜ õigusteaduskonna, 1969 aspirantuuri; õiguskandidaat (1968, TÜ), väitekiri "Noore tööliskaadri ettevalmistamise ja töölepaigutamise õiguslik reguleerimine". Täiendas end 1993 Ungaris Szegedi Ülikoolis. Oli 1967–1968 TÜ riigi- ja haldusõiguse kateedri assistent, 1968–1971 vanemõpetaja, 1971–1992 dotsent, 1992–2000 töö- ja sotsiaalhooldusõiguse professor, 2000–2003 erakorraline professor, 2000– emeriitprofessor; 1984–1992 ka TÜ riigi- ja haldusõiguse kateedri juhataja, 1987–91 õigusteaduskonna dekaan, 1995–1999 eraõiguse instituudi juhataja.

Teadustöö

Uurimisvaldkonnad: Eesti tööõiguse kujundamise ja arendamise õigusteoreetilised lähtekohad, töölepingu õigusliku reguleerimise teoreetilised probleemid, töölepingu alusel töötavate isikute ja ametnike õigusliku seisundi erisused, töövaidluste lahendamise erisused. Osales 1991–2003 töögrupi juhi või liikmena 12 seaduseelnõu väljatöötamises, sh töölepinguseadus, töö- ja puhkeaja seadus, individuaalse töövaidluse lahendamise seadus, avaliku teenistuse seadus, ülikooliseadus, ametiühingu seadus. Ajakirja Juridica toimetuskolleegiumi liige (1993–2003). Eesti Akadeemiliste Naiste Ühingu president (1991–1994), EAÕS-i liige (1998–2002 juhatuse esimees). Üle 100 teadustrükise.
Henn-Ants Kurg

Elulugu

Hans Kurg sündis 1898. aastal Tallinnas, Lehtse vallast pärit kaupmees Tõnu Kure ja Haljalast pärit Cäcilie Marie Aitiani pojana. Ta õppis aastatel 1906–1916 Tallinna Aleksandri Gümnaasiumis. 
1916–1917 osales Esimeses maailmasõjas, kus lõpetas 1916. aastal Vladimiri suurtükiväekooli, 1916. aasta detsembris sai lipnikuks ja teenis Eesti rahvusväeosades 1. Eesti jalaväepolgus, Eesti Tagavara Jalaväepataljonis ja 3. Eesti jalaväepolgus. Saksa okupatsiooni eel põgenes Venemaale, kus oli Vene kodusõja ajal Slaavi-Briti leegionis Murmanskis 1918–1919.
Saabus Eestisse tagasi 1919. aastal ja oli Eesti Vabadussõja ajal (1919–1920) oktoobrist 1919 Soomusrongide Divisjoni suurtükiväeinspektori adjutant. Vabadussõja järel oli ta 3. Suurtükiväepolgu adjutant ja 1920–1923 väljapatarei nr 3 ülem. 1921–1922 õppis ta alalisväe ohvitseride kursustel.
1923–1924 oli 1. Suurtükiväepolgu õppekomando ülem ja 1. Suurtükiväegrupi 1. patarei ülem ning õppis ka Tartu ülikoolis õigusteaduskonnas.
1924. aasta augustist kuni 1925. aasta juunini teenis Riigivanema adjutandina, ülendati novembris 1924 kapteniks.
1925–1927 õppis Prantsusmaal suurtükiväekoolis ja oli seejärel sõjakooli patareiülem 1927–1930. 1928. aastal ülendati majoriks.
Oli 1930–1931 Sõjaväe Ühendatud Õppeasutuste vanemsuurtükiväeohvitser, 1. Suurtükiväegrupi ülema abi 1931–1934, 1934–1938 4. Suurtükiväegrupi ülem ning samal ajal õppis ka Kõrgemas Sõjakoolis 1936–1938. 1935. aasta 24. veebruaril ülendati kolonelleitnandiks.
1938. aastast oli Sõjavägede Staabi käsundusohvitser, 1. septembrist 1938 kuni 1939. aastani oli ta Tartu ülikooli riigikaitse instituudi abijuhataja.
1939 ja 1940 oli ta Eesti sõjaväe esindaja Prantsusmaal, ülendati 1940. aasta 24. veebruaril koloneliks.
Teise maailmasõja alguse ajal oli Saksamaal, kust 1941. aastal suundus Soome. Soomes nimetati ta Erna pataljoni ülemaks. Pärast Erna luuregrupi ületulekut üle rindejoone lahkus pataljoni juhi kohalt ja liitus hiljem Eesti SS-leegioniga, kus oli Leegioni 1. rügemendi ja Eesti SS-vabatahtlike brigaadi 42. SS-vabatahtlike rügemendi ülem 1943. aasta juulis-augustis SS-Standartenführeri auastmes
Eesti SS-vabatahtlike brigaadi asudes Neveli rindel, novembris 1943 sai auto sattudes miinile raskesti põrutada. 
Hiljem Tallinnas ebaõnnestunud operatsiooni järel suri sõjaväehaiglas 28. detsembril 1943. Ta maeti 4. jaanuaril 1944 Metsakalmistule.

