google/wiki40b huggingface dataset:
Copterline'i lennuõnnetus

Õnnetuse põhjus

Hüdrovõimendi (esiservo) uurimisel USA-s selgus, et selle kolvipea küljest oli lahti koorunud osa plasmameetodil peale kantud kattekihist.
Kattekiht on vase ja alumiiniumi segust. Kaks suuremat kattekihilt eraldunud tükki ummistasid servo ühe juhtkraani kanalitest, millega paratamatult kaasnes servo toimimisnäitajate järsk halvenemine ja seega ka kopterile saatuslikuks saanud rootori labade seadenurga ootamatult järsk muutus. Pilootidel ei olnud võimalustki kopterit 35 sekundi kestel, mis neil keereldes kukkumisel oli jäänud, kontrolli alla saada.
Kuninglike Õhujõudude marssal

Kuninglike Õhujõudude marssal (inglise keeles Marshal of the Royal Air Force, lühendatult Marshal of the RAF ja MRAF) on Suurbritannia õhujõudude kõrgeim auaste. Erinevalt teistest inglise lennuväes kasutatud marssaliauastetest on see tegelik marssaliauaste (viietärni auaste). Maaväes vastab sellele feldmarssali ja mereväes laevastikuadmirali auaste. Sellest madalam on õhujõududes lennuväe peamarssal (Air Chief Marshal). Auaste kehtestati 1919. aastal. Rahuajal on seda antud lennuväeohvitseridele Kaitsestaabi ülemaks (Chief of the Defence Staff) määramisel ja erru läinud lennuväe staabiülematele (Chief of the Air Staff), kes ülendati sellesse auastmesse oma viimasel teenistuspäeval. 1990. aastatel toimunud kaitsekulutuste kärbete tõttu on marssali auastme üldisest andmisest loobutud, kuid sellesse on võimalik siiski tõusta sõja ajal, kuningliku perekonna liikmetel ja mõnedel teenekatel sõjaväelastel monarhi äranägemisel. Aastatel 1927–2017 on see auaste antud 27 isikule.
Voldemar Ernesaks

Voldemar Leonhard Ernesaks (17. aprill 1903 Tallinn – 20. oktoober 1989 Toronto) oli eesti majandusteadlane.
Ta õppis aastail 1923–1927 ja 1932–1936 (lõpetas) Tartu Ülikooli majandusteaduskonnas, korporatsioon Vironia vilistlane.
Voldemar Ernesaks oli pangaametnik, 1937 Eesti Panga Pärnu osakonna juhataja. Mitmekordne Eesti meister ujumises. Saksa okupatsiooni ajal oli ta Pärnu linnapea ja Õhukaitseliidu Pärnu kohtkonna juhataja. 1944 põgenes ta Saksamaale, 1947 asus ümber Inglismaale, hiljem Kanadasse.
Kägipuu

Kägipuu on üks troopiliste metsade eluvorme. Neid peetakse tähtsateks, sest nad kannavad vilja mitmel korral aastas. Viljad on toiduks mitmetele lindudele ja loomadele, näiteks papagoidele ja ahvidele. Samuti võivad erinevad viigipuud anda vilja eriaegadel, mistõttu loomadele on nad üheks peamiseks toiduallikaks. Osades troopilistes metsades võib kuni 70% loomadest sõltuda just kägipuu viljadest.

Leviku omapära

Troopilistes ja vihmametsades on puudel omamoodi raske kasvada, kuna on vähe valgust ning toimub pidev võitlus vee ja toitainete pärast. Kägipuud on leidnud endale lahenduse, kuidas sellistes rasketes oludes toime tulla. Mitte nagu teised taimed, kes idanevad mullast, kinnituvad kägipuud epifüüti abil teisele puudele, kas siis tema okstele või tüvele. Epifüüdid jäävad alles loomsetest jääkidest, ning tihtipeale võivad nad kinnituda päris kõrgele puu külge.

