google/wiki40b huggingface dataset:
Nervosa

Nervosa on Brasiilia thrash metal'i ansambel São Paulost. Ansambel loodi 2010. aastal. Kõik selle liikmed on naissoost.
Nervosa rajasid 2010. aastal laulja ja kitarrist Prika Amaral, kitarrist Karen Ramos ning trummar Fernanda Terra. Järgmisel aastal lisandus bändi bassimängija Fernanda Lira, samas kui sellest lahkus Ramos ning Nervosa jätkas kolmeliikmelisena. Ühtlasi sai Lirast selle põhilaulja. 2012. aastal andis bänd välja demo "2012". Samal aastal sõlmis Nervosa lepingu Austria plaadifirmaga Napalm Records, misjärel anti välja demo "Time of Death" ning salvestati video laulule "Masked Betrayer". Bänd vahetus mitu korda trummarit, alates 2013. aastast oli selleks Pitchu Ferraz ning 2014. aastal anti välja debüütalbum "Victim of Yourself". Albumi salvestamise ajal ning ilmumise järel andis Nervosa mitmeid kontserte, tegutsedes muu hulgas selliste bändide nagu Exodus, Artillery, Exumer ja Raven soojendajana. 2015. aastal järgnes esimene turnee Euroopasse, mille käigus bänd külastas ka Eestit, esinedes klubis Tapper. 
2016. aastal salvestas Nervosa USA-s oma teise albumi – "Agony". Samal aastal lahkus bändist trummar, kelle järglaseks sai järgmisest aastast Luana Dametto. 2016. aasta sügisese Euroopa turnee ajal külastas Nervosa taas Tallinna. 
2018. aastal salvestas Nervosa stuudioalbumi "Downfall of Mankind", kus külalisesinejatena tegid kaasa João Gordo ansamblist Ratos de Porão ja Michael Gilbert bändist Flotsam and Jetsam.
Nervosa mängib kiiret, klassikalist thrash metal'it ning selle stiili on võrreldud selliste ansamblitega nagu Kreator, Destruction, Slayer, Sepultura, Exodus ja Suicidal Angels.
Tehnosiire

Tehnoloogiasiire (lüh ka tehnosiire, inglise  technology transfer) on teadus- ja arendustegevuse tulemuste ülekandmine ehk siire ühest organisatsioonist teise (enamasti teadus- ja arendusasutusest ettevõttesse) eesmärgiga teadustulemuste edasiseks (tehnoloogiliseks) arendamiseks ja kommertsialiseerimiseks. 
Tehnoloogiasiirdeks võib laiemas tähenduses nimetada ka igasugust teadmiste, tootmismeetodite, tehnoloogiate ja ressursside vahetamist erinevate organisatsioonide vahel, mille tulemusena tagatakse uute teadmiste ja tehniliste uuenduste leviku protsess. Selles laiemas tähenduses kasutatakse ka mõistet ´teadmiste siire` ehk ´teadmussiire´. Teisisõnu on teadmus- ja tehnoloogiasiire protsess, milles intellektuaalne kapital ja oskusteave liiguvad teadus- ja arendusasutuste, ettevõtete ja innovatsiooni tugistruktuuride vahel eesmärgiga luua ja arendada turusuutlikke tooteid ja teenuseid.
Tehnoloogiasiire on teadus- ja arendustegevuse ning innovatsiooni (TAI) tervikliku süsteemi lahutamatu osa.

Spinno programm (2004–2006)

Spinno programm loodi «Eesti riikliku arengukava Euroopa Liidu struktuurifondide kasutuselevõtuks – ühtse programmdokumendi aastateks 2004–2006» meetme nr 2.3 «Teadus- ja arendustegevuse ning innovatsiooni edendamine» ühe osana. Spinno programmi eesmärk oli teadmiste ja tehnoloogiasiirde tegevuse jätkusuutlikkuse tõstmine Eesti teadus- ja arendusasutuste ning rakenduskõrgkoolide strateegilise ülesandena (võrdsetel alustel õppe- ja teadus- ja arendustööga). Tehnoloogiasiirde üksusi finantseeriti baasfinantseerimise alusel ning täiendavalt eriprojektide raames.   Spinno programmi koordineeris Majandus- ja kommunikatsiooniministeerium. Programmi rakendusüksuseks oli Ettevõtluse Arendamise Sihtasutus.

