google/wiki40b huggingface dataset:
Linnus

Linnuste ajaloost Eestis

Vanimad teadaolevad kaitserajatised Eestis on olnud asulalinnused, kindlustatud asulaid ümbritsevad vallid. Seesuguste kindlustatud asulate rajamine algas I aastatuhandel e.Kr Vallid tehti mullast, palkidest või kividest. 
Valdav osa muistsete eestlaste linnuseid tekkis hoopis hiljem, enamasti meie ajaarvamise 9.–10. sajandil. Tavaliselt olid need kogukonnale kuuluvad pelgupaigad ning alles Mõõgavendade ordu ja Taani vallutuste eel ning ajal võib rääkima hakata rikastele perekondadele või mõjukatele vanematele kuulunud eralinnustest nagu Lõhavere linnamägi. Linnuste rajamisel püüti ära kasutada kõiki ründajaid takistavaid või eksitavaid asjaolusid, mistõttu arvestatav hulk linnuseid rajati soosaartele, kuhu viisid vaid vähestele inimestele teada olevad salajased pakkteed. Samas ei paiknenud linnused inimeste ja vara kiire pakkutoimetamise vajaduste tõttu asulatest liiga kaugel. 
Enamik eestlaste linnuseid paiknes looduslikul seljakul või künkal ning kandis nime linnamägi. Madalale kühmule või tasasele maale ehitati tavaliselt ringvall-linnuseid, kuid näiteks Varbola ja Pada ringvall-linnused on rajatud ümbruskonna kõige kõrgemale kohale. Neid leidus enamasti tasastel läänesaartel ja Lääne-Eestis, kus neid nimetati maalinnadeks.
Uus ajajärk algas pärast Eesti vallutamist sakslaste ja taanlaste poolt. Kuigi maa uued isandad võtsid sageli kasutusele eestlaste vanad linnamäed, ehitasid nad need ümber, asendasid näiteks senised muld- või kuivkivivallile püstitatud puitpalissaadid lubjamördi abil paest, maakivist või tellistest laotud müüridega. Seejuures kasvas enamik suurtest linnustest välja kas tornlinnusest või ringmüüriga ümbritsetud kastellist. Seda, et vallutajad pidasid uute kantside väljaehitamist nii maa vaoshoidmise kui administreerimise seisukohalt ülioluliseks, näitab see, et paljude linnuste rajamisaeg langeb esimestesse aastakümnetesse pärast Eesti vallutamist. 
Palju sõltus linnuste ehitamisel muidugi töö tellijast. Kui ordu ja piiskoppide poolt rajatud linnustes sai üsna kohe tüüpiliseks suur ja arvukate garnisoni mahutav konvendihoone, mis hiljem kujunes relvastuse arengu tõttu pigem suure kaitserajatiste kompleksi keskuseks või tsitadelliks, siis vasallilinnused jäid suures osas kuni Liivi sõjani lihtsateks ja vaid lühiajalist kaitset võimaldavateks torn- või majalinnusteks. Suurem osa neist purustati Liivi sõja käigus 1558–1583.
Samuti sai Liivi sõda saatuslikuks ka enamikule suurtest linnustest ja seda vaatamata nende viimase hetkeni toimunud täiustamisele.
Moos in Passeier

Geograafia

2010. aasta 30. novembri seisuga elas seal 2174 inimest ja valla pindala on 193,8 km².
Sõna Moos tähendab saksa keele austria-baieri murdes sood või märgala.
Moos in Passeier külgneb järgmiste valdadega: Partschins, Ratschings, Riffian, St. Leonhard in Passeier, t. Martin in Passeier, Schnals, Tirol ja Sölden (Austrias).

Frazioni

Moos in Passeieri vallas on frazioni Pfelders (Plan), Platt (Plata), Rabenstein (Corvara), Stuls (Stulles), Ulfas.