Kasvamine

Puu ise kasvab väga agressiivselt ja suhteliselt julmalt nende puude suhtes, kellelt nad toitained võtavad. Noores eas kasvavad kägipuud aeglaselt, saades energiat päikeselt ning vett ja toitaineid puu koorele kogunenud vihmaveest või niiskusest. Ajapikku idanevad peenikesed juured, mis hakkavad mööda puud alla kulgema ja end okste ja puu külge siduma. Alla jõudes hakkab kägipuu saama rohkem toitained mullast ja võistlema toitainete üle tema kõrval asetseva puuga. Sealt edasi hakkab kägipuu siduma oma oksi ümber selle puu, kellega ta toitainete pärast võitleb. Saades pinnasest toitaineid, hakkab ta kiiremini kasvama. Need oksad, mis on ümber algse peremehe end sidunud, hakkavad kasvama ja peatavad peremeespuu toitainete leviku kõrgemale puu sisse. Tänu sellisele julmale võttele kindlustab ta endale oma ohvri elupaiga ja eluks vajalikud ained.

Teadmiseks

Liike ise esineb kuni 1000 erinevat, millest enamik esinebki vihmametsades ja muudel troopilistel aladel üle maailma.
Janet Laidla

Haridus

Laidla õppis aastatel 2000–2004 Tartu Ülikoolis ajalugu ning omandas seejärel magistrikraadi nii Leuveni Katoliiklikus Ülikoolis (2005) kui ka Tartus (2006). Seejärel astus ta Tartu Ülikoolis ka doktoriõppesse.
2017. aastal kaitses ta doktorikraadi väitekirjaga "Ajalookirjutust mõjutanud tegurid varauusaegsel Eesti-, Liivi- ja Kuramaal".

Töö

Laidla on töötanud Tartu Ülikooli ajaloo ja arheoloogia instituudis Eesti ajaloo lektorina ning Tartu Ülikooli muuseumis projektorijuhi ja kuraatorina. 2014. aastast on ta Tartu Tähetorni juhataja.

Teadustöö

Laidla peamiseks uurimisvaldkonnaks on varauusaegsed kroonikad. Lisaks on ta tegelenud ka teadusajaloo valdkonda kuuluvate teemadega, avaldades hulgaliselt astronoomia arengut puudutavaid publikatsioone.
Aleksander Perri

Aleksander Perri (1. august 1907 - 6. august 1944) oli Eesti sõjaväelane (leitnant, 1933).
Lõpetas 1929. aastal sõjakooli noorem leitnandina. 1944. aasta suvel võitles leitnant Aleksander Perri 2.Piirikaitserügemendi 3. pataljoni koosseisus Virumaal, oli 12. kompanii ülem. Suri ilmselt 2. augusti lahingus saadud vigastuste tagajärjel.
Oli abielus Nora Link´iga (1916-1990), kes hiljem kandis perekonnanime Saarve. </ref>6000000040629550849<ref>
Vepsakeelne Vikipeedia

Vepsakeelne Vikipeedia (vepsa keeles Vepsän Vikipedii) on Vikipeedia vepsakeelne versioon. See sai alguse 1. veebruaril 2012.
Seal on 5876 artiklit ja 20287 lehekülge. Seal on 10422 registreeritud kasutajat (kellest aktiivseid on 19) ja 1 administraator.
Äio

Nimi

Äi on teada igapäevakeeles kui naiseisa. Lõuna-Eestlastele on aga äi tähendus muutnud väga palju ja kuradiga ühele tasemele jõudnud. Seal öeldakse „Äi teda teed!“, mujal Eestis tähendab, aga see „Kurat teda teab!“. Äi ongi kuri vaim, kes inimesi ja loomi liikumises kinni peab. Lõuna-Eestis on äi meessoost kuri vaim, äiätär naissoost kuri vaim.

Olemus

Äio annab inimestele une, et need puhkaksid päevastest raskustest ja muredest. Äio viib väsinud inimese hinge jalutama mööda põnevat ja vaheldusrikast unemaastikku. Äio laseb inimese vabaks, annab talle võimaluse lennata. Tähelepanelikele laseb teada anda kasulikke nõuandeid tulevikuks. Uni teeb väsinud keha ja vaimu jälle tugevaks ja erksaks.

Päritolu

Võrulased teavad rääkida, et äi on juuda ema. Juudas on aga kurat lõuna pool ja sellest on siis äi kuradi ema. Äi nime käänatakse ka veel äioks ja äiätäriks. Äiätär on ka teatud kui kurjavaimu tütrena ning seda sõna kasutatakse sõimu- ja vandesõnana. Setude teadete järgi käib äiätär vahest majades kurja tegemas. Nimetatakse setudel ka eraldi äiolasi, kes on kurjategijad.

