google/wiki40b huggingface dataset:
Urban Symphony

Eurovisiooni lauluvõistlus

Ansambel valiti 7. märtsil 2009 Eestit esindama 2009. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Moskvas. "Eesti laulu 2009" finaalis esitati laul "Rändajad", millele tausta laulsid Marilin Kongo ja Mirjam Mesak. Poolfinaalis 14. mail saavutati 3. koht, 16. mail toimunud finaalis 6. koht.
Lõuna-Aafrika Vabariigi jalgpallikoondis 2002. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel

Lõuna-Aafrika Vabariigi jalgpallikoondis 2002. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel
Lõuna-Aafrika Vabariik jõudis teist korda järjest jalgpalli MM-finaalturniirile.

Peatreener

Jomo Sono
Arnold Talvet

Arnold Talvet (kuni 1936. aastani Arnold Tallenhof, 25. veebruar 1907 Riia – 5. märts 1996 Tallinn?) oli Eesti sõjaväelane (leitnant).
Teenis Soomusrongirügemendis, alates 1. detsembrist 1935 Auto-Tankirügemendis, lõpetas Sõjakooli.
Tšernigivi oblast

Haldusjaotus

Oblast on jaotatud 22 rajooniks ja 3 oblastilise alluvusega linnaks (Tšernigiv, Nižõn ja Prõluki).

Rahvastik

Oblastis on Ukraina kõige madalam loomulik iive: 2006. aastal oli sündimuse üldkordaja 8,1; suremuse üldkordaja 21,1, ja loomuliku iibe kordaja -13,0; 2008. aastal olid vastavad näitajad 8,9; 21,1 ja -12,2.
2001. aasta rahvaloenduse andmeil on 93,5% elanikest ukrainlased, 5% venelased ja 0,6% valgevenelased.

Asulad

Kokku on oblastis 15 linna, 30 alevit ja 1429 küla.
Pierre Poiret

Pierre Poiret (15. aprill 1646 Metz – 21. mai 1719 Rijnsburg Leideni lähedal) oli prantsuse kristlik müstik ja filosoof, kalvinistlik vaimulik.
Hadrianus (Kulõk)

Hadrianus (ukraina keeles Адріан Adrian; kodanikunimega Руслан Іванович Кулик  Ruslan Ivanovõtš Kulõk; sündinud 25. märtsil 1972 Stavnõtsja külas Hmelnõtskõi oblastis Ukraina NSV-s) on Ukraina Õigeusu Kiriku Šepetivskõi piiskop.
Ēvele mõis

Ēvele mõis (saksa keeles Alt-Wohlfahrt, läti keeles Ēveles muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Ēvele kihelkonnas. Nüüdisaegse haldusjaotuse järgi asub Lätis Burtnieki piirkonnas Ēvele vallas Ēvele asulas.

Ajalugu

Piirkonda (Alt-Wohlfart) on esimest korda mainitud 1562, kui piirkonna omanikuks sai Höweln. Tema järgi sai mõis ka lätikeelse nime.

Mõisa suurus

Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 9 ja 1/2 adramaad, sellele allus 242 mees- ja 280 naishinge.

Karjamõisad

Mõisa koosseisu kuulus kolm karjamõisa: Mūrnieki (Murneek), Sucēni (Sutzeehn) ja Zaltes (Salte).

Mõisaansambel

Mõisa park ja aastal 1793 valminud ait on arvele võetud Läti arhitektuurimälestistena.
Mūsá Kūsā

Mūsá Kūsā (ka Mussa Kussa; موسى كوسا ; sündinud 1950) on Liibüa diplomaat ja poliitik, Liibüa välisminister 4. märtsist 2009 kuni 30. märtsini 2011.
Ta on lõpetanud Michigani ülikooli sotsioloogia erialal. 1980 määrati ta Liibüa suursaadikuks Suurbritannias, kuid veel samal aastal saadeti ta riigist välja, sest oli lubanud kõrvaldada Suurbritannias elavad Liibüa opositsioonitegelased. 1984 asus ta tööle Liibüa välisluures (Mathaba) ning 1994–2009 töötas ta Liibüa luurejuhina.
Mūsá Kūsā astus 30. märtsil 2011 välisministri ametist tagasi, protestides Mu‘ammar al-Qadhdhāfī režiimi rünnakute vastu tsiviilisikutele. Ta palus pelgupaika Suurbritannias. 2012. aasta seisuga elas ta Kataris.
Piret Raud