Keeleline jaotus

2011. aasta rahvaloenduse järgi kõneleb 99,58% rahvastikust esimese keelena saksa keelt, 0,33% itaalia keelt ja 0,09% ladiini keelt.
Altjõe

Altjõe oli küla Harjumaal, ajalooliselt Nabala mõisa alal. Küla jääb tänapäeval Paekna küla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Jüri kihelkonda.
1920. aastatel jaotati Nabala küla Altjõe ja Pealtjõe külaks. 1977 liideti mõlemad külad Paeknaga.
Iggaüks

Iggaüks oli 1802. aastal Eestimaa maapäeva poolt vastu võetud regulatiiv.
Regulatiivi kinnitas Venemaa keiser Aleksander I reskriptiga 25. septembrist 1802. Regulatiiviga "Iggaüks...", said talupojad omandiõiguse vallasvarale ja jätkusuutlikul talupidamisel, talukoha põlise kasutamise õiguse. Asutati valla- ja kihelkonnakohtud. Aleksander I nõusolekul kuulutati regulatiiv välja mõisniku nimelt ja tema hea tahte avaldusena, nii et talupojad arvasid selle vabatahtlikult mõisniku poolt kingitud olevat.
Regulatiiv avaldati alles 1803. aasta algul talupoegadele pärast seda, kui Keila Miikaeli koguduse pastor Otto Reinhold von Holtz oli selle eesti keelde tõlkinud ja see Tallinnas "J. H. Gresseli kirjadega" ära oli trükitud. 1803. aastal jagasid ülem-kirikueestseisjad äratrükitud regulatiivi, mida selle eestikeelse trüki algussõnade järgi "Igga üks" (õigem oleks: "Iggaüks") hakati nimetama, kohalikele mõisnikele välja. Viimased kuulutasid selle sisu oma talupoegadele ja andsid neile iga adramaa kohta uuest regulatiivi, st ühe eksemplari.
Regulatiiviga kutsuti talurahvast üles oma majapidamise eest korralikult hoolitsema, lubati parandada nende seisukorda, kes oma kohuseid korralikult täidavad. Kõik talu vara, mis otsekohe talu inventari hulka ei kuulunud, tunnustati talupoja omanduseks. Taluperemehele anti eluaegne tarvitamisõigus ja teatav pärandamisõigus oma talu kohta. Mõisnik võis laiska või hooletut peremeest talust välja tõsta ainult vallakohtu otsuse põhjal, millised kohtud mõisates ellu kutsuti talurahva omavaheliste asjade jaoks. Ka üksiku talupoja äramüümiseks läks vaja vallakohtu nõusolekut. Mõisniku vastu sihitud kaebuste lahendamiseks asutati ainult aadlimeestest koostatud kihelkonnakohtud. Nende paremuste kõrval osutas aga see regulatiiv ka rea tähtsaid puudusi. Teoorjuse ja talupoja teiste kohustuste reguleerimise küsimus jäi täiesti lahtiseks: lubati ainult üldiselt seniseid orjusi mitte tõsta. Kodukariõigust ei piiratud ja talupoegade müük jäi ikkagi teatavais piires lubatuks. Võrdlemisi suurte õigustega varustatud vallakohtu koosseisu kindlaksmääramine seati rippuvaks mõisniku heast tahtest, sest vallakohtu liikmed kinnitas ametisse mõisnik. Samuti võimaldas regulatiivi ebamäärane kuju selle eriviisilist tõlgendamist üksikute aadelmeeste poolt.
Regulatsiooni eestikeelne versioon erines originaalist, saksakeelsest regulatsioonist järgmistes osades. Tekstis eneseski leidus mitmeid kõrvalekaldumisi originaalist: paragrahvide järjekord ja isegi arv on eesti keeles mõnes kohas erinev saksakeelse teksti omast, originaalis esineva impersonaalse väljendamisviisi asemel rääkis mõisnik eesti keeles iseenda nimel, l. isikus, ja üldiselt on eestikeelne redaktsioon mõnes suhtes paljusõnalisem, kuid sisult ja toonilt valjem. Ka lõpposa, alates uutest manitsussõnadest "Kohtomehhed ja valla-rahvas", puudus originaalis.
Henry I

Henry I (Beauclerc, sündinud 1068 või 1069, surnud 1. detsembril 1135) oli Inglismaa kuningas 1100–1135 ja Normandia hertsog (1105–1135).

