PzKpfw V Panther

Eellugu

Kui Teises maailmasõjas Nõukogude-Saksa rindele ilmusid nõukogude tankid T-34, moodustas Saksa relvastusministeerium nõukogude tankide uurimiseks komisjoni, mille etteotsa määrati Heinz Wilhelm Guderian. Uurimise tulemusena otsustati luua uus keskmine tank, mille soomusplaadid oleks paigutatud kaldu sarnaselt T-34 omadega.
18. juulil 1941 anti firmale Rheinmetall korraldus luua 75 mm pikaraudne kahur, mille mürsk läbistaks 1000 m pealt 140 mm soomust, ning sama aasta 25. novembril said firmad MAN ja Daimler-Benz ülesande konstrueerida 35-tonnine tank. Etteantud tehniliste tingimuste järgi pidi masina pikkus olema 3151 mm, kõrgus 2990 mm, mootori võimsus 650–700 hobujõudu, soomuse paksus 40 mm ja maksimaalkiirus 55 km/h. Projekti koondnimeks sai "Panther".
Firmas Daimler-Benz projekteeritud masin sarnanes nii välimuselt kui ka ehituselt vägagi nõukogude tankiga T-34, kuid sellegipoolest meeldis see Hitlerile väga. Tanki mootor ja transmissioon paiknesid masina tagaosas nagu ka vedavad rattad. Kaheksa suurt kanderatast kummalgi küljel olid paigutatud nn. malekorras. Masinale plaaniti paigaldada diiselmootor Daimler-Benz MB 507. Veebruari alguses 1942 sai loodav masin nimeks VK3002(DB) ning neli nädalat hiljem andis Hitler relvastusminister Speerile käsu edastada firmale esmaseks tellimuseks 200 masinat. Relvastusministeeriumi ja Hitleri arvamused läksid lahku, ekspertide arvates sarnanes masin liigagi nõukogude tankiga; lahinguolukorras võis tekkida oht, et tankid aetakse segamini ja omad masinad võivad sattuda omade tule alla.
MAN-i tank VK3002(MAN) oli Saksa tankidele omase ehitusega, selle mootor asus taga, käigukast koos vedavate ratastega ees, torn aga masina keskosas. Seda masinat eelistasid relvastusameti eksperdid.
13. mail 1942 esitleti mõlemat masinat Hitlerile. Selgus MAN-i tanki paremus ja füürer oli sunnitud leppima ekspertide eelistusega. Siiski nõudis Hitler, et esimene masin peab valmima juba juulis ja kaks järgmist augustis. Ühe Pantheri hinnaks ilma relvastuseta kujunes 117 000 Reichmarka (PzKpfw III maksis 96 163 ja Tiger I 250 000 marka).
Esimesed kaks tanki V1 ja V2 (V – Versuch – eksperiment) valmisid septembris 1942 ning erinesid teineteisest väheste detailide poolest. 3. novembril sai üks nendest masinatest endale maketi asemel ehtsa torni. Demonstratsioonil Bad Berka õppepolügoonil, kus oli kohal ka relvastusminister Speer, tulid ilmsiks puudused masina veermikus. Siiski tuli masin ajapuuduse tõttu seeriatootmisse lasta (12. maiks 1943 pidi valmis olema 250 tanki). Ka Hitleri nõutud 75 mm suurtükk pikkusega 100 kaliibrit polnud veel valmis.
11. jaanuaril 1943 väljus firma MAN tehasest esimene seeria Panthereid, need esimesed 20 masinat 0-seeriast said tähiseks Ausf. A ning ei erinenud millegi poolest prototüüpidest. Torni lael olev komandöritorn paiknes torni parempoolsel küljel, suurtükil oli ühekambriline suudmepidur, mootoriks "Maybach HL 210P30", käigukast "Zahnradfabrik ZF7" ning esisoomuse paksuseks 60 mm. Need masinad jäid Pantheri meeskondade väljaõppeks ja sama aasta veebruaris nimetati need ümber Ausf. D1-ks.

Sideaparatuur

Kõik Pantherid olid varustatud raadioaparatuuriga Fu 5, mille tegevusraadius telefonina oli 6,4 km ning telegraafina 9,4 km.

PzKpfw V Panther Ausf. F

1944. aasta mais hakati projekteerima järgmist Pantheri mudelit Ausf. F, millele pidi tulema nn kitsas torn (Schmalturm).

Panzer V Panther sõjategevuses

Lahinguristsed said PzKpfw V-ed Kurski lahingus, kus väegrupp Süd koosseisus osalesid lahingus 51. ja 52. pataljon, millega oli ühendatud "PantherBrigade 10". Brigaadi koosseisu kuulus 192 tanki, millest kaotati tehnilistel põhjustel ja lahingutegevuses märkimisväärne osa.
Hiljem osalesid Pantherid aktiivselt idarindel ja Itaalias ning pärast liitlaste maabumist Normandias ka Läänerindel.
Massilisuse poolest oli see teine saksa tank ning sõja lõpul sai sellest Hitleri-vastase koalitsiooni vägedele üks peamisi ja ohtlikumaid vaenlasi. 1945. aasta 10. aprilli seisuga kuulus Panzerwaffe koosseisu 627 tanki Panther.

Eksport ja kasutus teistes riikides

Saksamaa liitlastel Panthereid Teises maailmasõjas polnud, kuigi sellekohaseid plaane oli peetud. Nimelt, veebruaris 1943 toimusid Roomas Saksa-Itaalia läbirääkimised litsentsi andmises Itaaliale Pantheri tootmiseks kohapeal. Tootmisse otsustati anda Panther II firmas Fiat ning tellimuses nähti ette igas kuus 50 tanki. Toodetav masin oli ette nähtud Itaalia armee tarbeks. Tootmisraskused (Itaalial ei jätkunud terast ega värvilist metalli) ja Itaalia kapituleerumine tõmbasid sellele plaanile kriipsu peale.
Juulis 1944 tellis ka Saksamaa liitlane Ungari 5 Pantheri G-mudelit, kuid seegi tellimus jäi täitmata. Tõsiselt oli Pantherist huvitatud ka jaapanlased. Ühe Pantheri nad isegi ostsid, nagu ka Tiigri, kuid kumbki masin ei jõudnud Jaapanisse.
Ainuke riik Saksamaa kõrval, kes reaalselt Teise maailmasõja ajal Pantherit omas, oli Šveits (kui välja jätta trofeeks saadud masinad), nimelt 1943. aastal ostis Šveits Saksamaalt PzKpfw V Panther Ausf. A.
Pärast Teist maailmasõda olid Pantherid kasutusel Tšehhoslovakkia (umbes 70 tanki), Ungari ja Prantsuse (50 tanki) armees. Prantsusmaal oli nendega relvastatud kuni 1947. aastani 503. tankirügement, mis paiknes Mourmelon le Grandis.