Põltsamaa mõis

Wrangelid

Rootsi kuningas Gustav II Adolf läänistas Põltsamaa linnuse koos ümbritsevate maadega 1623. aastal feldmarssal Herman Wrangelile (1587–1643). Mõisa moodustasid Neanurme, Loopre, Sulustvere, Heriatza, Simeni, Titto ja Letscho vakused. Nimetatud maadest moodustus lossilään, mille suurus 1641. aastal oli 111 adramaad.
Kuna feldmarssal ise Põltsamaal ei elanud, siis korraldas mõisa majandamist tema vend Hans Wrangel.
Wrangel kinkis osa linnusemüüre Põltsamaa kogudusele uue kiriku ehitamiseks, kuna vana oli Rootsi-Poola sõjas hävinud.
Pika sõjaperioodi tõttu oli 1624. aastal 90% Põltsamaa mõisa taludest tühjad. Olukorra parandamiseks toodi juurde 191 talupoega koos peredega, kellest suurema osa moodustasid soomlased. 9 perekonda paigutati Põltsamaa alevisse käsitöölisteks, ülejäänud küladesse.
1638. aastal elas Põltsamaal 521 inimest, kellest umbes kolmandiku moodustasid soomlased, lätlasi oli 111, poolakaid 24, sakslasi 18 ning leedulasi 9.
Põltsamaa lossiläänis oli 1640. aasta paiku 29,2% talurahvast sisserännanud. Ainuüksi soomlased moodustasid kõigist Põltsamaa mõisa talupoegadest 26,1%.
Herman Wrangeli surma järel päris Põltsamaa mõisa tema poeg Wolmar Wrangel (1641–1675), kes oli samuti Rootsi väejuht. Wolmar Wrangeli surma järel sai mõisa oma eluajaks endale tema lesk, Vasaborgi Kristina (1644–1709), kes oli Gustav II Adolfi (1594–1632) pojatütar.
1657. aastal tabas piirkonda suur katk. Wrangel lasi üles ehitada veskid, rehed ning karjaõue, kuid leedulased süütasid need 1659. aastal koos aleviga põlema.
1682. aasta revisjoni järgi oli kiriku vastas väljaspool lossimüüre asunud mõisakeskuses olnud üle 20 hoone. Olemas oli ühekorruseline palkidest härrastemaja, aidad, tallid, laudad, tõllakuurid, keldrid, maneež, valitsejamaja koos juurdekuuluvate hoonetega. Härrastemajast eemal Pleeksaarel paiknesid sepikoda ning viinaköök, mis olid sinna viidud ilmselt lärmi ja tuleohu tõttu.
Augustis 1703 põletasid Boriss Šeremetjevi (1652–1719) juhitud Vene väed Põltsamaa mõisasüdame, kiriku ja kogu aleviku. Kahjutulest oli pääsenud vaid üks maja.

Johann Woldemar von Lauw

Põltsamaa mõisa, mida pärast Uue-Põltsamaa mõisa loomist hakati kutsuma Vana-Põltsamaa mõisaks, päris Heinrich von Ficki tütar Aurora, kes oli abielus major Johann Woldemar von Lauw'ga. Lauw laskis Põltsamaa linnusevaremed esinduslikuks paleeks ümber kohendada.
Lauw viljeles Põltsamaal kohati õukondlikku elustiili – ta palkas alalise õuekapelli ning itaalia näitetrupi. Lisaks toimusid tihti jahipeod ja ballid.
Lauw pani mõisas käima ka aktiivse majanduselu. Ta asutas Põltsamaal vasekoja, tärklisevabriku ning nahaparkimiskojad. Mõisa metsa Rõikale lasi ta ehitada Laashoone, kus valmistati rohelist klaasi. Mõnevõrra hiljem rajas ta Põltsamaa portselanimanufaktuuri, aknaklaasikoja Tõrnas (hiljem peeglivabrik) ja Kamari peeglivabriku. Enamikku neist ettevõtetest ei saatnud siiski suurem edu ja nad läksid peatselt hingusele.
Lauw suri 15. veebruaril 1786 ning Vene riik kui Lauw peamine võlausaldaja laskis mõisa maha müüa.

Aleksei Bobrinski

Lauw surma järel omandas Vana-Põltsamaa mõisa 242 550 hõberubla eest Aleksei Bobrinski (1762–1813). Bobrinski, kes oli Katariina II ja Grigori Orlovi vallaspoeg, sai emalt korralduse Põltsamaale asuda, kuna oli tuntud oma kõlvatute elukommete poolest ning Pariisis elades omale suured kaardimänguvõlad kogunud.
Bobrinski ehitas lossitorni observatooriumi ning uuendas oma üheksa Põltsamaal elatud aasta jooksul lossi sisustust.
Krahv Aleksei Bobrinski kogus Põltsamaale suure raamatukogu, millest on siiani säilinud mitusada raamatut.
Bobrinski määras 22. veebruaril 1812 koostatud testamendis Põltsamaa mõisa pärijaks oma lese Anna (sündinud vabapreili von Ungern-Sternberg).

Gagarinid

24. märtsil 1816 loovutas krahvinna Anna Bobrinskaja Põltsamaa mõisa oma tütrele, vürstinna Maria Gagarinale.
Aleksei Bobrinskilt päris mõisa tema tütar Maria, kes oli abielus vürst Nikolai Sergejevitš Gagariniga (1784–1842). 1849. aastal omandas mõisa 200 000 hõberubla eest nende poeg, vürst Lev Nikolajevitš Gagarin (1828–1868). Lev ja tema ainuke poeg Vladimir (1851–1868) hukkusid traagiliselt 22. juulil 1868, misjärel omandas Põltsamaa mõisa tema vend Nikolai Nikolajevitš Gagarin (1822–1902).
Põltsamaa mõisa viimane võõrandamiseelne omanik oli Nikolai Nikolajevitš Gagarin (1861–1918).