google/wiki40b huggingface dataset:
Aime Unt

Aime Unt (sündinud 5. oktoobril 1941 Leie külas Võisiku vallas) on eesti teatrikunstnik.

Haridus

1960. aastal lõpetas ta Viljandi 1. Keskkooli. Aastatel 1960–1963 õppis Tartu Kujutava Kunsti Koolis. 1969. aastal lõpetas Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi maali- ja teatridekoratsiooni eriala, tema juhendajad olid Eldor Renter ja Mari-Liis Küla.

Töö

1969. aastast töötas Eesti NSV Riikliku Noorsooteatri kunstnikuna, 1970–1975 oli peakunstnik. Aastatel 1977–1989 oli ta Tallinna Riikliku Akadeemilise Draamateatri peakunstnik. Tegi lavakujundusi ka Lydia Koidula nimelise Pärnu Draamateatri, Vanemuise ja Nukuteatri lavastustele. Aastatel 1999–2002 töötas Tallinna Linnateatri kunstnikuna.
1980. aastast oli ta põhitöö kõrvalt Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi teatridekoratsiooni õppejõud. Aastatel 1994–1999 Eesti Kunstiakadeemia professor ja stsenograafiaosakonna juhataja, 1999. aastast emeriitprofessor. 
Ta on Eesti Lavastuskunstnike Liidu auliige.

Isiklikku

Kunstnik Liina Unt on tema tütar.
Sinjoriia

Sinjoriia (tuleneb itaalia keele nimisõnast il signore 'härra') oli paljude Itaalia kesk- ja varauusaja linnriikide võimuorgan.
Sinjoriiadest arenesid päriliku dünastiaga printsipaadid (itaalia keeles le principati).
Sinjoriiad hakkasid arenema siis, kui keskaegsed vabariigid ei saanud enam seaduse ja korra säilitamisega hästi hakkama. Linnriikides hakkasid levima anarhilised suundumused ning selleks, et maha suruda erakondade võitlust ja kodanike rahutusi, hakkasid inimesed otsima tugevaid mehi, kes suudaksid taastada korra.
Võimuvaakumi või kriisi ajal pakkusid linnriigid vahel võimu inimestele, keda peeti piisavalt tugevaks, et riiki päästa. Näiteks Pisa pakkus võimu Prantsusmaa kuningale Charles VIII-le lootuses, et see kaitseb linna kauaaegse vaenlase Firenze vastu. Samamoodi pakkus Siena võimu Cesare Borgiale.
Sinjoriia ülesehitus ja ülesanded erinesid riigiti. Mõnes riigis, näiteks Viscontidele kuuluvas Milanos, oli mingi dünastia õigus riiki valitseda sisse kirjutatud linnriigi põhiseadusesse, mis oli rahvaesindajate kinnitatud ja paavsti või Saksa-Rooma riigi tunnustatud. Seevastu mõnes riigis, näiteks Della Scaladele kuuluvas Veronas või Medicitele kuuluvas Firenzes oli see täiesti mitteametlik, lihtsalt üks perekond või suguvõsa oli koondanud enda kätte kogu võimu üheparteilises riigis. Firenzes muudeti Medicite võim ametlikuks pärast seda, kui nad olid 1512 võimu linnas tagasi saanud (1494 aeti nad linnast välja).
Tartu Kultuurkapitali aastapreemia

Tartu Kultuurkapitali aastapreemia oli 1995-2011 Tartu Kultuurikapitali välja antav preemia inimesele, kellel on suuri panuseid Tartu kultuurielu (sport, teadus, haridus) edendamisel. Aastapreemia saaja määras Tartu Kultuurikapitali nõukogu.
Carsten Selch Jensen

Carsten Selch Jensen on taani ajaloolane (medievist).
1988. aastal lõpetas Carsten Selch Jensen Lõuna-Taani Ülikooli, kust sai magistrikraadi ajaloos (MA). 1992. aastal sai ta magistrikraadi (MA) teoloogias Aarhusi ülikoolist ja 1997. aastal kaitses doktorikraadi (PhD keskaja ajaloo alal) Lõuna-Taani ülikoolis.
Aastatel 1997–2003 töötas Jensen Lõuna-Taani ülikooli ajaloo osakonnas assistendina, 1998. aastast uurija-abiprofessorina ja 2001. aastast uurija-kaasprofessorina.
Alates 2003. aastast töötab Jensen Kopenhaageni Ülikooli teoloogiateaduskonna kirikuajaloo osakonnas – abiprofessorina (2003–2005), 2005. aastast kaasprofessorina ja aastast 2006 ühtlasi osakonnajuhatana.

