google/wiki40b huggingface dataset:
Loodearmee

Loodearmee moodustamine

19. juunil 1919 teatas J. Laidoner A. Rodzjankole, et loobub Põhjakorpuse ülemjuhataja kohast, põhjenduseks tuues, et algselt Eesti territooriumil moodustatud ja Eesti vägede ülemjuhatusele läbi Heinrich Carl Timoleon von Neffi allunud väekoondis on täielikult Venemaa territooriumile asunud ning soovitas venelastel Eesti valitsusega uus leping sõlmida. Samal päeval nimetas Rodzjanko korpuse ümber Põhjaarmeeks. 1. juulil nimetati armee Briti missiooni ettepanekul ümber Loodearmeeks, kuna Põhja-Venemaal tegutses juba Põhjaarmee nimeline väeüksus. Pärast Eesti ülemjuhatuse alt lahkumist läks armee vormiliselt Judenitši alluvusse, kes oli 10. juunil admiral Koltšaki poolt nimetatud Loodearmee juhatajaks. Eesti ülemjuhatusele andis Judenitš oma armeejuhataks määramise käsust teada 23. juunil 1919.

Loodearmee likvideerimine ja põgenike saatus

3. veebruaril 1920 otsustas Vabariigi Valitsus Loodearmee likvideerimise Vabariigi võimude valve alla võtta.
24. veebruaril 1920 otsustas Vabariigi Valitsus kokkuleppe Eesti Vabariigi Valitsuse esitaja ja kindral Judenitschi esitaja kindral Glasenapi vahel heaks kiita.
Pärast Eesti Vabadussõja lõppu ning Tartu rahu sõlmimist Eesti Vabariigi ja Nõukogude Venemaa vahel väeosad interneeriti ning hiljem saadeti laiali.
Oma osa Peterburi pealetungi nurjumisel koostöös Eesti vägedega oli ka Loodearmee poliitikas, kes ei tunnustanud Eesti iseseisvust, vaid kavatsesid taastada Vene riigi Venemaa Keisririigi piirides.
Osa Loodearmee sõjaväelasi (14 000) haigestus tüüfusse ning suremus ilma arstiabita ettevalmistamata ajutistes elamispaikades oli suur. USA Punase Risti esindajad väljendasid muret, et tüüfuseepideemia võib laieneda kogu Ida-Euroopasse. Otsustavate abinõudega Eesti sõjaväe tervishoiuvalitsuse poolt õnnestus seda vältida.
Oleg Penkovski

Päritolu

Oleg Penkovski oli pärit sõjaväelaste perekonnast, tema isa oli Venemaa Keiserliku Armee ohvitser, kes võitles Venemaa kodusõjas valgekaartlikes vägedes nõukogude vägede vastu ning hukati 1919. aastal nõukogude võimu poolt.

Sõjaväeteenistus

Oleg Penkovski alustas teenistust Punaarmees 1937. aastal. Ta osales 1939. aastal Poola okupeerimises ja Talvesõjas Soomega ning Suures Isamaasõjas. 
Penkovskit autasustati Teise maailmasõja ajal viie ordeniga: kahe Punalipu ordeniga, Aleksander Nevski ordeniga, Isamaasõja ordeni I järgu, Punatähe ordeni ning kaheksa medaliga.
Penkovski suunati pärast Teise maailmasõja lõppu ning teenistust õppima Frunze-nimelisse Sõjaväeakadeemiasse ja pärast üldsõjaväelise akadeemia lõpetamist 1949. aastal kohe Nõukogude Armee Sõjaväediplomaatia Akadeemiasse (Военно-дипломатическая академия Советской Армии (ВАСА)), mille ta lõpetas 1953. aastal. Penkovskile anti 1950. aastal 31-aastaselt polkovniku auaste.
Õpingute ajal abiellus ta Moskva sõjaväeringkonna Poliitvalitsuse ülema kindralmajor Dmitri Gapanovitši tütrega ning tänu tekkinud tutvusele äia suhtlusringkonnas omandas head suhted NSV Liidu Relvajõudude Kindralstaabi Raketi- ja Suurtükiväe Peavalitsuse ülema Sergei Varentsoviga.