Spinno+ programm (2007–2013)

Spinno+ programm loodi Spinno programmi jätkuna «Riiklike struktuurivahendite kasutamise strateegia 2007–2013» ja sellest tuleneva «Majanduskeskkonna arendamise rakenduskava» prioriteetse suuna «Ettevõtluse uuendus- ja kasvuvõime» eesmärkide elluviimiseks.  Meetme üldeesmärgiks oli teadmiste- ja tehnoloogiasiirde funktsiooni jätkusuutlikkuse tõstmine Eesti teadus- ja arendusasutuste ning rakenduskõrgkoolide strateegilise missioonina võrdsetel alustel õppe- ning teadus- ja arendustööga. Tehnoloogiasiirde üksusi finantseeriti baasfinantseerimise alusel ning täiendavalt eriprojektide raames. Programmi rakendusüksuseks oli Ettevõtluse Arendamise Sihtasutus.
Dieter Noll

Dieter Noll (31. detsember 1927 Riesa – 6. veebruar 2008 Zeuthen) oli saksa kirjanik.
Dieter Noll oli pärit apteekri perekonnast. Tema ema oli pooleldi juudi rahvusest. 1944. aastal võeti ta Lennuväe Abiteenistusse. Alates 1944. aasta lõpust teenis ta Wehrmachtis. Sõja lõpus langes Noll Ameerika vägede kätte vangi, ta oli lühikest aega vangilaagris. Sõja järel lõpetas ta poolelijäänud gümnaasiumiõpingud. 1946. aastal astus ta Saksamaa Kommunistlikku Parteisse, mis samal aastal läks Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei koosseisu. 1948. aastal alustas ta õpinguid Jena Ülikoolis. 1950. aastast alates elas ta Berliinis ning töötas ajakirja Aufbau ja ajalehe Neues Deutschland toimestuses. Alates 1956. aastast oli ta vabakutseline kirjanik.
Dieter Nolli põhiteos on autobiograafiline romaan "Die Abenteuer des Werner Holt" (1. kd. 1960, 2. kd. 1963; eesti keeles "Werner Holti seiklused", 1967–1968). Romaani põhjal valmis 1965. aastal film.
1979. aastal kirjutas Dieter Noll avaliku kirja Erich Honeckerile, milles ta kritiseeris teravalt mitmeid dissidentlikke kirjanikke.
Elu lõpuperioodil elas Dieter Noll tagasitõmbunult Königs Wusterhausenis.

Isiklikku

Dieter Nolli poeg Chaim Noll (sündinud Hans Noll, 1954) elab Iisraelis ja on saksa-iisraeli kirjanik.
Margery Beddow

Margery Beddow (13. detsember 1931 – 3. jaanuar 2010) oli USA tantsija ja koreograaf.
Margery Beddow oli Sergei Djagilevi balletitrupi Ballets Russes priimabaleriin ning tantsis Metropolitan Opera balletitrupis.
Samuti on ta mänginud mitmes filmis. Tal oli roll Mel Brooksi filmis "Produtsendid" (1968) ja John Patrick Shanley 2008. aasta filmis "Kahtlus".
Koduvalla Sõnumid

Koduvalla Sõnumid (1990–1998 Vinni Valla Uudised) on aastast 1996 ilmuv ajaleht, mis vahendab Vinni valla uudiseid. Lehte annab välja Vinni vallavalitsus. Leht ilmub üks kord kuus.
Leht loeb oma eelkäijaks ajalehte Vinni Info (1986–1994).
Pärast 2017. aasta haldusreformi liideti Koduvalla Sõnumitega ka vallalehed Rägavere Valla Leht ja Laekvere Valla Sõnumid.
Pihlalaid (Soela väin)