Elukäik

Piret Raud on sündinud 1971 Tallinnas lastekirjanike Eno Raua ja Aino Perviku tütrena. Lõpetanud Tallinna 7. Keskkooli 1989 ja Eesti Kunstiakadeemia 1995. aastal. Omandas 1998 magistrikraadi graafika erialal. Töötanud peamiselt vabakutselise kunstniku ja kirjanikuna, mõnda aega ka lasteajakirja Täheke peatoimetajana. Eesti Kunstnike Liidu ja Eesti Vabagraafikute Ühenduse liige 1998. aastast, Eesti Kirjanike Liidu liige 2006. aastast.

Isiklikku

Ta on lastekirjanike Eno Raua ja Aino Perviku tütar. Piret Raual on vennad Rein Raud ja Mihkel Raud.

Looming

Alates 1992. a osalenud näitustel Eestis, Lätis, Leedus, Soomes, Rootsis, Taanis, Saksamaal, Inglismaal, Itaalias, Hispaanias, Slovakkias, Venemaal, Iraanis, Jaapanis, Argentinas ja Ameerika Ühendriikides. Piret Raua tööd on esindatud Eesti Kunstimuuseumi ja Eesti Rahvusraamatukogu kogudes. Lisaks raamatuillustratsioonile on viljelenud ka vabagraafikat.
Piret Raud on üks tänapäeva Eesti edukamaid lasteraamatuautoreid ja -kunstnikke. Ta on illustreerinud üle neljakümne raamatu ning avaldanud üheksateist lasteraamatut. Tema lasteluuletusi ja lühijutte on ilmunud kogumikes ja ajakirjas Täheke. Piret Raua illustreeritud raamatud on võitnud konkurssidel arvukalt auhindu kodu- ja välismaal. Lastekirjanikuna on ta saanud Kultuurkapitali kirjanduse sihtkapitali aastapreemia kolmel korral (2005, 2008 ja 2015). 2012. aastal kanti Piret Raua nimi IBBY (Rahvusvaheline Noorsookirjanduse Nõukogu) aunimekirja. Tema kirjutatud ja illustreeritud raamatuid on korduvalt avaldatud ka väljaspool Eestit (Prantsusmaal, Jaapanis, Itaalias, Lätis, Saksamaal jm).
Bernard Mayo

Bernard Mayo (1921 Leicester – 14. veebruar 2000) oli inglise filosoof.
Ta töötas 1968. aastani Birminghami Ülikoolis. Seejärel oli ta kuni emeriteerumiseni 1983 Saint Andrewsi Ülikooli moraalifilosoofia professor.
Ta oli 1956–1965 ajakirja Analysis ja 1973–1980 ajakirja The Philosophical Quarterly
Alfred Tennyson

Alfred Tennyson, esimene parun Tennyson FRS (6. august 1809 – 6. oktoober 1892) oli Suurbritannia ja Iirimaa poeet-laureaat kuninganna Victoria valitsemise ajal ja üks Victoria ajastu kuulsaimaid inglise luuletajaid.
Sümptom

Semiootika

Semiootikas vaadeldakse sümptomeid haiguste märkidena.
Sulțān bin ‘Abd al-‘Azīz

Sulțān bin ‘Abd al-‘Azīz Āl Sa‘ūd (araabia keeles سلطان بن عبد العزيز آل سعود‎; 5. jaanuar 1928 – 22. oktoober 2011) oli Saudi Araabia kroonprints 2005–2011 ja asepeaminister 1982–2005. Ta oli Ibn Sa’udi poeg ja kuningas Abdullahi vend. Ta sai 1947. aastal Riadi kuberneriks ja 1953. aastal riigi esimene põllumajandusminister.
Hiljem oli ta riigi kaitse- ja lennundusminister ning rahvusliku lennufirma Saudi Arabian Airlinesi juhatuse esimees.
Sultani poeg Bandar bin Sultan on endine Saudi Araabia suursaadik USAs.
Navitrolla

