google/wiki40b huggingface dataset:
Sinopec

Sinopec Corp. ehk Hiina Nafta- ja Keemiakorportatsioon (China Petroleum & Chemical Corporation) on Hiina energeetika- ja keemiatööstusettevõte.
Ettevõtte tegevusalade hulka kuuluvad nafta- ja gaasi otsingud, töötlemine, torutransport, turustamine; naftakeemiatoodete, keemiliste väetiste, kiudmaterjalide ja muude keemiatoodete tootmine ja turustamine. Sinopec on PetroChina järel suuruselt teine naftakompanii Hiinas.
Alates 2006. aastast kaubeldakse ettevõtte aktsiatega börsil.
Ettevõtte peakorter asub Pekingis.
Rakvere Spordihall

Rakvere Spordihall on spordihall Rakveres.
Hoone avati 20. mail 2004. Spordihall mahutab kontsertideks 3556 pealtvaatajat ja spordiüritusteks 2422 huvilist. 
Spordihalli aadress on Kastani 12.
Rakvere Spordihalli kasutab kodusaalina Korvpalli Meistriliigas osalev BC Rakvere Tarvas.
Esa Tikkanen

Esa Tikkanen (sündinud 25. jaanuaril 1965 Helsingis) on soome treener ja endine jäähokimängija.
Soome jäähoki meistriliigas mängis Tikkanen 135 mängu, tegi 52 väravat ja andis 68 väravasöötu. Ta mängis klubis HIFK aastatel 1982–1985 ja NHL-i streigi ajal hooajal 1994–1995 ning Jokerites 1999–2000. Aastal 1983 tuli ta IFK meeskonnas Soome meistriks.
NHL-i karjääri alustas ta klubis Edmonton Oilers, kus mängis aastatel 1984–1993 ja võitis neli Stanley karikat; kuni 1988. aastani moodustas ta ründekolmiku koos Wayne Gretzky ja Jari Kurriga. Seejärel mängis ta New York Rangersis (1993–1994, 1996–1997, 1998–1999; üks Stanley karika võit), Saint Louis Bluesis (1994–1996), New Jersey Devilsis (1995–1996), Vancouver Canucksis (1995–1997), Florida Panthersis (1997–1998) ja Washington Capitalsis (1997–1998). Kokku osales ta NHL-is 877 mängus, tegi 244 väravat ja andis 386 väravasöötu ning teenis 1077 karistusminutit. Ta võitis kokku viis Stanley karikat (aastatel 1985, 1987, 1988, 1990 ja 1994). Aastal 1987 valiti ta NHL-i tähtede meeskonda.
Eriti Põhja-Ameerikas oli Tikkanen tuntud nii agressiivse mängija kui ka aktiivse suupruukijana. Tema soome-rootsi-inglise segakeel sai hüüdnime "Tikkanese" või "Tiki-talk".
Soome koondises mängides võitis Tikkanen pronksmedali 1998. aastal Nagano olümpiamängudel ja 2000. aasta Peterburi MM-il. 
Tikkanen valiti 1991. aastal Soome aasta jäähokimängijaks. Soome jäähokimuuseum valis ta 2004. aastal jäähokilõviks number 143.
Pärast mängijakarjääri lõpetamist on Tikkanen tegutsenud treenerina muu hulgas Lõuna-Koreas, Norras ja Soomes. 
Esa Tikkanen on teist korda abielus ja tal on viis last.
Vello Varik

Vello Varik (sündinud 25. juulil 1937 Leisis Saaremaal) on Eesti spordipedagoog.
Lõpetas 1957 Tallinna 21. Keskkooli ning 1962 kehalise kasvatuse ja laulmise õpetajana Tallinna Pedagoogilise Instituudi.
Sportima hakkas keskkoolis Bernhard Lillemäe ja Raimund Pundi suunamisel.
Võitnud Eesti meistrivõistlustel TPedI meeskonnas käsipallis ja kaheksapaadil sõudmises hõbeda. Kuulunud Kalevisse.