Isiklikku

Hans Kurg oli 1927. aastast alates abielus Marta Baumanniga, kellega olid pojad Peet-Rein (1928) ja Ivo-Mart (1931).
Ischia saar

Ischia (hääldus [ˈiskja]) on saar Türreeni meres Campania ranniku lähedal.
Pindala 47 km². Saar on mägine ja vulkaaniline, kõrgus kuni 788 meetrit.
Kuulub Itaaliale.
Smoky Hill

Smoky Hill on jõgi Põhja-Ameerikas Suurel tasandikul. Voolab valdavalt itta. Ühinedes Republicaniga, moodustab Kansase.
Valentin Pikner

Elulugu

Valentin Pikner oli juveliiri poeg.
Ta lõpetas 1919 Tallinna Poeglaste Reaalgümnaasiumi, seejärel oli 1919–1920 Eesti sõjaväes ja osales Vabadussõjas. Aastatel 1919–1921 õppis ta TÜ õigusteaduskonnas, lõpetas 1924 19, dr. rer. pol. (1924, samas), väitekiri "Die estnische Währung, ihre Grundlage und Entwicklung nebst einem geschichtlichen Überblick über das Geldwesen in den baltischen Ländern". Täiendas end 1928 New Yorgi Columbia Ülikooli juures. Ta töötas 1920–1927 Välisministeeriumis, 1925–1927 ja 1934–1935 Eesti Tarvitajateühisuste Keskühisuses, 1928–1934 New Yorgis panga Irving Trust Co statistikaosakonnas, 1937–1940 Tallinnas J. Lorupi klaasivabriku müügiosakonna juhataja. Läks 1944 Saksamaale, sealt USA-sse, oli 1950 Dakotas kõrgkooli, hiljem Raleighi Kolledži professor.
Gdańsk