Elukäik

Kunstnikunimi Navitrolla on tuletatud kahe külanime liitmisest: Navi külast on pärit kunstniku ema ning Trolla külast tema isa. Navitrolla lõpetas Viive Kuksi kolmeaastase kunstistuudio. Õppis Tartu Ülikoolis geoloogiat, proovis astuda Eesti Kunstiakadeemiasse õppima arhitektuuri ja maali, kuid ei läbinud konkurssi. Osales 1990. aastal kunstirühmituse Lüliti asutamises.
Aastast 1993 vabakutseline kunstnik. Naivistlik maalimislaad tõi talle kiiresti tuntuse. 
Aastail 1997–2001 pidas Navitrolla kunstigaleriid nii Tallinnas kui ka Tartus. Praegu asub ainus Navitrolla galerii Tallinna vanalinnas. Navitrolla elab ja töötab Lõuna-Eestis.

Isiklikku

Navitrolla poeg on räppar Azma. Navitrolla onu on eesti teadusfilosoof Enn Kasak.

Looming

Viljelenud maali, graafikat ja tegevuskunsti, rohkesti töid on avaldatud postkaartidel ja kalendrites. Navitrolla on teinud ka kujunduse Tallinki parvlaevale Galaxy.
Navitrolla kunsti on liigitatud küll naivismi, küll sürrealismi äärealadele. Sagedaseks motiiviks on mitmesugused loomad nende jaoks harjumatus keskkonnas ja unenäoliste maastike taustal (nt troopilisele Aafrikale omased loomad põhjamaises looduses). Visuaalselt ja maalitehniliselt meenutavad Navitrolla maalid omaaegset Madalmaade talupojakunsti: lihtsad olustikulised motiivid, peenelt väljatöötatud detailid ja teataval määral ka kompositsiooni ülesehitus. Navitrolla piltidel korduvad stseenid, kus peamine idee, mis pildile mõtte ja ka pealkirja annab, on tavaliselt nurgas või esmapilgul märkamatu. Piltide pealkirjad on orgaaniliselt kujutatuga seotud. Navitrolla loomingus võib näha ka koomiksikunsti mõjusid: lühikest lugu, mis lõpeb ootamatu puändiga. Navitrolla on koomiksirea lühendanud üheks humoorikaks pildiks.  
Navitrolla on öelnud, et kõige suurem mõte, mida ta vaatajatele edastada tahab, on see, et maalides on ta õnnelik ja selle läbi on ta muutnud maailma ühe inimese võrra õnnelikumaks.
Navitrolla näitusi on toimunud hulgaliselt nii Eestis kui ka välismaal. 2008. aasta jaanuaris korraldas ta Tate Modernis näituse oma Londonis maalitud piltidest.
Parun

Eestis

Venemaal seati parunitiitel sisse alles 18. sajandil, mil ka Balti kubermangude aadlisuguvõsade esindajad said õiguse ennast paruniks tituleerida. Keiser Aleksander II ajal anti rida parunitiitleid ka neile aadlikele, kel neid varem polnud. Seetõttu kasutasid parunitiitlit sageli ka suguvõsad, kes tegelikult kandsid varem vabahärra (Freiherr) tiitlit.
Erinevalt vabahärratiitlist tarvitati parunitiitlit ilma partiklita von (mõningate eranditega).
Kuna Eesti alamaadli seas oli rohkelt just parunitiitli kandjaid, on eesti keeles levinud tava kõnelda "parunitest" ka saksa(keelse) aadli üldnimetusena.
Suat Atalık