Spordipedagoogina

Töötanud 1962–1968 Vaeküla Internaatkooli õpetajana ja Rakvere SK treenerina, 1968–1976 Tallinna Spordiinternaatkooli kergejõustikuosakonna vanemtreenerina ning 1976–1983 KSMK treenerina.
Olnud 1983–1990 Tallinna Lenini rajooni SK, 1990–2000 Eesti Spordigümnaasiumi ning 2000–2005 ja 2006–2007 Loo Keskkooli direktor, hiljem tegutsenud Loo Kultuurikeskuses.
Õpilasi: Ellen Viimsalu, Marina Surovtseva, Saima Tiik, Aili Alliksoo, Heli Nauts ja Ulvi Nauts, Helle Saadlo, Liina Laatspera, Rein Käärik.
Olnud tegev Kergejõustikuföderatsiooni treenerite nõukogus ning Kergejõustikuliidu ja Koolispordiliidu juhatuses. Teinud kaastööd spordiajakirjandusele.
Ivar Tallo

Ivar Tallo (sündinud 5. mail 1964 Tartus) on Eesti politoloog ja poliitik.
Ivar Tallo lõpetas Tallinna 32. Keskkooli (1982), seejärel õppis Leningradi ülikoolis filosoofiat ja loogikat ning McGilli ülikoolis politoloogiat.
Aastatel 1993–1994 oli ta president Lennart Meri välisnõunik, 1996–1999 töötas Tartu Ülikooli euroteaduskonnas ja alates 1999. aastast avaliku halduse õppetoolis.
Ivar Tallo avaliku teenistuse eetikakoodeksi autor ja üks põhilisi avaliku teabe seaduse väljatöötajaid. Ta on nõustanud paljude riikide valitsusi e-halduse teemal ning muu hulgas olnud üks Gruusia Tiigrihüppe algatajaid.
Aastatel 1997–1998 oli Ivar Tallo Mart Siimanni valitsuse haldusreformi komisjoni nõunik. 
Aastal 1999 pääses Ivar Tallo Mõõdukate nimekirjas asendusliikmena Riigikokku, kus oli põhiseaduskomisjoni liige. Alates 1999. aastast oli ta ka Euroopa Nõukogu Parlamentaarse Assamblee liige.
Ta oli 2002. aastal üks E-Riigi Akadeemia asutajaid, on selle nõukogu liige ning endine direktor.
Liina Saari

Liina Saari (sündinud 30. aprillil 1951) on eesti ooperilauljatar (sopran) ja näitleja.
Laulja diplomi sai ta 1981. aastal Tallinna Konservatooriumist, kus ta õppis Ester Lepa ja Linda Sauli käe all. Saari on täiendanud end Lydia Styx-Agosti (Itaalia) ja Harry van der Kampi (Holland) meistrikursustel.
Liina Saari on olnud aastaid Rahvusooper Estonia solist, samuti on ta solistina kaasa teinud Tallinna Kammerkoori, Tallinna Keelpillikvarteti ja mitme teise ansambli kontsertidel, ka paljudes välisriikides.
Tänapäeval esineb ta vanamuusika kvarteti „Tallinn Baroque“ koosseisus.
Liina Saari on mänginud ka telelavastuses „Leedi Windermere'i lehvik“ (Leedi Agatha, ETV, 1974) ja mitmes Raadioteatri lavastuses.
Nevis

Nevis on Saint Kittsile ja Nevisele kuuluv saar Lääne-Indias, üks Väikestest Antillidest ja üks kõige põhjapoolsematest Tuulepealsetest saartest.
Nevise lähim saar on loodesse jääv Saint Kitts, millest teda eraldab madal 3,2 km laiune väin The Narrows. 80 km kaugusele itta jääb Antigua, kagus asub väike Redonda saar.
Saare pindala on 93 ruutkilomeetrit. Saar on mägine, kõrgus kuni 985 meetrit. Kõrgeim tipp on Nevise mägi.
Nevisel elab 12 tuhat inimest, põhiliselt neegrid. Suurim asula ja halduskeskus on lääneranikul asuv Charlestown. Ametlik keel on inglise keel. Kirjaoskus saarlaste seas on 98%, mis on läänepoolkeral üks kõrgeimaid.