Pihlalaid on Saare maakonnas Saaremaa vallas Pammana küla alal Soela väinas asuv 6,64 hektari suurune saar (laid). Laiu rannajoone pikkus on 2 kilomeetrit.
Saare koordinaadid on 58° 39′ N, 22° 33′ E. Laid asub 1,5 kilomeetrit Pammana ninast loodes. Laid on kaetud rohttaimestikuga.
Hays plc

Ajalugu

Ettevõte asutati 1867. aastal kui kaioperaator, kes majandas ka ladusid Thames'i jõe ääres. Kuigi tegevus ise ulatub tagasi 17. sajandisse. Hays Wharf (eesti keeles: kai) eksisteerib ka tänapäeval ja on kasutusel kui kaubanduse ja restoranide keskus nimega Hay's Galleria.
Hays oli esimene ettevõte Londoni börsil 1958. aastal ja laiendas 1960ndatel oma tegevust muudele seotud aladele nagu transport ja logistika. Kuna Londoni sadama tähtsus langes, siis oli nende kai viimane, mis seal 1969. aastal suleti.
Kuveidi investeerimisfirma omandas 1975. aastal 34% firmast ja tõstis oma osaluse 100-le protsendile 1980. aastal.1981. aastal investeerisid nad toiduainete tootmisesse, keemiatööstusesse ja kontoriteenustesse. 1986 ostsid nad firma nimega Career Care Group. Kuveidi investorid müüsid firma juhtkonnale 1987. aastal ja 1989 läks ta tagasi börsile. 2001 müüs ettevõte maha oma keemiatööstuseharu. 2003. aastal otsustati hakata tegelema ainult värbamisteenustega.
Tänasel päeval pakub Hays värbamisteenust peamiselt valgekraede osas. Sinna kuuluvad nii raamatupidajad, pangateenistujad, kindlustustöötajad, juristid, haridustöötajad jpt. Ettevõttes töötab 5700 värbamiskonsultanti, kes tegutsevad 391 büroos 27 riigis üle terve maailma. Peale värbamise tegeleb ettevõte ka palgauuringute, töötajate outsourcinguga, psühhomeetrilise hindamisega.
Hans Holmboe

Isiklik elu

Ta sündis Trondenesis kohtutäituri Jens Holmboe (1752–1804) ja tema abikaasa Anna Margrethe Irgens'i (1766–1851) pojana. Tal oli mitu venda ja õde. Tema vennad Even ja Leonhard Christian ning vennapoeg Jens Holmboe osalesid poliitikas. Aastal 1825 abiellus ta Welgjerd Endriette Løbergiga. Paaril oli neli tütart ja kolm poega.

Poliitiline tegevus

Hans Holmboe valiti 1833. aastal Bergeni valimisringkonna esindajana Norra parlamenti. Ta valiti parlamenti tagasi aastatel 1836, 1842, 1848, 1851, 1859 ja 1862. Aastatel 1845, 1847 ja 1849–1850 oli ta Bergeni linnapea. Teda tuntakse eelkõige tänu koostööle teiste hulgas Henrik Wergelandiga, et lubada juutidel Norrasse tulla. Ta töötas ka Bergeni katedraalikooli direktorina ja Bergeni Stiftstidende peatoimetajana. Ta suri 1868 Sandes.
Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Hans Holmboe seisuga 13.04.2009.
Leisi valla lipp

Leisi valla lipp on endise Eesti haldusüksuse Leisi valla lipp.
Lipp kinnitati 10. juunil 1996.

Lipu kirjeldus

Valla lipuks on ruudukujuline vapilipp. Sinisel kangal valge allasuunatud harkrist ja saatena ülal kaks Georgi risti ning all ankur – kõik valged.
Lipu normaalmõõtmed on 105×105 cm.