Teadus

Carsten Selch Jenseni peamised uurimisvaldkonnad on keskaja kirikuajalugu, ristisõjad, Balti regiooni keskaja ajalugu, kirik ja sõda keskaja kontekstis, reformatsiooni ja kiriku varauusaja ajalugu ja vaesuse ajalugu.
Praeguseks uurimisteemaks on ristisõjad, eelkõige ristisõjad Balti regioonis.

Õppetöö

Jensen loeb ülikoolis järgmisi kursusi: kirik ja sõda ajaloos; ristisõjad; ajaloo metodoloogia.

Isiklikku

Jensen valdab taani, inglise ja saksa keelt.
Castello Baradello

Castello Baradello on Itaalia põhjaosas oleva Como linna kõrval asuval 430 meetri kõrgusel mäel paiknev kaitserajatis.

Ajalugu

Loss võttis enda alla antiikse asula Comum Oppidum asukoha ehk Como algse asukoha, mille ajalugu ulatub tagasi 1. aastatuhandesse eKr. Tegemist oli ka ühe viimase Bütsantsi tugipunktiga piirkonnas - Como alistus langobardidele aastal 588. Loss taastati Lombardia Liiga sõdade ajal keiser Friedrich I Barbarossa abiga (kes elas seal 1158. aastal). Aastal 1178 kinkis Friedrich I lossi ametlikult Como kodanikele.
Aastal 1278 suri kindlustuses Milano valitseja Napoleone della Torre, kes oli sinna peale Desio lahingut Milano peapiiskop Ottone Visconti poolt vangistatud.
Peale Como vallutamist aastal 1335 taastas Milano valitseja Azzone Visconti kindlustuse ja laiendas seda ning ehitas lisaks veel teisegi lossi (Castello della Torre Rotonda ehk "Ümara torni loss", mis on praeguseks hävinenud) ja tsitadelli.
Aastal 1527 lammutasid hispaanlased lossi Saksa-Rooma riigi valitseja Karl V käsul, et vältida selle langemist Milano hertsogiriiki tunginud Prantsusmaa vägede kätte. Alles jäeti vaid torn.
Peale seda kui lossi varemed olid kuulunud munkadele ja seejärel eraisikutele, restaureeriti see aastal 1971.

Kirjeldus

Lossi kõige paremini säilinud element on nelinurkne torn, mille mõõtmed selle alumises otsas on 8,2 x 8,35 meetrit ja mis on 27,5 meetrit (teistel andmetel 35 meetrit) kõrge. Kunagi olid tornil ka gvelfide tüüpi (ehk tavapärased nelinurksed) sakmed.
Torni müürid pärinevad küll Bütsantsi ajast (6.–7. sajand), kuid hiljem on neid kõrgemaks ehitatud; müüridele lisati mainitud sakmed ja rajati ka täiendavad välised müürid.
6. sajandist pärinevad ka Püha Nikolause kabel ja väiksem nelinurkne torn (4,4 x 4,15 meetrit), mida kasutati kastellaani elukohana.
Grafoloogia

