google/wiki40b huggingface dataset:
Alma Hiie

Alma Hiie (kuni 1930 Alma Joa; 1930–1935 Alma Steinfeld; 12. juuli 1902 Peterburi – 6. veebruar 1978 Tartu) oli eesti arst.
Ta õppis Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas 1922–1927 (lõpetas). Cand. med. 1964 (Paranefraalne novokaiinblokaad kliinilise ja eksperimentaalse ureemilise kooma puhul).
Ta oli alates 1930. aastast abielus professor Valter Hiiega.
Eesti Kool Londonis

Eesti Kool Londonis (inglise keeles Estonian School in London) on aastast 2009 Londonis tegutsev eesti kool.
Koolis õpetatakse muu hulgas eesti keelt, muusikat, käsitööd ja kunstiõpetust.
Kool toimub kaks korda kuus laupäeviti.
Georgi Bašarin

Georgi Prokopjevitš Bašarin (jakuudi keeles Георгий Прокопьевич Башарин; 21. märts (vkj 12. august) 1912 Botorusski uluss, Jakuudi oblast – 18. aprill 1992) oli jakuudi ajaloolane ja ühiskonnategelane, Vene NFSV teeneline teadustegelane.
Ta oli Jakutski Riikliku Ülikooli ajaloodoktori kraadiga õppejõud, üldajaloo kateedri professor (1989–1992). Tema peamised uurimisteemad olid agraarsuhete ajalugu Jakuutias, Jakuutia rahvaste sotsiaalne kord, Siberi ala lülitamine Vene riigi koosseisu, jakuudi rahva ajaloolis-kultuuriline pärand ja Siberi rahvaste ajaloo historiograafia.
Bašarin sattus 1950. aastal "kodanliku natsionalistina" põlu alla. 1956. aastal ennistati ta tööle ja lubati tal teist korda kaitsta doktori väitekirja.
Aastatel 1966–1992 oli ta Sahha (Jakuutia) Vabariigi Oiunski-nimelise riikliku preemia määramise komisjoni esimees.

Haridus ja töökäik

Bašarin õppis aastatel 1934–1937 Jakutski pedagoogilises instituudis, kuid lõpetas 1938. aastal Karl Liebknechti nimelise Moskva Riikliku Pedagoogilise Instituudi. Ta töötas esialgu Jakutski pedagoogilises instituudis (1938–1940), seejärel Jakuudi ANSV RKN juures asuvas keele- ja kultuuriinstituudis (1941–1944). 1943. aastal sai ta ajalookandidaadi kraadi väitekirjaga Jakuudi kirjanduse rajajatest Aleksei Kulakovskist, Anempodist Sofronovist ja Nikolai Neustrojevist.
Aastatel 1949–1953 oli ta NSV Liidu Teaduste Akadeemia Jakutski filiaali Jakuudi Keele, Kirjanduse ja Ajaloo Instituudis teadur. 1950. aastal kaitses ta NSV Liidu Ajaloo Instituudis ajaloodoktori kraadi väitekirjaga agraarsuhete ajaloost.
1960. aastast töötas ta Jakutski Riikliku Ülikooli üldajaloo kateedris. Aastatel 1964–1966 oli ta ajaloo-filoloogiateaduskonna dekaan.
Anders Larsson Botilast

Anders Larsson Botilast (rootsi keeles Anders Larsson till Botila; soome keeles Antti Laurinpoika, Puotilan herra; surnud 1613) oli Östergötlandist pärit Rootsi sõjaväelane (rittmeister), Karl IX ja Gustav II Adolfi aegne Tallinna linnuse ja lääni asehaldur (1603–1612).
1594. aastal sai ta eluaegsesse valdusse 55 taluga lääni Somero ümbruskonnast Soomes. Sinna asutas ta Jurvala ja Härkälä mõisa (soome keeles Härkälän kartano, :fi).
Tondinahk