Geoloogia

Nevis hakkas moodustuma pleistotseeni keskel, umbes 3,45 miljonit aastat tagasi. Avastatud on 9 purskekohta, mis loomulikult korraga ei tegutsenud. Neist välja voolanud laavast ongi saar moodustunud.
Nevise kõrgeim tipp Nevise mägi purskas neist viimasena, viimati ligi 100 tuhat aastat tagasi. See on kustunud kihtvulkaan. Nevise mäe nõlvadele on moodustunud külgkraatrid: loodes Mount Lily, kirdes Madden's Mount, idas Butlers Mountain ja lõunas Saddle Hill. Mäe madalamatel nõlvadel on leitud jälgi lõõmpilvedest ja mudavooludest. Tänapäevani kohtab Nevisel fumaroole ja kuumaveeallikaid ning seni viimane neist tekkis 1953.
Viimasel jääajal oli maailmamere tase 60 m madalam kui tänapäeval. Sel ajal moodustasid Saint Kitts, Nevis ja Sint Eustatius ühise saare, aga Saba saar oli neist eraldatud sügavama väinaga.
Nevise põhja- ja idaranniku lähedal asuvad rifid, mis vähendavad rannikule jõudvat lainetust. Lõuna- ja lääneranniku lähedal on rifid samuti olemas, ainult sügavamal. Need pole pinnalt näha, aga sobivad hästi sukeldumiseks. Nevise suurim plaaž on 6½ km pikkune Pinney's Beach saare läänerannikul. Oualie ja Cadesi lahes on ka eraldatud ujumiskohti, aga need ei ole suured, sest Nevisel ei olegi suuri lahtesid. Idarannik on avatud Atlandi ookeanile ja seal võib esineda tavalisest suuremat lainetust, eriti kohtades, mida ei kaitse rifid.
Liiv on Nevise eri osades eri värvi. Üldiselt on see suurematel rannikutel kollakashall, aga lõunas leidub rannikuid, kus liiv on tumedam, punakas või isegi must. Mikroskoobiga vaadates on selge, et Nevise liiv on segu mitmesuguse päritoluga kildudest. Selles leidub korallide ja kambriliste kodade tükke, mis on segunenud mitmesuguste vulkaaniliste kivimite tükkidega, millest kogu saar on tehtud.
Friedrich Immanuel Arvelius

Friedrich Immanuel Arvelius (23. august 1716 Viru-Nigula – 8. juuni 1780 Viru-Nigula) oli Eesti vaimulik.
Immatrikuleerus Jena ülikooli 3. septembril 1734, Halle ülikooli 9. augustil 1736. Kutsuti Viru-Nigula koguduse õpetajaks 15. juunil 1741, õpetajaks ordineeriti 28. oktoobril 1741. Sai Eestimaa konsistooriumi assessoriks 17. veebruaril 1770, 18. jaanuaril 1771 sai Alutaguse praostkonna praostiks.

Isiklikku

Tema isa Martin Arvelius oli Viru-Nigula koguduse õpetaja aastatel 1712–1732, onu Johannes Matthias Arvelius oli Paide-, Harju-Madise- ja Harju-Risti koguduse õpetaja. Friedrich Immanueli vanem poeg Friedrich Gustav Arvelius oli kirjanik ja Tallinna gümnaasiumi professor, noorem poeg Martin Heinrich Arvelius oli jurist, luuletaja ja näitekirjanik, tema väimees Heinrich Andreas Erxleben oli Rõngu ja Kambja koguduse õpetaja.
Theodor Kalep

Theodor Ferdinand Kalep (venepäraselt Фёдор Георгиевич Калеп, lätipäraselt Teodors Kaleps; 24. jaanuar 1866 Paunküla vald, Kose kihelkond, Harjumaa – 26. aprill 1913 Riia) oli eesti päritolu Vene ehitus- ja masinaehitusinsener ning leiutaja.
Ta lõpetas 1886. aastal Tallinna Reaalkooli. Ta õppis aastatel 1886–1893 Riia Polütehnikumis masinaehitust ja aastatel 1893–1895 Riia Polütehnilises Instituudis arhitektuuri ning lõpetas kooli diplomeeritud masinaehitusinsenerina.
Ta töötas alates 1898. aastast Riias, praeguses Zasulauksi asumis paiknevas masinaehitus- ja malmivalutehases Motor ning oli hiljem selle kaasomanik ja juhataja.

