google/wiki40b huggingface dataset:
Kursi Vabadussõja mälestussammas

Kursi Vabadussõja mälestussammas asub Kursi külas Põltsamaa vallas Jõgeva maakonnas.
Mälestussammas avati 26. septembril 1926.  Samba kavandi tegi Voldemar Melnik (Mellik). Kivitöö anti teha M. Pärnale. Pronkskuju ja osad valati Truutsi töökojas. Mälestussamba pronkssõdur võeti maha Nõukogude võimu poolt kohe peale II maailmasõda. Samba kivialus õhiti 1948. aastal. Mälestussammas taasavati 23. juunil 1992.
Sammas kujutab endast treppalusel asuvat graniitobeliski, mille tipp on kolmejärguline. Obeliski otsas seisab pronksist valatud vahikorda pidav sõdur – Kuperjanovi partisan. Obeliski ülaosas on pronksreljeef Vabadusristi kujutisega ja selle all tekst: "EESTLASTE VANA, KULDNE / OMA MAA, / JÄÄ VABAKS SA, JÄÄ SEIS- / MA SA! / TRUU EESTI KÄSI VALVAB, / KAITSEB SIND, / VAENLASTE VASTU SEISAB / RIND, / JÄÄ VABAKS SA, JÄÄ SEIS- / MA SA!".
Obeliski tagumise külje ülaossa on kinnitatud pronksreljeef – surnupealuu – partisanide märk. Selle all puuduvad pooled nimed, kuna taastamisel ei leitud vastavaid materjale. Seal on nüüd tekst „KURSI KIHELKONNA LANGENUD 44 / KANGELAST VABADUSSÕJAS / 1918-1920” ja järgneb 22 nime.
Amoebozoa

Süstemaatika

Amoebozoa liigitatakse rühmadesse ja määratlemata rühmadesse:
EPROM

Ehituse ja töötamise põhimõte

Bitiväärtusi (1 või 0) kandvad mälupesad ehk mäluelemendid on paigutatud ränikiibile ridadest ja veergudest koosneva maatriksina. Mäluelemendiks on eriline MOSFET-transistor, millel on juhtpaisu all lisaelektrood. Sellel puudub väljaviik ja ta on igast küljest isoleeritud oksiidikihiga. Seda elektroodi nimetatakse ujuvaks paisuks ehk ujupaisuks. Kui juhtpaisule anda piisavalt kõrge pinge, kanduvad elektronid läbi õhukese isoleerkihi ujupaisule ja võivad seal kestvalt püsida (kuni kümneid aastaid). Elektronide siirdumine läbi dielektriku põhineb kvantfüüsika nähtustel. 
Mäluelemendi bitiväärtus sõltub sellest, kas transistori lätte ja neelu vaheline kanal on juhtiv või mitte. Selleks et kirjutada mällu 0, antakse juhtpaisule piisavalt kõrge pinge, mille mõjul saab võimalikuks kuumade laengukandjate injektsioon ja elektronid kanduvad juhtpaisult läbi dielektrikukihi ujupaisule, andes sellele negatiivse elektrilaengu. Selle tulemisena transistori kanal (lätte ja neelu vahel) sulgub (muutub mittejuhtivaks) – mälupessa salvestub bitiväärtus 0. Laenguta ujupaisuga transistori kanal on juhtiv ja mäluelement kannab väärtust 1.
Iga programmeerimismiskord kulutab veidi ujupaisu isoleerivat dielektrikut, mistõttu mõnesaja lugemiskorra järel muutub EPROM kasutuskõlbmatuks.
Andmete mälust väljalugemisel kasutatakse juhtelektroodil madalat pinget, mis transistori olekut ei mõjuta.
Kui kõik andmed on vaja EPROM-kiibilt kustutada, saab seda teha ultraviolett- või röntgenikiirgusega. Enamasti kasutati elavhõbelambist saadavat UV-kiirgust lainepikkusega 245 nm ja võimsusega 4,9 elektronvolti. Sel juhul kestab kustutamine paarkümmend minutit. 
Normaalselt on kvartsaken kaetud läbipaistmatu firmakleebisega. Päikesevalguses kustuksid andmed avatud kiibilt mõne nädala jooksul. Üldiselt tuleb EPROM-mälu kustutamiseks seadmest eemaldada.
Kustutatud mällu on võimalik uuesti kirjutada.
On toodetud ka ilma aknata EPROM-mälusid, mis on ainult üks kord programmeeritavad ja tarbe korral kustutatavad röntgenikiirgusega. 
EPROMi edasiarendusena loodi EEPROM, mida saab kustutada UV-kiirguse asemel elektriimpulssidega.
Hermann Ludwig von Löwenstern