Tondinahk, ka moleskiin ja moolskin (inglise keelest moleskin 'mutinahk') on tugevdatud atlass-sidusega puuvillkangas, mille pealispind on karvastatud veluuritaoliseks. Kangast on kasutatud töörõivaste valmistamiseks ja raamatuköitmisel kaanekattematerjalina.
Pinellase maakond

Ajalugu

Pinellase maakond moodustati 1. jaanuaril 1912 Hillsborough' maakonna osast.
Piltene vald

Ajalugu

19. sajandi teisel poolel kandis vald saksa keeles nime Pilten. Aastal 1935 oli valla pindala 126 km² ja seal oli 1038 elanikku. Aastal 1945 moodustati vallas Piltene ja Rapate külanõukogud, aastal 1949 aga vald likvideeriti. Aastal 1954 liideti Piltene külanõukoguga likvideeritav Gārzde külanõukogu. Aastal 1956 Piltene külanõukogu likvideeriti ja liideti Piltene linnaga, kus see moodustas Piltene linna maaterritooriumi. 2009. aastast hakkas Piltene kuuluma Ventspilsi piirkonda, aastal 2010 eraldati aga Piltene vald linnast.

Loodus

Suurim jõgi on Venta jõgi. Järvedest asub vallas Venta soot 7,5 hektari suurune Vecventa järv. Vald ise asub Rannikumadalikul, idaosa aga Kursi madalikul. Valda jäävad mitmed liivaluited, mille kõrgus on 45 meetrit, need on ühtlasi ka valla kõrgeimad kohad.
Looduskaitse all on Ķīvmeža rahn, Lodiņi pärn ja Lagzdene park, lisaks kasvab vallas arvukalt looduskaitsealuseid nimetuid põlispuid.

Kaitstavad mälestised

Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Landze kirik, selle kolm uksekomplekti, altar ja kantsel, Landze kiriku muinaskalmed ning Lagzdīne linnamägi. Kohaliku kaitse all on Čunči keskaegne kalmistu ja Krītkalnsi keskaegne kalmistu.
Raidkiri

Raidkiri ehk epigraaf ehk inskriptsioon on tekst, mis on jäädvustatud (kõvale) materjalile, mille esmane otstarve ei ole kirjalike tekstide kandjaks olemine.
Antiikaja raidkirju uurib epigraafika.
Brocken

Brocken (ka Blocksberg) on Harzi mäestiku kõrgeim mägi. Kõrgus 1142 m.
Brockeni mäega on seotud palju legende. Johann Wolfgang von Goethe "Fausti" põhjal käisid iga aasta 30. aprilli ööl vastu 1. maid nõiad mäe otsas tantsimas.
Mäele ehitati 1935. aastal maailma esimene televisioonimast. USA lennuvägi purustas 17. aprillil 1945 mäe otsas oleva ilmajaama ja Brockeni hotelli, kuid teletorn jäi terveks. Selle hävitasid USA väed 1947, vahetult enne seda, kui pidid sellest piirkonnast lahkuma.
Aastatel 1973–1976 ehitati uus televisioonimast. Piirkond kuulutati 1957 suletud alaks ning seda kasutasid Nõukogude armee ja Stasi, sealhulgas spionaažiks. Ümber mäetipu ehitati 3,6 meetri kõrgune kivimüür, mis tänapäevaks on lammutatud.
Louis Blanc

Louis Blanc (29. oktoober 1811 – 6. detsember 1882) oli Prantsuse sotsialistlik poliitik ja ajaloolane.
1848. aasta revolutsiooni ajal oli Blanc ajutise valitsuse liige ja Luxembourgi komisjoni esimees. Sama aasta augustis emigreerus Inglismaale, oli aktiivne Prantsuse emigrantide ringkondades Londonis.
Niitjad kiudpilved

Niitjad kiudpilved (ladina keeles Cirrus fibratus, lühendid Ci fibratus, Ci fib) on kiudpilvede alaliik. Need pilved on valged, nad koosnevad pilveniitidest ja nendel on mitu vorme. Niitjad kiudpilved võivad olla nii paralleelsed kui ka läbipõimunud.
Gustav Axel Conrad Oehrn

