Haanja miis

"Haanja miis" (ka “Haanja mees”, haanjapäraselt “Haani miiss”) on rahvalaul, mille autorsust omistatakse Võru kirjanikule Jaan Räppole. 
Laulu meloodia on rahvaviis, mis on Kagu-Eestis tuntud erinevate sõnadega (nt: "Kiigu-liigu laevakene..." ja "Ütski tüü es olõ rassõ..."). Esimene eesti lauluseade Eduard Tammelt ja noodistus trükiti 1920. aastatel Võrus V. Simsoni noodikirjastuses ("Haanja Miis. Eesti Fox Trot"). Hiljem on laulust teinud seadeid teisedki tuntud eesti heliloojad. Sarnane meloodiatüvi on tuntud ka Lätis, nt. laul "Jūras māte man prasīja..."
Laulu sõnad on alguse saanud tundmatust rahvalaulust, mis rääkis Haanja mehe külaskäigust Adam Tiganiku poodi Võrus peale kivikoorma vedamist Võru linna. Tiganiku pood asus praegusel aadressil Kreutzwaldi tn 51. Eduard Tamm, laulu esimene seadja, elas sealsamas majas alates 1933. aastast. Laulu heeringa-soolvette torgatava leiva motiiv põhineb tuntud Kagu-Eesti rahvanaljandil. Kivide Võrru vedamise vajalikkusest on käibel mitu arvamust – Võru linn vajas ehituskive, sillutuskive või kive uue nõude järele majadevaheliste tulemüüride ehitamiseks. Haanja mehe originaal-lauluteksti esmane mainimine on 1898. aastal Postimehes:
“Et Haani meestel, nagu öeldud, sissetulekud wäikesed, on nad ka sunnitud piskuga läbi ajama. Wiina asemel, mis palju raha nõuab, enne kui weel inimene purju saab, joowad nad eeterit, millega wähema raha eest purju wõib juua. Läheb Haani mees Wõrust ja hakkab süüa tahtma, siis wõtab ta leiwakannika wälja, mis kodust ühes wõtnud, ja astub lähemasse poodi. Sisse astudes nihkub ta heeringa pütile lähemale ja palub, et „kulla kaubasäks, lupa no tsörkada." Kaupmees teab muidugi, mis see tähendab, ja ei taha lubada. Aga enne kui kaupmees weel keelata saab, on Haani mehel käsi leiwakannikaga küünarnukini heeringapütis. Juhtub kaupmees weel weidi kõrwale waatämä, eks siis mõni heeringas ka leiwa külge jää ja ega kaupmees ju ühe heeringa pärast waeseks ei jää. Seda sama tähendab ka rahwalaul: „Tsörka no tsörka, Haani miis, mullõ jääs pütutäüs." — Muidu koduses elus on Haani mehed kaunis wagusad. Tülisid, nääklemisi, kohtukäimisi tuleb harwa ette, sest et nadteadwat,et üks teist „tüssädä" ja „ülelüwwä" ei saa. Ajalehti ja raamatuid loetakse wäga wähe. Nõnda palju Haani meestest. Mõnel näib see kirjeldus küll nagu pilkamine olema, ometi on see kõik sula tõsi." ("Postimees", 18 juuli 1898; "Rõuge kihelkonnast. Haanjast") 
Laulu sõnu on hakatud omistama Jaan Räppole rahvasuus XX sajandi algul. Jaan Räppo oli seitsmeteist-aastasena (1897) kirjutanud luuletuse oma isast, pealkirjaga: “Kasaritsa mehe kurbdus ja rõõm”, mille tekstis võib leida vaid nelja värsi jagu sarnasusi “Haanja mehe” lauluga. On siiski ülimalt kahtlane, kas 17-aastase Räppo luuletekst võib muutuda kõige pikemalt ühe aastaga üldtuntud rahvalauluks ning läbida nii suuri muutusi, kui me nende kahe teksti vahel leida võime. Räppo originaalteksti säilitatakse Võrumaa Muuseumis.

Tekstid

"Haanja miis"
Haanja miis vidi lubjakivve

Kolm päivä Võrolõ. 

Haanja miis läts Tiganiku puuti

Uma kolmõ kopkaga. 

Tahtsõ osta püksi nöpse

Uma higi vaiva iist. 

Haanja miis nägi silgupüttü

Tiganiku leti iin. 

Haaja miis pallõl puudisaksa: 

"Esänd, lupa tsurgata!" 

"Tsurka, no tsurka Haanja miis

Uma leeväpalakõst!" 

Laul um otsah, laul läts mõtsah, 

Ei lää inämb edäsi.