Valitsusaeg

William Vallutaja noorim poeg, Henry I sai Inglismaa kuningaks pärast oma vanema venna William II surma, kuulutades end kuningaks (2. augustil 1100) enne vanemat venda Robert Curthoset. Robert Curthose tungis Normandiast Inglismaale, kuid järgnenud võimuvõitluses kaotas Henry I ja pärast Tinchebrai lahingu (1106) kaotust Normandias, oli järgmised ja oma elu viimased 28 aastat vangistuses.
Henry I valitsusajal arenes riigivalitsemine. Ta kindlustas ka Inglismaa kuningriigi põhjapiiri, abielludes Šotimaa kuninga Edgari õe Edithiga.
Henry I ainus poeg ja pärija William hukkus 1120. aastal laevaõnnetuses ning ainus seaduslik pärijanna oli, Henry I surma järel (1135), Williami tütar Matilda, kes oli abielus (1114) Püha Rooma Keisririigi keisri (1106–1125) Heinrich V-ga. Võimalus, et trooni pärib mittemeessoost pärija, võimaldas võimu haarata Matilda tädipojal, William Vallutaja tütre Blois' krahvinna Adela pojal Stephenil.

Esimene abielu

11. novembril 1100 abiellus Henry I Edithiga, kes oli Šotimaa kuninga Malcolm III tütar. Et vältida Normandia parunite viha, muutis Edith oma nime Matildaks. Henryl ja Matildal oli kolm last.

Teine abielu

29. jaanuaril 1121 abiellus Henry Adelizaga, kuid sellest abielust lapsi ei sündinud.
Kõnnu külanõukogu (Harju rajoon)

Kõnnu külanõukogu oli külanõukogu Harju rajoonis. Külanõukogu eksisteeris 1945–1960 ja seejärel liideti see Loksa külanõukoguga.
Sadul

Euroopa

Euroopas tuli jalustega kõva puusadul kasutusele I aastatuhande keskpaiku pKr turgi rändhõimude vahendusel.

Eesti

Eestis kasutati talurahva poolt 19. sajandi keskpaigani vanapärast puusadulat, nahkkattega sadul oli haruldane. Sadul koosnes kahest hobuse seljale toetuvast piklikust lauast ehk jalasest. Jalaseid sidusid eest ja tagant puust kaared ehk koljud. Esikoljul oli nupp, mida ratsanik sai kasutada käepidemena. Hobuse selja kaitseks paigutati sadula alla kott, mis oli täidetud seaharjaste, heinte või takkudega. Sadul kinnitati hobuse selga kootud, harva ka nahast sadulavööga. Sadula küljes rippusid nööri otsas rauast või tugevast puuvitsast jalused. Naistesadulaid, millel istuti küljetsi, kasutati Mulgimaal (seljatoega) ja saartel (seljatoeta). Saarte puusadulad olid kaunistatud lõikekirjaga, mujal enamasti kaunistus puudus. 
Puidust sadulat või sadula puidust alumist osa nimetatakse ka rübiks.
Chicago