Põhjendus

Sinine värvus sümboliseerib merd, valge aga paest pinnast. Harkrist tähistab Leisit kui teede sõlmpunkti. Ristid märgivad valla kahte [kirik (pühakoda)|[kirikut]] ja kahte konfessiooni. Ankur osutab Triigi  sadamale.
Causus defilippii

Kirjeldus

Causus defilippii keskmine kogupikkus (keha koos sabaga) on 20–35 cm , harva 50 cm.
Pea on lühike ja lai, nokis on esileuletuv, nokisekilbis on suur. Silmad on keskmise suurusega. Silmakilbiste ring koosneb 1–2 silmaeessest , 1–2 silmatagusest ja 1–2 silmaalusest kilbisest mis eraldavad silma ülamokakilbisest. Ülamokakilbiseid on kokku 6–7 ja alamokakilbiseid 7–10. Esimesed 3–4 alamokakilbised on ühenduses eesmiste alalõuakilbistega. Tagumised alalõuakilbised on väikesed ja teistest kilbistest eristamatud. Oimukilbiseid on 2+3, vahel 2+4, ja harva ka 1+2.
Keskkehal on 16–18 rida seljakilbiseid. Kõhukilbiseid 108–128: harva 117 isastel, või ka 118 emastel. Anaalkilbis paaritu. Sabaaluste kilbiste arv 10–19: harvemini 14 isastel, või rohkem kui 15 emastel.
Mao soomuste värvus on varieeruv helepruunist punakaspunase, halli või hallikasrohelise põhjaga, mida ilmestavad (süvendavad) erineva kujuga värvilaigud seljal.
Kõhualune on kollakasvalge. Noored maopojad on läikivmustad või hallid.

Levila

Neid võib kohata roomamas Sambias, Tansaanias, Malawis, Zimbabwes, Mosambiigis, Botswanas, Kongo Demokraatlikus Vabariigis, Lüuna-Aafrika Vabariigis ja Svaasimaal.
Fabienne Suter

Fabienne Suter (sündinud 5. jaanuaril 1985 Sattelis) on Šveitsi mäesuusataja.
Suter kuulus Šveitsi võistkonda, kes sai 2007. aasta maailmameistrivõistlustel Åres pronksmedali meeskonnavõistluses. Individuaalselt sai ta ülisuurslaalomis 11. koha ja suurslaalomis 13. koha. 2009. aasta MM-il Val-d'Isère'is oli Suter Alpi kahevõistluses kaheksas ja ülisuurslaalomis üheteistkümnes. 2010. aasta taliolümpiamängudel Vancouveris sai ta suurslaalomis 4. koha, kiirlaskumises 5. koha, Alpi kahevõistluses 6. koha ja ülisuurslaalomis 13. koha. 2009. aasta maailmameistrivõistlustel Garmisch-Partenkirchenis oli Suter ülisuurslaalomis kaheksas ja kiirlaskumises kolmeteistkümnes.
Maailma karikavõistlustel osales Suter esimest korda Val-d'Isère'is 12. detsembril 2002 suurslaalomis, kus ta oli esimese laskumise järel 61 lõpetanu seas 39 ja teise ringi 30 parema hulka seega ei pääsenud. Esimese poodiumikoha ja kohe ka võidu sai ta Sestrieres 10. veebruaril 2008 ülisuurslaalomis.
Pangodi mõis

Pangodi mõis (saksa keeles Spankau, varem Edes) oli riigimõis Nõo kihelkonnas Tartumaal.
Mõis asutati 17. sajandi algul.
Viljar Veskiväli

