Pseudouridiin

Pseudouridiin (lühendatult – Ψ) on ribonukleiinhappes esineva nukleosiidi uridiin isomeer. Ψ erinevus uridiinist seisneb tema lämmastikaluse ning suhkruvahelises sidemes. Kui uridiinis eksisteerib see side C – N (N-glükosiidne side) vahel, siis pseudouridiinis on see C – C (C-glükosiinde side) vahel.
Pseudouridiine sünteesivad ensüümid, mida nimetatakse pseudouridiini süntaasid (Ψ-süntaasid), kus juures süntees ei vaja ATP energiat. Pseudouridiine sünteesitakse pärast RNA sünteesi, RNA polümeraasi poolt (posttranskriptsiooniliselt), nii prokarüootides kui ka eukarüootides.
Tänu täiendava vesiniksideme doonori/doonorrühma olemasolule Ψ-s positsioonis N₁ on pseudouridiin uridiiniga võrreldes võimeline andma rohkem H-sidemed. Seetõttu on Ψ-l oluline roll RNA tertsiaalstruktuuri stabiliseerimisel. Ψ süntaaside järjestuste deleteerimine/kaotamine genoomist ei vii siiski täieliku raku eluvõime kaotusele, kuid mõjutab rakkudes toimuvate protsesside kiirust ja täpsust.

Ajalugu

1957 avastasid Ameerika teadlased F.F. Davis ja F.W. Alleni viienda nukleotiidi, pseudouridiin.
1959 pakuti välja tõenäoline Ψ-de struktuur.
1959 ja 1960 tõestati see struktuur eksperimentaalselt.

Pseudouridiinid rRNA-s

Ribosomaalses RNA-s (rRNA) paiknevad pseudouridiinid ribosoomi talitluse seisukohalt olulistes piirkondades, näiteks peptidüültransferaases tsentris. Ψ modifikatsioonide paiknemine PTC läheduses viis 1990ndatel hüpoteesideni nende rollist peptiidahela sünteesil. See küsimus on siiski siiamaani lahtine. Kuna Ψ toovad kaasa lokaalseid muutusi struktuursetes domeenides, siis on välja pakutud, et pseudouridiinid mängivad rolli ribosomaalse RNA tertsiaalstruktuuride moodustumisel ning aitavad kaasa ribosoomi ruumilise struktuuri moodustumisele. Huvitav on asjaolu, et pseudouridiinide arv kasvab SSUs (small subunit – väike allüksus), vastavalt organismide keerukusele – prokarüoodid → üherakulised eukarüoodid → hulkrakulised eukarüoodid. Näiteks Escherichia coli SSU rRNA-s on üks pseudouridiin, Saccharomyces cerevisiae SSU rRNA-s on 14 pseudouridiini ning Mus musculus SSU rRNA-s 36 Ψ. Üheks võimalikuks seletuseks Ψ arvu kasvule eukarüootides võrreldes prokarüootidega on Ψ-sünteesi mehhanismide erinevused. Eukarüootides on rakus vaja sünteesida väiksem hulk Ψ-süntaase, sest pseudouridileerimise spetsiifika määrab nn "giid" snoRNA (small nucleoar RNA – väike tuumakese RNA).

Pseudouridiinid tRNA-s

Arvatakse, et translatsioonil moduleerivad pseudouridiinid interaktsioone tRNA – mRNA ning tRNA – rRNA vahel. tRNA pseudouridiineerimine ei mõjuta üldist tRNA ruumilist struktuuri ning ei ole vajalik peptiidahela moodustumiseks. Samas mõjutavad pseudouridiinid struktuure kohalikes üksustes, mida nimetatakse domeenideks. Uridiini sünteesimine pseudouridiiniks tRNA antikoodon regioonis loob alternatiivseid koodon vastavusi, näiteks okasnahksete mitokondris kasutatava tRNAASN antikoodoni GΨU puhul tõlgendab tRNA lüsiini koodonit AAA hoopis asparagiini koodonina.

Pseudouridiinide süntees prokarüootides

Prokarüootides katalüüsivad erinevate RNA-de pseudourideerimist erinevad Ψ süntaasid, mis tunnevad ära pseudouridineeritava piirkonna RNA-s. Sihtmärk järjestusi tunnevad ära Ψ süntaasid vajamata teisi faktoreid (RNA-d või valgud). Valgud tunnevad ära seondumissaidi järjestuspõhiselt. On andmeid, et mõned Ψ süntaasid prokarüootides vajavad osalist tertsiaalstruktuuri olemasolu, et sünteesida uridiinist pseudouridiin. Viimane asjaolu vihjab sellele, et teatud süntaasid on võimelised ära tundma kindlaid ruumilisi struktuure.

Pseudouridiinide süntees eukarüootides

Eukarüootsed Ψ süntaasid sisaldavad lisaks valgule ka RNA-d. Valguline osa viib läbi modifikatsiooni ning sn(o)RNA-d käituvad kui nn giid-RNA-d, viies valgulise osa sihtmärk järjestuseni. Selline süsteem võimaldab kasutada ainult ühte Ψ süntaasi selleks, et sünteesida pseudouridiini kõikidesse saitidesse. Oletatakse, et eukarüootides toimub kõikide modifikatsioonide süntees kasutades sn(o)RNA-d. Pseudouridiinide sünteesis osaleb H/ACA tüüpi sn(o)RNA.