Ajalugu

Enne eurooplaste tulekut elas Chicago kohal potavatomide indiaani hõim. Esimene teadaolev mitteindiaanlane, kes seal elas, oli Santo Domingos sündinud mulatt Jean Baptiste Pointe du Sable, kes saabus sinna 1770. aastatel, abiellus indiaanlasega ja avas kaubapunkti. 1803. aastal rajas USA armee tänapäeva Chicago kohale Fort Dearborni, mille indiaanlased 1812 hävitasid.
Nimi "chicago" tuleb prantsuse keele vahendusel maiamikeelsest sõnast shikaakwa, mis tähendab eesti keeles metssibulat.
1833 aeti Chicago lepingu kohaselt potavatomid oma maalt välja ja 12. augustil 1833 asutati Chicago, mille elanike arv oli esialgu 200. 1840 oli linnas juba üle 4000 elaniku. 4. märtsil 1837 sai Chicago linna õigused. 1838 jõudis linna raudtee ning avati Illinoisi–Michigani kanal, mis võimaldas aurulaevadel ja isegi purjelaevadel sõita Suurest järvistust Mississippile.
1856 võeti vastu plaan rajada Chicagosse USA esimene kanalisatsioon. Reovesi juhiti Chicago jõkke ja sealtkaudu Michigani järve, mis oli linlaste peamine joogiveeallikas. Linn ehitas 3 km pikkuse tunneli järve keskele ehk teisisõnu ei võetud joogivett enam Chicago jõe suudmest, vaid järve keskelt. 1900. aastal joogiveeprobleem üldiselt lahenes, kui Chicago jõe vool teistpidiseks suunati, nii et ta suubus Illinoisi jõkke, mis Mississippisse voolab.
1871. aastal kolm päeva möllanud Chicago tulekahju ajal põles maha kolmandik linnast, sealhulgas kogu linna keskosa, kuid linna arengut see ei takistanud ning 1890. aasta rahvaloenduse ajaks oli Chicago saanud miljoni elanikuga riigi teiseks linnaks.
1885. aastal ehitati Chicagosse maailma esimene pilvelõhkuja Home Insurance Building. Selleks kasutati teraskarkassi. Sellest ajast peale on Chicago tuntud pilvelõhkujate linnana ja Chicagos on paiknenud maailma kõrgeim hoone.
1892 asutati Chicago ülikool. 1893 ja 1933–34 toimus Chicagos maailmanäitus.
1920. aastatel sai Chicago tuntuks kuritegevuse poolest. Linnas oli tuhatkond kuritegelikku rühmitust, kes pidasid aeg-ajalt vägivaldset võitlust nii omavahel kui ka politseiga. Chicago gängsteritest tuntuim oli Al Capone.
1933 sai Chicago linnapea Anton Cermak Miamis USA presidendile Franklin Rooseveltile tehtud atentaadi ajal surmavalt haavata.
2. detsembril 1942 korraldas füüsik Enrico Fermi Chicago ülikoolis ülisalajase Manhattani projekti käigus maailma esimese juhitava termotuumareaktsiooni.

Rahvastik

2010. aasta rahvaloenduse andmeil elas Chicagos 2 695 598 inimest.
2004. aastal elas seal hinnanguliselt 2 862 000 ja 2009. aastal 2 851 268 inimest. See on USA elanike arvult kolmas linn New Yorgi ja Los Angelese järel. See on Ameerika maailmajao suuruselt 11. linn.

Majandus

Chicago oli 2005. aastal SKP-lt (460 miljardit USA dollarit) USA suuruselt kolmas ja maailma neljas linn. Chicagost suurem SKP oli ainult Tōkyōs (1191 mld dollarit), New Yorgis (1133 mld) ja Los Angeleses (639 mld).
2009. aastal oli Chicago UBSi maailma rikkamate linnade nimekirjas üheksandal kohal.
Vogti mõis