Viljar Veskiväli (sündinud 12. mail 1936 Sassukveres) on eesti tööstustegelane ja endine Eesti NSV minister.
Ta lõpetas aastal 1960 Tallinna Polütehnilise Instituudi.
Ta töötas aastatel 1958–1980 Tallinna Masinatehases konstruktorina, tsehhi tehnoloogilise büroo juhatajana, tsehhiülemana, direktori asetäitjana tootmise alal, peainsenerina ja aastast 1973 direktorina. 19. veebruarist 1980 26. juulini 1988 oli ta Eesti NSV kohaliku tööstuse minister. 27. juulist 1988 12. jaanuarini 1990 oli ta Eesti NSV Ministrite Nõukogu esimehe asetäitja ja Eesti NSV Riikliku Tööstuskomitee esimees. Aastatel 1990–1992 oli ta assotsiatsiooni "Eesti Tööstus" direktor, aastatel 1992–1998 Eesti Tööstuse ja Tööandjate Keskliidu tegevdirektor, aastatel 1998–1999 oli ta samas asutuses nõunikuks.
Ta oli aastast 1966 NLKP liige, aastatel 1986–1990 oli ta EKP Keskkomitee liige; aastast 1991 kuulus ta Eesti Koonderakonda. Ta oli Eesti NSV Ülemnõukogu X ja XI koosseisu saadik. Tema hobideks on kalandus, jahindus ja ehitus.
Kuivajõe karstiala

Kuivajõe karstiala on karstiala Harju maakonnas Kose vallas Kuivajõe küla ja Kose-Uuemõisa vahel Kuivajõe orus. Karstialal kaob Kuivajõgi veevaesel perioodil maa alla. Karstiala kaitseks on loodud Kuivajõe sängi kaitseala.
Andres Jüriado

Hellar Grabbi järelehüüe

Hellar Grabbi kirjutas tema nekroloogis:
"Andrese teadmised olid laialdased nii humanitaar- kui ühiskonnateadustes, millega kaasus terav intellektuaalne uudishimu maailmaprobleemide ja eesti küsimuste vastu ning põhjalik Ameerika sise- ja välispoliitika tundmine. Mees oli nagu loodud Vabadusraadio eestikeelsete saadete New Yorgi toimetaja ja korrespondendi kohale, kuhu ta kutsuti sovetoloog Jaan Pennari poolt... Ta tundis väga hästi kirjandust, eriti draamakirjandust ja teatrit... Kui helistasin pärast Andrese surma Rootsi ta endisele ülemusele, RFE–RL-i eesti saadete juhatajaks olnud Aleksander Terrasele, et sõbra lahkumist kurta, ütles Terras jutu lõpul: „Ta oli väga hea ajakirjanik! Kui ilmub Eesti ajakirjanduse biograafiline leksikon, siis leiab Andres Jüriado selles kindlasti oma koha."

Artiklinäide

Jüriado artikkel inglise keeles "Nationalism vs. Socialism in Soviet Estonian Drama" –
Erik Obermann

Erik (Erich Daniel) Obermann (27. jaanuaril 1890 Tartu – 12. veebruaril 1911 Marseille) oli kunstnik ja karikaturist.

