google/wiki40b huggingface dataset:
Armand Lepik

Armand Lepik (ka Leppik; 24. juuli 1908 Tallinn – 15. november 1969 Tallinn) oli eesti teatrikunstnik.
Sündis lukksepa perekonnas. Lõpetas 1922 aastal Tallinna 18. Algkooli ja 1929 Riigi Kunsttööstuskooli puuvoolimise erialal. 1930–1935 aastatel töötas dekoraatorina Võru teatris Kannel (seal töötas ka näitlejana). 1935. aastast on ta Eesti Näitlejate Liidu liige. 1935–1948 aastatel töötas Vanemuises. Peale II maailmasõda, asus ta tööle Jaan Tombi nimelisse Kultuuripaleesse lavakujundajaks ja asendas seal vahel ka direktorit. Hiljem tegutses ta ETKVL klubis kunstilise juhendajana ja pedagoogina, kus õpetas tulevastele kaubandustöötajatele ja kultuurijuhtidele kirjakunsti aluseid ja kaubavitriinide kujundamist. Elu viimastel aastatel tegutses Ilmarine tehases kunstnikuna, sealt läks ta ka pensionile. 
Armand Lepik on maetud Tallinna Rahumäe kalmistule.
Reekviem (Mozart)

Reekviem (Requiem; K. 626) on Wolfgang Amadeus Mozarti viimane heliteos, reekviem. 
Mozart kirjutas Reekviemi Viinis 1791. aastal, kuid see jäi pooleli, kui helilooja 5. detsembril suri. Franz Xaver Süssmayr lõpetas Reekviemi 1792. aastal ning andis selle üle krahv Franz von Walseggile, kes oli selle tellinud oma naise surma-aastapäeva puhuks.
Mozarti originaalkäsikirjas oli lõpetatud ja orkestreeritud algusosa Introitus, viimistletud mustandid Kyriest ja Sequentiast ja ofertoorium. Ei ole kindel, kui suurel määral toetus Süssmayr ülejäänud osade koostamisel Mozarti nüüdseks kadunud märkmetele, hiljem väitis ta Sanctust ja Agnus Deid olevat omaenda looming.
Reekviem on kirjutatud järgmisele esituskoosseisule: 2 altklarnetit in F, 2 fagotti, 2 trompetit in D, 3 trombooni (alt, tenor ja bass), timpanid, viiulid, vioola ja basso continuo, vokaalsolistid sopran, kontraalt, tenor ja bass ning neljahäälne segakoor.
Kuldvillak (telesaade)

"Kuldvillak" oli Eesti telekanaltel TV3 ja Kanal 2 väldanud telesaade, mis põhineb maailmas levinud "Jeopardy!" saateformaadil. 
Mälumängusaadet tehti seitse aastat. Saadet on juhtinud Mart Mardisalu ja Teet Margna. 
2014–2018 oli "Kuldvillak" taas Kanal 2 programmis, saadet juhtis Teet Margna.
CCD-sensor

CCD-sensor (lühend ingliskeelsest terminist Charge-Coupled Device – 'laengsidestusseadis') on optoelektrooniline kiirgusvastuvõtja, mis muundab optilise kujutise elektrisignaaliks. CCD-sensorit kasutatakse foto- ja videokaamerates, skannerites, teleskoopides ja mujal.
CCD-sensori valgustundlikud elemendid (ingl photosite) moodustavad maatriksi, s.o tasapinnalise kahemõõtmelise kogumi. Valgustundlikeks elementideks on sisemisel fotoefektil põhinevad fotodioodid. Iga diood genereerib elektrone vastavalt teda tabavate valguskvantide arvule; niisiis tekitab iga element tema valgustatusega võrdelise elektrilaengu. Elementide elektrilaengud juhitakse laengsidestuse põhimõttel samm-sammult mööda elemendiridu järjestikku sensori väljundisse, kus muudetakse laengutele vastavateks pingeteks. Nii kujunev analoogsignaal läheb pärast võimendamist analoog-digitaalmuundurisse.
Mihhail Hazin