Voigti mõis (Fogta muižiņa, vanasti ka Bernera muižiņa) oli suvemõis Lätis Riia linnas Sarkandaugava asumis. Mõisa peahoone asus aadressil Aptiekas ielā 7/9. Saksa keeles Vogts Höfchen, ka Bernersche Hof.
Vogti mõisa rajas peale aastat 1740 Riia Suurgildi vanem Gabriel Leonhardt Berner. Mõisa hooned asusid viljatul liivasel tasandikul Peeter I rajatud aia kõrval. Berneritelt sai mõisa õuenõunik Johan Gottlieb Kristian Voigt. Tema järgi sai mõis ka oma praeguse nime.
Aastast 1828 elas mõisas inglasest ettevõtja Rohard Hunt. Ta rajas Mīlgrāvise asumisse auru jõul töötava saeveski, aastal 1832 püstitas ta aga Voigti mõisa juurde rauasulatustöökoja. Aasta hiljem ta suri ja mõis läks Vehrmannide perekonna valdusesse. Selleks ajaks oli suvemõis muutunud suvilast tööstuspiirkonnaks. Vahvärkstiilis mõisa hooned on tänapäevaks hävinud.
Seitsemineni rahvuspark

Seitsemineni rahvuspark on rahvuspark Pirkanmaal, Soomes. See asutati 1982. aastal. Rahvuspargi pindala on umbes 45,5 ruutkilomeetrit.
Anne Cathrine Gjærde

Anne Cathrine Gjærde on norra tehnikateadlane.
Ta lõpetas aastal 1987 Norra tehnika- ja loodusteaduste ülikooli magistrikraadiga füüsika alal ning kaitses samas 1994. aastal doktorikraadi elektrotehnika alal.
Ta on alates oktoobrist 2009 Põhjamaade Energiauuringute Keskuse direktor.
Paul Alexander Robert Hörschelmann

Paul Alexander Robert Hörschelmann (29. detsember 1866 Viljandi – 1. detsember 1915 Tallinn) oli Eesti vaimulik.
Lõpetas Tartu Kollmanni Eragümnaasiumi, õppis 1886–1892 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas, lõpetas ülikooli cand. theol. astmega. Õpetajaametisse ordineeriti Tartus 31. oktoobril 1893.
Oli 1894–1910 Vändra koguduse õpetaja, olles 1908–1910 Pärnu praostkonna praost. Aastatel 1910–1915 oli ta Tallinna Oleviste koguduse II pihtkonna õpetaja.

Isiklikku

Tema isa Ferdinand Dietrich Nicolai Hörschelmann oli Viljandi Pauluse koguduse õpetaja ja Tartu Ülikooli tegeliku usuteaduse professor, vanaisa Otto August Leopold Hörschelmann oli Martna Püha Martini koguduse õpetaja. Poeg Gotthard Hörschelmann oli vaimulikuks Nõmme Saksa Lunastaja koguduses.
Nakbah' päev

Nakba-päev (araabia keeles يوم النكبة Jawm an-Nakba) on 15. mail tähistatav päev, mil mälestatakse seda, kuidas umbkaudu 711 000–725 000 Palestiina araablast sunniti põgenema või aeti kodudest välja Suurbritannia mandaadi all olnud Palestiinas aastatel 1947–1948 toimunud kodusõja ja sellele järgnenud Araabia-Iisraeli sõja käigus aastatel 1948–1949.
Sõna nakba (araabia keeles النكبة an-Nakbah) tähendab 'õnnetust, hukatust, katastroofi'.
Nakba-päeva tähistavad Palestiina araablased vaikuse hetkega, mälestades kodude mahajätmist, põgenemist ja üleelatud kannatusi. Iisraelis, Läänekaldal ja Gazas, Palestiina põgenikelaagrites, Araabia maadel ja mujal maailmas korraldatakse sel päeval protestimarsse ja meeleavaldusi.
Nakba sümboliks on võtmed, mis Palestiina põgenike jaoks sümboliseerivad õigust tagasi pöörduda oma kodudesse ja küladesse, mis asuvad Iisraeli territooriumil. Paljud palestiinlaste külad – palestiinlaste andmetel 418 küla – on paraku pärast 1948. aastat hävitatud.
Andres Salumets

Andres Salumets (sündinud 19. mail 1971 Jõhvis) on Eesti bioloog ja biokeemik.

