google/wiki40b huggingface dataset:
Taju mikrogenees

Termin

Mikrogeneesi termini lõi Austria psühholoog Heinz Werner (11. veebruar 1890 – 14. mai 1964). Geneetiline raamistik, millele kõnealune nimetus nimetati, tekkis tegelikult 1920. aastate keskel, Werneri töös Hamburgi ülikoolis ja teataval määral Friedrich Sanderi juhitud Ganzheitspsychologie grupi töös Leipzigis.

Taju kujunemise protsess

Tajumisprotsesside vahendusel tekib hetkel vahetult mõjuvatest objektidest ja ümbruses subjektiivne tajukujund.
Tajumine näib meile automaatse välissündmuste peegeldusena, kus taju ilmub kujutatavaga üheaegselt. Tegelikult on see mulje petlik. Taju võtab aega. Ilmumise hetkel ei peegeldu ärritaja (stiimul) veel meie teadvuses. Pärast lühikest latentsiperioodi tekib subjektiivne mulje, mis alguses on aga väga üldine ja ebatäpne, tükk aega veel lünklik. Järk-järgult tajupilt küpseb, saades nii selgeks ning täpseks kui antud tingimustes võimalik. 
Seetõttu, et tavapäraste arusaamade järgi on kõnealused ajaühikud üliväikesed (ajaskaala on kitsas), aga tajusüsteemide ajaline lahutusvõime suhteliselt piiratud, ei suudagi me sellist küpsemisprotsessi (mikrogeneesi) ise jälgida ega kirjeldada.

Mikrogeneesi käigus kulgeb taju üldiselt üksikule

Esimestel kujunemisstaadiumitel on tajupildis esindatud mittedetailne, üldine, jämedakoeline informatsioon. Edasi ilmub detailne info fragmentaarselt, üksikutest üldise tajukujundi lõikudes, kuni lõpuks adekvaatne detailne info täpses seoses tervikuga. Nii on see füüsiliste tunnuste (kuju, värvus, tämber, mõõtmed, asetus jne) ja ka tähenduste tajumisega. Objekti eraldumine foonist sõltub väga paljudest teguritest. Esmalt sõltub see objekti intensiivsusest, kusjuures määrav ei ole objekti absoluutne intensiivsus (valgustatus, hääle tugevus, suurus), vaid just suhteline tugevus võrreldes fooniga.

Mikrogeneesi käigus iseloomustab keskmisi staadiume multistabiilsus

samades tajumistingimustes võib samadel staadiumitel üht ja sama objekti või stseeni tajuda kord nii, kord naa. Ebaküpsel staadiumil taju justkui püstitab erinevaid hüpoteese silmale või kõrvale esitatava kohta.

"Ökonoomsuse" printsiip

varajastel, ebaküpse taju staadiumidel on vormid võimalikult "ökonoomsed".

Seos isiksusele olulise ja/või emotsionaalse info mõjuga

Tajuhüpoteesidesse projitseeruvad tajuja omadused, maailmapilt. On selgunud, et see, kuidas inimene tajub ja esitatavat interpreteerib ebaküpse taju faasis, võib viidata tema varasematele, sh lapsepõlvest edasikandunud konfliktidele ja isiksuse "nõrgale kohale". (...) Teatud tingimustes võivad signaalid, mille alusel me oma hinnanguid või suhtumisi kujundame, olla niivõrd nõrgad või maskeeritud, et nende teadvustatud taju mikrogenees ei jõua lõppstaadiumi. Küll aga piisab nendest signaalidest selleks, et kujuneks välja intuitiivne hinnang. Subjekti psüühikas toimub (sh alateadlikult) aktiivne mineviku tajude jälgede otsimine, olemasolev seostatakse varem teadaolevaga, võrreldakse ja rikastatakse fantaasiakujunditega jne.

Lõpetamata mikrogenees

Lõpetamata mikrogeneesi korral võibki teadmine jääda kas umbmääraselt üldiseks, intuitiivseks või fragmentaarseks.
2004. aasta Euroopa Parlamendi valimised Taanis

2004. aasta Euroop Parlamendi valimistel Taanis saavutasid opositsioonilised sotsiaaldemokraadid suure võidu, peamiselt euroskeptiliste parteide arvel.