Ehitustarindid

Kalep projekteeris 1905. aastal tehasele uued hooned, mis olid kaetud kahekihiliste kaksikkõverate puidust koorikutega äärepikkusega 18×18 m (see on umbes pool Tallinna Lennusadama angaari ühe katusekoorikkupli äärepikkusest ja umbes veerand selle pindalast).

Lennukid ja nende mootorid

Kalep alustas 1909. aastal ettevõtte ümberkujundamist lennukitehaseks. Tehas oli Venemaal esimene lennukeid ja nende mootoreid tootev ettevõte.
Theodor Kalep leiutas kaks lennukimootorit, võttes eeskujuks esimene kord lennuki "Wrigth" mootori ja teine kord prantslaste "Gnome Omega" mootori.
Ta konstrueeris 1911. aastal uue õhkjahutusega lennukimootori ning veel ühe eripärase konstruktsiooniga lennukimootori Kalep. Viimast hakati 1912. aastal katsetama ning see võeti 1913. aastal sõjalennukites kasutusele.
See oli rotatiivne mootor, ehk silindrid paiknesid ringikujuliselt ja väntvõlli asemel käisid ringi hoopis silindrid. Mootor oli üleni terasest ja sellel olid malmist kolvid. "Gnome" mootoril oli aga palju puudusi. Nimelt purunesid sellel tihti klapid ja klapivedrud. See oli tingitud sellest, et need olid valmistatud tavalisest terasest. Kalep aga hankis klappide ja vedrude tootmiseks kroomnikkelterast, mis on tunduvalt vastupidavam. Kui "Gnome" mootori põhiosa koosnes neljast detailist siis Kalepi mootoril oli neid kaks ning terve Kalepi mootori koostamiseks kulus 85 detaili vähem. Tänu sellele arendas Kalepi mootor 50 hobujõu asemel 60 hobujõudu. Kalep sai mootorile patenditunnistuse. Lisaks tehti katse, kus pandi kõrvuti tööle Kalepi ja "Gnome" mootor. Katse tulemusena selgus, et Kalepi mootoril ei juhtunud 1450 pöörde juures midagi, prantslaste mootril purunes aga juba 1250 pöörde juures mitmeid detaile. Theodor Kalepi mootor oli niivõrd hea, et tehas andis kaasa garantii- 50 tundi tööd ilma mootorit lahti võtmata ja 10 tundi vahetpidamata tööd. Kahjuks jõudis see mootor seeriatootmisesse alles peale Kalepi surma, mil sellest tehti 60, 80 ja 100-hobujõulisi versioone. 80-hobujõulised mootorid leidsid kasutust Vene sõja lennukitel.

Isiklikku

Tema isa Georg Kalep oli postijaamapidaja, kes vahetas tihti elu- ja teenistuskohti. Theodori sünni ajal pidas isa Palvere postijaama. Siit pärineb ka tihtiesinev viga tema sünnikoha kirjutamine eksliku Paliverena.
Theodor Kalepi onupojatütar oli naislendur Elvy Kalep.
Uppsala maja