Elulugu

Lõpetas 1993 TÜ bioloogia osakonna, 1995 TÜ-s magistrantuuri ja 2003 Helsingi Ülikoolis doktorantuuri, M.Sc. (biokeemia, 1995, TÜ), väitekiri "Functional properties of cellubiose dehydrogenase from wood-degrading fungus Phanerochaete chrysosporium" (Tartu, 1995), Ph.D. (füsioloogia, 2003, Helsingi Ülikool), väitekiri "Effects of embryological parameters on the success of fresh and frozen embryo transfers". Oli 1999–2003 Soome Pereföderatsiooni Viljatuskliiniku (Helsingis) bioloog, 2004–2007 Eesti Biokeskuse geenitehnoloogia töögrupi teadur, 2004–2006 ka TÜ naistekliiniku teadur, alates 2007 vanemteadur, 2008–2010 ka dotsent. Aastail 2003–2010 oli ta AS Nova Vita Kliinik juhatuse esimees, aastail 2007–2010 lisaks TÜMRI erakorraline vanemteadur. Aastast 2010 on ta samuti TÜ naistekliiniku professor ning TÜ arstiteaduskonna üld- ja molekulaarpatoloogia instituudi professor.

Teadustöö

Uurimisvaldkonnad: inimese reproduktsioon ja viljatus, inimese geneetika ja sünnieelne geneetiline diagnostika. Üle 20 teadustrükise.
Maks Päss

Maks Päss (30. juuni 1896 Jõgeveste vald, Viljandimaa – 26. detsember 1977 Malta) oli eesti advokaat.
Ta lõpetas 1925. aastal Tartu Ülikooli, Eesti Üliõpilaste Seltsi vilistlane; dr. jur. (Heidelbergi ülikool, 1947).
Osales Esimeses maailmasõjas ja Vabadussõjas. 1920–1925 Tartu maavalitsuse ametnik, 1925–1934 vandeadvokaadi abi Tartus, 1934–1940 vandeadvokaat Tallinnas.
Teenis 1941–1944 Saksa sõjaväes, läks 1944 Saksamaale, 1948 Inglismaale, 1974 Maltale, kus suri.
Notariaalselt tõestatud testament

Notariaalselt tõestatud testament on üks Eestis kehtivast testamendi vormist.  
Eestis jagunevad pärimisseaduse järgi testamendid notariaalseteks ja kodusteks. Mõlemad testamendi vormid on enda õigusjõult samaväärsed. Kodune testament võib olla tunnistajate juuresolekul alla kirjutatud või omakäeliselt kirjutatud. Notariaalne testament jaguneb samuti kaheks: notariaalselt tõestatud ja notarile hoiule antud testament. Tõestatud testamendi olulise tunnusena on selle tegemisse kaasatud notar, kes pärandaja suulise või varem valmis kirjutatud tahteavalduse tõestab. See testamendi liik on vaieldamatult õiguskindlaim.

Isiklikkuse nõue

Notariaalselt tõestatud testament peab olema testaatoril isiklikult tehtud, väga oluline on isiku tuvastamine. Isiku tuvastamisel lähtub notar talle tõestamistoimingut taotleva isiku esitatud isikut tõendavast dokumendist. Esiteks hindab notar seda visuaalse vaatluse teel ja seejärel võrdleb seda Politsei- ja Piirivalveameti kodakondsus- ja migratsiooniosakonna andmebaasi fotol kujutatuga. Notaril on õigus keelduda isiku tuvastamiseks esitatud dokumenti aktsepteerimast juhul, kui dokument ei ole kehtiv või on kehtetuks tunnistatud. Tegemist on rangelt notari isikliku kohustusega ja seda ei saa delegeerida büroo personalile. 
Isegi kui pärandaja esitab notarile tõestamiseks juba enda või teise juristi ettevalmistatud viimse tahte avalduse, ei vabasta see notarit nõustamiskohustusest. Notari nõustamiskohustus hõlmab ka selgitusi viimse tahte muutmise võimaluste kohta. Notar võib avaldada andmeid testamendi olemasolu ja sisu kohta ainult pärast testaatori surma.