Märkus

Pärast EP valimisi liitus Sotsialistliku Vasakpartei saadik Roheliste / Euroopa Vabaliidu grupiga (on seal vaatlejaliikme staatus).
Maria Väli kvartett

Maria Väli kvartett on Eesti džässansambel (kvartett). Ansambli eesotsas on Maria Väli.
Voronka kihistu

Voronka kihistu on Vendiumi ladestu Valdai seeria kihistu. 
Eestis esineb seda kihistut põhjaosas.
Kihistu maksimaalne paksus Eestis on 40 m.  Selle moodustab valdavalt kirju savi vahekihtidega liivakivi.
Kihistu Eestis ei paljandu.
Ookeaniplaneet

Teke

2003. aastal pakkusid astrofüüsikud Marc Kucher ning Alan Léger välja teooria, kuidas ookeaniplaneedid sünnivad. See on järgmine: planetaarsed taevakehad, mis tekivad tähesüsteemi äärealadel, koosnevad algfaasis massi järgi suures plaanis  pooleldi veejääst ning pooleldi kivist. Päikesesüsteemi tekke simulatsioonid on näidanud, et üldiselt planeedid liiguvad tekkimise käigus Päikesele lähemale või sellest kaugemale. Seega on võimalik, et jäine planeet liigub orbiidile, kus jää sulab vedelasse olekusse ning planeet muutub ookeaniplaneediks.

Struktuur

Kui planeet on tähele piisavalt lähedal, võib sealne vesi ületada keemistemperatuuri ning muutuda ülekriitiliseks fluidumiks. Isegi jahedamatel ookeaniplaneetidel võib atmosfäär olla tunduvat tihedam kui Maal ning koosneda suures osas veeaurust. See põhjustaks planeedil tugevat kasvuhooneefekti.
Väiksematel ookeaniplaneetidel oleks hõredam atmosfäär ning nõrgem gravitatsioon kui suurtel. Seetõttu auruks vesi seal tunduvalt kergemini kui suuremates veemaailmades.
Väiksematel planeetidel võiksid nõrgema gravitatsiooni tõttu teoreetiliselt esineda kõrgemad lained kui suurematel.

Kultuuriline mõju

Ookeaniplaneedid on tegevuskohtadeks mitmetes fantaasiateostes, nende hulgas on:
Viini postmark

"Viini postmark" on 1968. aastal linastunud Eesti film. Selle režissöör oli Veljo Käsper, peaosades Jüri Järvet, Herta Elviste, Ines Aru (subtiitrites Ines Parker), Vladislav Koržets, Alfred Rebane ja Einari Koppel. Stsenaarium põhines Ardi Liivese samanimelisel näidendil, mis esietendus mõni aasta varem. Filmi kunstnik oli Rein Raamat, muusika autor Jaan Rääts.
"Viini postmargis" leidub koomikat, mis on tänini rahvasuus käibel - eelkõige seltsimees Tasku (Ervin Abel) ja Klaara Kuke (Leida Rammo) osatäitmistes -, kuid see pole läbinisti komöödiafilm. Tegevus saab alguse peategelase, endise rindemehe ja kastivabrikus meistrina töötava Martin Rolli (Järvet) ja tema kirglikust filatelistist sõbra vahel sõlmitud kihlveost, mis kohustab Rolli ühe päeva jooksul ainult tõtt rääkima, vastasel juhul jääb ta ilma haruldasest Viini postmargist, nn WIPA-plokist.
Gustav Ernst von Stackelberg