Elulugu

Mihhail Hazin on sündinud 5. mail 1962 Moskvas teadlaste perekonnas. Tema isa Leonid Hazin on matemaatika teaduskonna juhtivteadur ning ema on kõrgema matemaatika õppejõud; tema vanaisa Grigori sai Stalini preemia 1949, aastal Moskva õhukaitsesüsteemi "Kuld Ring" eest; vend Andrei on majanduskõrgkooli professor. 
Mihhail Hazin õppis matemaatika süvaõppega koolis. Pärast kooli astus Jaroslavli Riiklikku Ülikooli. Teisel kursusel läks ta üle Moskva Riiklikku Ülikooli, mille lõpetas 1984. aastal matemaatika erialal, spetsialiseerudes tõenäosusteooriale. Aastatel 1984–1989 ta töötas Füüsikalise Keemia instituudis Kiievis, kus tegeles keemilise füüsika rakendusülesandete põhjendamisega. Aastatel 1989–1991 töötas NSV Liidu Riiklikus Statistikaametis. Majandusega seotud ametikohtadel töötas ta aastatel 1992–1998. Iseseisvat tööd alustas ta 1998. aastal ning 2002. aastal asutati eksperdifirma Neokon, mille juht ta on tänini.

Positiivsed

Venemaa majandusteadlased Sergei Glazjev ja Pavel Bõkov nimetavad Hazini töid sügavateks uuringuteks.

Negatiivsed

Kuna tema teooria kirjeldab kapitalismi ja globalisatsiooni perspektiivituna, siis paljud kapitalismile ja liberaalmudelile ustavad majandusteadlased peavad Mihhail Hazinit hulluks ning arvavad, et pessimistlikud prognoosid aitasid teda ülistada massimeedias. Ehkki paljud tema prognoosid on täitunud, ütleb Hazin ise, et täpselt õiget prognoosi ei ole võimalik teha, sest kriisi ajal mõjub majandusele suurelt ka poliitiline tegur. Tema teooria selgitab paljusid probleeme majanduses.

Eestis

Mihhail Hazini nimi ilmus Kaitsepolitsei 2013. aasta aastaraamatus. Ise ta kommenteeris, et ta ei saa aru selle teo mõttest ning kahtlustab, et teda jälgitakse Eesti külastamise ajal varjatult.
August Karu

August Karu (19. juuli 1907 Holstre vald, Viljandimaa – 31. detsember 1956 Tartu) oli eesti metsateadlane.
Ta õppis aastatel 1929–1934 (lõpetas 1939) Tartu Ülikooli põllumajandusteaduskonna metsaosakonnas, cand. agr. 1956 ("Juurepessu Fones annosus Fr. kahjustuse olenevus mullastikutingimustest ja metsade majandamisest Eesti NSV kuusepuistuis"). Korporatsioon Rotalia liige.
Ta oli aastatel 1934–1937 Tartu Ülikooli metsakasvatuse kabineti assistent, 1937–1939 metsandusliku uurimisinstituudi teaduslik abijõud, 1940–1941 assistent. Aastatel 1941–1943 Punaarmees, 1943–1944 Eesti NSV Rahvakomissaride Nõukogu teadusstipendiaat. Aastatel 1944–1945 Tartu Ülikooli metsakasvatuse kateedri vanemõpetaja, 1945 dotsent, 1945–1951 juhataja. Aastatel 1951–1956 Eesti Põllumajanduse Akadeemia metsakasvatuse kateedri juhataja.
Ta uurimisvaldkonnaks oli peamiselt metsapatoloogia, metsi kahjustavad putukad. Ta oli ka aktiivne looduskaitsetegelane.
Schulmann

Schulmann (ka Schulman, varem Scholman) on ilmselt Preisimaalt pärit põlisaadlisuguvõsa. Tänapäeval elavad suguvõsa liikmed Kanadas, Rootsis ja Soomes.