Gustav Axel Conrad Oehrn (9. juuni / 21. juuni 1855 Võnnu – 24. september 1922 Riia) oli Eesti vaimulik ja Liivimaa kindralsuperintendent.
Algõpetuse sai ta aastatel 1862–1866 koduõpetaja käest. Aastatel 1866–1874 õppis ta Tartus gümnaasiumis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1874–1878. Oli aastatel 1878–1879 prooviaastal Räpina Miikaeli koguduses Friedrich Gustav Heinrich Wilhelm Masingi juures. Ordineeriti 25. märtsil 1879 õpetajaks.
Ta oli aastatel 1879–1892 Võnnu Jakobi koguduse õpetaja. Aastatel 1892–1901 oli ta Tartu Jaani koguduse ülemõpetaja. Lisaks oli ta aastatel 1890–1897 Võru praostkonna praost. Aastatel 1901–1906 oli ta Liivimaa kindralsuperintendent ja Liivimaa konsistooriumi asepresident. Aastatel 1907–1918 oli ta Venemaa luterlike koguduste toetusfondi Lõuna-Liivimaa piirkonnakomitee direktor.

Isiklikku

Tema isa Gustav Oskar Oehrn oli Võnnu Jakobi koguduse õpetaja, poeg Gustav Hermann Axel Oehrn oli Kärla Maarja-Magdaleena koguduse õpetaja ning hiljem Saksamaal Posenis Stolpi kreisis (praeguse haldusjaotuse järgi Mikorowos Słupski kreisis Pomorze vojevoodkonnas) Mickrow koguduse õpetaja.
Koitjärv (perekonnanimi)

Koitjärv on eesti perekonnanimi.
Nimede eestistamisel määrati Koitjärv uueks perekonnanimeks isikutele, kelle perekonnanimi oli Anderson, Graustein, Gross, Habicht, Hirsch, Kirstein, Köök, Kraupmann, Kreitsberg, Kriegeberg, Kriegerberg, Kronfeld, Kuktaal, Küttmann, Lätlane, Linzbach, Lusmann, Sidok, Uljata, Zeisig.
2018. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Koitjärv Eestis 20 mehel ja 19 naisel.
Elmar Kumari

Elmar Friedrich Kumari (kuni 16. juulini 1936 Elmar Friedrich Nesselberg; 3. märts 1907 Tallinn – 24. september 1936 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (leitnant).
Ta teenis Kalevi Üksikus Jalaväepataljonis, Haridus- ja sotsiaalministeeriumis riigikaitselise õpetuse instruktorina ja 1. Jalaväerügemendis. 24. septembril 1936 sooritas Elmar Kumari võlgade pärast Kadrioru pargis enesetapu.
Teda jäid leinama abikaasa Asta ja tütar Maili-Reet (hiljem Maili-Reet Värnik, kellel tütar Riina Maajärv ja poeg Peeter Värnik).
Põldsinep

Kirjeldus

Taim kasvab kuni 60 cm pikkuseks.
Varred on rohelised (võib esineda punakat pigmenti), enamasti siledad, kuid varrel võivad hajutatult olla ka jämedad karvakesed. Lehtedel on samuti karvakesed.

Kasvukohad

Põldsinepit esineb enim põldudel, s.t kultiveeritud maal. Põldsinep konkureerib tugevalt pinnase toitainetega, vähendab teiste põllukultuuride saagikust. Ideaalne muld põldsinepile peaks olema toitaine- ja lubjarikas.
On levinud kõikide põllukultuuride, eriti teraviljade hulgas.

Paljunemisorganid

Põldsinep õitseb suvel ja sügisel (maist augustini) ning paljuneb seemnetega, korraga levib 200 kuni 2000 seemet. Tihtipeale õitseb kuni talveni.

Õis

Põldsinepil on tihedad, kuldkollased kännasõisikud. Õisik on moodustunud neljast kroonlehest.
Varre tipus on 4 tupplehte, millele kinnitub õisik. Tupplehed levivad horisontaalselt. Neid on 4, need on 4-5 mm pikad, piklikud ja kitsad, rullunud servadega.

