Paavst

Nimetus

Kreekakeelset sõna "pappas" ('isa') kasutati Lähis-Idas algselt abtide, piiskoppide ja patriarhide kohta. Rooma piiskoppi nimetatakse alates 5. sajandist paavstiks. Esimese Rooma piiskopina kasutas paavsti tiitlit Leo I Suur.
Eesti keelde on sõna "paavst" tulnud saksakeelsest sõnast Papst.

Paavsti matus

Paavsti tunnistab kanooniliselt surnuks camerlengo, kui ta on surnuks peetava paavsti juures vastust saamata kolm korda kutsunud paavsti ristinime, mitte paavstinime järgi. Paavstilt võetakse sõrmus ja see murtakse hiljem pooleks, tähistades sellega sümboolselt paavsti valitsemisaja lõppu. Samal ajal valmistatakse ette ametlik surmatunnistus. Paavsti surnukeha asetatakse tema erakabelisse ja järgmisel päeval viiakse see Püha Peetruse basiilikasse, kus rahval on võimalik temaga hüvasti jätta. Kirstu asetamisel pannakse paavstile selga liturgiarüü, rinnale mitra ja näole valge siidloor. Paavstile pannakse kirstu kaasa kotike mälestusmüntidega ja "Rogito". Pärast hingepalvet suletakse pühitsetud veega piserdatud kirst nelja pitseriga. Reekviemimissal on suletud kirst altari ees ja sellele asetatakse lahtine Piibel. Pärast reekviemimissat peetakse commendatio ja valedictio, mille järel viiakse kirst Rooma Peetri kirikusse. Alates reekviemimissast peetakse 9 päeva jooksul (novendiali) iga päev missasid, mida peavad prelaadid.