Tegevus nõukogude sõjaväeluures

Pärast Nõukogude Armee Sõjaväediplomaatia Akadeemia lõpetamist suunati Penkovski sõjaväeatašee "kattevarju" all Türki Ankarasse, kus ta oli abiks NSV Liidu saatkonnas. Ta teenis saatkonnas aastatel 1955–1956 ning täitis Türgis NSV Liidu sõjaväeluure residendi vanemabi ülesandeid.
Penkovski valmistus 1957. aastal pärast teenistusaasta lõppemist ja Moskvasse naastes uueks lähetuseks sõjaväeatašeena. Uueks sihtkohaks oli India, kuid enne seda avastati tema isa osalus Venemaa kodusõjas võitluses nõukogude võimu vastu ja ta vallandati GRU-st.
1959. aastal võeti Oleg Penkovski tänu sidemetele nõukogude sõjaväe kõrgemates ringkondades (NSV Liidu Relvajõudude Kindralstaabi Luure Peavalitsuse ülem Ivan Serov ja NSV Liidu Relvajõudude Kindralstaabi Raketi- ja Suurtükiväe Peavalitsuse ülem suurtükiväemarssal Sergei Varentsov) taas GRU-sse, 3. valitsuse (Põhja- ja Lõuna-Ameerika ning Suurbritannia piirkond) vanemohvitserina teadus-tehnilise luure liinis, NSV Liidu Ministrite Nõukogu Riikliku Teaduse ja Tehnika Komitee välisosakonna ülema asetäitja "kattevarju" all.

Tegevus Ameerika Ühendriikide ja Suurbritannia agendina

1961. aastal otsis ta omal initsiatiivil kontakti Suurbritannia luurega NSV Liitu äriasjus külastanud briti ärimehe Greville M. Wynne'i kaudu. 
Augustiks 1962 oli Penkovski edastanud üle 5 000 foto riiklikku saladust sisaldavatest dokumentidest, mis kajastasid NSV Liidu sõjalist, poliitilist ja majanduslikku olukorda.

Vahistamine, kohtuprotsess ja hukkamine

Penkovski vahistati 22. oktoobril 1962. aastal NSV Liidu Riikliku Julgeoleku Komitee poolt riigireetmise süüdistusega ning pärast kohtupidamist hukati 1963. aastal.

"The Penkovsky Papers"

1965. aastal avaldati Ameerika Ühendriikides väidetavalt Penkovskist järelejäänud märkmete alusel koostatud raamat "The Penkovsky Papers".
Avokaado