Seemned

Seemned idanevad kevadel tavaliselt kuni 2 cm sügavusel. Kõrge õlisisaldus seemnetes tagab nende pika elujõulisuse (rohkem kui 35 aastat).
Suve lõpus valminud seemned on ümmargused, 7-12 mm pikad, 1-2 mm jämedad, helepruunid/must-pruunid.

Viljad

Kaunad on sirged või kergelt kumerad, 4-5 cm pikad, 2 mm jämedad, kaetud lühikeste karvadega.
Peter August Friedrich

Elulugu

Peter August Friedrich sündis Schleswig-Holstein-Sonderburg-Becki hertsogi Friedrich Ludwigi (1653–1728) ja Schleswig-Holstein-Sonderburg-Augustenburgi printsessi Luise Charlotte (1658–1740) pojana. Tema isapoolsed esivanemad põlvnesid Taani kuninga Frederik II ja Liivimaa kuninga Magnuse nooremast vennast Johannist.
Peter August Friedrich teenis algul ooberstina Hessen-Kasseli sõjaväes kuni Venemaa keisrinna Anna Ivanovna ta Venemaa armeesse kutsus ja polkovniku aukraadi andis. Holstein-Beck osales 1735–1739 aastatel Vene-Türgi sõjas ning Kübarate sõjas 1742. aastal Rootsi vastu.
1743–1753 oli Peter August Friedrich Eestimaa kuberner. Seejärel asus Holstein-Beck uuesti sõjaväeteenistusse, sai général en chef'i auastme ja võttis osa Seitsmeaastasest sõjast.
1758–1762 oli ta uuesti Eestimaa kuberner. Schleswig-Holsteini päritolu Peeter III troonilepääsemise puhul ülendati Peter August Friedrich 1762. aastal kindralfeldmarssaliks ning määrati Eestimaa kindralkuberneriks ja samaaegselt Peterburi kubermangu kindralkuberneriks. Peale Peeter III kukutamist 1762. aasta juunis jäeti Holstein-Beck ilma Peterburi kindralkuberneri ametikohast, kuid ta jäi Eestimaa kindralkuberneriks, kellena töötas kuni oma surmani 1775. aastal.
Talle kuulus Haabneeme ja 26. mail 1758 keisrinna Jelizaveta Petrovna poolt kingitud Lagedi, Saha ja Viimsi mõis.
Teda autasustati Venemaa kõrgeima, Püha Andrease ordeniga. Lisaks sellele oli ta autasustatud Vene keisririigi Püha Aleksander Nevski, Preisi kuningriigi Musta Kotka ning Holsteini hertsogiriigi Püha Anna ordenitega.
Ta on maetud 18./19. märtsil Tallinnasse, Niguliste kiriku kõrvale püstitatud Holstein-Becki hauakabelisse.
Georgetown (Colorado)

Ajalugu

Georgetown asustati 1859. aastal Colorado kullapalaviku ajal. Pärast hõbeda avastamist 1864. aastal kasvas linn jõudsalt. Järgmistel aastatel avati Georgetowni ümbruses mitu kaevandust. 1880. aastaks oli linna jõukus suurenenud ja Leadville'iga võisteldi "Colorado kaevanduspealinna" tiitli üle. Hõbedapalaviku ajal 1893 ületas linna elanikkond 10 000 piiri ja Georgetownil oli võimalus saada Colorado pealinnaks. Linna elanikkond hakkas vähenema pärast hõbedapalaviku lõppemist. 1950. aastatel hakati Georgetownist looma talispordikeskust.
Loviisa tuumaelektrijaam

Loviisa tuumaelektrijaam on tuumaelektrijaam Soomes Loviisa linnas. Jaam asub Hästholmeni saarel umbes 90 km Helsingist ida pool.
Elektrijaamas on kaks nõukogude VVER-440-tüüpi surveveereaktorit. Mõlema reaktori võimsus on 490 MW.
Loviisa tuumaelektrijaam hakkas tööle 1977. aastal, kui reaktor Loviisa 1 hakkas elektrit tootma. Nelja aasta pärast, 1981. aastal võeti kasutusele reaktor Loviisa 2.
Loviisa tuumaelektrijaam kuulub energiakontsernile Fortum.