Hermann Ludwig von Löwenstern (5. jaanuar 1749 (vkj 25. detsember 1748) – 7. oktoober (vkj 25. september) 1815 Raasiku mõis) oli baltisaksa poliitik.
Hermann Ludwig von Löwenstern sündis Restu mõisniku Johann von Löwensterni ja Barbara Sophia von Breverni pojana.
1767. asus ta õppima Leipzigi ülikooli.
1787. sai ta kreisimarssaliks ja 1789–1792 oli ta Eestimaa kubermangu aadlimarssal. 1796–1814 oli ta Eestimaa maanõunik ja 1803–1815 konsistooriumi president.
Talle kuulusid Raasiku, Kambi, Alavere, Valkla ja Jäneda mõis.
Fotokunstnike Ühendus

Fotokunstnike Ühendus ehk Foku on Eesti Kunstnike Liitu kuuluv mittetulundusühing, mille eesmärgiks on arendada ja tutvustada kaamerapõhist kunsti ja visuaalkultuuri.
Ellen Johnson Sirleaf

Ellen Johnson Sirleaf (sündinud 29. oktoobril 1938) oli aastatel 2006–2018 Libeeria president, esimene naispresident Aafrikas.
Pooljuhtelektroonika

Pooljuhtelektroonika on elektroonika, mis põhineb pooljuhtmaterjalide kasutamisel.
Juba lampelektroonika laialdase kasutamise ajal 20. sajandi esimesel poolel hakati pooljuhtmaterjale kasutama peamiselt dioodde valmistamiseks, seda kohati lausa kodustes tingimustes (näiteks nn detektorvastuvõtjas). Väga laialdase leviku osaliseks said kuproks- ja seleenalaldid.
Pooljuhtmaterjalidest hakati valmistama mitmesugused sensoreid (temperatuuri, valguse, kiirguste, magnetvälja).
Tõeliselt laia leviku sai pooljuhtide kasutamine aga koos bipolaartransistori leiutamisega 1947. aastal. Peamise materjalina oli alguses kasutusel germaanium (Ge), kuid peagi vahetas räni (Si) selle välja.
Kuigi välitransistori kui elektronlambi analoogi (n-ö kütteta lambi) mõte ise on palju vanem (Lilienfeld, 1925), jõuti pn-siirdega välitransistori praktilise teostamiseni alles 1950. aastatel, ja siis jäi see tulemus suuresti bipolaartransistori kiire leviku varju.
Üksiktransistoridelt integraalskeemidele üleminekul 1960. aastatel jäi välitransistor samuti varju (Darlingtoni transistorid, kuuldeaparaatide võimendid, diferentsiaalpaarid, operatsioonvõimendid). Välitransistor (FET) isoleeritud paisuga versioonina (nn MOSFET transistor) ja komplementaarsel kujul (CMOS ehk n- ja p-kanaliga transistorid samal kristallil) tõrjus seejärel paarikümne aastaga bipolaartransistori integraalskeemidest praktiliselt välja, alguses laiatarbelistest digitaalskeemidest, seda eriti mikroprotsessortehnikas ja arvutitehnikas üldse, seejärel aga ka laiemalt, kaasa arvatud analoogmikroskeemidest.
Tänapäeva pooljuhtelektroonika on submikromeetriline (mäluseadmed) ja isegi nanotehnoloogiline, ning sellega on saavutamas füüsikalist piiri (üheaatomitransistor).
Eestis on pooljuhtseadiseid ja mikroskeeme toodetud alates 1958. aastast Tallinna Pooljuhttakistite Tehases, mida hiljem kutsuti pooljuhtseadiste tehaseks, ametlikult Hans Pöögelmanni nimeliseks Elektrotehnika Tehaseks, hiljem Tondi Elektroonikaks.
Biržai