Grafoloogia on käekirja uurimine, käekirja-analüüs.
Tuntud ka kui õpetus inimeste iseloomustamisest nende käekirja järgi.
Grafoloogial on nii akadeemiline kui esoteeriline suund. Käekirja teaduslikku analüüsi nimetatakse ka grafonoomikaks. Graafiliste märkide analüüsi valdkonda üldisemalt on nimetatud signograafiaks. Kirjaviiside keeleteaduslikku uurimist nimetatakse ka grafeemikaks või grafemaatikaks.
Käekirja-ekspert, grafoloogiaga tegeleja on grafoloog
Eesti grafoloogide seas on tuntud Isabella Olga von Ungern-Sternberg, vennad Felix Wittlich ja Bernhard Wittlich.
Demultipleksor

Demultiplekser ehk demultipleksor on kommutaator ehk valikulülitus, millel on üks infosisend ja mitu väljundit. Juhtsisendite arv sõltub väljundite arvust ja vastupidi. Vastavalt juhtsignaalile kommuteeritakse infosisendi signaal ühte väljundisse. Väljundite arv on 2ⁿ, kus n on juhtsisendite arv. Järelikult saab kahe juhtsisendiga ehk kahebitise koodiga kommuteerida 4 väljundit, kolme juhtsisendiga 8 väljundit jne.
Strobeeritaval ehk keelusisendiga demultiplekseril on täiendav juhtsisend väljundsignaali väljalülitamiseks.
Ussripik

Lümfoidkude

Ussripik liigitatakse kui lümfisüsteemi GALT ehk sooltega seotud lümfikude.
Ussripiku seinas paiknevad koondlümfifolliikulid. Ussripiku sees aga rohkelt lümfisooni, milles liikuv lümf suunatakse lümfisoonte kaudu rinna (ductus thoracicus) lümfijuhasse.

Patoloogia

Ussripikupõletik on apenditsiit (äge apenditsiit (appendicitis acuta) ja krooniline apenditsiit). Ussripikus võib sageli esineda ka kroonilisi põletikulisi soolehaigusi, näiteks Crohni tõbi või haavandiline koliit.
Iga 200–300 apenditsiidi kohta leitakse keskmiselt üks-kaks ussripiku neuroendokriinset kasvajat (NET-kasvajat)
Ussripiku pahaloomulised kasvajad klassifitseeritakse jämesoolevähina.

Ajaloolist

Saksa anatoom Robert Ernst Eduard Wiedersheim (1848 – 1923) avaldas 1893. aastal nn 'jäänukelundite loetelu' (list of vestigial organs) kuhu oli lisatud ka apendiks.
Turba

Ajalugu

Alevik tekkis seoses Tallinna–Haapsalu raudtee kohaliku turbatööstuse rajamisega. Keila–Haapsalu raudtee lõiku ehitati 1902–1905 ja alevikus asus üks raudteejaam (Turba raudteejaam).
1922–1923 rajati Turbasse Ellamaa elektrijaam, mille katlaid köeti kohaliku kütteturbaga. Sealt edasi hakkas asula kasvama: ehitati mõned majad ja kontorihoone ning peagi avati ka esimene pood. 1936. aastal avati Turba rahvamaja, kus 1940. aasta sügisel alustas tegevust Turba 6-klassiline kool, mis kasvas hiljem gümnaasiumiks. Rajati eramuid.
Teise maailmasõja ajal pommitas taganev Punaarmee 1941. aastal elektrijaama puruks. Saksa okupatsiooni ajal rakendati turbatootmisel tööjõuna vange. Taastatud Ellamaa jaamal oli oluline osa Eesti varustamisel elektrienergiaga. 1950. aastatel automatiseeriti turbatootmist. Elektritootmine lõpetati Ellamaa jaamas 1966. aastal.
1960. aastatel ehitati viiekorruselisi elamuid.
1995. aasta septembris otsustas Eesti Raudtee Haapsalu–Riisipere raudteelõigu sulgeda. Raudteelõik likvideeriti 2004. aastal ja taastatakse 2020. aasta alguses Turbast Riisipere suunas. 
2014. aasta sügisest tegutseb Turba Kool põhikoolina, on varem olnud gümnaasium.
2018. aastal avati Turbas endises elektrijaamas Eesti Mootorispordi Muuseum (MOMU).