Probleemid

Aastal 2012 tuli teine reaktor sulgeda, kuna esimese reaktori remont tekitas selles häireid.
Sankt Marein im Mürztal

Sankt Marein im Mürztal on vald Austrias Steiermargi liidumaal Bruck-Mürzzuschlagi ringkonnas.
Elanike arv on 2016. aasta seisuga 2557.
Potala

Ajalugu

Esimese palee ehitas selle koha peale Songtsen Gampo 637. aastal. Seda nimetati kas valgeks või punaseks lossiks.
Tänapäevase palee rajamine algas 1645 V dalai-laama Lozang Gyatso juhtimisel pärast seda, kui tema nõuandja Konchog Chophel (surnud 1646) juhtis tähelepanu sellele, et see koht oli valitsuse asupaigaks väga sobiv, asudes Drepungi ja Sera kloostrite ning Lhasa vanalinna vahel. Palee rajati varasema lossi varemeile.
Palee on nimetatud müütilise Potalaka mäe järgi, mis on Avalokitešvara asupaik.
Palee välisehitiste ehitus kestis 3 aastat, aga siseehitiste ja nende sisemuse ehitamine koos kõigi kaunistustega kestis 45 aastat. Dalai-laama kolis koos oma valitsusega palees olevasse Valgesse lossi (Potrang Karpo) juba 1649, aga ehitus valmis 1694, 12 aastat pärast dalai-laama surma. Viimasena, 1690–94, ehitati paleesse Punane loss (Potrang Marpo). Esialgu kasutas dalai-laama Potalat üksnes talveresidentsina.
1959 toimunud Tiibeti ülestõusu ajal sai Potala suhteliselt vähe kahjustada, kuigi Hiina väed pommitasid palee aknaid. Samuti pääses Potala kahjustustest 1966 Kultuurirevolutsiooni ajal tänu Zhou Enlai isiklikule sekkumisele. Enlai oli tollal Hiina Rahvavabariigi peaminister. Sellegipoolest hävis palee arhiiv, kus oli enam kui 100 tuhat käsikirja, ürikut ja muud dokumenti. Need kas tassiti laiali, lihtsalt hävitati või said muul viisil kahjustada.
Potala palee kuulub koos Džokhangi templi ja Norbulingkaga UNESCO maailmapärandi nimistusse. Potala arvati sinna 1994, Džokhang ja Norbulingka lisati sinna vastavalt 2000 ja 2001.
Selleks, et vältida ülerahvastusest tulenevaid kahjustusi hoonele, on alates 1. maist 2003 palee külastajate arv piiratud 1600-ga. Ühtlasi vähendati palee lahtiolekuaega 6 tunnile päevas. Enne seda oli palees külastajaid keskmiselt 1500 päevas, aga see kõikus suurelt, ulatudes vahel isegi 5 tuhandeni. Pärast 2006 lõpetatud restaureerimist ei lasta külastajaid enam palee katusele. Pärast seda, kui 1. juulil 2006 avati Lhasani viiv Qingzangi raudtee ja seega lihtsustus Lhasasse pääsemine, suurendati külastajate arvu, keda päevas paleesse lastakse, 2300-ni, aga see arv saab sageli juba keskhommikuks täis. Samuti pikendati turismi tippajaks juulist septembrini lahtiolekuaega.
Balti Uurimuste Edendamise Ühing

Balti Uurimuste (Uuringute) Edendamise Ühing (tõlgitud ka kui Balti Teaduste Edendamise Ühing; inglise keeles Association for the Advancement of Baltic Studies, lühend AABS) oli 1968. aastal asutatud teadusorganisatsioon, mis keskendus Baltimaadega seotud teadustegevusele, vastavate teadusväljaannete ja -artiklite väljaandmisele.
AABS-i üks asutajaliikmeid oli Hellar Grabbi.
Aastatel 1992–1994 oli AABS-i president Toivo Ülo Raun.
Viktor Grigorjev