Uppsala maja on Tartu linna vanim puumaja, see asub Tartu kesklinnas aadressil Jaani 7.
Maja põhiosa valmis ca 1720 ning jäi õnnekombel puutumata linnas 25. juunil 1775 toimunud tulekahjust, mis hävitas suurema osa linnast. Praeguse suuruse sai hoone aastatel 1777–1783. Suurema osa ajast on seda kasutanud käsitöölised, kuid majas on elanud ka Liivimaa kohtusekretär. 19. sajandi alguses asusid hoones tudengite üürikorterid, üürielamuna tarvitati seda veel Nõukogude ajalgi.
Aastatel 1995–1996 renoveeriti hoone Tartu ja Uppsala linna koostöös Uppsala majaks. 28. maist 1996 kuni 2010. aastani täitis see külalistemaja funktsiooni, algselt linnaasutusena ning 2001. aastast OÜ-na Uppsala Maja, mille viimane juhataja oli Ruta Alakivi. Majutuskohana pälvis Uppsala maja äramärkimise Lonely Planeti reisijuhis. Tänapäeval tegutseb Uppsala majas Tartu Linnavalitsuse avalike suhete osakond.
Hall hundiseenik

Hall hundiseenik (Boletopsis grisea) on seeneliik. 
Ta on Eestis arvatud III kaitsekategooriasse (seisuga 2012).
Eestis võib teda leida paljudest metsatüüpidest.
Metsakivi järv

Metsakivi järv (ka Kirepi järv, Kirepi paisjärv, Koosa paisjärv) on järv Tartu maakonnas Peipsiääre vallas Metsakivi külas. Veekogu pindala on 6,8 ha. Veekogu kaldajoone pikkus on 2049 m.
Tallinna Kirjanike Maja

Tallinna Kirjanike Maja on Tallinna vanalinnas aadressil Harju 1 asuv hoone. Seda kasutab Eesti Kirjanike Liit. 
August ja Heili Volbergi koostöös projekteeritud Kirjanike Maja ehitati Harju tänava pommitatud alale. 1963. aastal valminud hoone puhul on järgitud tollal populaarset Skandinaavia modernistliku arhitektuuri esteetikat, mis ei kujutanud endast ainult külma funktsionalismi, vaid traditsiooniliste elementide segu modernistliku vormiga. Põhjamaade modernism tähtsustas looduslike materjalide kasutust ja ümbritseva keskkonnaga arvestamist.

Arhitektuur

Hoone pikk fassaad on kaetud traditsioonilisel viisil terrasiitkrohviga. Modernistliku elemendina jooksevad fassaadil sümmeetriliselt akende read. Kolme korruse ulatuses paiknesid tavapärasest suuremad korterid (3–4-toalised) koos kirjutustubadega. Tubade vaade oli orienteeritud Niguliste kiriku haljasalale. 
Vanalinna keskaegse miljööga ühendas hoonet teravnurkne viilkatus. Üldpaanis oli aga tegemist ümbritsevast keskkonnast selgelt eristuva hoonega. Suured klaaspinnad andsid keskaegsete hoonete kõrval kontrastse ilme. Sulaajastul rehabiliteeritud tarbimiskultuurile viitavad hoone esimese korruse laiad vitriinaknad. Omal ajal paiknes selles raamatukauplus Lugemisvara.
Peafassaadi rangele korrapärale vastanduvad Niguliste tänava nurgal asümmeetrilised aknad. Sellel poolel asusid Kirjanike Liidu kabinetiruumid ja koosolekusaal.
Vana-Posti tänava nurk on aga, vastupidi, ehitud avarate akendega, mis ühendavad kolmel korrusel asunud kuulsat Pegasuse kohvikut.
Kirjanike Maja modernistliku ilme sobimatus vanalinna üldilmega leidis hiljem teravat kriitikat. Kuid 1950. aastate lõpus, kui hoonet ehitati, ei mõeldud veel sellele ning arhitekt oli arvestanud, et Harju tänava Niguliste kiriku poolne külg leiab peagi hoonestamist. Siis ei oleks olnud näha vanalinna ilmega sobimatut suurt ühtlast fassaadipinda, nagu praegu.
Hoone fassaadil on Juhan Smuuli bareljeef.
Blue Remembered Earth