Krahv Gustav Ernst von Stackelberg (5/17. juuni 1766 Tallinn – 18. aprill 1850 Pariis) oli Eestimaa päritolu Venemaa diplomaat. 
Gustav Ernst von Stackelberg sündis diplomaadi Otto Magnus von Stackelbergi ja Sophia Gerdruta von Fölckersahmi pojana.
1788–1789 võttis ta osa sõjast Rootsi vastu. Kuid lahkus peatselt armeest, sai keisrinna kammerjunkru tiitli ning alustas diplomaadikarjääri. Gustav Ernst von Stackelbergist sai  1794. aastal saadik Sardiinias, 1799 Šveitsis, 1802 Bataavias, 1807 Preisimaal, 1810 Austrias ning 1818 Mõlema Sitsiilia kuningriigis. 1815 aastal võttis ta Venemaa esindajana osa Viini kongressist. 1835 aastal läks Stackelberg erru ja elas kuni oma surmani Pariisis.
Gustav Ernst von Stackelbergi autasustati muuhulgas Venemaa kõrgeima, Andreas Esmakutsutu ordeniga. 
Talle kuulusid Purtse, Pagari, Hagemäe, Pungerja, Soldina, Pada ja Muuga mõis, kokku 32 000 ha.
Veste Paas

Veste Paas (12. august 1931 Narva – 8. detsember 2002 Tallinn) oli Eesti filmiajaloolane.

Elulugu

Veste Paas oli sõjaväelase tütar.
Lõpetas 1949 Türi Keskkooli ja 1956 Nõukogude Liidu Kirjanike Liidu M. Gorki nimelise Kirjandusinstituudi, 1962–1965 Ajaloo Instituudi ja NSV Liidu Kunstide Ajaloo Instituudi aspirant, mag 2002, (Tallinna Pedagoogikaülikool), väitekiri "Eesti dokumentaalfilmi kujunemine 1912–1940 ja hävinguaasta 1941". Töötas 1960.–1970. aastail peamiselt ajakirjanduses, oli Tallinna Kinostuudios ja Eesti Televisioonis toimetaja, 1977–1983 Eesti NSV Kino-, Foto- ja Fonodokumentide Riikliku Keskarhiivi vanemarhivaar, aastast 1992 TPÜ kultuuriteaduskonna filmi- ja videokateedri lektor.

Teadustöö

Uurinud eesti, vene ja maailma filmikunsti ajalugu, eriti selle varasemat perioodi 1895–1940. Avaldanud filmikriitilisi ja uurimuslikke artikleid ajakirjanduses, teinud kaastööd "Eesti entsüklopeediale", pidanud loenguid eesti, vene ja maailmakinost koolides, rahvaülikoolides jm.
Bernhard Pärni

Bernhard Pärni (Piilberg) (27. september 1908 Virumaa, Kadrina lähistel – 18. september 1998 Läänemaa, Risti) oli Eesti kooliõpetaja, riigiametnik ja karikaturist 
Sündis Kadrina lähedal Karjamulgu raudteeputkas raudteetöölise tütre ja kooliõpetaja peres. Isa töökoha tõttu sattus pere enne esimest maailmasõda Krimmi. Alustas kooliõpinguid Krimmis, kuid kui 1920. aastal tuli pere tagasi Eestisse, jätkas õpinguid juba Kadrina koolis. Seejärel õppis 1922–1928 Rakvere Õpetajate Seminaris.
Pärast kooli lõpetamist töötas 1928–1929 Udriku algkoolis õpetajana, kuid pärast järgnenud sõjaväeteenistust ei leidnud enam õpetajana tööd. 1930–1931 oli ta töötu. Kuna õpetajana tööd ei leidnud, õppis ta ümber raudteeametnikuks ja sai jaamateenija koha uues Lihula raudteejaamas Läänemaal. Lihulas juhatas ta raudteetöö kõrvalt tuletõrjeseltsi noorteorkestrit ja lühemat aega ka laulukoori. 1932–1933 andis koos töökaaslase H. Virkusega välja šapirograafiga paljundatud ajalehte Lihula Kohinad, mis olid põhiliselt tema kirjutatud ja rikkalikult karikatuuridega illustreeritud (ilmus vaid 3 numbrit). Raudteekarjäär jätkus Pärnus, edasi jaamaülemana Riisseljal, Loodil ja lõppes Türil, kus ta oma nõukogudeaegse jaamaülema ameti tõttu pidi 1941. aasta sügisel Saksa võimude poolt Paide vanglas olema. 1941–1942 oli jällegi töötu.
Edasine karjäär oli tal juba turbatööstuses. 1942. aasta märtsis sai ta tööd Tootsi Briketitööstuses, kus ta alustas turba karjääris turbaraba töölisena, varsti töödejuhataja, turbameistrina, freesväljade ülemana ja lõpetas tootmis-plaaniosakonna juhatajana. 1963. aastal viidi ta üle Virumaale Jaan Anveldi nimelisse Oru Turbakombinaati, kus algul töötas vanemtöödejuhatajana hiljem tootmistehnika osakonna ülemana. Seal töötas ta kuni 1. oktoobrini 1968, mil ta jäi pensionile.
Koos August Raudsepaga andsid välja ajaloolise raamatu "Jaan Anveldi nim. Oru Turbakombinaat. Ajalooline ja majanduslik koondmik".
Viimased eluaastad veetis ta Läänemaal Risti alevikus, kus ka suri. Ta on maetud Kuijõe kalmistule.
Nikolai Jegorov (näitleja)