Viktor Petrovitš Grigorjev (vene Виктор Петрович Григорьев; 14. märts 1925 – 9. veebruar 2007 Moskva) oli vene keeleteadlane, esperanto keele uurija ja arendaja.
Ta osales Teises maailmasõjas. Lõpetanud 1950. aastal Potjomkini-nimelise Moskva Linna Pedagoogilise Instituudi keeleteaduskonna, jätkas ta õpinguid sama instituudi aspirantuuris, mille lõpetas aastal 1954. Järgmisel aastal kaitses Viktor Grigorjev oma kandidaadiväitekirja teemal "Liitsõnade moodustamise teooria mõningaid küsimusi". Aastal 1978 anti talle filosoofiadoktori kraad. Tema doktoritöö ilmus 1979 raamatuna "Sõna poeetika (vene nõukogude luule põhjal)" (Поэтика слова (на материале русской советской поэзии)).
Aastast 1952 töötas Viktor Grigorjev NSV Liidu Teaduste Akadeemia juures ajakirja Voprossõ Jazõkoznanija toimetuse liikmena. Aastal 1958 asus ta tööle Teaduste Akadeemia Vene Keele Instituuti, oli seal aastani 1962 teadussekretär ja aastast 1975 kuni surmani eri osakondade juhataja. Viimastel eluaastatel juhatas Grigorjev korpuslingvistika ja lingvistilise poeetika osakonda.
Esperantoloogia kõrval tegeles ta hispaania keele, lingvistilise poeetika, stilistika, liitsõnade moodustamise, leksikograafia, keelekultuuri, keeleteaduse ajaloo, 20. sajandi vene luulekeele ja avangardistliku luuletaja Velimir Hlebnikovi loomingu uurimisega. Esperanto keele seisukohalt oli kõige olulisem tema tegevus esperanto-vene sõnaraamatu teadustoimetajana ja oponendina esperantoloogia küsimusi käsitlevate teadustööde kaitsmisel.
1970.–1980. aastatel tegeles Grigorjev kogumiku "Strukturaallingvistika probleemid" (Проблемы структурной лингвистики) koostamise ja toimetamisega. Tema koostatud on ka 1976. aastal ilmunud kogumik "Lingvistika ja poeetika" (Лингвистика и поэтика).
Viktor Grigorjev suri 9. veebruaril 2007 Moskvas infarkti tagajärjel. Ta tuhastati ja maeti Moskva Hovanski kalmistule.
Eesti-Austraalia suhted

Eesti-Austraalia suhted on kahepoolsed suhted Eesti Vabariigi ja Austraalia Ühenduse vahel.
Kahe riigi vahelised suhted said alguse 22. septembril 1921, kui Austraalia valitsus tunnustas esmakordselt Eesti iseseisvust. Pärast Eesti taasiseseisvumist tunnustas Austraalia uuesti 27. augustil 1991 ühena esimestest riikidest Eesti iseseisvust. Kahepoolsed diplomaatilised suhted taastati 21. novembril 1991.
Tänapäeval on suhted Austraaliaga olulised ka seetõttu, et Austraalias asub üks suuremaid eestlaste kogukondi väljaspool Eestit. 1986. aastal elas Austraalias rahvaloenduse andmetel 6334, 1996. aastal 7537 ja 2006. aastal 8232 eestlast.