Päritolu ja varasem ajalugu

Schulmanni suguvõsa päritolu ei ole üheselt selge. Perekonnatraditsiooni järgi saabusid nad Eestimaale juba XIII sajandi algul koos Taani kuninga Valdemar II Võitjaga. On arvatud, et nad olid suguluses 1584. aastal kustunud Preisimaa Skolmanni aadlisooga. Esimesi kindlaid teateid nende kohta on aastast 1495, mil ordumeister Wolter von Plettenberg läänistas Heinrich Scholmanile (suri pärast 1495) sõjateenistuse eest Saaremaal Tumala külas (im dorppe tho Thomel) maid. Tumala ja Saaremaaga jäid Schulmannid seotuks XVII sajandini. 1613. aastal hukati Taanis Heinrich von Schulmann − ta oli läinud rootslaste poole üle − ja tema valdused konfiskeeriti. Poeg Otto Schulman (1601−1653) sai suguvõsa Saaremaa valdused küll 1646. aastal võimu vahetudes tagasi, kuid ta oli juba asunud elama Rootsi ja temast sai Rootsi liini esiisa; tema pärijad müüsid Tumala ja Roobaka mõisad 1671. aastal. Viimase onu Otto von Schulmann (suri enne 1614) rändas Saaremaalt Eestimaale, sai abielu kaudu Maidla mõisa omanikuks ja oli suguvõsa Eestimaa haru rajaja.

Rootsi liin

Pärast oma isa hukkamist põgenes Otto Schulman (1601−1653) koos emaga Rootsi, astus seal sõjaväeteenistusse ja lõpetas karjääri oobersti auastmes. 1634. aastal sai temast naturalisatsiooni korras Rootsi aadlik ja samal aastal introdutseeriti ta Rootsi rüütelkonda; Rootsis kasutas suguvõsa nimevarianti Schulman. Otto ja tema järeltulijad omasid Östergötlandi läänis mitmeid maavaldusi. Selle liini viimane esindaja oli Otto pojapojapoeg lipnik Lennart Otto Schulman (1701−1717), kes uppus õnnetult.

Eestimaa liin

Liini rajaja Maidla mõisniku Otto von Schulmanni (suri enne 1614) kahest nooremast pojast põlvnesid kaks haru. Vanem poeg kornet Otto von Schulmann (suri enne 1654) omandas küll Soomes juba 1649. aastal mitmeid maavaldusi, kuid tema järeltulijad jäid Eestimaaga − nende valdused asusid nii Viru- kui ka Läänemaal − seotuks siiski XVII sajandi lõpuni. Noorem vend meeskohtunik Heinrich von Schulmann (suri 1658) omandas Järvamaal Ao mõisa ja sai sellenimelise liini esiisaks.
Emilio Colombo

Emilio Colombo (11. aprill 1920 Potenza – 24. juuni 2013 Rooma) oli Itaalia poliitik.
Ta oli hariduselt jurist.
Emilio Colombo oli 1946. aastal üks asutava kogu liikmeid ja pärast Giulio Andreotti surma 2013. aasta mais viimane asutava kogu elusolev liige. Ta oli parlamendi liige alates 1948. aastast.
6. augustist 1970 kuni 17. veebruarini 1972 oli ta Itaalia peaminister ning aastatel 1980–1983 ja 1992–1993 välisminister. Ta oli ka mitmes teises ministriametis.
Aastatel 1977–1979 oli ta Euroopa Parlamendi president.
14. jaanuaril 2003 nimetati ta eluaegseks senaatoriks.
Aastal 1979 sai ta Karl Suure auhinna.
Taga-Karpaadi oblast

Loodus

Taga-Karpaatia asub Ida-Karpaatide põhjaosa edelanõlvadel ja Kesk-Doonau madalikul (täpsemalt Taga-Karpaatia madalikul). Territooriumist on 80% mägine.

Haldusjaotus

Oblast jaguneb 13 rajooniks ja 5 oblastilise alluvusega linnaks:

Linnad

Beregove, Hust, Mukatševe, Tšop, Užgorod.