Suat Atalık (sündinud 10. oktoobril 1964 İstanbulis) on türgi maletaja, rahvusvaheline suurmeister (1994). 
1988. aastal sai Atalık FIDE-lt rahvusvahelise meistri nimetuse. 30-aastaselt sai ta esimeseks türgi rahvusest malesuumeistriks. Ta on kolmekordne Türgi malemeister (1987, 1988, 2007) ja kahekordne Vahemere maade malemeister (2005, 2006). 
Atalık mängis maleolümpiatel: Türgi (1984–1988, 1992, 1994, 1998, 2006) ja Bosnia ja Hertsegoviina (2002, 2004) võistkonna koosseisus. 
Ta abiellus  2005. aastal naiste malesuurmeistri Jekaterina Polovnikovaga.
Lilli Hazak

Lilli Hazak (sündinud 23. septembril 1937) on Eesti jurist, endine riigiprokurör.
1960. aastal lõpetas ta õpingud Tartu Riikliku Ülikooli õigusteaduskonnas. Aastatel 1960–1962 oli Haapsalu sotsiaalkindlustuse  osakonnajuhataja. 1962–1965 sotsiaalkindlustuse ministeeriumi inspektor. 1965–1972 Harju prokuratuuri abiprokurör  1972–1974 Tallinna prokuratuuri abiprokurör. 1974. aastast kuni vähemalt 2001. aastani, kuid avalike andmete puudumise tõttu täpsemalt teadmata ajani töötas Lilli Hazak prokuratuuris prokurörina ja riigiprokurörina.
Schwarzburg-Sondershausen

Ajalugu

Schwarzburg-Sondershausen oli krahvkond aastani 1697. Sel aastal sai sellest vürstkond, mis kestis kuni Saksa monarhiate langemiseni Novembrirevolutsioonis aastal 1918. Seejärel sai sellest vabariik.
Aastal 1920 ühines see teiste piirkonna väikeriikidega, et moodustada Tüüringi osariik. Schwarzburg-Sondershauseni pindala oli 862km² ja rahvaarv 85 000 (1905).
Flemming Jørgensen

Flemming Duun Jørgensen; hüüdnimi Bamse 'karu' (7. veebruar 1947 Randers – 1. jaanuar 2011 Egå) oli taani laulja ja näitleja.
Ta oli ansambli Bamses Venner laulja ning basskitarrist. Ta rajas selle ansambli 1973. Ansambel esitas algul taani keeles välismaa laule, kuid hiljem kirjutas Bamse ansambli laulude sõnad ja muusika tavaliselt ise ning lõi laule ka teistele esitajatele. Aastal 1980 võitis ta ansambli Bamses Venner esitatud lauluga "Tænker altid på dig" Eurovisiooni lauluvõistluse Taani eelvooru Dansk Melodi Grand Prix ning laul tuli 1980. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel 14. kohale.
Samuti andis ta välja sooloplaate. Aastal 1999 ilmus tal rokilikum album "Stand By Me". Aastal 2010 ilmunud viimasel albumil "Tæt på" laulab ta Kim Larseni, Anne Linneti, Michael Falchi ja teiste poolt talle kirjutatud laule.
Tema albumeid (sooloalbumeid ja ansambli Bamses Venner albumeid) anti välja kokku 3,5 miljonit eksemplari.
Ta mängis ka filmides. Rolli eest Jon Bang Carlseni filmis "Ofelia kommer til byen" pälvis ta 1986 aasta parima meeskõrvalosatäitja Roberti.
Pärnamäe hiis

Pärnamäe hiis (ka Jägala Pärnamäe hiis) on hiis Harjumaal Jõelähtme kihelkonna ja valla Jägala ja Haljava külas.
Ranulph Fiennes