Eesti esindamine Austraalias

Eesti nimetas esimese suursaadiku Austraalias ametisse 2007. aastal, kuid aastatel 2007–2010 täitis neid kohuseid Eesti suursaadik Jaapanis, kes resideeris alaliselt Tōkyōs. Alates 2010. aastast resideeris Eesti suursaadik Austraalias alaliselt Tallinnas. 2011. aastal avati Eesti esimene alaline diplomaatiline esindus Austraalias – Eesti peakonsulaat asukohaga Sydney's.
5. detsembril 2014 otsustas Eesti valitsus avada Austraalia pealinnas Canberras suursaatkonna. Ametlikult alustas suursaatkond tegevust 18. veebruaril 2015 ja alates 4. augustist 2015 tegutseb see Canberras asuva Soome suursaatkonna ruumides. Sama saatkond korraldab ka Eesti suhteid Uus-Meremaaga. 30. juulil 2012 nimetati Eesti suursaadikuks Austraalias Andres Unga. Oma volikirja esitas Unga Austraalia kindralkubernerile 28. märtsil 2013.
Lisaks suursaatkonnale on Eestil Austraalias neli aukonsulaati. Eesti aukonsulid tegutsevad Adelaide'is, Brisbane'is, Hobartis ja Perthis.

Austraalia esindamine Eestis

Alates 1992. aastast esindab Austraaliat Eestis Austraalia suursaadik Rootsis, kes resideerib alaliselt Stockholmis. Sama suursaatkond korraldab lisaks Rootsile ja Eestile ka Austraalia suhteid Läti ja Soomega. 13. novembril 2012 nimetati Austraalia suursaadikuks nendes riikides Gerald Thomson. Ta esitas oma volikirja Eesti presidendile 27. märtsil 2013.
Tallinnas asub Austraalia aukonsulaat, kus Austraalia diplomaatilisi huve esindab aukonsul Mati Peekma.
Vana-Kasti mõis

Vana-Kasti mõis (saksa keeles Alt-Kasty) oli rüütlimõis Märjamaa kihelkonnas Läänemaal. Nüüdisajal jääb mõis Rapla maakonda Märjamaa valda.
Mõisat mainiti esimest korda 1488. Keskajal oli mõisa kohal Üxküllide vasallilinnus (Kasti vasallilinnus). 18. sajandi lõpus ehitati kahekorruseline peahoone, mida 19. sajandi algul ehitati veidi ümber. Ehkki 1905 hävis peahoone tulekahjus, siis see taastati originaalitruult.
Vana-Kasti kõrvalmõis oli Uue-Kasti mõis (Neu-Kasty).
Alma-Sofia Miettinen

2015 – praeguseni. "Dye My Hair"

2016. aasta märtsis sõlmis Alma plaadilepingu Universal Music'uga. Juunis 2016 ilmus tema debüütingel "Karma".
28. oktoobril 2016 ilmus tema debüüt-EP "Dye My Hair", sellelt võib kuulata ka laulu "Karma".
Singel "Chasing Highs" anti välja märtsis 2017.
Rahvuslik Töökoondus

Rahvuslik Töökoondus oli Eestis aastatel 1931–1932 tegutsenud pahempoolne erakond.
Erakonna asutas koos oma toetajatega Riigikogu liige Juhan Vilms, kes astus 1930. aastal välja Tööerakonnast, tuues põhjenduseks, et erakonna juht Otto Strandman ei teostanud riigivanemana Tööerakonna põhimõtteid. Töökoondus registreeriti 1931. aasta oktoobris. Selle sihiks oli, põhikirja kohaselt, koondada rahvuslikul alusel seisvaid järkjärgulist sotsiaalset edenemist pooldavaid ja väikeeraomandust tunnistavaid kodanikke.
1932. aasta jaanuaris allkirjastasid Töökoonduse ja Eesti Rahvaerakonna esindajad kokkuleppe osaleda 1932. aasta Riigikogu valimistel ühiselt ja seejärel täielikult ühineda, aga kui Rahvaerakond ühines enne valimisi Tööerakonnaga, moodustades Rahvusliku Keskerakonna, siis läks Töökoondus valimistele eraldi. Erakond kogus 1,9% häältest, jäädes seega kaheprotsendilise valimiskünnise alla, ning esitas selle peale riigikohtule kaebuse, milles leidis, et erakonnale antud hääli oli tühistatud suuremal arvul, kui selleks oli põhjust. Riigikohus jättis Töökoonduse kaebuse rahuldamata.
Pärast lüüasaamist valimistel ühinesid paljud Töökoondusega liitunud endised tööerakondlased Rahvusliku Keskerakonnaga. 1933. aasta kevadel kavatsesid nad Keskerakonnas kasvanud poliitiliste pingete tõttu registreerida uuesti erakonna Rahvuslik Töökoondus, aga lõpuks sellest plaanist loobuti.
Kalev Katus