Liiklus

Aleviku põhjakülge piirab Ääsmäe–Haapsalu–Rohuküla maantee. Sealt saab alguse ka asulat läbiv Turba–Lehetu tee.
Asulat varem läbinud raudtee rööpad on üles võetud ja raudtee kohal asub nüüd Läänemaa Tervisetee. 2017. aasta kevadel otsustas Vabariigi Valitsus eraldada 8 miljonit eurot Riisipere–Turba raudteelõigu taastamiseks, kava järgi peab raudteelõik valmima 2019. aasta sügisel.
Peetri mägimännid

Peetri mägimännid on kaitsealused mägimännid Rapla maakonnas Rapla vallas Raikkülas (varem Kaigepere küla ala) Peetri talu alal. Puud võeti kaitse alla 1964.
Suvarnabhumi rahvusvaheline lennujaam

Suvarnabhumi lennujaam (RTGS: Suwannaphum, [sùʔ.wān.nā.pʰūːm]) (IATA: BKK, ICAO: VTBS), mis on tuntud ka kui Bangkoki lennujaam, on üks kahest rahvusvahelisest lennujaamast, mis teenindavad Tai pealinna Bangkoki. Suvarnabhumi pindala on 3240 hektarit, mis muudab selle Kagu-Aasia üheks suurimaks rahvusvaheliseks lennujaamaks ja lennunduse piirkondlikuks keskuseks. 
Lennujaam on Thai Airways Internationali, Thai Smile Airwaysi ja Bangkok Airwaysi kodulennujaam. Samuti on see piirkondlik värav ja erinevate välisriikide lennuettevõtjate ühenduspunkt.
Sven Lõhmus

Haridus

Ta on lõpetanud Türi 1. Keskkooli ja Tallinna Pedagoogikaülikooli koorijuhtimise erialal.

Töökohad

Pärast keskkooli lõpetamist töötas muusikapoes, seejärel välisministeeriumi infoosakonnas kolmanda atašeena. Pärast seda töötas Hansa Kindlustuses.
2005. aastal asutas ta koos Tambet Mummaga ettevõtte Moonwalk, mis tegeleb muusika produtseerimise ja turundamisega. Sellest peale töötab Lõhmus seal.

Eesti Laul ja Eurovisioon

Helilooja ja muusikaprodutsendina on ta koostööd teinud Vanilla Ninja, Laura Põldvere, Suntribe'i, Urban Symphony, Getter Jaani, Grete Paia ja paljude teistega. 
Ta on võitnud kolm korda (aastatel 2003, 2004, 2010) aasta autori auhinna tseremoonial "Eesti Popmuusika Aastaauhinnad".

Tunnustus

Kui Tallinna Ülikool nimetas 2019. aastal oma juubeliaasta puhul 60 000 lõpetaja seast 100 vilistlast, kes on edendanud Eesti elu. siis oli nende saja hulgas ka Sven Lõhmus.

Hobid

Sven Lõhmuse huvi on lennundus, ta on läbinud lendurikursused.
St. Martin in Passeier

Geograafia

2010. aasta 30. novembri seisuga elas seal 3137 inimest ja valla pindala on 30,5 km².
St. Martin in Passeier külgneb järgmiste valdadega: Moos in Passeier, Riffian ja St. Leonhard in Passeier.

Frazioni

St. Martin in Passeieri vallas on frazioni (alljaotused, peamiselt külad ja asundused) Saltaus (Saltusio), Quellenhof (Sorgente), Ried (Novale), Kalmtal (Valclava), Christl (Cresta), Flon (Vallone) ja Matatz (Montaccio),

Keeleline jaotus

2011. aasta rahvaloenduse järgi kõneleb 99,10% rahvastikust esimese keelena saksa keelt, 0,86% itaalia keelt ja 0,03% ladiini keelt.
Tippmeloodia

"Tippmeloodia" oli aastatel 1971–1975 Jüri Roomere eestvõttel korraldatud lauluvõistlus.
Eelvoorus osalenud laulud esitati raadios, ja nende seast valiti lõppvooru pääsevad laulud. Lõppvoor toimus Estonia kontserdisaalis avaliku kontserdina, kus selgitati aasta tippmeloodia. 
Võitjateks tulid näiteks Rein Rannapi laul "Sa tule nüüd" ja Arne Oidi "Nii kaugel kõik".
Koonduslaager

Koonduslaagrid Eestis Saksa okupatsiooni ajal

21. juunil 1943 andis Reichsführer-SS Heinrich Himmler korralduse luua sõjalis-tööstuslikeks vajadusteks Eestis ja Riias laagrid ning transportida sinna juute Ostlandi getodest.