"'Blue Remembered Earth'" on walesi päritolu Briti kirjaniku Alastair Reynoldsi 2012. aastal ilmunud ulmeromaan. 
See on triloogia "Poseidon's Children" (algse pealkirjaga "11K") esimene raamat, mis jälgib inimühiskonna arengut järgneva 11 000 aasta jooksul. 
Sarja esimese raamatu tegevus toimub 22. sajandil, kus Aafrika on domineeriv majanduslik ja tehnoloogiline võim, kajastatuna Geoffrey Akinya ja tema õe Sunday silme läbi.
Kiur Aarma

Kiur Aarma (sündinud 25. juunil 1975) on eesti teleajakirjanik ja filmiprodutsent.
Kiur Aarma lõpetas 1997. aastal Tartu Ülikooli semiootika ja kultuuriteooria erialal magistrikraadiga. Aastal 1996 asus ta tööle televisioonitoimetaja ja saatejuhina. Tuntuks sai ta aastatel 1998–2002 TV3-s näidatud jutu- ja meelelahutussaate "Kahvel" ühe saatejuhina. 
Kiur Aarma on tegev telesaadete ja filmide tootmisega tegelevas firmas Eetriüksus (Ruut), mis oli ka saate "Kahvel" tootja. 
Kiur Aarma mängis 2014. aastani kitarri bändis Lenna.

Isiklikku

Kiur Aarma isa oli Jüri Aarma, ema on Merike Aarma.
Worship Music

"Worship Music" on Anthraxi kümnes album.
Albumil "Worship Music" on lauljaks Joey Belladonna. Album ilmus Euroopas 12. septembril ning Ameerikas 13. septembril 2011.

Albumi ajalugu

Album pidi ilmuma juba 2009. aasta mais, kuid tollane laulja Dan Nelson lahkus bändist ning tema asemele võeti eelmine laulja John Bush. Probleem oli aga selles, et John Bush ei tahtnud laulda uuesti sisse laule, mille loomisest ta osa ei võtnud. John Bush otsustas, et ei soovi taas täielikult Anthraxile pühenduda, ning lahkus bändist. Anthraxiga liitus taas Joey Belladonna, kellega album algupärasest veidi muudetud kujul ka ilmus.

Singlid

Albumi esimene singel oli "Fight 'Em 'Til You Can't" ning Anthrax andis selle tasuta välja 24. juunil 2011. 9. augustil ilmus teine singel "The Devil You Know".
Jegard Kõmmus

Jegard Kõmmus (eesnimi ka Jekart, Jegart; 21. detsember 1914 Sõru – 30. mai 1988 Kärdla) oli Hiiumaa kirjanik, koduloolane, keelemees ja rahvaluulekoguja.  
Ametilt oli ta kaugsõidu-meremees ja sadamaülem Hiiumaal. Oli Eesti Kirjandusmuuseumi rahvaluule osakonna (praegune Eesti Rahvaluule Arhiiv) korrespondent ja Eesti Etnograafiamuuseumi (praegune Eesti Rahva Muuseum) aukorrespondent. Avaldas aastatel 1960–1987 jutustusi, mälestusi ja luulet ajalehes Nõukogude Hiiumaa. Kirjutas murdekeelset loomingut Emmaste kihelkonna murrakus.

Isiklikku

Kasutas kirjanikuna pseudonüümi Toomas Laido.  
Jegard Kõmmus on eesti folkloristi ja etnomusikoloogi Helen Kõmmuse isaisa.
Thomas Ferdinand Striedter

Thomas Ferdinand Striedter (21. september/3. oktoober 1810 Tallinn – 23. veebruar/6. märts 1880 Haljala) oli Eesti vaimulik.
Ta õppis Tallinna toomkoolis ja aastatel 1830–1834 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Pärast ülikooli lõpetamist töötas ta koduõpetajana Peterburis. Ordineeriti 18. detsembril/30. detsembril 1838 õpetajaks.
Ta oli aastatel 1838–1880 Haljala Püha Mauritiuse koguduse õpetaja.