Avokaado on avokaadopuu ehk ameerika pirnloorberi (Persea americana) vili. Avokaadoks võidakse nimetada ka avokaadopuud.
Avokaadod on pirni kujuga, 7–20 cm pikad ja kaaluvad 0,1–1 kg. Vilja sees on suur kõva seeme, mis on 5–6½ cm pikk.
Pirnloorberid kasvavad ekvatoriaalses, lähisekvatoriaalses ja lähistroopilises kliimas. Õhuniiskus peab olema suur ja isegi tugev tuul pole soovitatav, sest see kuivatab õisi ja mõjutab tolmlemist. Öökülmade ajal võivad viljad, sealhulgas toored, puu otsast alla kukkuda. Puude kastmise vesi ei tohi olla soolane, sest see vähendab saaki.
Pirnloorbereid kasvatatakse paljudes maailma piirkondades. Erinevalt banaanidest, kus maailmas kõigest paari sorti kasvatatakse, on avokaadodest aretatud palju sorte ja üldiselt on igas maailma otsas omad sordid.
Riikidest on maailma kümme suurimat avokaadokasvatajat Mehhiko (1 040 390 t), Indoneesia (263 575 t), USA (214 000 t), Colombia (185 811 t), Brasiilia (175 000 t), Tšiili (163 000 t), Dominikaani Vabariik (140 000 t), Peruu (102 000 t), Hiina (85 000 t) ja Etioopia (81 500 t).
Istandustest saab avokaadosid keskmiselt 7 t/ha, erandjuhtudel on saavutatud koguni 20 t/ha. Probleemiks on asjaolu, et aastane saagikus ei ole ühesugune, vaid head ja halvad saagiaastad vahelduvad.
Avokaadodele on omane järelvalmimine. Vili kasvab suureks puus, kuid küpseda võib ka pärast korjamist. Selles suhtes sarnaneb avokaado tomatite, banaanide, melonite ja aprikoosidega, mis samuti järelvalmivad. Müügiks mõeldud avokaadod korjatakse käsitsi, kui nad on veel pooltoored ja kõvad, ning hoitakse temperatuuril 3,3–5,6 °C, kuni nad valmivad. Kui avokaado kukub puu otsast maha, siis võib ta maaski valmida. Toatemperatuuril juhtub see mõne päevaga. Valmimist kiirendab see, kui avokaadosid hoitakse koos teiste viljade, eriti õunte ja banaanidega. See tuleneb eteeni mõjust. Mõned supermarketid töötlevad avokaadosid spetsiaalselt eteeniga, et nad kiiremini valmiksid.
Avokaado viljaliha on väga õlirohke ja mageda maitsega.
Suurbritannias hakati avokaadosid müüma 1960. aastatel. Välise sarnasuse tõttu turustati neid algul pirnloorberi nime all (avocado pear). Inimesed mõtlesid, et kui nimes juba pirn sees on, siis tuleb neid süüa magustoiduks, nagu sealmaal pirne söödi. Kuid avokaadod on täiesti magedad ja sellepärast hakkasid inimesed kaebama, et need ei kõlba süüa. Sellest ajast müüakse neid avokaadode nime all, et inimesed neid magustoiduks ei peaks.
Avokaado aitab kaasa glutatiooni tootmisele organismis.

Evolutsioon

Avokaado võib olla näide evolutsioonilise anakronismi kohta. Ta on kohastunud suhteks väljasurnud suurte imetajatega, kelleks võisid olla hiidlaisik või londiline gomfoteerium. Nähtavasti meelitas viljaliha ligi suuri loomi, kes vilja ühekorraga alla neelasid. Pärast seda, kui seeme looma kehast koos väljaheidetega väljus, idanes ta paremini. Tänapäeval ei ole olemas niisuguseid loomi, kes saaksid avokaado alla neelata ilma seda tükeldamata. Avokaado võis areneda koos pleistotseeni megafaunaga. Sel juhul täidab avokaado samasugust ökoloogilist nišši kui mango, mille viljas on samuti suur seeme.
Miklós Rózsa

Tunnustused

Miklós Rózsa on võitnud kolm Oscarit parima filmimuusika kategoorias filmide "Ben-Hur", "A Double Life" ja "Spellbound" eest.
Roosilõhnaline kuldjuur

Levila

Kuldjuur kasvab looduslikult külmas kliimas: Arktikas, Kesk-Aasia mägedes, Kaljumägedes, Uuralis, Lõuna-Siberi ja Kaug-Ida mägedes ning Euroopa mäestikes: Alpides, Püreneedes ja Karpaatides, lisaks Skandinaavias, Koola poolsaarel, Islandil, Soomes, Suurbritannia saarel ja Iirimaal. Mägedes kasvab ta kuni 2280 meetri kõrgusel.

Kirjeldus

Roosilõhnaline kuldjuur on kahekojaline taim. Ühel taimel on mitu (10–15) 5–35 cm kõrgust vart. Harva kohtab ka ühe varrega isendeid. Juured on tugevad, pealt kuldse varjundiga, seest valged. Juurikal on iseloomulik roosilõhn. Juurikat nimetatakse küll kuldjuureks, aga tegelikult on juurikas pigem pronksja või pärlmutterjat värvi.
Taime lehed on piklik-munajad, ellipsikujulised või terava otsaga, tipuosas saagja servaga.
Taim õitseb juunis-juulis. Õied on kollased. Õisikud meenutavad korvõieliste õisi, kuigi kuldjuur pole nendega sugulane. Vili on rohekas püstiseisev kukkur. Viljad küpsevad augustis.