Söör Ranulph (Ran) Twisleton-Wykeham-Fiennes (sündinud 7. märtsil 1944 Windsoris Inglismaal), on Suurbritannia seikleja ja mitme vastupidavusrekordi omanik, samuti viljakas kirjanik. Ta on 3. baronet ja Briti impeeriumi ordu ordeni omanik.
Fiennes teenis kaheksa aastat Briti armees, sealhulgas perioodi mässuvastases teenistuses Omaani sultanaadi armees. 
1960. aastatest hakkas ta korraldama mitmesuguseid ekspeditsioone. Ta oli esimene inimene, kes jõudis mööda maad liikudes nii põhja- kui ka lõunapoolusele, ning esimene inimene, kes ületas jalgsi Antarktika. 2009. aasta mais, 65-aastasena, ronis ta Džomolungma tippu. Guinnessi rekordite raamatu andmetel on ta maailma kuulsaim elav seikleja. 
Fiennes on oma ekspeditsioonidest ja elust armeeteenistuses kirjutanud palju raamatuid. Eesti keeles on neist ilmunud "Hull, halb ja ohtlik tunda" ("Mad, Bad and Dangerous to Know", Tänapäev 2011).
Hüdroelektrijaam

Hüdroelektrijaam (lühend HEJ; ka veejõujaam, hüdrojaam) on elektrijaam, milles vee potentsiaalne energia muundatakse elektrienergiaks.
Reeglina ehitatakse hüdroelektrijaamad suurtele jõgedele, kus paisuga ülespaisutatud vesi paneb langedes pöörlema hüdroturbiinid koos elektrigeneraatoritega. Nende ehitamine on aeganõudev ja kulukas (mahukad mullatööd ja betoonitööd paisude ehitamisel), kuid energia omahind on suhteliselt madal, sest ekspluatatsioonikulud on väikesed. Vahel kasutatakse hüdroelektrijaamasid voolukõikumiste tasakaalustamiseks,  kui perioodidel, mil voolu tarbimisest rohkem toodetakse, kasutatakse seda vee madalamalt kõrgemal asuvatesse basseinidesse pumpamiseks ja hiljem vajaduse korral jällegi toodab pumbatud vesi elektrit.
Ariidsetes piirkondades on hüdroelektrijaamade veehoidlad olulised asulate ja põllumajanduse veega varustamisel.
Jõgedel, mille äravool on aasta läbi ühtlane või mille orgu ei ole võimalik veehoidlat rajada (orgu uputada), on võimalik juhtida kogu jõe vesi oru veeru ülaosas kulgevasse pealevoolukanalisse. Kohta, kus jõeoru põhi langeb piisavale sügavusele pealevoolukanalist, ehitatakse elektrijaam ise. 
Hüdroelektrijaamade ehitamisega kaasneb ka elanike evakueerimine (piirkondadest kuhu tahetakse jaam rajada), kuna sealsed piirkonnad ujutatakse üle. Paljud ettevõtted peavad ümber kolima. Kalade liikumist häiritakse ja tehastest, mis on jäänud vee alla, võib levida mürgiseid aineid.
Turism levib sealsetes piirkondades samuti. Turismitalusid ja vaatamisväärsusi saab sinna ehitada ning turistid käivad ka HEJ vaatamas.
Kaspar Kolk

Kaspar Kolk (sündinud 24. aprillil 1971 Tartus) on eesti klassikaline filoloog, ajaloolane ja tõlkija.
Ta on õppinud Tartu Ülikoolis ajalugu ja klassikalist filoloogiat, lõpetanud 1996. aastal klassikalise filoloogina. 1996–1999 oli magistriõppes. Ta on tegutsenud peamiselt vabakutselise tõlkijana ja täitnud õppeülesandeid Tartu Ülikoolis.
Kaspar Kolk on ansambli Liinatśuraq liige.

Tõlkeid

Kaspar Kolk on tõlkinud eri autorite tekste ladina ja vanakreeka keelest. Tema tõlkeid on ilmunud "Muinasaja seadusekogumike antoloogias" (Tallinn: Varrak, 2001), "Vanakreeka kirjanduse antoloogias" (Tallinn: Varrak, 2006) ning "Rooma kirjanduse antoloogias" (Tallinn: Varrak, 2009; ka koostaja).
Mõrd

Mõrd oli kase, paju või sarapuuvitstest punutud ürgne kalapüünis.