Ajalugu

Ajaloos on linnal olnud palju nimesid: Gyddanyzc, Kdansk, Gdanzc, Dantzk, Dantzig, Dantzigk, Danzig, Dantiscum, Gedanum.
Arheoloogid kinnitavad, et juba 8. sajandil oli seal käsitööliste-kalurite asula. 10. sajandil oli Gdańsk Pomorze vürstide valduses, kes allusid Poola riigile. 890-ndatel ehitas vürst Mieszko I sinna Gdański lossi. 997. aastal külastas Gdańskit Püha Adalbertus Prahast (poola Wojciech), et Poola kuninga Bolesław Chrobry palvel ristida linna elanikke.
14. novembril 1308 alistasid Saksa ordu rüütlid Gdański, linn sai uue nime – Danzig. Aastal 1361 sai linn Hansa Liidu liikmeks. Uue sõjaga (Saksa ordu–Poola sõda (1409–1411)), mis lõppes Grünwaldi lahinguga (1410) läks Gdańsk Poola kuninga võimu alla. Aasta hiljem sõlmiti Thorni esimene rahu, millega Gdańsk läks tagasi Saksa ordu kätte. 
1466. aastal lõppes Kolmeteistaastane sõda (1454–1466), mille tulemusena Poola kuningas saavutas Thorni teise rahuga kontrolli Lääne-Preisimaa: Gdański, Elblągi, Malborki, Chełmno üle. Saksa ordu loovutas Poola kuningriigile Kuningliku Preisimaana poole oma territooriumist (Ida-Pommeri ja Lääne-Preisimaa) ning Saksa ordu kõrgmeister tunnistas end Leedu suurvürsti ja Poola kuninga Kazimierz IV vasalliks.
1772. aastal Poola I jagamisel anti Gdańsk üle Preisi kuningriigile.
Napoleoni sõdade ajal, aastatel 1807–1814 eksisteeris linn kui Danzigi Vabalinn.
Vaatamata sõdadele ja võimude vahetustele oli linna areng väga progressiivne. Gdańsk sai tähtsaimaks kaubandus- ja sadamalinnaks Läänemerel.
Gdański elanikkond oli väga kirju, seal elasid poolakad, sakslased, juudid, taanlased jne, kes omakorda mõjutasid linna kultuuri, arhitektuuri.
Teise maailmasõja järel anti Gdańsk Potsdami konverentsi otsusega 1945. aastal Poolale. Linna saksa elanikkond küüditati Saksamaale. Küüditatud endised Danzigi kodanikud väidavad, et tegelikult leiab aset nende vabalinnas seesama okupatsioon, mille algatas 1. septembril 1939 Hitler. Nad on moodustanud eksiilvalitsuse ja nõuavad jätkuvalt Danzigi iseseisvust. Danzigi eksiilvalitsusel on oma koduleht.

Majandus

Teenindus ja tööstus on põhivaldkonnad elanike tööhõives. Gdańskis on arenenud sellised majandusharud nagu laevaehitus, farmaatsia ja keemiatööstus, kõrgtehnoloogia, elektroonika, toiduainetööstus.

Turism

Turism mängib linna arengus tähtsat rolli. Gdańsk on atraktiivne kui huvitava keskaegse ajalooga linn.
Linna peamiseks vaatamisväärsuseks, nagu ka teiste ajalooliste linnade puhul, on vanalinn. Gdański vanalinna peetakse Läänemere-äärsete linnade kaunimaks. See jaguneb Główne Miasto'ks ('pealinn') ja Stare Miasto'ks ('vanalinn').
Vierwaldstättersee

Vierwaldstättersee [fiirv'altšteterzee] (saksa keeles 'Nelja metsakantoni järv'; saksakeelne rööpnimi Vierwaldstätter) on järv Kesk-Šveitsis (Sise-Šveitsis).
Järve pindala on 113,6 km², suurim sügavus 214 meetrit, veetase on 434 meetrit üle merepinna.
Järve läbib Reussi jõgi, selle väljumiskohas asub Luzerni linn.
Vierwaldstättersee on suuruselt neljas järv Šveitsis ning paikneb nelja kantoni (Uri, Schwyz, Unterwalden ja Luzern) piiril.
Järve lõunakaldal on Rütli aas, mida traditsiooniliselt peetakse Šveitsi Konföderatsiooni asutamispaigaks.
Õli

Õlilaigu värvide tekkimine

Õlilaigud tunduvad värvilised sellepärast, et õlikiht tekitab veepinnale õhukese kihi, milles toimub valguse murdumisel dispersioon. Iga eri värvi valgus murdub erineva nurga all ning olenevalt õlikihi paksusest tekib õlikihi põhjast peegeldunud ning õli pinnalt peegeldunud valguslainete vahel interferents. Mõne värvuse lainepikkustel tekib seeläbi miinimum, teistel maksimum. Nii näeme me õlikihte selles värvuses, milles tekib maksimum.
Joe Cole

Isiklikku

Joe Cole on 175 cm pikk.
Cole abiellus 20. juunil 2009 personaaltreener Carly Zuckeriga.
Perfektiivne aspekt

Perfektiivne aspekt on keeleteaduses piiritletud situatsiooni väljendus lauses.
Sebastiani maakond

Ajalugu

Maakond moodustati 1851. aastal.
Keenia lipp

Keenia lipp on Keenia Vabariigi ametlik lipp.