Kasutamine

Roosilõhnaline kuldjuur võib olla tõhus meeleolu parandamisel ja depressiooniga võitlemisel. Pilootuuringud inimestel on näidanud, et ta parandab füüsilist ja vaimset võimekust ning võib vähendada väsimust. Ka katsed rottidega on näidanud, et roosilõhnaline kuldjuur hoiab ära stressiga seotud muutusi söögiisus, kehalises aktiivsuses, kaalus ja sigimistsüklis. Inimesel on annus 340–680 mg päevas näidanud 18–70-aastastel mees- ja naispatsientidel olulist mõju kerge või mõõduka depressiooni korral. Kuldjuureekstrakti kasutamine suurendab vaimset võimekust, eriti keskendumisvõimet, nii tervetel inimestel kui ka kroonilist väsimust põdevatel läbipõlemissündroomi all kannatavatel isikutel.
See mõju on seotud serotoniini ja dopamiini taseme parandamisega kehas monoamiinoksidaasi pärssimise tõttu ja mõju pärast opioidsetele peptiididele, näiteks beetaendorfiinidele, kuigi neurokeemilised mehhanismid ei ole veel teadusuuringute abil täpselt dokumenteeritud.
Taime kuivatatud risoom sisaldab eeterlikke õlisid. Üks uuringuist tuvastas 86 lenduvat komponenti, millest kõige rikkalikumalt olid esindatud monoterpeen-süsivesikud, monoterpeen-alkoholid ja sirge ahelaga alifaatsed alkoholid.
Peamine lõhna tekitav aine on geraniool, seda täiendavad geranüülatsetaat, bensüülalkohol ja fenüületüülalkohol.
Evald Aav

Evald Aav (7. märts (vana kalendri järgi 22. veebruar) 1900 Tallinn – 21. märts 1939 Tallinn) oli eesti helilooja ja koorijuht.
Aav lõpetas 1926 Tallinna konservatooriumi kompositsiooniklassi Artur Kapi juures.
1916–1926 laulis ta Estonia teatri ooperikoori tenorirühmas.
Ta juhatas mitut harrastuskoori ja orkestrit: 1924–1927 Sõjakooli koori ja orkestrit, 1929–1936 Ülemaalise Eesti Noorsoo Ühenduse Tallinna osakonna segakoori, 1934–1939 meeskoori Eesti Laulumehed (oli ka selle asutaja) ning 1937–1939 Tallinna Koolinoorsoo Muusika Ühingu segakoori.
Aav töötas 1932–1939 Autorikaitse Ühingus, 1932–1936 Eesti Kultuurkapitali helikunsti sihtkapitali kirjastusfondis ja 1930–1939 toimetajana ajakirjas Muusikaleht. Ta oli 1938. aasta üldlaulupeol meeskooride üldjuht.
Aav kirjutas esimese arvestatava eesti ooperi "Vikerlased". Tegemist oli kolmevaatuselise ajaloolis-romantilise ooperiga, mille libreto kirjutas Voldemar Loo. Ooper esietendus Estonias 8. septembril  1928 (lavastas Hanno Kompus).
Ta on kirjutanud sümfoonia d-moll (1938), sümfoonilise poeemi "Elu" (1935), kontsertvalsi sümfooniaorkestrile, klaveri- ja viiulipalu   ning soolo- ja koorilaule.
Aava tuntumad koorilaulud on "Laulik", "Me oleme Põhjamaa lapsed", "Hommik", "Öösse ära kadus" ja "Humal". Tema teoseid on esitatud laulupidudel.
Aava heliloomingut iseloomustab rahvuslikkus, rahvusromantism. Helikeelt on kirjeldatud sõnadega "põhjamaisus", "tundelisus", "voolavus".
Evald Aav oli ka maalikunstnik ja skulptor.