Ajalugu

Piirkond kuulus 10.–11. sajandil Kiievi-Vene riiki. 11. sajandist kuni I maailmasõja lõpuni kuulus [Austria-Ungari]] Ungari kuningriiki. Pärast I maailmasõda kuulus ala loodud Tšehhoslovakkia koosseisu. 
Müncheni kokkulepete järel oli piirkonnal 1938–1939 autonoomia. 1939. aasta märtsis kuulutati Taga-Karpaatia mõneks tunniks iseseisevaks Karpaatia Ukraina Vabariigiks, kuid annekteeriti kohe Ungari poolt (aastani 1944).
1945. aastal liideti Nõukogude Liiduga. 29. juunil kirjutati alla Nõukogude Liidu la Tšehhoslovakkia Vabariigi vahel leping Taga-Karpaatide Ukraina kohta. Lepingu kohaselt Taga-Karpaatide Ukraina, mis 1919. aastast alates kuulus autonoomsena Tšehhoslovakkia Vabariigile, ühendati taas Ukrainaga ja liideti Ukraina Nõukogude Sotsialistliku Vabariigiga. Ukraina NSV-sse kuuluv Taga-Karpaadi oblast moodustati 22. jaanuaril 1946.
Hüpoplaasia

Hüpoplaasia ehk vaegmoodustus ehk vaegmoodustumus on mingi elundi või koe osas ilmnev arengupuue.
Räägitakse nt neeru hüpoplaasiast, tüümuse hüpoplaasiast.
Tiigrihüppe Sihtasutus

Tiigrihüppe Sihtasutus oli Eesti sihtasutus, mis 2013. aastal sai Hariduse Infotehnoloogia Sihtasutuse (HITSA) struktuuriüksuseks. HITSA üksusena kannab see nime HITSA Innovatsioonikeskus.
Sihtasutuse eestvedamisel on läbi viidud projekti Tiigrihüpe.
Selvelaud

Selvelaud on iseteeninduslaud. Selvelaudadeks võime nimetada laudu, mille juures ei istuta ning teenindatakse end ise. Suupisted ja joogid võivad olla laudadel, neid võivad teenindajad pakkuda ka kandikutelt või baarist. Söömine võib toimuda nii istudes kui ka seistes. 
Levinumad selvelauad on furšettlaud, Rootsi laud, puuviljalaud, juustulaud, kokteililaud, eeljoogilaud, tervitusjoogilaud. Toidud ja nõud paigutatakse ühele või mitmele lauale/tasandile, mille ääres ei sööda. Need lauad kaunistatakse, road serveeritakse suurtel vaagnatel või kaussides. Söömiseks kaetakse eraldi lauad, mis võivad asuda ühes või mitmes ruumis. Selvelaudu kaetakse pidulike sündmuste puhul nii siseruumides kui ka vabas õhus. Laudade suurus, paigutus ja liik sõltub sündmuse iseloomust ja tellitud toiduvalikust.

Selvelaua mõõtmed

Selvelaudadeks on sobilikud ruudu- või ristkülikukujulised, ovaalsed, ümmargused ja erikujulised lauad. Laua pinda arvestatakse üldiselt 1 m laua pikkust 6–10 külalise kohta. Laudade laiuseks soovitatakse ühest küljest kasutatavalt vähemalt 60 cm ning kahelt küljelt ligipääsuga 1,2–1,5 m. Optimaalseks laua kõrguseks peetakse enamasti 0,85–1,1 m.
Paide piiramine (1560)

Eellugu

Moskva tsaaririigi väed olid 1560. aasta suvel piiranud ja vallutanud Viljandi ordulinnuse ning vangistanud seal endise ordumeistri Wilhelm von Fürstenbergi. Pärast Viljandi vallutamist jagas Moskva oma väe kolme ossa: ühe saatis Võnnu (Cēsis) ja Volmari (Valmiera) alla, teise Paide alla ja kolmanda Läänemaale, mis läks sealt edasi Harjumaale ja Tallinna alla ning osales Jeruusalemma mäe lahingus.