Laulus

Setu lauludes on äi ära märgitud:
Imä iks hoije äijo hobesit,
Mamma kaitsi äijo karja.

Soomes

Soomlased teavad äijo ehk äija tütart, neiut, aga ka äijätäri pahas tähenduses. Äijätär ei ole soomlastel kuradi ema ega tütar vaid kuri naissoost vaim, kes madusid imetab ja tõbesid sünnitab.
France 2

France 2 on Prantsusmaa telekanal, mis kuulub Prantsuse riigitelevisioonile. Selles näidatakse uudiseid, jutusaateid, harivaid saateid, dokumentaal- ja mängufilme.
Telekanal alustas saadete edastamist 18. aprillil 1964 nime all RTF Télévision 2. 1967. aastal sai sellest Prantsusmaa esimene telekanal, mis näitas värvitelevisiooni.
Zhu Chen

Zhu Chen (hiina keeles 諸宸; pinyin'is Zhū Chén; sündinud 16. märtsil 1976 Wenzhou Shis) on hiina päritolu Katari maletaja, naiste maailmameister (2001–2004), rahvusvaheline suurmeister (2011).
Zhu tuli 1988. aastal noorte maailmameistriks neidude U12 vanuseastmes ning 1994. ja 1996. aastal naisjuunioride maailmameistriks. Ta on kolmekordne Hiina naiste malemeister (1992, 1994, 1996) ja kahekordne Araabia maade naiste malemeister (2009, 2013). 1997. aastal tuli ta teiseks Hiina malemeistrivõistlustel (võistles koos meestega).
Ta võitis Hiina naiskonna koosseisus naiste maleolümpiatel kolm kuldmedalit (1998, 2000, 2002), hõbe- (1996) ja pronksmedali (1994). Zhu tuli Hiina naiskonna koosseisus naiste maailmameistriks (1998, 2000).
Zhu sai FIDE-lt 1994. aastal naiste suurmeistri ja 2001. aastal rahvusvahelise suurmeistri nimetuse.

Maailmameistrivõistlused

Zhu Chen mängis naiste maailmameistrivõistlustel. 1995. aastal MM-i tsoonidevahelisel turniiril Chişinăus jagas ta 52 osavõtja seas 17.–24. kohta. 2000. aastal nokautsüsteemis mängitud MM-i turniiril New Delhis (64 osavõtjat) sai Zhu turniiritabelis 4. asetuse, kuid kaotas juba avaringis Irina Krushile.
2001. aastal MM-i turniiril Moskvas sai Zhu turniiritabelis 6. asetuse. Ta võitis teises ringis Svetlana Petrencot, kaheksandikfinaalis Alisa Marićit, veerandfinaalis Nino Hurtsidzet, poolfinaalis Maia Tšiburdanidzet (tulemusega 2½:1½) ja finaalis Aleksandra Kostenjukki (tulemusega 5:3).Ta sai maailmameistri tiitli, kuid järgmisest MM-i turniirist Elistas 2004. aastal Zhu osa ei võtnud ja kaotas tiitli.
2006. aastal MM-i turniiril Jekaterinburgis sai Zhu turniiritabelis 8. asetuse, kuid kaotas avaringis Maritza Arribas Robainale. 2010. aastal Antakyas võitis ta avaringis Nafisa Muminovat ja teises ringis Monika Soćkot, kuid kaotas kaheksandikfinaalis selle turniiri võitnud Hou Yifanile.
2012. aastal MM-i turniiril Hantõ-Mansiiskis võitis ta avaringis Nastassia Ziaziulkinat, kuid kaotas teises ringis Antoaneta Stefanovale. 2017. aastal Teheranis sai Zhu turniiritabelis 33. asetuse.Ta võitis avaringis Irine Kharisma Sukandari, kuid kaotas teises ringis Ju Wenjunile.