Valmistamine

Mõrd valmistati sirgetest jämedatest vitstest, mis ühendati peenematest vitstest ringpunutisega ja oli pika koonilise tagaosaga. Mõrd võis olla tihe nagu korv. Mõrra suuosas oli all sirge ja ülal loogakujuline varb ehk suulook. Suulooga külge kinnitati lehterjas vitstest pujus ehk neel mille lõpus oli kitsas läbipääsuava. 20. sajandil kasutati Eestis mõrdu, mis koosnesid suuloogast, mõnest võrust, hõredalt pikivitstest, mis moodustasid raami ja raamile tõmmatud võrgulinast. Ka pujus oli tehtud võrgulinast. Meremõrdadel oli kaks või rohkem pujust ning võrgulinast mõrratiivad ehk (vesiaed), mis suunas kalad mõrrasuu juurde. Mõrrad jagunesid suuruse ning kasutusviisi järgi jõe-, ääre- ja avaveemõrdadeks.

Tänapäev

Vastavalt kalapüügieeskirjadele defineeritakse mõrd kui lõkspüünis, mis koosneb juhtaiast, tiibadest, mis moodustavad kariaia ja ühe või mitme pujusega varustatud kuni kahest pealt kinnisest mõrrakerest.
Praegu enim kasutuses olevaid mõrdade tüüpe on kastmõrd ehk seisevnoot, ääremõrd, rivimõrd, juhtaiata mõrd, jõemõrd, mõrrajada. Liigist sõltuvalt ka  tindi-, vähi-, silmumõrrad ning angerja valguspüünismõrd.
Puraküla

Puraküla (varem Pura(küla) alevik) on Valga üks linnajagusid.
1893 mainitakse kohanime Purra Krugsland.
1924 liideti Pura alevik Valga linnaga.
Purakülas on sündinud näitleja Liina Reiman.
Hendrik Tallo

Hendrik Tallo (11. september 1893 Tali vald, Pärnumaa – 9. mai 1938 Kilingi-Nõmme) oli eesti arst.
Ta oli Rahvuskogu liige.
Victor Ferdinand Schmidt

Victor Ferdinand Schmidt (2. aprill 1865, Peterburi – 7. mai 1932, Perm) oli  arstiteadlane.
Kaupmehe poeg. Õppis Tartu Ülikoolis 1884–1891. Töötas sealsamas embrüoloogia ja võrdleva anatoomia prosektorina 1891–1898 ja eradotsendina 1896–1898.
L'Amour de loin

"L'amour de loin" (Kauge armastus) on Prantsusmaal elava soome nüüdishelilooja Kaija Saariaho esimene ooper.
Teos jõudis lavale 2000. aastal Salzburgi festivalil ning võeti kiiresti mitme maailma ooperiteatri mängukavva. Kaija Saariaho võitis teosega 2003. aastal Grawemeyeri preemia. Peter Sellarsi lavastusest Soome Rahvusooperis valmis ka DVD (2005). Ooperi helisalvestis (dirigent Kent Nagano) pälvis 2011. aastal parima ooperisalvestisena klassikalise muusika Grammy (Gramophone Award).
Libreto autor on Liibanoni kristlaste hulgast pärinev ja 1976. aastast alates Pariisis elav literaat Amin Maalouf. Ooperi süžee põhineb ühe esimese kuulsa trubaduuri 12. sajandil elanud Blaye aadliku Jaufre Rudeli (nime oksitaani kuju) vidal ehk legend-elulool.

