Südametoonid

Südametoonid on helid, mis tekivad vere voolamisest südame õõntes ning vere põrkamisest vastu südame anatoomilisi struktuure. Südametoone nimetatakse kõnekeeles ka südamelöökideks. Tervel täiskasvanul on tavaliselt kuulda kaks südametooni S₁ ja S₂. S₁ tekib kui veri voolab vastu sulgunud kodade ja vatsakeste vahelisi klappe. S₂ tekib kui veri voolab vastu sulgunud kopsuarteri ja aordiklappi. S₁ ja S₂ loetakse normaalseteks südametoonideks. Lisaks normaalsetele südametoonidele esineb inimesel ekstratoone ja kahinaid. Ekstratoonid (S₃, S₄, EC ja OS) pärinevad südamest ajal kui kahinad võivad pärineda ka väljast poolt südant

Esimene südametoon S1

S₁ on südametoon, mis tekib vere põrkumisest vastu sulgunud atrioventrikulaarklappe vahetult peale südame vatsakeste kokkutõmbe algust. S₁ koosneb kahest komponendist, milliseid saab kuuldavas helipildis esile tõsta auskulteerimisvahendi liigutamisega südamepiirkonnas. Heli tähistusega Mₛ (mitraalklapp sulgub) pärineb vasakust südamepoolest. Vere liikumise teel sulgunud klapi näol tekkinud takistus vasaku koja ja vatsakese vahel on heli tekkimise põhjuseks. Heli tähistusega Tₛ (trikuspidaalklapp sulgub) tekib sarnaselt Mₛ ga kuid südame paremas pooles. Esimese tooni iseloomu mõjutavad peamiselt järgmised asjaolud: vatsakestesisese rõhk ja selle tõusu kiirus, klapiosade seisund, klapi avatus, üdame kaugus rindkere seinast ja rindkereseina ehitus. Heli kõrgust mõjutab aga enim klappide olukord. Üldreeglina kehtib S₁ kohta reegel, mida kiirem on südametöö ning mida kiiremini ja jõulisemalt tõmbub süda kokku, seda valjem on esimene toon. Füüsilise koormuse ajal valjeneb niisiis igal inimesel S₁ ja see ei ole haiguslik seisund iseendas. Rahuolekus valjenenud ja mõnel juhul ka kõrgenenud heliga S₁ annab seevastu tunnistust atrioventrikulaarklapi jäikuse tõusust. Inimesel on sellise nähtuse põhjuseks tüüpiliselt kaltsiumi haiguslik ladestumine klapihõlmadele. Haiguslikult valjenenud S₁- le on iseloomulik, et aastate möödudes haiguslikult valjenenud toon vaigistub ja muutub tuhmiks. Viimast eeldusel, et haigust ei ravita. Esimese südametooni füsioloogiline tuhmiks muutumine e haigusliku leiuta vaikseks muutumine on seotud reeglina rohke rasvkoe kogunemisega naha alla.

S2

S₂ on südametoon, mis tekib vere põrkumisest vastu aordi ja kopsuarteri klappi kohe peale südame lõõgastusfaasi algust. S₂ koosneb sarnaselt S₁ ga kahest komponendist kuid erinevalt S₁ st on mõjutatud inimese sisse ja välja hingamisest. Kuulates S₂ te sissehingamise faasis e õhuga täitunud kopsudega võib kuulda teise tooni lõhestumist. Selliselt juhul eristuvad helid Aₛ (aordiklapp sulgub) ja Pₛ (pulmonaalklapp sulgub) teineteisest võrdlemisi selgelt. Iseloomulik on ka väljahingamise faasis toimuv toonide liitumine, mille järele on S₂ kuuldav jälle ühe toonina. Teise tooni lõhestumine on sageli kuuldav kõhnadel inimestel. Tegemist ei ole haigusliku seisundiga.

S3

S₃ on südame lisatoon. S₃ on kuuldav ligikaudu 0,12...0,17 sekundit peale S₂ te. Kolmas südametoon tekib vere voolamisel südame vatsakestesse. Hetkel kui vatsakesed on täitunud umbes poole ulatuses tekib seal piisava tugevusega vedeliku turbulents, mis tekitab kuuldavat heli. Kolmas südametoon on normaalselt kuuldav eelkõige lastel ja noortel täiskasvanutel. Peale 30 eluaastat ilmnev kolmas toon on sageli, kuid mitte alati haigusseisundi tunnuseks, milleks eelkõige on veremahu ülekoormusega seotud südamehaigused. 30 eluaasta piiri tõmbamisel tuleb teha erand sportlastele.

S4

S₄ on südame lisatoon. S₄ on kuuldav vahetult enne S₁ te ja illustreerib olukorda, kus südamekojad peavad ülemäära intensiivselt vere vatsakestesse surumiseks pingutama. Esimesele toonile eelneva tooni lugemine neljandaks tekitab vahel segadust, mistõttu tuleb toonide tähistamisel olla tähelepanelik. Südametöötsüklis saab toone järjestada vaid järgneval viisil: S₄, S₁, S₂, S₃. Normaalselt on S₄ kuuldav lastel ja sportlastel. Teistel on see reeglina haigusliku iseloomuga toon. Neljas toon viitab südame siserõhu haiguslikule tõusule.