Isiklikku

Evald Aava abikaasa oli 1926–1937 Ida Loo-Talvari.
Evald Aava õde Frieda Rukki asutas 1943 Tallinna Konservatooriumis Evald Aava nimelise stipendiumi, mille sai esimesena Heimar Ilves.
Vagur eirenis

Levila

Nad on levinud Aserbaidžaanis, Põhja-Kaukaasias, Dagestanis, Gruusias, Kreekas, Iraagis, Iraanis, Iisraelis, Süürias, Türgis.   
Armeenias leidub selle liigi alamliiki Eirenis modestus modestust 
Širaki, Aragatsotni, Kotajkhi, Ararati, Vajotsh Dzori, Sjunikhi ja Tavuši maakonnas.

Kirjeldus

Nende pikkus võib olla kuni 15 cm.
Toituvad peamiselt putukatest.
Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia segakoor

Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia segakoor on Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia juures tegutsev segakoor. Koori dirigent on Pille Kährik.
Koor on pälvinud rahvusvahelistel lauluvõistlustel auhindasid.
Autism

Autism ja lümfoidsüsteem

Osadel autistlikel lastel on tuvastatud T-abistajarakkude alampopulatsioonide Th1/Th2 rakkude suhte disbalanss Th2 poole. CCR4 suunab Th2 rakkude liikumist põletikukoldesse, suurenenud TARC ja monocyte chemotactic protein-1 (MCP-1) ning proinflammatoorsete tsütokiinide tase peaajus võivad aidata kaasa närvipõletikule ja neurotransmitterite tasakaalutusele.
Üks uuring tuvastas, et 73,3% autistlikel lastel esines tervete lastega võrreldes regulatoorsete T-lümfotsüütide puudulikkus.

Kaamelipiim

Läbiviidud topeltpimeuuring näitas, et kaamelipiima manustamine võib autistlikel lastel autismi raskusastme skoori (CARS skoori) parandada.

Sünteetiline oksütotsiin

Jaapanis tehtud uuring 40 meessoost täiskasvanud jaapani rahvusest autismipatsiendiga osutas manustatud sünteetilise oksütotsiini soodsale mõjule nendele patsientidele, muutes neid uurijate arvates empaatilisemaks ja emotsionaalsemaks.

Autism ühiskonnas

Aina rohkem kõlapinda on kogumas autistide õiguste liikumised, mis pärinevad 1990datest aastatest. Neurodiversiteedi vaate pooldajad peavad autismi osaks inimeste loomulikust geneetilisest variatsioonist ning selle käsitlemist haigusena solvavaks. Nende arvates ei peaks teraapia sundima autiste muutma oma isiksust ning käitumist, vaid aitama neil õppida paremaid väljendusoskusi ja sobivaid toimetulekumehhanisme. Mõned seda vaatenurka pooldavad organisatsioonid on Autism-Europe, Autistic Self Advocacy Network (ASAN) ja Eestis tegutsev Eesti Aspergerite Ühing.
Neurodiversiteedi liikumisele vastanduvad autismi meditsiinilise mudeli pooldajad, kelle eesmärgiks on leida autismi riskitegurid ja põhjused ning seeläbi vähendada autismi esinemist. Seda vaatenurka esindavad näiteks Autism Speaks ja Autism Research Institute.
Jakob Johann Ilisch

Jakob Johann Ilisch (1789–1858) oli vene arst.
Ta õppis Tartu, Berliini ja Jena ülikoolis, kus 1811 sai filosoofiadoktoriks.
Ta töötas arstina muu hulgas Riias, Pärnus, Tallinnas.
Charles Adkins

Elukutselisena

Adkins poksis augustist 1953 kuni jaanuarini 1958 elukutselisena. Ta osales kokku 22 kohtumisel ning võitis neist 17 (neist 8 nokaudiga) ja kaotas 5 (neist 4 nokaudiga) kohtumist.
Antonov An-12