Paavstluse ajalooline areng

Kristliku traditsiooni järgi oli esimene Rooma piiskop ja paavst apostel Peetrus. Piiskop Clemens I manitses 95 paiku Korintose kogudust, kuid piiskop Victor I taotles 2. sajandi lõpus vaidluses ülestõusmispühade arvestuse üle Rooma koguduse juhtivat positsiooni teiste kristlike koguduste seas. 2. ja 3. sajandil toimusid Roomas suured kristlaste tagakiusamised.
Piiskop Miltiadese ajal 313 tunnustati Rooma riigis kristlust ja Damasus I ajal 380 sai kristlus Rooma riigi riigiusuks. Rooma riigi lagunemisega ja Lääne-Rooma riigi hääbumisega omandasid paavstid üha enam poliitilist võimu. Paavst Gelasius I selgitas paavstivõimu tähtsust kahe mõõga teooriaga 5. sajandi lõpus, milles üks mõõk sümboliseerib keisri ilmalikku ja teine paavsti vaimulikku võimu. Paavst Gregorius I omandas territoriaalvaldused, millest kujunes 8. sajandil Frangi riiki valitsevate Karolingide abiga Kesk-Itaalias Kirikuriik. Paavstide poliitiline võim vähenes järgmiste sajandite jooksul ja Kirikuriigis muutusid mõjuvõimsateks kohalikud vürstid.
Kaitseks kohalike vürstide vastu kutsus paavst Johannes XII Rooma Saksa kuninga Otto I, kelle ta 962 Saksa-Rooma keisriks kroonis. Järgmisi sajandeid ilmestasid paavstide ja Saksa-Rooma keisrite vahelised tülid (investituuritüli). Saksa-Rooma keiser Heinrich III määras 11. sajandi keskel ametisse mitu paavsti. Paavstlust mõjutasid oluliselt Gregorius VII ja tema eelkäijate reformid 11. sajandil. Paavstluse poliitiliseks kõrgajaks peavad ajaloolased 13. sajandit, mil valitsesid Innocentius III, Gregorius IX ja Innocentius IV. Bonifatius VIII pidas paavstivõimu isegi kõrgemaks ilmalikust võimust, kuid sattus vastuollu Prantsusmaa kuningaga. 1309 asus paavst Clemens V Roomast Prantsusmaa kuninga mõjusfääri Avignoni, millele järgnes Avignoni vangipõlv 14. sajandil.
Avignoni vangipõlve järel puhkes Suur skisma, kui Roomas ja Avignonis asusid ametisse paavstid, kes teineteist ekskommunitseerisid ning lõpuks määras Pisa kirikukogu 1409 ametisse ka kolmanda paavsti. Kuid 1417. aastal lõpetas Konstanzi kirikukogu skisma ja seadis paavstiks Martinus V. 15. sajandist 16. sajandi keskpaigani valitsesid nn. renessansspaavstid, kelle ajal kujunes Rooma oluliseks kultuurikeskuseks. Samal ajal tugevdasid paavstid oma positsiooni kontsiliarismiliikumise vastu, kindlustades paavstivõimu ülimuslikkuse kontsiliarismi üle. Leo X ajal puhkes 1517 reformatsioon, mille järel kaotas katoliiklus Euroopast umbes poole senistest aladest. Trento kirikukoguga alanud vastureformatsioon tõi katoliku kiriku rüppe tagasi küll Poola, Prantsusmaa ja mitmed Saksamaa alad, kuid katoliikluse taaskehtestamine kogu Euroopas kukkus lõplikult läbi Kolmekümneaastases sõjas.
Prantsuse revolutsiooni puhkedes hõivasid revolutsioonilised väed Rooma ja paavst Pius VI vangistati. Napoleon I sõlmis esialgu paavstiga konkordaadi, kuid seejärel kaotas Paavstiriigi ning liitis selle Itaalia kuningriigiga. Pärast Viini kongressi 1815 sai paavst oma riigi vähendatul kujul tagasi, kuid 1870. aastal liideti see lõplikult Itaaliaga. Paavst Pius IX kuulutas protestiks ilmalikust võimust ilma jätmise eest end Vatikani vangiks ning paavsti suhted Itaalia ilmalike võimudega olid seetõttu häiritud kuni 1929. aastani, mil Benito Mussoliniga sõlmitud Lateraani lepete kohaselt sai Vatikanist suveräänne riik.
Paavst Leo XIII tõdes entsüklikas "Rerum novarum" 1891 katoliku kiriku tähtsust kaasaegses ühiskonnas. Pius XI ja Pius XII toonitasid katoliku kiriku suuremat avatust ühiskonnaga, kuid katoliku kiriku kaasamises kaasaegsesse ühiskonda kujunes murranguliseks Johannes XXIII kokku kutsutud Vatikani II kirikukogu. Kirikukogu otsuseid viisid ellu paavstid Paulus VI, Johannes Paulus II ja Benedictus XVI. Paavst on tänapäeval maailmas arvestatav arvamusliider.

Paavstide seosed Eestiga

Esimene paavst, kes külastas Eestit, oli Johannes Paulus II 10. septembril 1993, kelle ajal taastati Eesti Apostellik Administratuur. Esimese paavstina mainis eestlasi oma bullades paavst Aleksander III. Paavst Innocentius III saatis 5. oktoobril 1199 Saksimaa ja Vestfaali kristlastele bulla, millega kaasnes Liivimaa misjoneerimine. 13. sajandil kutsusid paavstid tihti kristlasi üles nii rahumeelsele kui ka vägivaldsele misjonile (ristisõjad) Liivimaal, et levitada katoliiklust Venemaale.
Keskajal taunisid paavstid Saksa ordut, mis rõhus Liivimaal vastristituid. Paavstid määrasid ise või kinnitasid toomkapiitlite valitud Liivimaa piiskopid. Paavst Martinus V lubas Tallinna rajada linnakooli. Keskajast on Tallinna linnaarhiivis hoiul 3 originaalset paavsti bullat.
Pius XI tunnustas Eesti apostelliku administratuuri rajamist ja määras 1936. aastal esimeseks katoliku piiskopiks Eestis pärast reformatsiooni Eduard Profittlichi.
25. septembril 2018 külastas Tallinna paavst Franciscus.