Pealaagrid (KZ-Stammlager)

Saksa okupatsiooni ajal moodustati 1943. aastal Allgemeine SS 'ile alluv KZ Vaivara Vaivara piirkonnas, mille ülem oli SS-Hauptsturmführer Hans Aumeier. Vaivara ühes harulaagritega allus SS-i Majanduse ja Halduse Peaametile.
Pealaagrile Vaivaras allusid välilaagrid kogu Eestis. Vaivaras oli kaks laagrit: üks Vaivara raudteejaama lähedal, teine viie kilomeetri kaugusel raudteejaamast, bensiinivabriku lähedal.
Ajaloolaste Toomas Hiio ja Meelis Maripuu andmetel toodi 1943. aasta sügisel Eestisse umbes 10 000 juuti Kaunase ja Vilniuse getost, mõnedel andmetel ka Riiast ja Bystritzast Transilvaaniast. Juudid koondati Vaivara koonduslaagrisse, kust nad saadeti edasi harulaagritesse, mis toimisid nn töölaagritena. 
Vaivara koonduslaagrite võrgustik koosnes järgmistest laagritest: Auvere, Aseri, Ilinurme, Ereda, Goldfields (Kohtlas), Hungerburg (Narva-Jõesuus), Vaivara (nii raudteejaama kui utmisvabriku juures olevad laagrid), Viivikonna, Jõhvi, Lagedi (kaks transpordi-vahelaagrit), Narva, Sonda, Soski, Putki, Kunda, Kuremäe, Kiviõli, Klooga (harulaagrid Laokülas ja Paldiskis), Kukruse, Petseri ja Kudupe (Põhja-Lätis). Kiviõli laager kuulus teadaolevalt suuremate hulka.
Asiana Airlines

Ajalugu

Asiana Airlines loodi 17. veebruaril 1988 ning hakkas tegutsema sama aasta detsembris lendudega Seouli ja Pusani vahel. Ettevõtte asutas Kumho Asiana Group (tollase nimega Kumho Group) vastavalt Lõuna-Korea valitsuse kavale luua teine rahvuslik lennundusettevõte. Esialgu oli ettevõtte nimi Seoul Airlines. Valitsus on andnud loa suurendada väliskapitali osalust ettevõttes 20%-lt 50%-ni.
2007. aastal töötas Asiana Airlinesis 7799 töötajat. Ettevõtte aktsiapakist kuulus 30,53% erainvestoritele, 29,51% Kumho Industrialile, 15,05% Kumho Petrochemicalile, 11,9% välisinvestoritele, 7,18% Korea Arengupangale ja 5,83% teistele, sealhulgas Lõuna-Korea riigile.

Saavutused

Asiana Airlines pälvis 1996 omas klassis esimesena ISO sertifikaadi ISO 14 001.
2001 nimetas Lõuna-Korea keskkonnaministeerium Asiana Airlinesi esimeseks keskkonnasõbralikuks ettevõtteks teenindussektoris.
2009 nimetas Air Transport World Asiana Airlinesi aasta lennundusettevõtteks. 2010 nimetas Skytrax Asiana Airlinesi maailma parimaks lennundusettevõtteks.
Asiana Airlines on 2010. aasta parim Põhja-Aasia lennundusettevõte. Selle tiitli tõid talle mustkunstietendused, peakokkade tehtud toit ja teised pardateenused. Hindajateks olid 31 500 eksperti ja reisijat.