Ajalugu

Biržai tekkis seelide alale. Asulat on esmakordselt mainitud 1455. aastal, mil Kazimierz IV andis sealsed maad Radziwillide suguvõsa esivanemale Radvila Astikaitisele. Radziwillide valdusse jäid sealsed maad kuni aastani 1804.
Aastal 1500 ehitati Biržaisse esimene kirik. Aastal 1520 kanti asula kaardile kui alev; toona oli seal 54 maja. Tol ajal läbis asulat Riia ja Vilniuse vaheline tee. Aastal 1547 sai Biržaist Leedu koosseisus oleva vürstiriigi pealinn. Aastal 1564 sai toonasest maade omanikust Mikołaj Radziwill Punasest kalvinist, see tõi kaasa ka kalvinismi leviku Biržai piirkonnas.
Aastal 1587 valmis Apaščia jõe ülespaisutamise tagajärjel Širvėna järv, mis kaitses alevi ja ehitatava lossi põhjapiiri. Samal aastal valmis ka esimene kalvinistide kirik. Linnaõigused sai Biržai 1589. aastal, samal aastal valmis ka Biržai loss. Aastal 1597 hakkas kalvinistide kiriku juures tegutsema ka kool (praeguse gümnaasiumi eelkäija). XVI sajandi lõpus asusid Biržaisse elama ka juudid.
XVII sajandi alguses valmis raekoda. Samal sajandil asusid linna elama ka Trakaist tulnud karaiimid. Rootsi väed rüüstasid linna nii aastatel 1625 kui ka 1657, ühtlasi purustasid nad lossi. Aastal 1636 püstitati linna ka luteri kirik. Aastal 1687 hakkas ka selle juures tegutsema kool. Sellest ajast on teada, et linnas tegutses sakslaste seltsimaja. Aastal 1701 pidasid lossis läbirääkimisi Venemaa ja Šaksimaaesindajad, sõlmides sõjalise liidu.
Aastal 1804 läks Biržai Tyszkiewiczite valdusse. Nood rajasid Širvėna põhjakaldale Astravase mõisa hoonetekompleksi. Aastal 1863 toimus linna lähistel ülestõusnute ja tsaaririigi vägede vahel Biržai lahing. Aastal 1865 püstitasid tsaaririigi võimud linna ka õigeusu kiriku. Enne Esimest maailmasõda töödeldi linnas villa ja lina, Biržais oli trükikoda, seal tegutses kolm veskit.
Aastal 1921 valmis Biržaid Šiauliai ja Pasvalysiga ühendav kitsarööpmeline raudtee. Pärast sõda oli linnas kaks veskit ja kolm saekaatrit, sinna rajati ka elektrijaam. Biržais tegutses meierei, linnas valmistati ka õlut.
Kui Saksa väed teise maailmasõja ajal linna hõivasid, hukkasid nad Astravase linnaosas 3000 Biržai elanikku, suurem osa neist olid juudid. Aastal 1944 toimusid linna all ägedad lahingud, mille käigus hävis 70% linna hoonetest. Nõukogude võimud küüditasid linnast 214 elanikku. Pärast sõda tegutsesid linna ümbruses Leedu metsavennad.
Saarepiiga puiestee

Saarepiiga puiestee on tänav Tallinnas Lasnamäe linnaosas Laagna asumis.
Varssavi geto