Piiramine

Moskva väesalk asus Paidet piirama septembris.
Johann Renneri andmeil tulistasid venelased 7. septembril Paide all terve päeva. 13. septembril jõudsid pärale venelaste rasked suurtükid, millest anti linnusele tuld ja hävitati müürist umbes 60 sülda.
Seepeale jooksid piirajad linnusele tormi ja püüdsid redelitega müüridele tõusta. Linnuse kaitsjad aga sundisid ägeda tulistamisega venelased taganema. Linnuse kaitsjad asusid vaenlaste taganedes lõhutud müüre taastama. Renneri sõnul osalesid taastamistöödes sakslased ja mittesakslased, noored ja vanad, naised ja neitsid.
Daugavgrīvas (Dünamündes) asunud ordumeister Gotthard Kettler pidas plaani linnuse vabastamiseks, kuid ei suutnud koguda vajalikke vägesid.
Kui Paidet oli juba mõnda aega piiratud ja rünnatud, mõtles linnuse valitseja Caspar von Oldenbockum välja plaani venelaste löömiseks. Ta lasi kõik kahurid linnuseväravate juurde vedada ja pistis seejärel kübara välja. Piirajad arvasid, et see on alistumismärguanne. Venelased saatsid ühe väesalga koos mitmete ülematega linnusesse. Kui nad olid eeslinnusesse jõudnud, suleti väravad ja avati nende pihta tuli, hukkunuid oli mitusada. Seepeale lõpetasid Moskva väed linnuse piiramise ja rüüstasid Järvamaa alasid. Maha põletati Türi-Alliku mõis ja ümberkaudsed külad.
Moskva väed piirasid linnust viis nädalat.
Renneri andmeil hukkus Paide piiramisel 5000 vene sõdurit. Venelased olid linnusesse lasknud 43 suurt kivikuuli ja mitu tuhat väiksemat, millest 2500 viidi Tallinnasse.
Hugo Kaho

Richard Hugo Kaho (15. november 1885 Pärnu – 17. september 1964 Hamburg) oli Eesti bioloog, Tartu Ülikooli rektor aastail 1938–1940, I Riiginõukogu liige.
Leelet Reimann

Leelet Reimann (sündinud Leelet Ruubel; 8. juuni 1949 Tallinn – 30. november 1990 Tallinn) oli eesti harfist.
Ta õppis aastatel 1956–1964 Tallinna 21. Keskkoolis, 1964–1968 Tallinna Muusikakoolis ja 1968–1972 Tallinna Riiklikus Konservatooriumis (lõpetas; Zvenislava Sillamaa klassis).
Ta töötas aastal 1973 Estonias. Aastatel 1975–1990 oli ta ERSO-s orkestrant ning 1974–1975 Eesti Televisioonis muusikasaadete režissööri assistent.

Isiklikku

Tema tütar on harfist Saale Kivimaker-Rull.
John Krasinski

John Burke Krasinski (sündinud 20. oktoobril 1979) on Ameerika Ühendriikide filminäitleja, filmirežissöör, stsenarist ja produtsent.
John Krasinski tuntuim roll on Jim Halpert telesarjas "Kontor" ("The Office").
Ta lavastas filme "Brief Interviews with Hideous Men" (2009), "The Hollars" (2016), ja "A Quiet Place" (2018).
Sven Dimberg