Riigi- ja rahvuslipp

Lipp on ametlikult kinnitatud 12. detsembril 1963.
Keenia riigi- ja rahvuslipp koosneb kolmest võrdsest horisontaalsest laiust, ülemine on must, keskmine punane ning alumine roheline. Punast laidu ääristavad ülevalt ja alt valged kitsad triibud ning kanga keskele on paigutatud embleem, mis koosneb masai sõdalase kilbist ja selle taha risti paigutatud kahest odast. Värviväljad jaotuvad 6+1+6+1+6. Lipu eeskujuks on "KANU" (ing. Kenyan African National Union) lipp, kuna just see partei võitis kätte Keenia iseseisvuse. Kui 1964. aastal muudeti riigi nime - Keenia Dominioonist sai Keenia Vabariik - jäi lipp muutumatuks.
Must tähistab Keenia rahvast, punane (PMS 180) vabadusvõitlust, roheline (PMS 342) põllumajandust ja loodusrikkusi ning valge rahu ja ühtsust. Puna-valge-must kilp sümboliseerib aga vabaduse kaitsmist.

Riigipea lipp

Keenia presidendi lipuks on rahvuslipp, mille keskel on Keenia vapp ning kangast ümbritseb kolmest küljest (ülalt, alt ja lehvipoolt) kollane ääris. Lipu laiuse ja pikkuse suhe on 2:3.

Koloniaallipp

Aastatel 1895–1963, kui Keenia kuulus Suurbritanniale oli kasutusel koloniaallipp, milleks oli sinine kangas Suurbritannia lipuga vardapoolses ülanurgas, lehvipoolsel küljel oli aga punane tagajalgadel seisev lõvi. Lipu proportsioonid olid 1:2.

Presidendi lipud

Esimeseks presidendi lipuks, aastatel 1964–1970 oli rahvuslipp, mille keskel must ruut Keenia vapiga.
1970–1978 oli presidendi lipuks sinine kangas, mille keskel on Masai sõdalase kilp ning sellel kaks kollast ristatud oda teravikuga alla. Lehvipoolsel küljel, kahe odaotsa vahel oli kollane kukk.
Järgmine, 1978–2002 kasutusel olnud presidendi standard oli roheline kangas, mille keskel oli puna-must-valge kilp kahe kollase ristatud odaga, mille teravikud olid alla suunatud. Lehvipoolsel küljel, kahe odaotsa vahel on punane, kollase nokaga kukk.
Naginata

Naginata (なぎなた, 薙刀) on traditsiooniline Jaapani teivasrelv, mis koosneb puitteiba otsa kinnitatud kumerast mõõgaterast. Naginatat kasutasid nii samuraid, ashigarud (tavasõdurid) kui ka sōheid (sõdalasmungad). Naginata oli ühtlasi ka peamine onna-bugeishade (naissamuraide) relv.
Meessõdalaste kasutavat naginata tüüpi nimetati ō-naginataks (suur naginata), naised kasutasid peamiselt väiksema teraga ko-naginatat (väike naginata).
Ottomar Benedict Frese

Ottomar Benedict Frese (7. juuni 1835 Tallinn – 23. august 1864 Tallinn) oli Eesti vaimulik.
Õppis Gahlnbäcki erakoolis, seejärel aastatel 1849–1854 gümnaasiumis Tallinnas ja Pärnus. Aastatel 1857–1861 õppis Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Kutsuti 31. augustil 1862 Tallinna Püha Vaimu koguduse teiseks õpetajaks.