Varssavi geto (saksa keeles Warschauer Ghetto, poola keeles Getto warszawskie; saksakeelne ametlik nimi Jüdischer Wohnbezirk in Warschau (Juudi elurajoon Varssavis)) oli Euroopa suurim juudi geto Teise maailmasõja ajal aastatel 1940–1943.
Enne Teist maailmasõda oli Varssavis arvukas juudi elanikkond. 1939. aasta alguses elas Varssavis 375 000 juuti, kes moodustasid 29,1% linna elanikkonnast. Teises maailmasõjas hõivasid Saksa väed Varssavi 1939. aasta septembri lõpus.
12. oktoobril 1940 kuulutasid Saksa võimud välja juudi geto loomise. Kõik Varssavi juudid pidid getosse kolima, mittejuudid pidid getole minevalt territooriumilt välja kolima. Ühtekokku pidi elukohta vahetama 138 000 juuti ja 113 000 poolakat. Geto asus Varssavi loodeosas ja selle territoorium oli 340 hektari suurune. Maju oli getos selle asutamise ajal 1483. Välismaailmale suleti Varssavi geto 16. novembril 1940.
Juudid pidid getos kandma Taaveti tähte, et nad oleksid äratuntavad. Nad kaotasid oma väljaspool getot asuva omandi. Varssavi getosse asustati ka Varssavi ümbruskonna juudid. Nad oli harilikult vaesemad ja kaotasid ümberasumisel peaaegu kõik, mis neil oli.
Varssavi geto oli välismaailmast eraldatud 18 kilomeetri pikkuse ja kolme meetri kõrguse müüriga. Saksa võimud valisid geto etteotsa juutide nõukogu ehk Judenrat'i. Judenrat'i ülesandeks oli olla vahendaja Saksa võimude ja juutide vahel. Varssavi geto Judenrat'i esimeheks määrati insener ja endine Poola parlamendi liige Adam Czerniaków. Korra hoidmiseks getos moodustasid Saksa võimud tulirelvadeta ja ainult kumminuiadega varustatud  Juudi Geto Politsei.
Kõige rohkem elanikke oli Varssavi getos 1941. aasta märtsis, kui seal elas 445 000 inimest. Elutingimused Varssavi getos olid halvad. Geto oli üleasustatud, sanitaartingimused oli ebarahuldavad, toiduratsioonid olid väga madalad. 1940. aasta novembrist kuni 1942. aasta keskpaigani suri Varssavi getos 83 000 inimest. Et elus püsida, olid getoelanikud sunnitud tegelema toidu salakaubaveoga getosse.
Getoelanike deporteerimine Treblinka koonduslaagrisse algas 22. juulil 1942. Kuni 1942. aasta septembrini viisid Saksa ametivõimud Varssavi getost Treblinka koonduslaagrisse 265 000 juuti.
Külastades 9. jaanuaril 1943 Varssavit, andis Heinrich Himmler käsu Varssavi geto likvideerimiseks. Kui sakslased 18. jaanuaril 1943 getosse sisenesid, siis peitusid juudid või avaldasid vastupanu. Sakslased tapsid geto tänavatel umbes 1170 juuti ja deporteerisid 5000. 22. jaanuaril 1943 pidid nad aga getost välja tõmbuma ja oma plaanid ümber tegema. Kui 19. aprillil 1943 SS ja korrakaitsepolitsei getosse sisenesid, siis puhkes Varssavi geto ülestõus. Varssavi ringkonna politseülem Jürgen Stroop kuulutas ülestõusu mahasurutuks 16. mail 1943. Kõik allesjäänud hooned tehti maatasa, keldrid ja kanalisatsioonikaevud täideti. 1. juunil 1943 andis Heinrich Himmler käsu rajada geto suitsevatele varemetele Varssavi koonduslaager.
Pargi mõis

Pargi mõis (saksa keeles Parkhof) oli poolmõis Märjamaa kihelkonnas Läänemaal.
Mõis asutati 1828 Kõrvetaguse mõisast eraldatud alast.
Austraalia veinid

Austraalia veinid on veinid, mida toodetakse Austraalias. Austraalia on veini tootmismahu poolest kuuendal kohal maailmas (mõningatel andmetel seitsmes) ning ekspordimahult neljandal kohal (2010. a), eksportides kokku 773 miljonit liitrit veini aastas.