Sven Dimberg (kuni aadeldamiseni 1719 Sven Dimborg; 1661 Dimbo vald, Rootsi – 12. juuni 1731 Stockholm) oli Rootsi ja Eesti füüsik ja jurist, 1690–1701 Tartu Ülikooli matemaatikaprofessor ja 1694–1695 ka rektor. Eestis teadaolevalt varaseim Isaac Newtoni gravitatsiooniteooria tutvustaja.
Pastori poeg Dimberg õppis Uppsala ja Turu (al. 1677) ülikoolis, tegutsedes tudengipõlves ka eraõpetajana. Pärast ülikooli Euroopas reisides külastas ta muuhulgas Inglismaad, kus omandas 1687. aastal ilmunud esmatrüki Newtoni teosest "Principia".
1689 töötas Dimberg õppejõuna Turu ülikoolis. 1690. aastal Dimberg sai professorikoha Tartu Ülikooli (Academia Gustavo-Carolinasse), kus õpetas matemaatikat, optikat ja mehaanikat. Tartus oli õppinud juba tema isa.) Siiski veetis ta suure osa oma ametiajast Rootsis, püüeldes kohta Uppsala ülikoolis. (Uppsala astronoomiaprofessori kohale konkureeris ta kõrvuti Nils Celsiusega.) Pärast seda, kui ülikool sõja ja näljahäda tõttu Pärnusse koliti ning õppejõud kitsikuse tõttu vähehaaval lahkuma hakkasid, vabastati ka Dimberg 1701. aastal pikaajalise tööülesannete mittetäitmise tõttu professoriametist. Hiljem tegutses ta Rootsis juristina.

Sven Dimberg Tartu Ülikoolis

Tähelepanuväärne on, et Tartu Ülikooli matemaatikaprofessorina hakkas Sven Dimberg vähemalt 1693. aastast pidama loenguid Newtoni õpetusest – sellal polnud Newtoni gravitatsiooniteooria ka Inglismaal veel kõikjal omaks võetud. Dimbergi loengute ajel kasutas Newtoni teooriat oma disputatsioonis "Värvuste kasutamisest ja loomusest" ("De usu et natura colorum", juhendaja Sven Cameen) 1694. aastal Jacob Pranck. Dimbergi enda juhendatavad kirjutasid töid teistel teemadel, näiteks Laurentius Höyer metallide tekkest ("De Genesi Metallorum" 1693) ja Georg von Dunte Rootsi kuninga Gustav Adolfi Saksamaa-sõjakäigu põhjustest ("De Causis expeditionis, à Rege Gustavo Adolpho, in Germaniam quonds susceptae", 1691). Ei ole kindlalt teada, kas Dimberg oli esimene Newtoni tutvustaja Rootsi riigi aladel.
Njutoniaanliku füüsika õpetamine jäi siiski Dimbergi isiklikuks algatuseks ning pigem valitses toona samuti edumeelne, aristotellikule skolastikale vastanduv kartesiaanlus.
Teadaolevalt ostis Dimbergi Tartu Ülikoolile ka ülikooli esimese teleskoobi (tubus opticus), mis jõudis Tartusse 1692. aastal. 4. mail demonstreeris Dimberg seda kolleegidele. 12 küünra pikkune teleskoop telliti Inglismaalt. Teleskoobi pikkuse (Riia küünra korral 6 meetrit, Inglise küünra korral ligi 14) ja toona saadaval olnud teleskoobitüüpide põhjal on Janet Laidla järeldanud, et tegemist oli läätsteleskoobiga, mis oli valmistatud tõenäoliselt papist või puidust. Dimbergi teleskoopi on maininud ka Meelis Friedenthal 2012. aastal ilmunud romaanis "Mesilased". Friedenthali teoses ja varasemas kirjanduses on seda küll ekslikult pikksilmaks nimetatud.
Sven Dimbergi tegevust Tartus on uurinud Ülo Lumiste ja Helmut Piirimäe, viimasel ajal Janet Laidla.
Helena Sepp

Helena Irma Susanna Sepp (aastani 1992 Saarinen; sündinud 28. aprillil 1964 Jämsänkoskis Soomes) on Soome päritolu Eesti ajaloolane.
Ta sündis haritlaste peres. Tema isa on kõrgharidusega metsandusspetsialist, ema Anna Kirsti Toivainen on ülikooli lektor.

Haridus

1983 lõpetas ta Soomes Turun Normaalikoulun lukio (gümnaasiumi). 1991 kaitses ta magistrikraadi ajaloo erialal Turu ülikoolis Soome ajaloo osakonnas, väitekirjas käsitles ta Soome ja Eesti üliõpilasorganisatsioonide omavaheliste sõprussuhete arengut 1920.–1930. aastatel. Tema magistritöö pälvis Turu ülikooli Einar Juva preemia. Seejärel oli ta Turu ülikooli doktorant.