Ooperi sisu

Tegevus toimub 12. sajandi Akvitaanias (Blayes), Tripolis ja merel.
I vaatus
Jaufré Rudel, Blaye prints, on lõbust ja meelelahutustest küllastunud. Ta igatseb kättesaamatut ja kauget armastust. Kui ta oma ideaali kirjeldab, naeravad sõbrad Jaufré unistused välja, öeldes, et sellist daami pole olemas. Sekkub Hommikumaalt saabunud Palverändur ja kinnitab, et on niisugust daami ise kohanud. Sellest päevast peale mõtleb Jaufré üksnes oma kaugest daamist ja pühendab end temale.
II vaatus
Palverändur on taas Hommikumaal. Ta kohtab Tripoli krahvinnat Clémence'i ja jutustab talle, et kaugel Õhtumaal ülistab üks trubaduurist prints teda oma lauludes, nimetades Clémence'i oma kaugeks armastuseks. Daami pahandab taoline häbematus, kuid ometi hakkab ta sellest kummalisest ja kaugest armastajast unistama. Ta küsib endalt, kas tema, Clémence, on tõesti niisugust pühendumist väärt.
III vaatus
Esimene stseen. Tagasi Akvitaanias, kohtab Palverändur Jaufréd ja jutustab talle, et daam teab nüüd Jaufrést, kes teda oma lauludes ülistab. Seepeale otsustab Jaufré rännata üle mere ja daamiga kohtuda.
Teine stseen. Tripoli. Clémence ei taha elada pidevas ootuses ega kannatada. Ta näib eelistavat, et armastus jääks niisuguseks, nagu see praegu on, kaugeks armastuseks.
IV vaatus
Merereisil ootab Jaufré kannatamatult kohtumist oma kauge armastusega, kuid samas kardab eelseisvat kokkusaamist. Ta kahetseb otsust teele asuda, ning tema äng on nii suur, et ta haigestub. Mida lähemale jõuab laev Tripolile, seda haigem on Jaufré. Kui laev sadamasse jõuab, on Jaufré suremas.
V vaatus
Laev randub. Palverändur kiirustab Clémence'ile teatama, et Jaufré jõudis pärale, kuid on suremas, ja palub võimalust Clémence'i näha. Meelemärkusetu trubaduur kantakse kindlusesse. Clémence'i juuresolekul tuleb ta pikkamisi teadvusele. Nad tunnistavad oma armastust. Kui Jaufré sureb, on Clémence meeleheitel. Ta peab end Jaufré surma põhjustajaks ja otsustab kloostrisse leinama tõmbuda. Viimane stseen näitab Clémence'i palvemõtiskluses, kuid pole selge, kelle poole ta pöördub: kas oma kauge Jumala või oma kauge armastuse poole.
Anisotsütoos

Anisotsütoosiks nimetatakse eri suurusega punaliblede esinemist veres.  
Harilikult põhjustab anisotsütoosi eri punaliblede põlvkondade esinemine vereringes, näiteks regeneratiivse aneemia korral, kui lisaks küpsetele punalibledele esinevad veel suurema läbimõõduga retikulotsüüdid. 
Anisotsütoos võib esineda ka rauavaegusaneemia korral, tingitud normaalsest väiksemate punaliblede esinemist vereringes.
Anisotsütoosi kajastab vererakkude automaatloenduris indeks RDW (red blood cell distribution width).
Yukiya Amano