Nikolai Jegorov (vene Николай Егоров; 16. oktoober 1916 Garubino küla, Moskva oblast, Venemaa – 30. detsember 1981 Tallinn) oli Vene päritolu Eesti näitleja.
1939. aastal lõpetas ta Moskva Akadeemilise Kunstiteatri stuudiokooli. Aastatel 1939–1942 ja 1945–1947 mängis Vene NFSV teatrites, 1942–1945 oli Punaarmees. 1949. aastast surmani oli ta Eesti NSV Riiklikus Vene Draamateatris näitleja.
Ta on mänginud Nõukogude filmides "Armastada inimest" ja "Variant Omega".

Isiklikku

Ta oli aastast 1951 abielus näitleja Anastassia Bedredinovaga, nende tütar Jekaterina Jegorova on Vene Teatri näitleja.
Rein Kaarepere

Rein Kaarepere (3. mai 1954 Tallinn – 8. jaanuar 1998 Tallinn) oli Eesti ettevõtja, Tartu Kommertspanga juhatuse viimane esimees, Sõnumilehe suurosanik ning üks Hansapanga asutajaid 1992. aasta jaanuaris.
Kaarepere lõpetas Tallinna 22. Keskkooli ning 1977. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi insener-ökonomistina, 1984. aastal kaitses samas doktoriväitekirja majandusteadustes. 
Ta töötas TPI vanemteaduri ja dotsendina, 1984–1986 ajalehe Rahva Hääl peatoimetaja asetäitjana ja 1986–1990 ministrite nõukogu esimehe Indrek Toome majandusnõunikuna. 
1990–1993 oli Kaarepere üks Nõukogude Liidu esimese erapanga – Tartu Kommertspanga algatajaist ja selle viimane tegevjuht. 1994. aastast oli Kaarepere oma investeerimisfirma AS Krenno juhatuse esimees. Kaarepere oli Sõnummilehe suurosanik 60%-ga. Sõnumilehe kõrval oli ta osanik telekanalis TV3 ning kuulus selle nõukokku, samuti kuulus talle 50% Meediapressi ja 25% AS-i Ühendatud Ajakirjad aktsiatest. Ta oli ka kinnisvarafirma Feraldo nõukogu liige.
Kommertspanga pankroti järel oli Kaarepere osaline aastaid kestnud kohtuasjas, kus tema advokaat oli Simon Levin.
Kaarepere suri 43-aastaselt südame isheemiatõve tõttu äkksurma ärikohtumisel Tallinna vanalinna restoranis Karl Friedrich.
Rein Kaarepere koostas 1984. ja 1985. aastal Eesti NSV Riikliku Plaanikomitee Majanduse ja Planeerimise Teadusliku Uurimise Instituudis ilmunud kogumikud "Majandus '84" ja "Majandus '85" majanduselu päevaprobleemidest.
1999. aastal avaldas Tallinna kirjastus SE & JS ajakirjanik Tiina Jõgeda elulooraamatu Rein Kaareperest "Saldo: Rein Kaarepere". Temast kõneleb ka Peeter Raidla raamatus ""Eesti kapitali ausammas: Hansapanga asutajate lugu" (Tallinn: Äripäev, 2007).

