Taskuhääling

Taskuhäälingu olemus

Taskuhäälingu puhul saab tellija ise valida, millal ja milliseid saateid ta kuulab. Seetõttu räägitakse taskuhäälingust ka kui „asünkroonsest“ ehk „on demand“ raadiost. „On demand radio“ võiks näiteks tõlkida ka „nõuderaadioks“. Samas on „on demand“ raadio ja taskuhäälingu vahel teatud erinevused. „On demand“ raadios võib kuulaja samuti ise oma mängukava koostada, lugusid taasmängida jne, ent taskuhäälingu puhul ei pea kuulaja ise uusi saateid ega lugusid kontrollimas käima, vaid need salvestatakse otse kasutaja kettale ja neid saab kergesti teiste seadmete vahel jagada. Adam Curry nimetab taskuhäälingut ka “meediumiks, mis loob tulevikus võimaluse kõikidel teha ise raadiot, selle asemel, et seda lihtsalt kuulata“ .
Ingliskeelses igapäevakasutuases tähendab podcast ehk taskuhääling tihti digitaalset audio- või videofaili, mida levitatakse Internetis ühiskasutuseks, ning mida saab alla laadida veebikanalite kaudu kaasaskantavatesse meediapleieritesse ja personaalarvutitesse. Taskuhäälingut eristab teistest digitaalse meedia formaatidest see, et ühe ja sama sisuga materjali on võimalik eri veebisaitidel korraga kasutada, seda saab endale tellida ning see laaditakse automaatselt alla, niipea, kui taskuhäälingu omanik lisab uue materjali . Taskuhääling töötab samal põhimõttel kui RSS-voo lugeja või uudisteagregaator (news aggregator) . Ainuke erinevus on siin see, et antud juhul on tekstifaili asemel tegemist audio- või videofailiga.

Terminoloogia

Ingliskeelsed terminid podcast ja podcasting võeti maailmas kasutusele 2004. aastal, kombineerides sõnu „iPod“ ja „broadcast“ (ringhääling). Nagu ka termin „broadcast“ võib ka „podcast“ viidata kas materjalide hulgale või meetodile, millega neid materjale üheaegselt avaldatakse – seda viimast nimetatakse ka „podcastinguks“. Näiteks Wikipedias nimetatakse podcasti omanikku või autorit „podcasteriks“, podcasti kasutamist aga „podcatchinguks“. Vastav tarkvara on aga „podcatcher“ , mida Peeter Marvet nimetab podcasti tutvustavas saates „taskuhäälingu kliendiks“ . Sõna „podcatching“ aga on Wikipedia põhjal tuletis sisuliselt sünonüümsest sõnast „broadcatching“ .
Termini „podcasting“ pakkus 2004. aastal esimesena välja Ben Hammersley oma „The Guardianis“ ilmunud artiklis „Audible revolution“ (Kuuldav revolutsioon). Ta kirjutab: „MP3-mängijad, nagu Apple'i iPod, paljude inimeste taskutes, audio loomiseks mõeldud odav või tasuta tarkvara ning veebilogid Internetis – sellega on olemas kõik koostisosad amatöörraadiote buumi tekkimiseks. Aga kuidas seda nimetada? Audioblogging? Podcasting? GuerillaMedia?“ 
Podcast kirjeldab tehnoloogiat, mis kasutab audiaalse materjali väljastamist veebilehtedelt vastava materjali kasutajatele, kes tavaliselt kasutavad iPodi või mõnda muud MP3 vormingut toetavat seadet . Kuigi podcast ei ole otseselt seotud Apple’i iPodiga, oli Apple esimene, kes arendas välja ja hakkas kasutama oma kaasaskantavas meediapleieris iPodis podcastingu skripte. Kui aga iPodi kõrvale hakkasid tekkima teisedki seadmed, mis suutsid käidelda podcasti voogusid, defineerisid mõned pooled termini ümber, sõnastades seda kui lühendit väljendist „Personal On Demand broadCASTING“ või soovitasid kasutada hoopiski väljendit „netcast“. 
Eesti keelde on IT-alase tõlke ja lokaliseerimisega tegeleva firma Tilde peatoimetaja Valli Voor tõlkinud sõna „podcast“ kui „taskuhääling“, mis oleks analoogne sõnaga „ringhääling“, ning sõna „podcasting“ kui „taskuhäälingusaade“. Ühte osa taskuhäälingusaatest (episode) soovitatakse aga nimetada „saatelõiguks“.
Nimetus „taskuhääling“ on kasutajate seas ka hästi vastu võetud, seda on laiemalt tutvustanud podcasti üks maaletoojaist, Peeter Marvet. Tema pakub välja ka sõnad „paunhääling“ ja „rahvahääling“, kuigi viimane viitab eelkõige nn isetehtud raadiotele . Kuna podcasti kasutaja ei pea olema vajalikul hetkel raadio ees (ehk sünkroonis), siis räägitakse podcastist ka kui asünkroonsest raadiost. IT ja sidetehnika seletav sõnaraamat annab podcasti vasteks aga „netisaade“, ning kirjeldab seda kui „audio- ja videofailide levitamist Internetis RSS või Atom vormingus kuulamiseks ja vaatamiseks arvuti või pleieriga“ . Selle ning Podhead.net leheküljelt kirjeldatud „netcast“ eeskujul võiks põhimõtteliselt kasutada ka näiteks terminit „netihääling“. Samas võib see aga eksitav olla, sest neti kaudu võib edastada saateid ka muudel viisidel kui vaid podcasti kujul.
eMug nimetab sõna „audioblogging“ eeskujul podcasti ka „heliblogiks“. Samuti oleks ilmselt üsna mõistetav ka termin „audioblogi“, eriti kuna see moodustab loogilise paari ka video podcasti eestikeelsele vastele „videoblogi“. E-õppe terminite sõnastik toob sisse mõiste „audiovoog“ ning pakub selle sünonüümina ka mõistet „audiosööde“. Podcastile on pakutud veelgi mitmesuguseid vasteid. Näiteks on Eesti Internetifoorumites olnud välja pakutud sõna „mäluraadio“ ning rootsikeelsest vastest „podradio“  võiks eesti keelde kujundada sõna „podraadio“. Ilmselt oleks võimalusi veelgi, ent sõna „taskuhääling“ on Eesti meediamaastikul juba üsna kindlalt kanda kinnitanud. Kuna tegemist on nüüdseks juba ametlike tõlgetega, siis on soovitatav „podcasti“ tähistamiseks kasutada terminit „taskuhääling“ ning „podcastingu“ tähistamiseks terminit „taskuhäälingusaade“. 
Video podcasti kutsutakse mõnikord lühidalt ka „vidcastiks“ või „vodcastiks“. Samuti kasutatakse termineid „videoblog“ ehk „vlog“, seda eelkõige ajaveebide kohta, kus postitusteks on videoklipid. Neid termineid kohtab ka eestikeelses meedias, kõige levinum on ilmselt „vlog“. E-õppe terminoloogia sõnastik pakub välja ka terminid „videovoog“, „videohääling“ ja „videosööde“ .

Taskuhäälingusaate valmimise etapid

Jonathan Sterne et al  toovad välja kolm põhilist etappi, mis läbitakse taskuhäälingusaate ehk podcasti ideest kuulamiseni. Samuti on Podcasting Tools veebilehel  kirjeldatud mõned sammud, mis läbitakse ideest saate kuulamiseni. Järgnevalt on nimetatuid kombineerides toodud välja 8 etappi.