Testeerimisiga

Notariaalselt tõestatud testamenti võib teha ka vähemalt 15-aastane alaealine. Kuivõrd testamendi üks eeldus on, et isik teeb testamendi isiklikult, ei ole eestkostja sekkumine testamendi tegemisse vajalik. Selleks, et oleks tagatud tõestamisseadusest tulenevate oluliste nõustamiskohustuste kaudu ka alaealise huvide adekvaatne kaitse, peab testament olema tehtud just notariaalselt tõestatud vormis.
Maipo

Maipo on kihtvulkaan Lõuna-Ameerikas Andides. Tipp kõrgusega 5264 meetrit jääb Tšiili ja Argentina piirile 100 km Santiagost kagus. Vulkaan purskas viimati 1908. aastal. Tipust idas asub maaliline, aga raskesti ligipääsetav Laguna del Diamante järv - veepind 3289 m üle merepinna.
Vulkaaniga sama nime kannab ka Maipo provints Santiago linnaregiooni lõunaosas.
Nümfomaania

Nümfomaania ehk furor uterinus ehk andromaania on naistel ülemäärane ja kompulsiivne vajadus seksuaalvahekorra järele. Selle häirega naisi nimetatakse nümfomaanideks.
Tänapäeva meditsiinis räägitakse nümfomaania (nymphomania) asemel hüperseksuaalsusest, mis hõlmab ka meestel esineva satüriaasi.
Nümfomaania mõiste on üle kantud ka emasloomadele.
Eesti NSV Kõrgema Spordimeisterlikkuse Kool

Eesti NSV Kõrgema Spordimeisterlikkuse Kool (ka Tallinna Kõrgema Spordimeisterlikkuse Kool) oli 1946-1988 Tallinnas tegutsenud spordikool. Kool oli ENSV Spordiühingute ja -organisatsioonide Liidu Tallinna Linna Nõukogu alluvuses. Kooli eesmärk oli koolitada tippsportlasi Nõukogude Liidu, sh Eesti NSV koondvõistkondadele.
Kool avati 1946 nime all Tallinna Noorsoo Spordikool. 1967 korraldati kool ümber Tallinna Kõrgema Spordimeisterlikkuse Kooliks. 1988 korraldati kool ümber koondiseks Eesti Sport.
Naeruvääristatud Jeesus

Naeruvääristatud Jeesus (poola keeles: Jezus ośmieszony. Esej apologetyczny i sceptyczny, 2014; e.k 2017) on Leszek Kołakowski aastatel (1965–2002) kirjutatud filosoofiline esseedekogu kristlusest.
Ta küsib. Miks on kristlus avalikkusest kadunud? Kas on võimalik kristlust rajada lihtsatele juhistele, eri kristluse harude ühisosale?
Leszek Kołakowski arvab, et ei Jeesuse õpilased ega hilisemad usukaitsjad ei rääkinud "kristlikest väärtustest". Sellises võtmes neist väärtustest kõneldes püütakse neist teha ideoloogiat, mida aga kristlus pole. Riik ja kirik peavad olema lahutatud, sest muidu riigivõim hakkab otsustama, millised on "kristlikud väärtused". Ka kristlased peaksid "toimima eeldusel, et ei hävitataks meie tsivilisatsioonis neid asju, mis tänapäevase elustiili juures ei meeldi". (lk 166)
Kristlusel on enese hävitamiseks kaks kindlat teed: "kas riietada end eksisteeriva tsivilisatsiooni värvidesse" või "proovides end maksma panna juriidilise sunniga". (lk 168) Kiriklasi ja sektante võib süüdistada maailma põlgamises.
On tarvis inimõpetust, mis hõlmaks inimese võimelisust nii heaks kui ka kurjaks.
Uljaste (Lüganuse)

Ajalugu

Küla mainiti esmakordselt 1468 Taani hindamisraamatus.
18. sajandi kaartide järgi on külas olnud kõrts.
Küla on kuulunud Viru-Nigula kihelkonda.