Kaubalennukid

Asiana Airlinesil on 4 Boeing 747-400F ja 3 Boeing 747-400BDSF lennukit. Nende kandevõime on 120 tonni. Neid kasutatakse rahvusvahelisteks keskmisteks ja pikkadeks lendudeks Aasiasse, Euroopasse ja Põhja-Ameerikasse. Ettevõttel on ka 1 Boeing 767-300F, mille kandevõime on 54 tonni. Seda kasutatakse piirkondlikeks lühikesteks või keskmisteks lendudeks Hiinasse, Jaapanisse ja Kirde-Aasiasse.
Aleksandra Gorjatšova

Haridus

Gorjatšova lõpetas aastal 1950 Leningradi Riikliku Ülikooli filosoofiateaduskonna. Aastal 1963 kaitses ta filosoofiakandidaadi väitekirja, aastal 1977 (Leningradi Riiklikus Ülikoolis) filosoofiadoktori väitekirja. Sellega sai temast Eesti esimene filosoofiadoktori kraadiga naine.

Teaduskraad ja kutse

Filosoofiakandidaat 1963; dotsent 1969 (kinnitus 1974); filosoofiadoktor 1977 (Leningradi Riiklik Ülikool); professor 1978 (kinnitus 1980).

Töökäik

Aleksandra Gorjatšova oli aastatel 1950–1956 Tartu Õpetajate Instituudis vanemõpetaja. Aastatel 1956–1960 oli ta Eesti Põllumajandusakadeemia NLKP ajaloo ja filosoofia kateedri õpetaja, aastatel 1961–1964 vanemõpetaja. Aastatel 1964–1969 oli Gorjatšova Tartu Riikliku Ülikooli filosoofia kateedri vanemõpetaja. Aastatel 1971–1974 oli ta Tallinna Polütehnilise Instituudi filosoofiakateedri dotsent ja 1974–1976 samas vanemteadur. Aastatel 1978–1988 oli ta Tallinna Polütehnilise Instituudi professor.
Pensionil olles esines Gorjatšova Eesti venekeelses raadiokanalis Raadio 4 saatesarjas "Filosoofilised etüüdid".

Isiklikku

Ajakirjanik Ivan Makarov on Aleksandra Gorjatšova ja Mihhail Makarovi poeg. Nende tütar luuletaja Anna Makarova töötas raadiojaama Radio Tallinn (hilisema nimega Radio 100) uudistesaatejuhina.

Teadustöö põhisuunad

Kultuuri- ja rahvussuhete ning internatsionaalse kasvatuse probleemid, sotsiaalpsühholoogiaga seotud teadvuse protsessid.
Avaldanud neil teemadel publikatsioone.

Teaduskorralduslik tegevus

NSV Liidu Filosoofia Ühingu Eesti osakonna büroo liige; korraldas TPIs teaduskonverentse ja oli teaduslike kogumike (ilmunud 1979–1983) vastutav toimetaja.
Võit (sovhoos)

Sovhoos Võit oli sovhoos Võru rajoonis, keskus asus Vana-Vastseliinas, osakond oli Meremäel.
Sovhoos moodustati 1960. aastal. Endisest masinatraktorijaama keskusest sai sovhoosi keskus.
Sovhoos likvideeriti 1993. aastaks.
Sovhoosi Võit Illi vaatluspunktis on 1974. aastal mõõdetud Eesti läbi aegade suurim ööpäevane sajuhulk – 154 mm.
Tiiu Saava

Tiiu Saava (sündinud 1935) on eesti õpetaja.
Ta töötas Tallinna 44. Keskkoolis (hiljem Tallinna Mustamäe Gümnaasium) bioloogiaõpetajana.
2012. aastast on ta Eesti Bioloogiaõpetajate Ühingu auliige.
Suure-Kõpu vald

Suure-Kõpu vald oli 1866–1939 eksisteerinud vald Viljandi ja Kõpu kihelkonnas Viljandimaal.
Anneli Uusküla

Anneli Uusküla (aastani 1990 Anneli Maitse; sündinud 11. aprillil 1967 Kohtla-Järvel) on eesti dermatoveneroloog ja epidemioloog. Ta on alates 2007. aastast Tartu Ülikooli arstiteaduskonna tervishoiu instituudi epidemioloogia professor.