Kalev Katus (29. oktoober 1955 Tallinn – 11. juuni 2008) oli Eesti rahvastikuteadlane.
Pärast keskkooli lõpetamist astus Kalev Katus Moskva Riiklikku Ülikooli, mille majandusteaduskonna poliitilise ökonoomia eriala spetsialiseerumisega rahvastikuteadusele ta 1979. aastal lõpetas ja kus 1982. aastal kaitses kandidaadikraadi. 
Eestisse naastes asus ta arendama kodumaist rahvastikuteadust, esmalt TPI linnalaboris, alates 1986. aastast Eesti Kõrgkoolidevahelises Demouuringute Keskuses ning hiljem Eesti Demograafia Instituudi eesotsas, mida juhtis viimased kaheksa aastat kuni surmani. Alates 1994. aastast oli Kalev Katus seotud Tallinna Ülikooliga, kus ta töötas demograafiaprofessorina.
Teadlasena tegeles Kalev Katus andmekorraldusega, ta oli riigiesinduslike sündmuslooliste küsitluste ja rahvastikuteabe ühtlusarvutuste algatajaid, samuti rahvastiku päritolu ja põlisuse käsitleja.
Aastal 2000 sai Kalev Katus kui kollektiivi juht koos Allan Puuri, Luule Sakkeuse ja Asta Põldmaga riigi teaduspreemia sotsiaalteaduste alal monograafia "Rahvastiku vananemine Eestis" eest.
Newcombi paradoks

Newcombi paradoks ehk Newcombi probleem on filosoofias ja matemaatikas mõtte-eksperiment, mis kujutab mängu kahe osaleja vahel, kellest üks (superintelligentne olevus) peab ennustama teise valikut. Kas probleem on paradoks, on vaieldav.
Newcombi paradoksi loojaks peetakse füüsikateoreetikut William Newcombi (surnud 1999), California Ülikooli professorit Lawrence Livermore'i Riiklikus Laboratooriumis. Ta avastas paradoksi 1960. aastal, kuid selle avaldas esmakordselt 1969. aastal filosoofiakogukonnas levitatud töös Robert Nozick ning see ilmus Scientific Americanis Martin Gardneri kolumnis 1974. aastal. Tänapäeval on see paljudiskuteeritud probleem otsustusteooria filosoofilises harus.
Aime Ruus

Aime Ruus (kuni 2008 Aime Pajumägi; sündinud 30. augustil 1968 Viljandis) on eesti tehnikateadlane.

Elulugu

Ta lõpetas 1986 Põltsamaa Keskkooli, 1991 EPA maainseneriteaduskonna maaparanduse erialal, 1991–1993 EPMÜ maaehituse instituudi magistrant, tehnikamagister (2001, EPMÜ), väitekiri "Veiste sügavallapanul külmlautade sobivusest Eestis" (Tartu, 2001), Ph.D. (maaehitus, 2007, EMÜ), väitekiri "Unisolated cowsheds. Ventilation and aspects of building physics" (Tartu, 2007). 
Oli 1991–92 EPMÜ ehitusmehaanika kateedri laborijuhataja, 1995–96 maaehituse instituudi assistent, 1996–99 OÜ Geotar maamõõtja, 1999–2005 EPMÜ maaehituse instituudi lektor, 2005– EMÜ metsandus- ja maaehitusinstituudi lektor.

Teadustöö

Uurimisvaldkond: veiste külmlaudad – ehitusfüüsikalised aspektid, ventilatsioon, lehmade heaolu automaatse hindamise võimalused nendes. Üle 10 teadustrükise.
Adairi maakond (Kentucky)

Ajalugu

Maakond moodustati 1802. aastal.