Ühiskondlik tegevus

1979–1984 oli Kaarepere Eesti Noorte Majandusteadlaste Seltsi esimees ja hiljem kuulus ta seltsi nõukokku. 1991–1998 juhtis ta Eesti Akadeemilist Spordiliitu, 1994–1998 oli ta Kopli kunstikooli hoolekogu esimees.

Isiklikku

Rein Kaarepere oli abielus Reet Kaarepere ja seejärel Mai Kaareperega (1995–1998) ning kooselus Anne Mallenega.
Leptonid

Osalemine vastasmõjudes

Leptonid ei osale tugevas vastastikmõjus. Elektrilaengut omavad leptonid (elektron, müüon, tau-lepton) osalevad elektromagnetilises vastasmõjus. Kõik leptonid osalevad aga nõrgas vastastikmõjus ja see on ainus vahend elektriliselt neutraalsete leptonite (neutriinode) jälgimiseks. Leptonid osalevad ka gravitatsioonilises vastasmõjus.
Tala (ehitus)

Talaks nimetatakse horisontaalset varrast, mille koormuseks on peaasjalikult teljega risti suunatud jõud.

Sisejõud

Praktikas reeglina horisontaalselt asetsev tala võtab vastu vertikaalse ristioleva koormuse, kuid üksikutel juhtudel tuleb arvestada võimalike horisontaalsete põikijõududega (näiteks tuulekoormuse või maavärinast tingitud põikjõudega). Koormatud tala koormab omakorda tugesid, milleks võivad olla postid, riputid, seinad või teised talad (vahetalad). Nende vahendusel antakse koormus edasi, mille tulemusena paljudel juhtudel võtavad koormuse vastu survele töötavad konstruktsioonielemendid – alustoed.

Liigitus

Nüüdisaegsetes ehitistes kasutatakse reeglina teras-, raudbetoon- või puittalasid.
Tugede arvu ja liigi järgi: ühesildelised, mitmesildelised, liht-, konsool-, jäigalt kinnitatud otstega, jätkuvtalasid ja mõned teised.
Ristlõike kuju järgi: ristkülik-, karp-, T- ; I- tala ja mõned teised. Üks levinud terastala ristlõike tüüpe on I-kujulise tala ristlõige, mida kasutatakse laialdaselt hoonekarkasside või sildade püstitamisel.

Arvutus

Talade dimensioneerimist ja tugevuskontrolli käsitleb tugevusõpetus. Seejuures arvestatakse enamasti talade tugevust, jäikust ja püsivust.
Washingtoni maakond (Oklahoma)

Washingtoni maakond (Washington County) on maakond USA-s Oklahoma osariigis. Geograafilised koordinaadid on 36° 42′ N, 95° 54′ W
Maakonna halduskeskus ja suurim linn on Bartlesville.
Maakonna pindala on 1098 km², millest 18 km² moodustab veepindala.
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 51 663. Aastal 2000 oli elanike arv 50 976.
Washingtoni maakond on pindalalt Oklahoma väikseim maakond.

Ajalugu

Washingtoni maakond moodustati 1907. aastal. Maakond sai nime esimese Ameerika Ühendriikide presidendi George Washingtoni järgi.
Lehtse vald (Ambla kihelkond)

Lehtse vald (Gemeinde Lechts) oli vald Ambla kihelkonnas Järvamaal.
1. aprillil 1939 arvati vald uue Lehtse valla koosseisu.
Vallas on sündinud Jaan Kalviste, Jakob Kents, Jüri Laasimer, Harri Lehiste, Ferdinand Petersen, Voldemar Mägi, Artur Sirk, Jüri Remmelgas.
Kusta Rumma (tehnikateadlane)

Kusta Rumma (12. märts 1942 Märjamaa – 8. aprill 2017 Tallinn) oli eesti tehnikateadlane.