Haridus

Anneli Uusküla lõpetas 1985. aastal Tallinna 46. Keskkooli ning 1991. aastal TÜ arstiteaduskonna. Ta kaitses meditsiinidoktori kraadi Tartu Ülikoolis 2001. aastal tööga seksuaalsel teel levivate haiguste epidemioloogiast Eestis aastatel 1990–2000 (juhendaja Helgi Silm). 2003. aastal kaitses ta New Yorgi osariigi ülikooli (State University of New York at Albany, School of Public Health) juures teadusmagistrikraadi tööga "Treatment of the sexually transmitted diseases in Estonia: consistency with the evidence based medicine principles".

Töökäik

Uusküla oli 1994–1995 Tartu Ülikooli nahahaiguste kliiniku vanemlaborant, 2004–2007 vanemassistent, 2002–2003 ka TÜ tervishoiu instituudi erakorraline teadur, 2004–2007 vanemteadur, 2007–2009 instituudi juhataja. Alates 2007. aastast on ta TÜ tervishoiu instituudi epidemioloogia professor.

Teadustöö

Anneli Uusküla peamised uurimisvaldkonnad on sugulisel teel levivate infektsioonide ja HIV epidemioloogia ja riskifaktorid Eestis ning sugulisel teel levivate infektsioonide ja HIV ravi ning käsitlus.
Jelena Grigorjeva

Jelena Grigorjeva (sündinud Tartus 15. detsembril 1959) on Eesti semiootik.
Tema uurimisvaldkonnaks on kunstisemiootika ning embleemi teooria.
Mustvee Betaania kogudus

Mustvee Betaania kogudus on baptistlik kogudus Jõgeva maakonnas Mustvees. Kogudus kasutab Mustvee Betaania koguduse palvemaja.
Kogudus asutati 1921.
Koguduse pastor on aastast 2004 Paul Gill.
Preadaptatsioon

Preadaptatsioon ehk eelkohastumine on evolutsioonibioloogias organismi iseärasus, mis on olemas enne seda, kui see kohastumuseks osutub, ning mille teke on sõltumatu tingimustest, milles ta kohastumuseks osutub. Seejuures võivad need tingimused tekkida juhuslikult või seetõttu, et organism otsib endale sellised tingimused.
Mõned bioloogid väldivad terminit "preadaptatsioon", nähes selles vihjet teleoloogiale.
Terrence Deacon kasutab raamatus "The Symbolic Species" ka väljendit premaladaptation, tähistamaks olukorda, milles organismi iseärasused, mis võivad kujutada endast kohastumisi, osutuvad uues olukorras takistuseks.

Preadaptatsiooni näiteid

Dinosaurustel olid suled algselt põhiliselt soojusisolatsiooniks, hiljem osutusid need kasulikuks lendamisel.
Imetajate eellastel olid olemas higinäärmed, millest arenesid välja piimanäärmed.
Jonathan Kingdon on oletanud, et inimese lamedad jalad arenesid välja algselt kohastumisena toitumisele kivide ja lehtede alt leitud pisiloomadest ja muust. Alles hiljem osutusid need kasulikuks kahel jalal käimisel.
Väike-Aasia

Väike-Aasia on poolsaar Euraasia edelaosas. Seda ümbritsevad Must meri põhjast, Marmara meri loodest, Egeuse meri läänest ja Vahemeri lõunast. Bosporuse väin ja Dardanellid eraldavad seda Balkani poolsaarest.
Väike-Aasia poolsaare pinnamood on mägine. Seal asuvad Pontose mäed kirdes, Tauruse mäed lõunas ja Anatoolia mägismaa keskel.
Kliima on vahemereline. Poolsaarel asub Tuzi järv.
Väike-Aasia poolsaar kuulub Türgile. Suurimad linnad on İstanbul (osaliselt Väike-Aasias), Ankara ja İzmir.
Erkki Vesterinen

Erkki Uolevi Vesterinen (6. juuni 1940 Joensuu – 28. november 2012 Stockholm) oli Stockholmi Eesti Maja kohviku Einela kauaaegne juhataja.