Yukiya Amano (jaapani keeles 天野之弥 Amano Yukiya; 9. mail 1947 Kanagawa prefektuur – 18. juuli 2019) oli Jaapani diplomaat, Rahvusvahelise Aatomienergia Agentuuri peadirektor (2009–2019).
Yukiya Amano õppis Tōkyō Ülikoolis õigusteadust. 1973–1975 õppis ta Prantsusmaa ülikoolides. Ta valdas jaapani, prantsuse ja inglise keelt.
1972 asus ta tööle Jaapani välisministeeriumis ning spetsialiseerus desarmeerimisele ja tuumarelvade leviku tõkestamisele. Ta on töötanud Jaapani saatkonnas Vientiane'is, Washingtonis ja Brüsselis, kuulunud Jaapani delegatsiooni Genfis relvitustamiskonverentsil ning olnud Jaapani kindralkonsul Marseille's.
Ta esindas Jaapanit valitsuse eksperdina ÜRO raketiteemalisel arutelul aprillis 2001 ning relvitustamise ja relvastuse leviku tõkestamise alase teavitamise ÜRO ekspertrühmas juulis 2001. 2002. aasta augustis määrati ta relvastuskontrolli ja teadussuhete osakonna peadirektoriks. 2004. aasta augustis määrati ta relvitustamise, relvastuskontrolli ja teaduse osakonna peadirektoriks. Nendes ametites osales ta paljudel rahvusvahelistel läbirääkimistel, näiteks tuumarelvastuse leviku tõkestamise lepingu, laiaulatusliku tuumarelvakatsetuste tõkestamise lepingu, bioloogiliste relvade konventsiooni ratifitseerimisprotokolli, tavarelvastuse piiramise lepingu lisa ja ballistiliste rakettide leviku tõkestamise rahvusvahelise lepingu väljatöötamisel.
Aastatel 2005–2009 oli ta Jaapani suursaadik Rahvusvahelise Aatomienergia Agentuuri juures.
2. juulil 2009 valis Rahvusvahelise Aatomienergia Agentuuri nõukogu Yukiya Amano agentuuri peadirektoriks. Tema ametiaeg algas 1. detsembril 2009. Agentuuri direktorina tegutses ta kuni surmani.
Verebja sild

Verebja sild (vene Веребьинский мост) on raudteesild üle Verebja jääraku ja Verebja jõe Verebje küla lähedal Malaja Višera rajoonis Novgorodi oblastis.

Puitsild

Esialgne sild rajati Peterburi-Moskva raudteele insener Dmitri Žuravski projekti järgi. 9-avaline sild avati 1851. aastal ja oli silletega 9×49,7 m. Silla tarindus koosnes raudtõmmitsatega puitfermidest, mis toetusid puittugedele ja need omakorda toetusid kivist laotud sammastele. Silla kõrgus veepinnast sillafermide alla oli 53 m.
Verebja puitsild oli tollal (1851) kõrgeim ja pikim raudteesild Tsaari-Venemaal.
Pärast raudteetrassi asukoha muutmist 1881. aastal jäi sild unarusse.
Et Verebja silla rajamine oli Venemaal tähtis sündmus, seda tõendab bareljeef Peterburis 1859. aastal püstitatud Nikolai I ausambal. Bareljeef kannab allkirja "Keiser avamas Verebja silda Peterburi-Moskva raudteel 1851. aastal".

Verebja tõusu ümberviiv tee

Kui alates 1868. aastast hakati Venemaa raudteedel puitsildu ümber ehitama metallsildadeks, otsustati Verebja silla rekonstrueerimise asemel rajada Verebja jäärakust üleminek teises asukohas. Projekti koostas insener Nikolai Beleljubski.
Uus üleminek rajati Verebja jääraku ja jõe ületamiseks sobivamasse kohta, umbes viis kilomeetrit allavoolu. Sellega raudteetrass pikenes umbes 10 km võrra. Kõrgete tugede püstitamise asemel rajati 43 meetri kõrgune teetamm kivist laotud kuuemeetrise läbimõõduga truubiavaga jõevoolu läbilaskmiseks.
Verbja tõusu ümberviiv tee (möödaviik) avati 1881. aastal. Seoses trassi muutusega ehitati ka uued raudteejaamad Verebje ja Oksotši.
Pärast uue raudteesilla avamist (2001) suleti Verebja tõusu ümberviiv tee koos raudteejaamadega.

Uus raudteesild

1990. aastate lõpus võeti vastu otsus Verebja raudteelõigu õgvendamiseks. 2001. aastal, vähem kui 9 kuuga, ehitati uus raudteesild kõrgetel tugedel. Endine tõusu ümberviiv teelõik suleti.
Uue kaheteelise raudteesilla üldpikkus on 536 m, 9-avalise silla avad on silletega 55 m. Täisseinalise terassilla kõrgus veepinnast sillakandurite alla on 53 m. Sillasambad (ristlõikega 2,8×8,8 m) on monoliitsest raudbetoonist.
Ehitas Balti ehituskompanii, seejuures tööprotsess kestis ööpäevaringselt.