Tänapäev

Maakonna piir eraldab Ida-Viru maakonna Uljaste küla Lääne-Viru maakonnas Vinni vallas paiknevast Uljaste külast.
Uljastes ja selle ümbruses on mitmeid huvitavaid vaatamisväärsusi.
Karl-Heinz Bartsch

Karl-Heinz Bartsch (25. november 1923 Löblau, Danzigi vabalinn – 19. juuli 2003 Halle) oli saksa põllumajandusteadlane ja Saksa DV riigitegelane.
Karl-Heinz Bartsch oli pärit mõisavalitseja perekonnast. 1941. aastal lõpetas ta Danzigis Horst Wesseli Gümnaasiumi. 1941. aasta aprillis astus ta vabatahtlikuna Waffen-SS-i. Pärast sõjalise väljaõppe saamist teenis ta 1942. aastal Prantsusmaal. 1943. aastal saadeti Karl-Heinz Bartsch Idarindele, ta võttis osa ka Kurski lahingust. 1943. aasta augustis sai ta haavata, misjärel viibis kuni 1944. aasta jaanuarini haiglaravil. Alates 1944. aasta jaanuarist võitles Läänerindel, langes 1945. aasta mais Ameerika vägede kätte sõjavangi. Vabanes vangistuses 1945. aasta juunis. 1945–1946 töötas ta põllumajanduses. 1946–1949 õppis Bartsch Halles Halle-Wittenbergi Martin Lutheri Ülikoolis, mille lõpetas agronoomina. 1949. aasta veebruaris astus Bartsch Saksamaa Sotsialistlikku Ühtsusparteisse. 1949–1951 õppis ta aspirantuuris Loomaskasvatusinstituudis, doktorikraadi sai 1951. aastal. 1952–1958 töötas ta Clausbergi rahvamõisa juhatajana. 1954–1960 kuulus ta Erfurdi piirkonna Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei piirkonnaorganisatsiooni juhatusse. 1958–1960 oli ta Saksa DV Põllumajandusteaduste Akadeemias osakonnajuhataja ja teaduskonna nõukogu esimees. 1960–1962 oli Karl-Heinz Bartsch Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee põllumajandusosakonna juhataja. 1961. aastast kuni 1963. aasta alguseni oli ta Berliini Humboldti Ülikooli Loomakasvatuse ja Koduloomade Geneetika Instituudi direktor. 1962. aastast kuni 1963. aasta alguseni oli ta Saksa DV põllu- ja metsamajanduse ministri asetäitja. 21. jaanuaril 1963 valiti Karl-Heinz Bartsch Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee liikmeks ja Keskkomitee Poliitbüroo liikmekandidaadiks. 1963. aasta 7. veebruarist kuni 9. veebruarini oli ta Saksa DV Ministrite Nõukogu põllumajandusnõukogu esimees. Lääne-Saksamaa ajakirjanduses avalikustati aga Bartschi omaaegne kuulumine Waffen SS-i. 9. veebruaril 1963 arvati Karl-Heinz Bartsch välja Keskkomitee koosseisust ja Keskkomitee Poliitbüroo kandidaatide hulgast ning vabastati aseministri ametikohalt. 28. märtsil 1963 heideti Bartsch Saksamaa Sotsialistlikust Ühtsusparteist välja, kuna ta oli varjanud oma kuulumist Waffen-SS-i ja esitanud valeandmeid oma mineviku kohta. Seejärel töötas ta põllumajanduses kuni pensionilejäämiseni 1988. aastal.