Eluloolist

Erkki Vesterinen sündis Joensuus Karjalas, kus ta isa Sakari Vesterinen oli mereväe ülemohvitser ja ema Irma kooliõpetaja. Ta lõpetas keskkooli Tamperes, kuhu perekond oli kolinud, ja astus 19-aastasena sõjaväkke. Pärast sõjaväeteenistust alustas õpinguid restoranialal ja jätkas koka- ja stjuuardiõpinguid fregatil Matti Kurki. 1960ndail teenis ÜRO rahuvägedes vanemseersandina Küprosel kreeklaste ja türklase vahelise konflikti piirkonnas.
Seejärel töötas Erkki Vesterinen Stockholmi tuntud restoranides kelnerina, kuni sattus Eesti Majja, mis pakkus talle huvi. Einela juhina töötas ta aastail 1986-2007, võõrustades peale igapäevatöö kohvikus ka paljusid üritusi ja pidusid. 2007. aastal otsustas ta pensionile jääda ja kolis Saaremaale, kuid pärast elukaaslase surma kolis tagasi Stockholmi. 2010. aastast elas Eesti Seenioride Kodus Gröndalis. Erkki Vesterinen on maetud Tallinna Metsakalmistule.
Garmen Tabor

Garmen Tabor (aastani 1989 Garmen Suurmets; sündinud 19. aprillil 1968 Rakveres) on eesti näitleja.
Ta lõpetas aastal 1985 Rakvere Lastemuusikakooli ja aastal 1986 Rakvere 1. Keskkooli. Aastatel 1986–1987 õppis ta Tallinna Pedagoogilises Instituudis raamatukogundust. Aastal 1992 lõpetas ta Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri.
Aastast 1992 töötas Tabor näitlejana Draamateatris, 2002. aastast Vanalinnastuudios ja 2003. aastast on vabakutseline näitleja.
Ta töötas aastatel 1987–1988 Rakvere Teatris riietajana. Hiljem on ta olnud Estonias näitejuht ning Viljandi Kultuuriakadeemias osakonnajuhataja ja õppejõud.

Isiklikku

Tema abikaasa on näitleja Margus Tabor, isa oli kolhoosiesimees Georg Suurmets.
Rahvusvaheline Standardiorganisatsioon

Rahvusvaheline Standardimisorganisatsioon ehk ISO on rahvusvaheline organisatsioon, mis tegeleb kõikide valdkondade standardimisega, va elektrotehnika ja telekommunikatsioon. Selle organisatsiooni nime lühikuju ei ole tavaline akronüümne lühend, vaid on valitud nii, et tähed langeksid kokku võõrsõnade alguskomponendi "iso-" tähtedega.
Organisatsioon asutati 23. veebruaril 1946, Eesti Standardikeskus  on Eesti esindajana selle organisatsiooni liige alates jaanuarist aastal 1993.
Rahvusvaheline Standardiorganisatsioon on ülemaailmne rahvusstandardiorganisatsioonide (ISO liikmete) liit. Rahvusvahelised standardid koostatakse tavaliselt ISO tehnilistes komiteedes. Tehnilistes komiteedes heaks kiidetud rahvusvaheliste standardite kavandid esitatakse ISO liikmetele hääletamiseks. Rahvusvahelise standardina avaldamiseks peab kavand saama vähemalt 75% hääletanud liikmete heakskiidu.
ISO tuntuimad standardite sarjad on kvaliteedijuhtimisstandard ISO 9000 ja keskkonnajuhtimisstandard ISO 14000.
Absorbent

Absorbent ehk absorbeeriv aine on mingit ainet imav (nagu käsn imab vett) materjal. 
Imatavaks aineks  (absorbaadiks) võib olla nt õlitoode.