Isiklikku

2001. aastal abiellus Zhu Chen Katari malesuurmeistri Muḩammad al-Muḑiyaḩkīga.
Oreli pedaal

Oreli pedaal on jalgadega mängitav oreli klaviatuur. Pedaali viled asuvad orelis tagapool. Need on tavaliselt puuviled, kuid on ka metallvilesid. Pedaali leiutajaks peetakse pillimeistrit Louis van Valbeket (1318).
Heigo Jelle

Heigo Jelle (sündinud 10. veebruaril 1963) on eesti metallikunstnik.
Ta lõpetas Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi aastal 1986. Ta on olnud Eesti Kunstiakadeemia ehte- ja sepakunsti osakonna õppejõud (1991–2015).
Elron

Eesti Liinirongid AS (varasem Elektriraudtee AS) on Eesti reisirongide operaatorfirma, mis tegutseb kaubamärgi ELRON all. Firma ainuomanik on Eesti riik.
Elroni kui Eesti ainsa rongidega riigisisest reisiteenust pakkuva ettevõtte ülesandeks on pakkuda üle Eesti kiiret, mugavat, keskkonnasõbralikku ja ohutut transporditeenust.
Aastal 2016 tehti Elroni rongidega 6,8 miljonit reisi, aastane kasv oli 4%.
2018. aasta esimeses pooles sõideti rongiga 3 861 000 korda, kokku tehti üle 280 000 reisi rohkem kui aasta tagasi. Kasv oli mullusega võrreldes 8%.

Juhtimine

2017. aasta juuni seisuga oli Elroni juhatuse esimees Andrus Ossip ja juhatuse liige Riho Seppar. Ettevõtte nõukogusse kuulusid Hindrek Allvee (al 2017 mai), Kai Realo (al 2017 mai), Kalle Viks (al 2017 mai) ja Siiri Odrats-Koni (al 2014).
2018. aasta juuli seisuga oli Elroni juhatuse esimees Olle Tischler ja juhatuse liige Riho Seppar. Ettevõtte nõukogusse kuulusid Siiri Odrats-Koni (nõukogu esimees), Hindrek Allvee, Kai Realo ja Kalle Viks.

Ajalugu

Elektriraudtee Aktsiaselts tekkis 23. detsembril 1998 AS Eesti Raudtee jagunemisel, iseseisvat majandustegevust alustati 1. jaanuarist 1999. Esialgu kuulusid kõik aktsiad aktsiaseltsile Eesti Raudtee, 15. novembril 2000 läksid need üle Eesti Vabariigile.
Oktoobris 2013 vahetas Elektriraudtee oma nime Eesti Liinirongide vastu, sest 2014. aastast pidi ettevõte hakkama teenindama reisirongiliine üle kogu Eesti, nii elektri- kui ka diiselrongidega, mistõttu poleks vana nimi sobinud. 1. jaanuaril 2014 võttiski Elron üle seni Edelaraudtee teenindada olnud liinid.
Elron teenindab reisijaid Stadler FLIRT rongidega 16 liinil neljas suunas. Läänesuunas teenindatakse liine Tallinnast Pääskülla, Keilasse, Paldiskisse, Kloogaranda ja Riisiperre, edelasuunas Viljandisse, Pärnusse, Türile ja Raplasse. Idasuunas sõidavad rongid Tartusse (nii tava kui ka ekspressrongid), Narvasse, Rakverre ja Aegviitu. Kagusuunas teenindatakse liine Tartu–Põlva–Koidula (suviti pikendatakse Piusani) ja Tartu–Elva–Valga. Käigus on ka Jõgeva–Tartu rongid. Varem on toiminud ka liinid Tallinn–Lelle ja Lelle–Pärnu.
Tondi sõjaväelinnak

Tondi sõjaväelinnak on Tallinnas Tondi, Järve ja Mustamäe asumis paiknevad militaarehitised, moodustades ühe osa Peeter Suure merekindluse rajatistest. Tuntumad on Tondi tänava äärsed merekindluse suurtükiväe kasarmud. Sõjaväelinnaku kogupind moodustab üle 44 hektari, mis koosneb umbes 30 munitsipaalomanduses olevast kinnistust.
Paljud hooned on aastaid tühjana seisnud ja üldseisukord on avariiline.  Linnaku taastamine ja renoveerimine algas 2004. aastal.

Ajalugu

Tondi sõjaväelinnak rajati Peeter Suure merekindluse teeninduspersonali jaoks. Ehitamine algas juba 1910. aastal. Suurema hoo võttis see pärast 1912. aastat, kui Tondi tänava äärde alustati punastest tellistest kasarmute ehitamist. 1915–1916 rajati linnakusse mitmesuguseid objekte. 
Pärast 1918. aastat võeti sõjaväelinnak Sõjaministeeriumi valdusesse. Mais 1920. aastal kolis Tondi kasarmutesse Sõjakool, mis 1923. aasta septembris lõpetas tegevuse iseseisva õppeasutusena ja liitus Sõjaväe Ühendatud Õppeasutustega, mis asutati Tondi sõjaväelinnaku baasil.
Aastatel 1945–1994 asus kogu kompleksis taas sõjaväelinnak koos autobaasi ja tankipolguga.  Sellel perioodil ehitati territooriumile mitmeid abi- ja majandushooneid.