Töö

1998–2000 oli taTartu Ülikooli Ajaloo Muuseumi teadur professor Tiit Rosenbergi alluvuses. Aastast 2001 on ta Tallinna Ülikooli ajaloo õppetooli (hiljem Ajaloo Instituudi struktuuriüksus) üldajaloo lektor. 
Tema peamised loengukursused Tallinna Ülikoolis on uusaeg, Põhjamaade ajalugu I-II, Lääne-Euroopa suurriigid 19.–20. sajandil ja Ameerika 19. sajandil. Peamised uurimisteemad on Soome-Eesti suhted, eriti akadeemilised suhted 20. sajandil, samuti historiograafia, sealhulgas eriti Eesti ajaloo käsitlemine Soomes. 
Aastast 2002 on ta Soome Kirjanduse Seltsi (Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, SKS) kutsutud liige.

Isiklikku

Helena Sepp on abielus Alar Sepaga.
Jaaniöö värvi limusiin

Süžee

Vanatädi Mirta elab Vidzemes Cēsise lähedal ühes külas. Tema mees on surnud, üks ta poegadest on jäänud sõjas teadmata kadunuks, teine hukkunud. Ühel päeval ei ole külapoe müüjal Mirtale vahetusraha tagasi anda ja selle asemel annab müüja talle loteriipileti. Kuid selle piletiga võidab Mirta auto "Žiguli" (VAZ-2101). Senini ei ole Mirta sugulased temast suuremat hoolinud. Nüüd saabuvad aga nad kohale, lootes et Mirta pärandab auto kellelegi neist. Tekib palju koomilisi olukordi. Lõpuks saab Mirta aru, et mitte keegi neist ei vääri autot ja ta pärandab "Žiguli" oma vanapoisiks jäänud noorpõlve kavalerile.
Tehissaar

Tehissaar on inimtegevuse tagajärjel tekkinud saar vastandina looduslike protsesside käigus tekkinud saarele.
Tehissaarte suurus varieerub väikestest saarekestest, mis on rajatud näiteks vaid ehitise samba toetamiseks, kuni sellisteni, millel paiknevad suured asulad.
Tänapäeval on üks levinud tehissaarte loomise viis veekogu põhja tõstmine üle veepinna pinnasematerjali lisamise abil. Tehissaari tekib ka siis, kui  maismaa (näiteks poolsaar) eraldatakse saareks kanali rajamisega või ujutatakse teatud territoorium paisu abil veega üle, nii et kõrgemad paigad jäävad saartena veepinnale.
Dudzičy

Ajalugu

Dudzičyt on esimest korda mainitud aastal 1600. Asula kuulus Minski vojevoodkonda ja Minski maakonda. XVII sajandi alguses said alevi omanikeks Odachowskid, aga aastal 1621 Bychowiecid. XVII sajandi lõpus läks alev Zaranka-Horbowskite valdusse. Aastal 1766 sai alev õiguse pidada kolm korda aastas laata. Aastal 1767 läks alev abielu teel Prozarite valdusse, aga aastal 1785 said selle abielu kaudu Jelskid.
Aastal 1793 läks alev teisel Poola jagamisel Vene impeeriumi koosseisu. Dudzičy hakkas kuuluma Minski kubermangu. Aastal 1800 olid alevis katoliku kirik, veski, kolm kõrtsi, kasvuhoone, puuviljaaed ja botaanikaaed. Aastal 1839 anti sealne kirik õigeusu kogudusele.
Aastal 1919 läks alev Valgevene NSV koosseisu. Aastal 1938 muudeti alev külaks. Teise maailmasõja ajal põletasid Saksa okupatsiooniväed küla maha, hukkus 17 elanikku.
Esiliiga aasta parim mängija

Esiliiga aasta parim mängija on iga-aastane auhind, mis andakse Esiliiga parimale mängijale tema esituste eest liigas.
Vladimir Steržakov