Austraalia veinide ajalugu

Austraalia veinide ajalugu ulatub tagasi 18. sajandisse, mil esimesed viinapuud istutati Sydney linna lähistele 1788. aastal.

Austraalia veinipiirkonnad

Jaotus osariikide ja haldusüksuste kaupa:

Põhjaterritoorium

Veinikasvatuspiirkonnad puuduvad.
Von Neumanni arhitektuur

Ajalugu

Varasematel arvutusmasinatel olid fikseeritud programmid. Ka mõned tänapäeva lihtsad arvutid kasutavad seda disaini. Näiteks tavalised kalkulaatorid on põhimõtteliselt fikseeritud programmidega arvutid. Nad saavad teha lihtsaid arvutusi, aga sellega nende funktsioonivalik piirdub. Fikseeritud programmidega arvuti funktsioonivaliku muutmiseks on tarvis ümber korraldada suur osa arvuti disainist. Varasemad arvutid vajasid funktsioonivaliku muutmiseks füüsilist ümberehitust. Näiteks programmi ülesseadmine arvutil ENIAC võis võtta koguni kolm nädalat.
Uute ladustatud programmidega arvuti disaini loomisega see muutus. Ladustatud programmidega arvuti disain sisaldab käsustikku ja saab mälus hoida käskude komplekte (programme).
Võimalus käsitleda käske andmetena teeb ladustatud programmidega arvutites võimalikuks assemblerkeele, kompilaatorite ja teiste automatiseeritud programmeerimistööriistade olemasolu. Võimalik on "kirjutada programme mis kirjutavad programme".
Von Neumanni arhitektuuril on ka mitu puudust. Peale Von Neumanni pudelikaela (kirjeldatud allpool) võib programmide muutmine olla kahjulik. Mõnedes lihtsates ladustatud programmidega arvutis võib rikkis programm kahjustada ennast, teisi programme või operatsioonisüsteemi, mille tulemuseks on arvuti kokkujooksmine. Mälu kaitsmine ja muud pääsukontrollimeetodid on võimelised tavaliselt kaitsma arvutit nii tahtmatu kui ka programmide kuritahtliku muutmise eest.

Tööpõhimõte

Von Neumanni arhitektuur koosneb mälust, protsessorist, kellast, andmesiinist, aadressisiinist ja kontrollsiinist. Mälu koosneb riividest, aadressi dekoodrist, kontroll loogikast, aadressisiinist, ja andmesiinist. Protsessor koosneb registritest, aadressisiinist, andmesiinist ja loogikaüksusest (tavaliselt Aritmeetika-loogika seade) ja kontrollloogikast. Kell on vooluring, mis pidevalt tekitab mustri ühtedest ja nullidest erinevatel liinidel (juhtmetel). Aadressisiin on hulk juhtmeid, mis on ühendatud igaüks erineva riiviga mälus, mida kasutatakse riivi valimiseks, millest loetakse väärtusi. Andmesiin on juhtmete hulk, millest igaüks on ühendatud kõikide mälu riivide ühe bitiga ning protsessoris asuvate registritega. Kontrollsiin on juhtmete hulk, mis ühendavad kella erinevad väljundid vastavate protsessori ja mälu osadega.