Elulugu

Lõpetas 1960 Märjamaa Keskkooli ja 1965 TÜ füüsikuna; tehnikakandidaat (1981, Moskva Üleliiduline Elektrotehnika Instituut), väitekiri "разработка методов и аппаратуры и исследование неоднородных электрофизических процессов в силовых кремниевых полупроводниковых приборах путем регистрации рекомбинационного излучения". 
Oli 1965 TÜ elektromeetria labori lepinguline töötaja, 1965–1998 Eesti NSV TA Termofüüsika ja Elektrofüüsika Instituudi insener, vaneminsener, peainsener, nooremteadur, vanemteadur, elektrofüüsika sektori juhataja ja osakonnajuhataja, 1998–1999 TTÜ lepingulise töö vastutav täitja, 2000– Tartu Tehnoloogiad OÜ vanemteadur, ühtlasi 1970–1980 Tallinna Polütehnilise Instituudi füüsikaõppejõud, 1984–1986 TPedI vanemõpetaja, 2005– Eesti Mereakadeemia matemaatika-füüsika õppetooli juhataja ja professor.
Kusta Rumma suri  8. aprillil 2017 Tallinnas ja ta maeti 15. aprillil 2017 Metsakalmistule.

Teadustöö

Uurimisvaldkond: pooljuhtide elektrofüüsika. 50 teadustrükist, 1 autoritunnistus.
Mecklenburg-Güstrow

Ajalugu

Esimene lühiealine eelkäija eksisteeris pärast Heinrich IV surma aastal 1477 ja maa jagamist tema poegade vahel aastal 1480, kui Albrecht VI sai endise Werle isandkonna valdused Güstrow' ümbruses. Sellest hoolimata suri Albrecht ilma järelpõlveta aastal 1483 ja tema maad päris tema noorem vend Magnus II.
Kui Magnus aastal 1503 suri, valitsesid tema pojad Heinrich V ja Albrecht VII esialgu üheskoos kogu Mecklenburgi hertsogkonda kuni uuestijagamiseni 1520. aasta Neubrandenburgi lepinguga. Albrecht, reformatsiooni äge vastane, nõudis jagamist ja temast sai Mecklenburg-Güstrow' hertsog, samas tema vend Heinrich sai Mecklenburg-Schwerini. Siiski jäi Mecklenburg de jure ühtseks, mõlemad vennad kandsid tiitlit Mecklenburgi hertsog ja kui Heinrichi surres aastal 1552 jäi maha vaid üks vaimuhaige poeg, läksid Schwerini maad Albrechti poegadele Ulrich III-le ja Johann Albrecht I-le.
Selle ajani valitsesid Johann Albrecht ja Ulrich Güstrow' maid üheskoos, kuid nüüd läksid päritud Schwerini osa pärast riidu. Vaidlus lahendati lõpuks aastal 1556 Brandenburgi Joachim II abil: Johann Albrecht I sai Schwerini, kui Ulrich jäi Mecklenburg-Güstrow' hertsogiks. Sellest hoolimata suri Ulrich aastal 1603 ilma pärijateta ja Güstrow läks tagasi Johann Albrechti lastelastele Adolf Friedrich I-le ja Johann Albrecht II-le, kes valitsesid Mecklenburg-Schwerini aastast 1610 alates ühiselt.
Mecklenburg-Güstrow loodi kolmandat ja viimast korda 1621. aasta jagamisega, kui Johann Albrecht II sai Mecklenburgi Güstrow' osa. Aastal 1628 jäeti tema ja ta vend Schwerinis keiser Ferdinand II käsul oma hertsogkondadest ilma generalissimus Wallensteini kasuks. Ametlikult süüdistati hertsogeid Taani kuninga Christian IV salajases pooldamises, kui tegelikult anti Mecklenburg kompenseerimaks Wallensteini tohutuid kulusid keisrivägede kogumisel. Ta tegi oma residentsiks Güstrow', kuid sellest hoolimata vallandati keisri poolt kuurvürstide survel kolm aastat hiljem, kui hertsogid Rootsi vägede toel taastati.
Mecklenburg-Güstrow' dünastia võttis endale endise Ratzeburgi piiskopkonna halduse pärast selle pöördumist luterlusse aastal 1554. 1648. aasta Vestfaali rahuga ilmalikustati piiskopkond lõplikult ja anti viimasele haldurile, hertsog Gustav Adolfile.
Gustav Adolfi surm aastal 1695 viis pärandivaidluseni Adolf Friedrich II ja Friedrich Wilhelm I vahel, mis viis Mecklenburg-Strelitzi loomiseni aastal 1701.
Astraviec