Vladimir Aleksandrovitš Steržakov (vene keeles Владимир Александрович Стержаков; sündinud 6. juunil 1959 Tallinnas) on vene teatri- ja filminäitleja.
Pärast 9. klassi lõpetamist astus ta Tallinnas Riikliku Vene Draamateatri õppestuudiosse. Selle lõpetamise järel suundus ta Moskvasse, kus pääses õppima teatrialasesse kõrgkooli.
Pärast Moskva Kunstiteatri Stuudiokooli lõpetamist 1981. aastal võeti ta mängima Gorki-nimelise Moskva Akadeemilise Kunstiteatri näitetruppi. Pärast Kunstiteatri pooldumist kaheks iseseisvaks teatriks 1987. aastal jätkas ta Tšehhovi-nimelise Moskva Akadeemilise Kunstiteatri trupis, kust aga lahkus 2001. aastal konflikti tõttu teatri kunstilise juhi Oleg Tabakoviga. Sestsaadik tegutseb ta vabakutselisena.
1986. aastal debüteeris Steržakov filminäitlejana. Kokku on ta mänginud enam kui 180 mängufilmis ja seriaalis. Ta on rohkesti mänginud reklaamis.

Isiklikku

Steržakov elab perega Moskvas. Peres kasvab kaks poega.
Vladimir Steržakovi isa võttis osa Teisest maailmasõjast, sõdis Baltikumis ja jäi pärast sõda elama Eestisse.
Indrek Sammul

Indrek Sammul (sündinud 28. jaanuaril 1972 Viljandis) on eesti näitleja ja lavastaja.
Aastal 1994 lõpetas Eesti Muusikaakadeemia Kõrgema Lavakunstikooli XVI lennu ning samast aastast töötab Tallinna Linnateatris näitlejana. Ta õpetab Eesti Muusikaakadeemia Kõrgemas Lavakunstikoolis (varem ka Eesti Humanitaarinstituudis) lavavõitlust.
Aastal 2006 tegi lavastajadebüüdi Jaan Tätte näidendiga "Kaev".
Aastast 2010 mängib ta telesarjas "Pilvede all"
Ta on mänginud teleseriaalis "Wikmani poisid" ja filmis "Nimed marmortahvlil".  
Alates 2009. aastast oli Indrek Sammul Ugala teatri peanäitejuht. 7. jaanuaril 2012 teatas ta avalikult oma otsusest kevadel sellest ametist lahkuda.

Isiklikku

Ta oli aastatel 1993–1995 abielus näitleja Katariina Lauguga. Praegu on Indrek Sammul abielus Linnateatri näitleja Liina-Riin Olmaruga. Peres kasvavad pojad Theodor ja Timotheus ning tütar Susanna.
Ta oli aastaid luterlane, kuid 2005 astus õigeusku.
Piksekivi

Piksekivi (ka: piksenool, kõuekivi) on paljude rahvaste pärimuses kivi, mille äike on välguga maa peale visanud. 
Eesti rahvapärimuses oli see kujutelm levinud kuni 20. sajandi alguseni.
Looduses võib maapinda tabanud välgulöök tekitada fulguriiti.
Võivere vald

Võivere vald (saksa keeles Woibifer) oli vald Virumaal Simuna kihelkonnas. Vald eksisteeris 1868–1893 ja siis liideti see vald Avanduse vallaga.
Kraavi tänav (Viljandi)

Kraavi tänav on tänav Viljandis Kesklinna linnaosas. 
Tänav paikneb risti Tartu ja Oru tänava vahel, ristub Supeluse tänavaga.
Tänava pikkus on 82 m.

Ajalugu

Tänav on linnaplaanidel alates 18. sajandi lõpust, mil see ületas Viljandi vallikraavist lähtuvat oja, mis voolas veel 19. sajandi teisel poolel. 1934. aastal avati Tartu ja Kraavi tänava nurgal saun.
20. sajandi algul kandis tänav nime Vallikraavi tänav (saksa keeles Grabenstraße).