Von Neumanni pudelikael

Kuna protsessori käskude laadimine ning andmemäluga suhtlemine toimuvad samal siinil, tekib keskprotsessori kiirust piirav nähtus, mida kutsutakse Von Neumanni pudelikaelaks. See termin tuleneb John Backuse 1977. aasta Turingi auhinna loengust. Sest programmi mälu ning andmete mälu ei saa samaaegselt lugeda, on andmete vahetamise kiirus palju väiksem keskprotsessori tegeliku jõudluse piirist. See piirab väga palju efektiivse töötlemise kiirust, kui keskprotsessoril on tarvis teha vähe töötlust igal elemendil suurest andmete järjendist. Keskprotsessor on pidevalt sunnitud ootama, kuniks andmete kirjutamine või laadimine mälust on lõpetatud. Iga uue protsessoripere loomisel on pudelikaelaprobleem järjest suuremaks kasvanud, kuna protsessorite kiirused ja mälu on järjest suurenenud.
Amir Haddad

Laurent Amir Khlifa Khedider Haddad (rohkem tuntud esinejanime Amir Haddad või Amir järgi; sündinud 20. juunil 1984 Pariisis) on Iisraeli-Prantsuse laulja ja laulukirjutaja.
2006. aastal võttis ta osa Iisraeli lauluvõistlusest "Kokhav Nolad". 2011. aastal oli ta Prantsusmaa lauluvõistluse "The Voice: la plus belle voix" üks finaliste.
Ta esindas Prantsusmaad 2016. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel lauluga "J'ai cherché", mis sai 257 punktiga kuuenda koha.
Loveridgelaps

Levila

Neid võib kohata Saalomoni Saartel.
Maurice Manificat

Maurice Manificat (sündinud 4. aprillil 1986 Sallanches'is Haute-Savoie's) on Prantsusmaa murdmaasuusataja.
Manificat sai 2005. aastal juunioride MM-il Rovaniemis 4×10 km teatesõidus pronksmedali. Kuni 23-aastaste MM-il 2008. aastal Malles Venostas sai ta pronksmedali 30 km ühisstardiga vabasõidus. Järgmisel aastal tuli ta kuni 23-aastaste 2009. aastal MM-il Praz de Lys - Sommand'is 15 km vabasõidus maailmameistriks.
Täiskasvanute MM-il osales ta esimest korda 2009. aasta maailmameistrivõistlustel Liberecis ja sai 30 km jälitussõidus 47. koha. 2014. aasta taliolümpiamängudel Sotšis võitis ta Prantsusmaa teatemeeskonnaga pronksmedali. 2015. aasta maailmameistrivõistlustel Falunis võitis ta täiskasvanute seas oma esimese individuaalmedali, kui sai 15 km vabatehnikasõidus hõbemedali. Teatesõidus võitis ta pronksmedali.
2018. aasta taliolümpiamängudel Pyongchangis võitis ta teatesõidus taas pronksmedali. Lisaks võitis ta koos Richard Jouve'iga pronksmedali sprinditeates.
Maailma karikavõistlustel võistles Manificat esimest korda 2006. aasta detsembris La Clusaz's, kui osales 30 km ühisstardiga vabasõidus ja sai 64. koha. 2008. aasta veebruaris jõudis ta Liberecis peetud MK-etapil esimest korda punktikohale, kui oli 11,4 km vabasõidus 24. Esimest korda sai ta poodiumikoha detsembris 2009. aasta MK-etapil Davosis, kui jõudis 15 km vabasõidus finišisse kolmandana. Esimese etapivõidu sai ta 2010. aasta märtsis Lahtis, kui võitis 30 km suusavahetusega sõidu.
Põlva rajoon

Põlva rajoon oli haldusüksus Eesti NSV-s.
Rajoon moodustati 1. oktoobril 1950 Ahja ja Kiidjärve vallast tolleaegselt Tartumaalt ning Kanepi, Kõlleste, Laheda, Mooste ja Põlva vallast Võrumaalt. Rajoonikeskus oli Põlva alev.