Tänapäev

Sõjaväelinnaku kordategemist alustati alles 2004. aastal. Maa-ala detailplaneering nägi ette esmalt kasarmute katuste ja fassaadide renoveerimist ning Tondi, Sammu ja Rivi tänava vahelise ala väljaehitamist. 
Tondi tänava hooneid jagavad omavahel AS Pro Kapital Eesti ja AS Audentes. Viimane rajas sinna oma uue õppekeskuse. 
Detailplaneering hõlmab ka Tammsaare tee ääre hoonestamist Järve asumi poolel. Turvafirma G4S (endine ESS) hoone lähedusse tulevad kortermajad ja büroohooned.

Teisi rajatisi

1934 rajati kasarmute juurde kaitseväe lasketiir. Tulejoonel sai seista 44 meest väikesekaliibriliste spordipüssidega.
Endine laohoone asub J. Sütiste tee 17, Põhja-Eesti Regionaalhaigla vastas.

Raudtee

Peeter Suure merekindluse jaoks rajati mitmeid kitsarööpmelise raudtee harusid laiusega 750 mm. Mustamäe laskemoonaladudesse (säilinud hoone J. Sütiste tee 17) suundus liin suunal Liiva–Vääna, mis kulges üle Rahumäe viadukti. Rahumäe kalmistu taga asunud jaama kolmnurgast algas alla laskuv raudteeharu.
Punntigu

Punntigu (Radix) on tigude perekond mudatigulaste sugukonnas.
Punnteod elavad põhjapoolkera mageveekogudes.
Selles perekonnas on mitmeid liike, kuid liikide eristamine on keerukas ja malakoloogid pole kõiges üksmeelel.
Kubjas

Kubjas oli talupojast mõisa ametiisik, mõisasundija, kes tegeles talupoegadest teoliste töölesundimise, järelevalve ja karistamisega.
Kupjana töötava talupoja talu oli täiesti või osaliselt koormistevaba.
Nikolai Svanidze

Nikolai Karlovitš Svanidze (vene keeles Николай Карлович Сванидзе; sündinud 2. aprillil 1955 Moskvas) on Venemaa teleajakirjanik, ajaloolane ja poliitikavaatleja, professor. 
Ta on Venemaa Riikliku Humanitaarülikooli massimeedia instituudi ajakirjanduse kateedri professor, ühtlasi 2007. aastast ajakirjanduse kateedri juhataja ja 2010. aastast massimeedia instituudi direktor. 
Ta on 2012. aasta aprillis Aleksei Kudrini eestvedamisel loodud eksperdikogu Kodanikualgatuse Komitee liige.
Svanidze on Venemaa Juudi Kongressi ühiskondliku nõukogu liige. Aastatel 2005–2014 oli ta Venemaa Föderatsiooni Ühiskondliku Koja liige.

Haridus ja töökäik

Nikolai Svanidze lõpetas Moskvas inglise keele kallakuga keskkooli ja 1977. aastal Lomonossovi-nimelise Moskva Riikliku Ülikooli ajalooteaduskonna ajaloolase kutsega.
Ta on töötanud Venemaa Teaduste Akadeemia USA ja Kanada Instituudis.

Film

2006. aastal mängis Svanidze episoodilises rollis teleseriaalis "Stalini naine". Ta kehastas selles Jossif Stalini esimese naise Kato Svanidze bolševikust venda Alekhsandre Svanidzet.
Ta on 2016. aastal valminud dokumentaalfilmi "20. kongress. Aastapäev" autor.