Antonov An-12 (NATO koodnimega Cub) oli Nõukogude Liidus Antonovi konstrueerimisbüroos loodud sõjaväe neljamootoriline turbopropeller transpordilennuk, mida aastatel 1959–1973 ehitati kokku 1248. An-12 esmalend toimus 16. detsembril 1957.
Karl Woldemar Emil Grohmann

Karl Woldemar Emil Grohmann (8./20. märts 1830 Türi – 22. jaanuar/3. veebruar 1896 Tallinn) oli Eesti vaimulik.
Õppis aastatel 1841–1849 Tallinna gümnaasiumis ja 1850–1853 Tartu ülikooli usuteaduskonnas. Oli seejärel 1854–1856 Vatla mõisas koduõpetaja. Aastatel 1857–1858 töötas ta õpetajana Gustav Max Schmidti Eragümnaasiumis Viljandis. Ordineeriti 19./31. juulil 1858 Tallinnas õpetajaks.
Oli aastatel 1858–1870 Tveris luterlik vaimulik. Kutsuti aastal 1870 (introdutseeriti 5./17. juulil 1870) Tallinna Jaani koguduse teiseks õpetajaks. Aastast 1874 oli ta Tallinna Jaani koguduse esimese pihtkonna õpetaja. Lisaks tegutses ta 1872–1873 usuõpetajana venekeelses Tallinna Aleksandri gümnaasiumis.
Grohmann oli Tallinna Jaani kirikukoori juht. Aastal 1874 esitati tema juhatusel Joseph Haydni oratoorium. Kuulus 1880. aasta üldlaulupeo ettevalmistamise muusikakomisjoni. Ta oli Ristirahva Pühapäeva Lehe alaline kaastööline.

Isiklikku

Tema isa Woldemar Eugen Grohmann ja vanaisa Justus Heinrich Grohmann olid Türi Püha Martini koguduse õpetajad, poeg Gottwald Eugen Eduard Grohmann oli Püha Jakobi koguduse õpetaja, poeg Gottfried William August Grohmann oli Risti ja Tallinna Jaani koguduse õpetaja.
Alexander Wennberg

Alexander Wennberg (sündinud 22. septembril 1994 Nackas) on Rootsi jäähokimängija, kes mängib keskründajana NHL-i klubis Columbus Blue Jackets.
Aastatel 2011–2013 mängis ta kodumaal Djurgårdensis ja hooajal 2013–14 Frölunda HC-s.
2013. aastal valiti ta NHL-i draft '​is Blue Jacketsi poolt 14. valikuna. NHL-is tegi Blue Jacketsi meeskonnas debüüdi 9. oktoobril 2014 mängus Buffalo Sabresi vastu. Esimese värava viskas ta NHL-is sama aasta 22. detsembril mängus Nashville Predatorsi vastu.
2017. aasta septembris pikendas Blue Jackets Wennbergiga lepingut kuue aasta võrra.
Rootsi jäähokikoondisse on Wennberg kuulunud 2016. ja 2019. aasta maailmameistrivõistlustel.
Eesti-Läti piir

Eesti-Läti piir on Eesti ja Läti vaheline riigipiir, mille pikkus on 339 km.
Seda piiri on mitmel korral muudetud.
Andrew Cole