Ajalugu

Astravieci mainitakse esimest korda aastal 1468, mil sealsele kirikule tehti annetus kahe mõõdu vase näol aastas. Toona oli asula Goštautaste valduses. Aastast 1542 oli Astraviec Zygmunt I ja aastast 1546 Zygmunt II Augusti valduses. Hiljem kuulus asula Karyckitele ja Korsakitele, aastast 1775 sai Astraviecist alev. 
Aastal 1795 läks alev Poola jagamisel Vene impeeriumi koosseisu. XIX sajandil oli asula Kostrowickite, Sycjanakite ja Žilinskite valduses. Astravieci Kostrowickitele sündis pagenduses Wilhelm Albert Włodzimierz Apolinary Kostrowicki ehk Guillaume Apollinaire, Siberisse küüditatud harul aga Valgevene luuletaja Karuś Kahaniec. Aastal 1888 pandi Astravieci ja Hudahaj raudteejaama vahel käima konka. 
Aastast 1921 oli Poola koosseisus, 1939. aastal liideti Valgevene NSV-ga. Aastal 2012 sai Astraviecist linn.
Saadjärve linnamägi

Saadjärve linnamägi on Kalevipoja sängi tüüpi linnus, mis asub Saadjärve mõisasüdamest 2 kilomeetrit idas Salu külas. Linnamäge nimetatakse ka Kalevipoja sängiks.
See on Jogentagana ainus teadaolev muinasaja lõpul kasutusel olnud linnus.

Kirjeldus

Linnamäe suhteline kõrgus on 33,5 meetrit. Ovaalse kujuga õueala mõlemas, loode ja kagupoolses otsas on otsavallid ja kraavid. Loodevalli kõrgus on välisjalamilt 5,7 m, siseküljelt 2,5 m. Vall pöördub kaarjalt linnuse lääneservale, jätkudes 0,6 m kõrguse äärevallina. Samamoodi pöördub kaguvall 0,8 m kõrguselt idaservale. Kaguvalli kõrgus välisküljelt on 6 m ja siseküljelt 0,8 m.
1953. aastal tehti linnuses proovikaevamised ning 1984. aastal põhjalikumad kaevetööd. Kaevamistel tuli päevavalgele mitmeid põlengukihte. Linnuse põhiline kasutusaeg oli 7.–11. sajandil.

Asustusjärgud

Linnuse kasutamise võib jagada nelja asustusjärku.
Varasemad asustusjäljed pärinevad ajaarvamise vahetusest, mil tegu oli tõenäoliselt veel nõrgalt kindlustatud pelgupaiklinnusega.
Teine ja intensiivsem asustusperiood jääb 7.–11. sajandisse. Sellel perioodil on linnus korduvalt hävinud ja ülesehitatud. Kindlustustööd piirdusid vaid sisetäidiseta palktaranditega. 
Kolmandal asustusjärgul 11. sajandil tugevdati kaitseehitisi tuntavalt. Hooviala ümbritseti neljast küljest liivaga täidetud palktaranditega.
Viimasel asustusjärgul 13. sajandi alguses põles linnus viimast korda, tõenäoliselt 1220. aasta röövretke ajal, kui sakslased ristisid 300 inimest.
Vera Ivanko