Algne Põlva rajoon

Rajoon koosnes algselt kahekümnest külanõukogust: Ahja, Akste-Kärsa, Laane, Kiidjärve, Vastse-Kuuste, Erastvere, Kanepi, Põlgaste, Häätaru, Karaski, Mustajõe, Vardja, Kauksi, Mooste, Himmaste, Kioma, Peri, Põlva, Vanaküla ja Rasina.
See n-ö Väike-Põlva rajoon hõlmas praeguse Põlva maakonna keskosa. Ida poole jäi Räpina rajoon ning lääne poole Otepää rajoon. 3. maist 1952 kuni 25. aprillini 1953 kuulus Põlva rajoon Tartu oblasti koosseisu.
Kolhooside ühinemise tõttu mitmed külanõukogud liideti. 1954. aastal jäi rajooni neid vaid üheksa.

Hilisem Põlva rajoon

1959. aastal liideti Põlva rajooniga endise Otepää rajooni idaosa (Kooraste, Valgjärve ja Veski külanõukogu) ning 1961. aastal endise Räpina rajooni kesk- ja lõunaosa (Alaküla, Leevi, Linte, Mikitamäe, Satserinna, Suuremetsa, Veriora, Võõpsu ja Värska külanõukogu). Selleks ajaks olid Põlva rajooni piirid ja suurus võrreldavad tänapäeva maakonnaga.
1963. aastal lisati väike piirkond Suuremetsa külanõukogu haldusalasse rajooni lõunaosas Võru rajooni Lasva külanõukogu maadest. 1964. aastal anti osa Kanepi külanõukogu maadest üle Valga rajooni Otepää külanõukogule.
1972. aastast oli rajoonis 13 külanõukogu: Ahja, Alaküla, Ihamaru, Kanepi, Mikitamäe, Mooste, Mustajõe, Põlva, Suuremetsa, Valgjärve, Vastse-Kuuste, Veriora ja Värska.
Põlva rajoonis ei olnud ühtegi linna. Suuremad asulad olid 2 alevit (Põlva ja Räpina) ja 7 alevikku: Ahja, Mooste, Kanepi, Vastse-Kuuste, Veriora, Võõpsu ja Värska.
Rajooni pindala 1989. aasta seisuga oli 2158 km². Rajooni elanike arv 1986. aasta seisuga oli veidi üle 35 000.
1. jaanuaril 1990 nimetati Põlva rajoon ümber Põlva maakonnaks.
Tatjana Panina

Tatjana Panina (vene Панина Татьяна Игоревна; sündinud 16. oktoobril 1980) on udmurdi folklorist, Udmurdi Ajaloo, Keele ja Kirjanduse Instituudi teadur. Tema uurimishuvid on seotud udmurdi folkloori, ravimisrituaalide, loitsude ja traditsioonilise kultuuriga. Kaitses 2012 väitekirja udmurdi sõnamaagia teemal.
Tüüringid

Kirikuajalugu

Tüüringid pöörati kristlusse 5. sajandil, kuid nende kokkupuude oli piiratud. Nende tegelik ristiusustamine leidis aset, kõrvuti kirikliku organisatsiooni tekkega nende territooriumil, 8. sajandi algul ja keskel Bonifatiuse ajal, kes langetas aastal 724 nende "püha tamme" Geismaris, kaotades jäljed nende paganlusest.
1020. aastatel alustas piiskop Aribo raha müntimist Erfurdis, vanimas kaubalinnas Tüüringis, mille ajalugu läheb tagasi Merovingide perioodi. Majandus, eriti kaubandus (nagu slaavlastega), kasvas pärast seda suuresti.

Sotsiaalne ajalugu

Tüüringi ülikkond, milles oli segunenud frangi, tüüringi ja saksi veri, ei olnud nii maaga seotud, kui ülikud Frangi riigis. Siin oli ka suuremal arvul vabu talupoegi, kui Frangi riigis, kuigi siin oli ka suur arv pärisorje. Pärisorjade kohustused olid üldiselt ka vähem koormavad. Siin oli ka vähem vaimulikke enne Bonifatiuse tulekut. Siin oli ka väike arv käsitöölisi ja kaupmehi, kes kauplesid peamiselt slaavlastega idas. Erfurdi linn oli sel ajal idapoolseim kaubapunkt frankide territooriumil.