Koondisekarjäär

Cole osales Inglismaa koondises 1991. aasta noorte maailmameistrivõistlustel Portugalis. Sinna pääses Inglismaa valikgrupivõiduga Prantsusmaa ees. Sealjuures valikgrupi viimases voorus alistas Inglismaa Tšehhoslovakkia jalgpallikoondise, aga Prantsusmaa kaotas kodus Kreeka jalgpallikoondisele, kes oli kõigist eelnevaist mängudest vaid ühe viigi saanud. Esimeses alagrupimängus kaotas Inglismaa 15. juunil Hispaania jalgpallikoondisele 0:1 ja Cole mängis kogu kohtumise. Teises voorus viigistas Inglismaa 18. juunil Süüria jalgpallikoondisega 3:3 ja Cole mängis samuti kogu kohtumise. Viimases alagrupimängus 20. juunil edasipääsulootust enam polnud ja Uruguayga tehti 0:0 viik, Cole vahetati väljakule 65. minutil. Alagrupi võitis Hispaania Süüria ees, Inglismaa sai kolmanda koha.
Täiskasvanute koondises pidas Cole oma esimesed neli kohtumist kõik erinevate peatreenerite juhendamisel. Ta debüteeris 1995 Terry Venablesi ajal Uruguay jalgpallikoondise vastu. Teise mängu pidas ta 7. juunil 1997 Prantsusmaa jalgpallikoondise vastu turniiril Tournoi de France Glenn Hoddle'i käe all (Inglismaa võitis nii kohtumise 1:0 kui kogu turniiri). Kolmanda kohtumise pidas ta peatreeneri kohusetäitja Howard Wilkinsoni kutsel Prantsusmaa vastu 1999 ja neljanda mõni nädal hiljem Poola jalgpallikoondise vastu uue treeneri Kevin Keegani ajal. Sellest ajast kuulus Cole kindlalt koondisse.
Hoddle ei võtnud Cole'i koondisse 1998. aasta MM-ile Prantsusmaale, sest Cole vajavat kuut-seitset korralikku võimalust, et üks värav ära lüüa. Inglismaa pääses MM-il alagrupist edasi, kuid langes järgmises mängus penaltiseerias välja.
2000. aasta EM-valikgrupi võitis kindlalt Rootsi jalgpallikoondis. Inglismaa oli ainus, kes Rootsi vastu suutis viigi teha, ja jagas teist kohta koos Poolaga, edestades teda väravate vahega. Inglismaa pidas lisavalikmänge Šotimaa jalgpallikoondisega. 13. novembril 1999 alistas Inglismaa vastase Glasgow's 2:0 ja Cole sekkus mängu 67. minutil pärast väravate löömist. Kordusmängu Londonis 17. novembril kaotas Inglismaa 0:1 (Cole ei mänginud), aga sellest piisas, et finaalturniirile pääseda. Kuid Cole sai vigastada ja finaalturniir toimus temata. Inglismaa langes seal alagrupis välja.
2002. aasta MM-valikgrupi võitis Inglismaa tänu parematele väravate vahele Saksamaa jalgpallikoondise ees. Sellesse valiktsüklisse jääb ka 1. septembril 2001 Münchenis toimunud mäng, milles Inglismaa alistas Saksamaa 5:1. Cole oli seal kasutamata varumängija. Valiktsüklis osales ta 5 mängus, neist 3 korda algusest lõpuni ja 1 korra vahetusmängijana. Ta lõi isegi ühe värava: 28. märtsil 2001 Tiranas Albaania jalgpallikoondise vastu 3:1 võidetud mängus 6. üleminutil.
Pärast seda, kui peatreener Sven-Göran Eriksson ei valinud Cole'i MM-koondisse, teatas Cole loobumisest koondisemängudest. Kokku pidas ta koondises 15 mängu ja lõi neis 1 värava. MM-il jõudis Inglismaa veerandfinaali, mis oli tema viimaste aastate parim saavutus.
Hłuškavičy

Ajalugu

Asulat on esimest korda mainitud aastal 1545. Aastal 1667 elas seal 29 talupoegade peret, kolme majapidamise elanikud kuulusid aga šlahtasse. 16 majapidamist olid toona elaniketa.
Aastal 1754 mainitakse esimest korda sealset kirikut. Aastal 1777 oli see uniaatide kihelkonnakirik. Aastal 1806 läks kirik Moskva patriarhaadi alluvusse. Aastal 1873 ehitati vana mahapõlenud kiriku asemele uus.
Valgevene NSV võimude eestvedamisel asusid küla ümbruskonda elama nii sakslased kui ka poolakad. 16-20. detsembril 1942 toimus külas lahing saksa vägede ja partisanide vahel. 27. detsembril tungisid saksa karistussalgad külla ja põletasid selle maha, hukates ühtlasi 290 kohalikku elanikku. Ellujäänud elanikud ehitasid aastal 1944 külla palvemaja, mis aga aastal 1961 rajoonivõimude poolt suleti.
Aastal 1975 alustas külas tööd esimene graniidikarjäär. Järgmisel aastal alustas seal tööd ka killustikuvabrik. Aastal [[1995 avati külas uus õigeusu kirik, mille ehitustöid finantseeris Saksamaa valitsus.
Yūshō