Isiklikku

Nikolai Svanidze vanaisa Nikolai Svanidze (1895–1938) oli Taga-Kaukaasia FNSV ja Ukraina NSV riigitegelane. Svanidze ema Adelaida Svanidze (1929–2016) oli ajaloolane, Lomonossovi-nimelise Moskva Riikliku Ülikooli professor.
Kaarepere raamatukogu

Kaarepere raamatukogu on raamatukogu Jõgeva maakonnas Palamuse vallas Kaarepere külas. Raamatukogu juhataja on Enne Tuka.
Raamatukogu sai alguse Kaarepere Rahvaraamatukogu Seltsi asutamisega 1921. Tollal asus raamatukogu Kaarepere vallamajas.
Rein Ratas

Haridus

Rein Ratas on lõpetanud Pärnu Töölisnoorte Keskkooli 1957 ning Üleliidulise Kaugõppe Metsatehnilise Instituudi metsamajanduse erialal 1964. Ta sai bioloogiakandidaadi kraadi 1980.

Töökäik ja tegevus ühingutes

Ratas on töötanud Pärnu Vetelpääste Jaamas motoristina 1956–1957, Eesti Tööstusprojektis geodeedina 1959, Tallinna Vineeri- ja Mööblivabrikus töölisena, meistrina, tehnoloogina, tsehhijuhataja asetäitjana ja tsehhijuhatajana 1959–1965, Tallinna Rohelise Vööndi Metsamajandis metsaülemana 1965–1966, Tallinna Botaanikaaias aspirandina, insenerina, nooremteadurina, vanemteadurina ja teadusala asedirektorina 1966–1990.
Ta oli Tallinna Linnavalitsuse linnanõunik 1990–1992, Keskkonnaministeeriumi kantsler 1992–1999, AS Tallmaci keskkonnateenistuse juht ja arendusdirektor 1999–2006 ning Eesti Maaülikooli professor 1999–2003 ja peaekspert 2003–2007.
Rein Ratas on Tallinna Botaanikaaia teadusnõukogu liige, Eesti Geograafia Seltsi juhatuse liige, Eesti Looduskaitse Seltsi juhatuse liige, Eesti Piibliseltsi liige, Tallinna Linnavolikogu keskkonnakomisjoni liige, Nõmme halduskogu liige, Nõmme halduskogu linnamajanduse ja keskkonnakomisjoni esimees ning AS Tallinna Vesi nõukogu liige.

Poliitiline tegevus

Rein Ratas oli Eesti Kongressi liige ja XI Riigikogu liige (2007–2011). Ta kuulub Eesti Keskerakonda alates 1999.
Ta on olnud mitmel korral Tallinna Linnavolikogu liige (1989–1990, 2004–2007, 2013–2015) ja juhtinud linnavolikogu keskkonnakomisjoni.
Ta kandideeris 2015. aasta Riigikogu valimistel valimisringkonnas nr 3, sai 3449 häält ning osutus valituks ringkonnamandaadiga.
XIII Riigikogu vanima liikmena luges ta Riigikogu uue koosseisu avaistungil 30. märtsil 2015 ette Riigikogu liikme ametivande teksti.
4. detsembril 2016 otsustas Riigikogu juhatus peatada Rein Ratase volitused tema ajutise töövõimetuse tõttu alates 5. detsembrist. Asendusliikmeks määrati kuni 2017. aasta 4. märtsini Arvo Sarapuu.

Isiklikku

Rein Ratase abikaasa on Urve Ratas ja poeg Jüri Ratas.
Popovka jõgi (Kolõma)

Popovka jõgi (vene keeles Поповка) on Kolõma jõe vasakpoolne lisajõgi. See asub Venemaal Sahhas ja Magadani oblastis.
Jõe pikkus on 410 kilomeetrit.
Juhitav tankitõrjeraketisüsteem

Juhitav tankitõrjeraketisüsteem (juhitav tankitõrjerakett, tankitõrjeraketisüsteem, tankitõrjeraketikompleks) - JTTRS - on peamiselt soomustehnika vastu mõeldud relv või relvasüsteem, mis koosneb stardiseadmest ja juhitavast või isesihtuvast raketist.
Tankitõrjeraketisüsteemid on reeglina kandesõidukil (näiteks soomuk, maastur või kerge taktikaline veoauto) veetavad, mõnikord ka jalaväelaste poolt kantavad. Neid on samuti paigaldatud lennuvahenditele.
Esimesed tankitõrjeraketid töötati välja Saksamaal 1944-1945. Nende kasutamisest pole teavet, kuid võitjariigid võtsid projektist eeskuju oma relvastuse arendamisel. Esimene tegelik lahinguline kasutus toimus 1956. a. Iisraeli-Egiptuse konfliktis. Tänapäeval moodustavad tankitõrjeraketisüsteemid iga sõjaväe tankitõrje lahutamatu osa.
Elle Kull