Historiograafia

Tüüringite ajalugu on hästi tuntud nende vallutajate, frankide, kirjutistest. Galloroomlane Gregorius Toursist annab lähima seletuse Tüüringi riigi langusajast. Widukind Corveyst, kes kirjutas 10. sajandi Saksimaal, annab sarnase seletuse erinevate legendidega.
Tüüringid ilmusid lühidalt tolleaegsetesse Itaalia allikatesse, kui nende tegevus mõjutas maad Alpidest lõunas. Bütsantsi autor Prokopios mainib neid ja räägib nende langusest. 7. sajandi Origo Gentis Langobardorum mainib tüüringite kuningat Fisudit, kui Theudebert I kaasaegset.
Katrin Essenson

Katrin Essenson (sündinud 30. septembril 1973) on etendaja, tegevuskunstnik, koreograaf ja kuraator.
Aastal 1998 lõpetas Tallinna Pedagoogikaülikooli koreograafia eriala ning on õppinud aasta Eesti Kunstiakadeemias interdistsiplinaarseid kunste.
Katrin Essenson on loonud etendusi alates 1998. aastast.
Aastatel 1999–2000 töötas tantsija ja koreograafina Saša Pepeljajevi Kineetilises Teatris Moskvas. Jaanuaris 2000 asutasid Katrin Essenson ja Taavet Jansen loomingulise ühenduse S.P.A. – eesmärgiga koondada loomingulisi inimesi koostööks, nii valdkonnasiseselt kui ka teiste kunstivaldkonde vahel. Grupeering lõpetas tegevuse S.P.A. nime all aastal 2006, selle asutajaliikmed jätkavad tegevust vabakutseliste etenduskunstnikena.
Aastal 2008 loodi koos Liina Keevallikuga (stsenograaf/kunstnik) MTÜ Kirbutsirkus. Katrin Essenson ja Liina Keevallik on olnud festivali Maikellukese päevad kuraatorid; tegemist on Sven Kuntu (Eriti Kurva Muusika Ansambel) poolt algatatud liikuva kevadpühaga, mis põhjapoolsetel aladel sõltub küll suuresti ärkamisajast (ilmast), kuid enamasti langeb maikuusse. Inerdistsiplinaarne (kunstiharudevaheline) ja eri kunstivaldkondi soosiv festival paistab silma talveunest ärganud isendite ettearvamatute väljaastumiste poolest.
Muude loominguliste ettevõtmiste kõrval käivitas Katrin Essenson2007. aastal  koos Raul Kelleriga eksperimentaalse helikeskkonna LokaalRaadio ning korraldas 2011. aastal Eestis esmakordselt Rahvusvahelise Raadiokunsti festivali Radiaator.
Katrin Essensoni loomingut on esitatud festivalidel Eestis, Saksamaal, Rootsis, USA-s, Hollandis, Prantsusmaal, Itaalias, Sloveenias jm.
Aleksander Stern

Aleksander Stern (sündinud 6. jaanuaril 1948 Kuressaares) on Eesti arst ja poliitik.
Ta lõpetas 1972. aastal Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna.
Ta astus hiljem Üliõpilasselts Liivika liikmeks.
Ta on olnud asendusliikmena  VIII ja IX Riigikogu liige (Eesti Maarahva Erakond).

Isiklikku

Tema isa oli Tallinna Loomaaia kauaaegne direktor Károly Stern.
Vormsi vald

Asustus

Vormsi vallas on 14 küla: Borrby, Diby, Fällarna, Förby, Hosby, Hullo, Kersleti, Norrby, Rumpo, Rälby, Saxby, Sviby, Suuremõisa, Söderby.

Ajalugu

Vormsi vald moodustati 1991. aasta 19. detsembril.