Isiklikku

Tema isa Justus Benedict Frese oli Tallinna Püha Vaimu koguduse õpetaja. Tema lesk Selma Johanna abiellus aastal 1866 Järva-Madise Püha Matteuse koguduse õpetaja Franz Johann Nerlingiga.
Deltaplaan

Deltaplaan ehk lohelennuk on ülikerglennunduses kasutatav õhusõiduk. 
Deltaplaani piloot stardib enamasti jalgadelt. Enamik tänapäeva deltaplaane kujutab endast tiiba, mille kangas on pingule tõmmatud alumiiniumist või süsinikkiust raamile. Piloot on kinnitatud rakmetesse, mis on omakorda kinnitatud tiiva külge. Piloot juhib tiiba, suunates keharaskuse vastassuunas kolmnurksele juhtraamile ehk trapetsile. Tänapäeva deltaplaanidel kasutatakse vahel ka lennukitelt pärinevaid tiivapindade juhtimissüsteeme.
Spordiala algusaegadel kujutasid lennud endast lühikest allaliuglemist väikeselt künkalt. Tänapäeva deltaplaanid võimaldavad pilootidel lennata tunde, tõusta kerkivate soojade õhuvoolude abil tuhandete meetrite kõrgusele, teha vigurlendu ja lennata sadade kilomeetrite kaugusele.
Eestis kontrollib deltaplaani pilootide lennutegevust Eesti Lennuspordi Föderatsioon.
Taevaisa

Taevaisa on mütoloogiline arhetüüp, mis on seotud taeva ja meteoroloogiliste nähtuste jumalikustamisega või pühaks pidamisega. Taeva ja loodusnähtuste valvajaks või valitsejaks peetakse jumalust (eesti usundis taevaisa, kreeka mütoloogias Zeus jne), kellele sagedasti omistatakse pikse (äikese) tekitamine vms.
Taevaisa arhetüüp on omane paljudele mütoloogiatele, usunditele ja religioonidele (sealhulgas kristlusele, eesti usundile jpt).
Reet Linna

Haridustee

Lõpetas 1962. aastal Tallinna 7. keskkooli ning 1968. aastal Tallinna Pedagoogilise Instituudi joonistamise, joonestamise ja tööõpetuse erialal.
1963–1964 õppis Eesti NSV Riikliku Filharmoonia Estraadistuudios laulmist.

Tele- ja raadioajakirjanik

Reet Linna on Eesti Televisioonis töötanud poolsada aastat – ta asus seal tööle 1969. aastal muusikasaadete ja Eesti Telefilmi assistendina, seejärel oli muusika- ja meelelahutussaadete toimetaja ja saatejuht.
1977. aastal tutvus ta Mikko Alataloga, kellega koos tegi mitu aastat meelelahutuslikke Eesti Televisiooni ja Soome YLE ühissaateid.
Pärast koguperelaulusaadet "Laulge kaasa" juhib alates 2011. aastast saadet "Prillitoos".
2006. ja 2007. aasta aastavahetusel sai Reet Linna hakkama ebatavalise teoga, esinedes korraga kõigis kolmes suures eestikeelses telekanalis: Eesti Televisioonis otsesaates, TV3 saates "Hoia ja keela!" ning Kanal 2 aastalõpugalal.

Laulja ja laulusõnade autor

1972. aastal töötas ta mõne kuu Eesti Riikliku Filharmoonia kutselise solistina, kuid hiljem jätkas solistina laulmist juba televisioonitöö kõrvalt ja osana. Lisaks on ta laulnud 1970ndatel ansamblis MIR (koos Marju Kuudi ja Ivo Linnaga) ja 1971-1972 ansamblis MERL ning palju duette koos Ivo Linnaga.

Muu meelelahutuslik tegevus

2006. aasta lõpul esines ta telesaates "Tantsud tähtedega", kus tema partneriks oli Eduard Korotin. 
Ta mängis filmis "Jan Uuspõld läheb Tartusse" kõrvalosas.