Elle Kull (sündinud 5. jaanuaril 1952 Haapsalus) on Eesti näitleja ja poliitik.
Elle Kulli lapsepõlv möödus Haapsalus. 1970. aastal lõpetas ta Haapsalu 1. Keskkooli (48. lend). 1974. aastal lõpetas Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri (Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikool, 6. lend), kursuse juhendajad Grigori Kromanov ja Mikk Mikiver. Pärast Konservatooriumi lõpetamist oli ta 1974–2003 Eesti Draamateatri näitleja.
2003. aastal kandideeris Riigikogu valimistel Res Publica nimekirjas ja sai Riigikogus kultuuri- ja hariduskomisjoni liikmeks. 2007. aasta Riigikogu valimistel kandideeris Riigikokku Isamaa ja Res Publica (IRL) nimekirjas, kogus 2083 häält ja ei osutunud valituks. 2009. aastal sai Elle Kullist Riigikogu asendusliige Taavi Veskimäe asemel. Ta kandideeris ka 2011. aasta Riigikogu valimistel ja sai 568 häält, kuid ei osutunud valituks.
2013. aastast on ta Tallinna linnavolikogu liige.
Ta on alates 1998. aastast UNICEFi Eesti Rahvuskomitee president.
Elle Kull on olnud MTÜ Meediastuudio koolitaja (esinemiskursused) ja Kaari Sillamaa Kaunite Kunstide Kooli teatristuudio õpetaja.

Isiklikku

Ema Elviine Kull töötas kalakombinaadis, pärast laste sündi jäi koduperenaiseks. Emal oli esimesest abielust poeg Aivo. Isa Johannes Kull oli pärit Võrumaalt, kust ta koos perega läks Siberisse maad otsima, sealt jõudis ta juhuslikult Haapsallu. Johannes juhatas Haapsalu täitevkomitee plaaniosakonda, hiljem Haapsalu KEKi (kolhoosidevaheline ehituskontor). Elviinel ja Johannesel sündis kolm last – Laida, Evi ja Elle.
Elle Kull abiellus 1983. aastal näitleja ja lavastaja Ago-Endrik Kergega (sündinud 8. aprillil 1939). Neil on kolm last – Karl-Gregori, Paula-Rahel ja Johanna-Henriette.
Rahvusvahelise Kriminaalkohtu Rooma statuut

Rahvusvahelise Kriminaalkohtu Rooma statuut on rahvusvaheline leping, millega loodi Rahvusvaheline Kriminaalkohus.
Lepingu tekst kirjutati alla diplomaatilisel konverentsil rahvusvahelise kriminaalkohtu rajamiseks, mis toimus 15. juunist 17. juulini 1998. Leping avati allakirjutamiseks 17. juulil 1998. Statuut jõustus 1. juulil 2002, kuna 60. ratifitseerimiskiri depositeeriti ÜRO peasekretäri juures 11. aprillil 2002, mil 10 riiki depositeerisid oma ratifitseerimiskirjad samaaegselt.
Kuigi lepingu tekst võeti vastu ÜRO allorganisatsiooni Toidu- ja Põllumajandusorganisatsiooni (FAO) ruumides Roomas, ei ole Rahvusvaheline Kriminaalkohus ÜRO organ ega allorganisatsioon.
Eesti oli 50. statuudi ratifitseerinud riik.

USA allkirjastamine ja allkirja tagasivõtmine

USA oli korduvalt avaldanud seisukohta, et lepingu tekstis on "olulised vead" (significant flaws), kuid 31. detsembril 2000 volitas Bill Clinton ometi USA esindaja statuudile alla kirjutama. 31. detsember 2000 oli viimane päev, mil oli võimalik lepingule alla kirjutada ilma selle osapooleks saamata. Samuti oli jäänud vähem kui kuu aega Clintoni ametiaja lõpuni.
6. mail 2002 teatas George W. Bushi administratsioon, et USA ei kavatse statuudiosaliseks saada ning seetõttu ei ole tal ka mingeid õiguslikke kohustusi. Sellele teole on viidatud kui "allkirja tagasivõtmisele", mida varasem rahvusvaheline õigus ei tundnud.