Isiklikku

Tema isa Gottfried Wilhelm Striedter oli Kose Püha Nikolause koguduse õpetaja.
Laisk väärtustamine

Rakendused

Viivitusega väärtustamist kasutatakse tihti funktsionaalsetes programmeerimiskeeltes. Viivitusega väärtustamisel ei väärtustata avaldist selle muutjaga sidumise hetkel, vaid kui väärtustaja on sunnitud avaldise väärtust kasutama. Näiteks avaldises x = avaldis (avaldise väärtuse omistamine muutujale x) on selgelt vaja, et avaldis väärtustataks ning siis omistataks muutujale x, kuid mida tegelikult muutujas x hoitakse, on tähtsusetu, kuni on reaalne vajadus selle muutuja väärtuse järele.
Hilise väärtustamise eelis on lõpmatute massiivide loomine ilma lõpmatute tsükliteta. Näiteks võimaldab see luua funktsioon Fibonacci jada genereerimiseks, mis koostab lõpmatu arvujada (tihti kutsutakse seda vooks). Positsioonil n asuva Fibonacci arvu saamiseks on lõpmatust massiivist vaja võtta vastaval kohal asuv element ja selleks on vaja massiivis väärtustada n esimest elementi. 
Näiteks programmeerimiskeeles Haskell on võimalik täielikku Fibonacci jada koostada järgmiselt: 
 fibs = 0 : 1 : zipWith (+) fibs (tail fibs)
Haskelli süntaksis : lisab elemendi massiivi, tail tagastab massiivi ilma esimese elemendita ning zipWith võtab argumendiks funktsiooni (praegusel juhul liitmise), et kombineerida vastava kahe massiivi elemendid kolmandaks.

Laiskus ja agarus

Laiskades programmeerimiskeeltes nagu Haskell on vaikeväärtustamismeetod laisk väärtustamine, aga teatud juhtudel on võimalik koodi muuta agaramaks või vastupidi – muuta koodi laisemaks pärast selle eelnevalt agaramaks muutmist. Seda saab teha, kui programmeerida midagi, mis sunnib väärtustama (teeb koodi agaramaks) või väldib väärtustamist (teeb koodi laisemaks). Range väärtustamine tähendab tavaliselt agarust, aga need on tehniliselt erinevad mõisted.

Python

Programmeerimiskeele Python teises versioonis on funktsioon range(), mis tagastab täisarvude loendi. Terve loend on salvestatud mällu, kui esimene omistuslause on väärtustatud, nii et see on näide agarast või kohesest väärtustamisest:
 >>> r = range(10)
 >>> print r
 [0, 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9]
 >>> print r[3]
 3
Pythoni kolmandas versioonis on funktsioon range(), mis tagastab spetsiaalse vahemiku objekti ja mis arvutab loendi elemendi ainult siis, kui seda on vaja teha. Vahemiku objekti elemendid genereeritakse ainult siis, kui neid on vaja (näiteks print(r[3]) järgnevas koodilõigus), nii et see on näide laisast väärtustamisest.
 >>> r = range(10)
 >>> print(r)
 range(0, 10)
 >>> print(r[3])
 3
Fallais

Fallais (vallooni Falå) on prantsuskeelne asula ja osavald Belgias Liège'i provintsis Braives'i vallas.
Kuni ühendamiseni Braives'i vallaga 1977. aastal oli Fallais omaette vald.
Piccadilly Line

Piccadilly Line on Londoni metroo liin, mis avati 1906. aastal. Liini pikkus on 71 km. Liinil on 53 jaama, neist 25 asub maa all. Kulgeb põhjast Cockfostersist läände, kus hargneb Uxbridge'i ja Heathrow' haruks. Metrookaardil on see tähistatud tumesinise värviga.
Põhjapoolne lõppjaam on Cockfostersi metroojaam. Edelas viib liin Londoni Heathrow' lennujaama.
Alice Munro