Yūshō (jaapani 優勝) on turniirivõit sumo mis tahes liigas.
Yūshōga kaasneb tavaliselt tõus ühe võrra kõrgemasse liigasse või kõrgeimas makuuchi-liigas kõrgem positsioon.
Antoni Martí

Antoni Martí (sündinud 10. novembril 1963) on Andorra arhitekt ja poliitik, kes oli 11. maist 2011 kuni 16. maini 2019 Andorra peaminister.
Ta on erakonna Demokraadid Andorra Eest esimees.
Antoni Martí lõpetas Toulouse'i ülikooli arhitektuuri alal.
Aastal 1994 valiti ta esimest korda parlamenti. Ta valiti tagasi 1997. ja 2001. aastal. Aastatel 2003–2011 oli ta Escaldes-Engordany linnapea.
Rasa Juknevičienė

Rasa Juknevičienė (sündinud Rasa Urbonaitė, 26. jaanuaril 1958 Panevėžysi rajoonis) on Leedu poliitik, alates 2. juulist 2019 Euroopa Parlamendi liige. Ta oli alates 9. detsembrist 2008 kuni 13. detsembrini 2012 Leedu kaitseminister.
Ta kuulub erakonda Isamaaliit – Leedu Kristlikud Demokraadid.
Ta lõpetas 1976 Panevežysi keskkooli ja 1983 Kaunase meditsiiniinstituudi ning töötas seejärel 1983 Panevėžysi keskhaiglas ja 1984–90 lastearstina Panevėžysi rajoonis asuvas Pasvalysi keskhaiglas.
1988 liitus ta Sajudisega ja sai Sajudise nõukogu esimeheks Pasvalyses. Ta oli üks neist, kes 11. märtsil 1990 kirjutasid alla Leedu taasiseseisvumisdeklaratsioonile. Samal aastal valiti ta Leedu Taastava Seimi liikmeks.
Ta on stažeerinud haldusjuhtimise ja poliitika vallas Prantsusmaal (1993), Norras ja Saksamaal (1995), Suurbritannias (1996) ning USA-s (1998).
Ta oli konservatiivide erakonna Isamaaliit asutajaliige. 1992–96 oli ta Isamaaliidu parlamendifraktsiooni pressiesindaja ja referent. 1996 valiti ta seimi liikmeks ja on pärast seda kõigil valimistel tagasi valitud. 1996–99 oli ta erakonna juhatuse liige ja alates 1999 on erakonna aseesimees. 1999–2000 oli ta seimi asespiiker ning ühtlasi seimi delegatsiooni juht NATO parlamentaarses assamblees ja seimi NATO asjade komisjoni esimees.
Ta oskab inglise, vene ja norra keelt. Ta on abielus; tema mees Zenonas Juknevičius on advokaat.
Therese Rei

Therese Rei (sündinud Therese Luts, 16. august 1891 Peterburi – 30. mai 1976 Stockholm) oli eesti lauljanna.
Oli abielus August Reiga.
Professionaalse Male Assotsiatsioon

Professionaalse Male Assotsiatsioon (inglise keeles Professional Chess Association; lühend PCA) oli 1990. aastatel tegutsenud rahvusvaheline maleühendus.
Rahvusvahelise Maleföderatsiooniga konkureeriv maleorganisatsioon asutati 1993. aastal valitseva maailmameistri Garri Kasparovi ja äsja tiitlipretentendiks saanud Nigel Shorti eestvedamisel. Leiti sponsorid ja hakati korraldama PCA maailmameistrivõistlusi. 
Pärast seda kui 1996. aastal PCA peamine sponsor Intel loobus rahastamast, PCA tegevus soikus.