Vera Ivanko (vene Вера Алексеевна Иванко; 2. september 1993 Moskva – 25. november 2013 Moskva) oli vene näitleja.
Vera Ivanko mängis filmis esimest korda juba 2002. aastal. Alates 2011. aastast õppis ta Ülevenemaalises Riiklikus Kinematograafia Ülikoolis näitlemist. 2013. aasta novembri lõpus hukkus ta oma elukoha lähedal raudteel, jäädes rongi alla.
Aleksander Pilar

Aleksander Pilar (9. august 1912, Sevastopol – 3. august 1989, Tallinn) oli Eesti karikaturist ja kunstnik.
Ta pärines Pilar von Pilchau baltisaksa aadlisuguvõsast. Tema isa oli Vene tsaariarmee laevastiku ohvitser, pere asus 1922. aastal elama Eestisse.
Omandas üldhariduse Aadria mere rannikul Kotoris, Haapsalus ja Tallinnas. 1930. aastal alustas ta kunstiõpinguid Anatoli Kaigorodovi maalistuudios. Aastatel 1938–1941 õppis ta Riigi Kunsttööstuskoolis.
1941. aastal mobiliseeriti ta Punaarmeesse ja saadeti Uuralitesse tööpataljoni. 1942–1944 oli Jaroslavlis Eesti NSV Riiklikes Kunstiansamblites administraatorina.
1944. aastast Eesti Nõukogude Kunstnike Liidu liige. Sõja lõppedes elas Tartus ja tegeles tarbekunsti keskuse kohaliku osakonna asutamise ja selle juhtimisega. Hiljem kui asus jäävalt elama Tallinna, siis aastatel 1959–1962 ja 1969–1971 oli ta Eesti NSV Kunstnike Liidu vastutav sekretär.
Ta oli tunnustatud akvarellist, joonistas peamiselt linnavaateid, maastikke, natüürmorte ja portreid. Ta on kujundanud ka plakateid ja postkaarte, joonistanud karikatuure, illustreerinud lasteraamatuid, teinud lavakujundusi ja kavandanud kostüüme.
Ta on maetud Metsakalmistule.
Narva (Soome)

Narva on küla Soomes Pirkanmaa maakonnas Vesilahti vallas.
Küla pindala on 1,91 km² ja seal elab 457 inimest (seisuga 2014).
Ajalooliselt on küla tuntud turukohana. Turul kaubeldi ka nahkadega. Sõna narva tähendab naha karvapoolt.
Ants Ojavee

Ants Ojavee on Eesti omavalitsustegelane, Vigala valla volikogu liige ja Vana-Vigala Tehnika- ja Teeninduskooli direktori asetäitja halduse alal.
François Hartog

François Hartog (sündinud 1946) on Prantsusmaa ajaloolane, kelle peamised uurimisvaldkonnad on antiikajalugu ja historiograafia.
Kõrghariduse omandas ta Pariisi ülikoolis École normale supérieure. Hartog on õpetanud Vana-Kreeka ajalugu Strasbourg'i ja Metzi ülikoolides. Alates 1987. aastast on ta olnud sotsiaalteaduste keskuse École des hautes études en sciences sociales õppedirektor.
1997. aastal oli ta üks Prantsusmaa Ajaloolaste Ühingu 60 asutajaliikmest.
Hartog on tugevalt mõjutatud Jean-Pierre Vernant'i ja Reinhard Kosellecki ideedest. Ta on interdistsiplinaarne teadlane, kes kasutab oma uurimistöös ka antropoloogia meetodeid, kombineerides neid antiikajaloo, historiograafia ja mõttelooga. Tema üks keskseid huvivaldkondi ja uurimisteemasid on olnud ajalisuse eri vormid. Hartog on ka termini "ajaloolisuse režiim" (régime d'historicité) juurutaja.
Ta on avaldanud üle 10 prantsuskeelse monograafia, millest inglise keelde on tõlgitud vaid paar raamatut. Eesti keeles Hartogi tekste avaldatud ei ole.
22. jaanuaril 2014 pidas ta kultuuriteaduste ja kunstide doktorikooli IV talvekooli raames Tallinna Ülikoolis avaliku loengu "The Modern Regime of Historicity in the Face of Two World Wars".