Karjäär ja looming

Juba Alice Munro esimene novellikogu "Dance of the Happy Shades" (1968) pälvis Kanada kindralkuberneri kirjandusauhinna, mis on Kanadas kõrgeim sellealane tunnustus. Sellele järgnes omavahel seotud juttude kogumik "Lives of Girls and Women" (1971), mida on ekslikult nimetatud ka romaaniks. 1978 ilmunud kogumik "Who Do You Think You Are?" *(USA-s "The Beggar Maid: Stories of Flo and Rose") tõi talle teise kuberneri auhinna. 1979–1982 reisis ta Austraalias, Hiinas ja Skandinaavias. 1980 oli ta resideeriv kirjanik ühtaegu nii Briti Columbia Ülikoolis kui ka Queenslandi Ülikoolis. 1980.–1990. aastatel avaldas ta uue novellikogu umbes iga nelja aasta tagant.
Alice Munro jutud on ilmunud sageli ajakirjades nagu The New Yorker, The Atlantic Monthly, Grand Street, Mademoiselle ja The Paris Review. Oma 2006. aasta jutukogu "The View from Castle Rock" teemalises intervjuus arvas Munro, et ei avalda ehk rohkem kogumikke. Hiljem on ta sellest otsusest taganenud. 2009 ilmus tal novellikogu "Too Much Happiness". Tema jutu "The Bear Came Over the Mountain" alusel tegi filmi "Away from Her" režissöör Sarah Polley, peaosades olid Julie Christie ja Gordon Pinsent. Film esilinastus 2006 Toronto rahvusvahelisel filmifestivalil ja kandideeris Oscarile parima kohandatud stsenaariumi kategoorias, kuid kaotas filmile "Ei ole maad vanadele meestele".
10. oktoobril 2013 määrati Munrole Nobeli kirjandusauhind kui tänapäeva novellimeistrile. Nobeli kirjandusauhinna laureaatide seas on Munro esimene Kanada naine ning kogu auhinna ajaloo vältel 13. naine.
Orgaaniline süntees

Orgaaniline süntees on orgaanilise ühendi (produkti) saamiseks kasutatav orgaaniline reaktsioon või mitmete reaktsioonide jada koos vajalike keemiliste ja füüsikaliste protseduuride rakendamisega. Sünteesil on enamasti tegu keerukama struktuuriga ühendite saamisega lihtsamatest ühenditest. 
Orgaaniliste ühendite hulk on praktiliselt lõputu ja orgaaniline süntees on oluline orgaanilise keemia haru. Tulenevalt orgaanilise sünteesi laiaulatuslikkusest on sellel alal välja kujunenud mitmed olulise spetsiifikaga alad.

Metodoloogia

Kuigi valdavat osa orgaanilisi ühendeid pole kunagi sünteesitud, saab kirjandusest metodoloogilisi lahendusi teatud reaktsioonitüüpide teostamiseks.

Sünteesi planeerimine

Suurte keeruliste molekulide korral kasutatakse nn retrosünteetilist analüüsi. See tähendab, et lõppmolekul jagatakse mõtteliselt lihtsamateks struktuuriüksusteks, mida saaks sünteesida tavalistest lähteainetest.
Sihisuurrahu

Sihisuurrahu (ka Sihisuurahu) on Hiiu maakonna põhjaosas Tareste lahes asuv saar (rahu).
Saare koordinaadid on 59° 3′ N, 22° 43′ E.
There's One in Every Crowd

"There’s One in Every Crowd" on Eric Claptoni kolmas sooloalbum. Salvestis ilmus RSO kaubamärgi all 1975. aasta märtsis. Plaat on stiililt lähedane eelmisele albumile "461 Ocean Boulevard", kuid edukuselt ei olnud ta samaväärne (ei jõudnud edetabelites esikümnesse ei USA-s ega Suurbritannias). Pärast eelmise albumi ilmumist ja sellele järgnenud kontserditurneed läksid Clapton ja tema saatebänd Jamaicale, et salvestada uut materjali. Uus album oli segu rock'n'roll'ist ja blues rock'ist, millel laulud "Swing Low, Sweet Chariot", "Little Rachel" ja "Don't Blame Me" olid reggae-stiilis. Kuna Clapton tarvitas järjest rohkem alkoholi ning saarel viibimine ei möödunud skandaalideta, oli kogu plaadi salvestamine muusikutele paras väljakutse. Allmusicu kriitik William Ruhlmann andis albumile ainult kaks tärni.