Isiklikku

Reet Linna on Ella ja Arved Haugi tütar.
Reet Linna oli aastatel 1965–1971 abielus Ants Parikaga, 1966. aastal sündis poeg Kent. Abielust Ivo Linnaga sündisid tütar Hanna-Stina ja poeg Robert. Ivo Linnaga oli ta abielus aastatel 1973–1995.
Järvakandi mõisa kalmistu

Järvakandi mõisa kalmistu on kalmistu Rapla kihelkonnas Harjumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Valli külas Rapla vallas Rapla maakonnas.

Ajalugu

Kalmistu rajasid mõisa tollased omanikud Taubed kas 1840. aastal või 1848. aastal. Viimast arvamust toetab kalmistu kabeli fassaadil olev aastaarv.
Kalmistule maetute üldarv ei ole teada. Kabelit ning sinna maetuid on rüüstatud 1920. aastatel.

Kirjeldus

Kalmistu jääb Järvakandi mõisa südamest linnulennult umbes 500 meetri kaugusele lõunakagusse. Kalmistu kujutab endast algselt rõngakujulise veekraaviga ümbritsetud ümarat küngast, mille tipus on matusekabel. 
Kalmistu ja selle kabel on mahajäetud ja rüüstatud, kuid 2018. aastal on hakatud neid korrastama.

Kalmistu kabel

Kalmistu keskmes olev ringikujulise põhiplaani ja ümara kuppelkatusega kabel ongi matusepaik. Kabeli keldris on kokku neli võlvitud hauakambrit ja üks arvatavasti luugiga kaetud sissepääsukamber. Kabeli saal on liigendatud klassitsistlikult, kuid välimik on juba historitsistlik. Võimalik, et klassitsistlik kabel rajati juba varem, kuid 1848. aastal (selline aastaarv on kabeli fassaadil) ehitati välimik ümber historitsistlikuks.
Karl Tulff

Karl Johannes Tulff (25. juuli 1886 Kirepi vald Tartumaa - 1. august 1934 Tartu) oli Eesti sõjaväelane (kolonelleitnant, 1927).

Elukäik

Lõpetas 1907. aastal kuldaurahaga Peterburi kommertskooli. Peale keskkooli lõpetamist astus hariduse jätkamiseks Peterburi Polütehnilisse Instituuti, kust aga astus vabatahtlikuna 1. septembril 1910. aastal 2. Soome küti-kahurväe divisjoni I patareisse. Sooritas 10. juulil 1911 Vilmanstrandi laagris tagavaraväe lipniku eksami.
15. augustist 1911 kuni 17. juulini 1914 viibis tagavaraväes, õppides edasi Polütehnikumis. Maailmasõja puhkedes pidi uuesti õppimisest loobuma ja sõjaväeteenistusse astuma. Teenis sõja kestel mitmes väeosas ja rindel kuni 26. veebruaril 1918 sakslaste kätte vangi langes. Vabanes sõjavangist 20. aprillil 1918.
Tuli Eesti väkke 18. novembril 1918 alamleitnandina. Määrati suurtükiväelao suurtükiosakonna ülemaks, 13. jaanuaril 1919 viidi üle 2. suurtükiväepolku väljapatarei nr 4 vanemaks ohvitseriks. 15. mail 1920 määrati sama patarei ülemaks ja 15. märtsil 1924 — II diviisi suurtükiväe 2. grupi ülemaks. 1927. aastal formeeriti viimane ringi 4. suurtükiväegrupiks ning Karl Tulff jäi edasi selle ülemaks. 5. märtsil 1934 vabastati tervislikel põhjustel 4. grupi ülema ametikohalt ning arvati kaitsevägede staabi juurde kuuluvasse juhtide reservi. Suri sama aasta augustis südamehaigusse.
Eesti Suursaatkond Helsingis

Eesti Suursaatkond Helsingis on Eesti diplomaatiline esindus Soomes Helsingis. Suursaatkond asub aadressil Itäinen Puistotie 10.
Saatkonda juhib Eesti suursaadik Soomes.