Elulugu

Erik Obermann sündis Tartus ettevõtjate peres. Tema isa Otto Obermann omas alates 1887. aastast viiliraiumistöökoda. Koos oma abikaasa Mariega (sünd. Baumann) olid nad Tartu ühistegevuse ja seltsielu alustalasid ning kuulusid Jaan Tõnissoni sõbrana ka tema Rahvaerakonda. Erik Obermann oli nooruspõlves väga isepäine ja õppis Tartu reaalkoolis väga kesiselt. Ainus, mis teda huvitas, oli kunstiõpe. Juba 17-aastaselt proovis ta õppima asuma Peterburi Stieglitzi kunsttööstuskooli, kuhu ta sisse ei pääsenud. Seejärel astus ta Kunstide Edendamise Seltsi kooli, mida juhatas tollal Nikolai Roerich, ja sooritas seal 1908. aasta kevadel ka eksamid, kuid jättis siiski ka seal õpingud katki. 1908. aasta septembris läks ta õppima vabakuulajana Münchenisse ja elas aadressil Adalbertstrasse 14.
Juba enne Pariisi minekut joonistas noor Erik Obermanni karikatuure (kasutades pseudonüümi Hering, Heeringas või Селедка), mis ilmusid pilkelehtedes – Sädemed (1906, 1908); Meie Mats (1907), Meie Mats Ise (1907); Päevakaja (1907), Ulak (1907), mis olid rahva hulgas populaarsed.
1909. aasta oktoobris suundus ta enda sõnul õppima Pariisi Vitti eraakadeemiasse Montparnasse’il (Académie Vitti), kus ta viljeles sulejoonistust. Sama aasta augustis saatis ta Tartusse "II Eesti kunstinäitusele" suurema koguse karikatuure, mille kohta perekonnasõber K. A. Hindrey Postimehes kirjutas, et need „mitte küllalt vabalt loova hoo lapsed ei ole”. Sellise kommentaari peale solvus Erik Obermann niivõrd, et oma eluajal Eesti kunstinäitustel rohkem ei esinenud.
Kui 1910. aastal läks Obermann Pariisi, siis oli ta seal rahatu. Magas bulvaripinkidel ja raudteejaamades. Alles siis kui Rudolf Tassa ta viiulimängu järgi üles leidis, sai ta toa, kus elada ja küünlavalgel oma teosed joonistada. Pariisi keskendus ta suurlinnaelu varjukülgede grotesksele ja erootilisele kujutamisele, tegi stiliseeritud idamaiste motiividega tušijoonistusi, millega hiljem 1912. aastal illustreeriti "Noor-Eesti" IV album. Säilinud teosed on Tartu Kunstimuuseumis. Samal aasta eriti niiskel talvel Pariisis haigestus Obermann tiisikusse ja lootuses paraneda, läks elama Lõuna-Prantsusmaale, Rodzei lähedale. Kuna ka seal oli liiga niiske, siirdus ta oktoobris Alžiiri, kus elas väga viletsates oludes. Obermann suri Marseille’ keskhaiglas 12. veebruaril 1911 ja maeti Püha Peetruse (Saint-Pierre’i) kalmistule.
Tarkvarainsener

Haridus

Praegu on peaaegu pooltel tarkvara alal tegelejatel informaatika, infosüsteemide või infotehnoloogia kraadid. Seni on aga väga vähestel tarkvaratehnikaalane haridus, kuid see on tõusuteel. 1987. aastal tutvustas Imperial College London esimest kolmeaastast tarkvaratehnika bakalaureusekursust Suurbritannias ja maailmas. Järgmisel aastal avati Sheffieldi Ülikoolis sarnane kursus. Lisaks avati kursus 1996. aastal Ameerika Ühendriikide õppeasutuses Rochester Institute of Technology, kuid seal ei saadud kuni 2003. aastani ABET-akrediteeringut, mil said selle ka Rice'i ülikool, Clarksoni Ülikool, Milwaukee tehnikakool ja Mississippi Riiklik Ülikool.
Alates 2004. aastast on umbes 50 Ameerika Ühendriigi ülikoolis pakutud tarkavaratehnikat bakalaureuseõppes, mis õpetab nii informaatikat kui ka tarkvarainseneri töö põhimõtteid ja tavasid. 1979. aastal avas Seattle'i Ülikool esimesena tarkvaratehnika magistriõppe. Pärast seda avati paljudes ülikoolides sarnane õpe. 1998. aastal avas US Naval Postgraduate School esimese ülikoolina maailmas doktoriõppeprogrammi tarkvaratehnikas. Lisaks avati mitmeid veebikursusi, näiteks magistriõpe, mida pakutakse California osariigi ülikoolis Fullertonis informaatika ja -tehnoloogia osakonnas. Steve McConneli arvates on suur puudus tarkvarainseneridest, kuna enamik ülikoole õpetab pigem informaatikat mitte tarkvaratehnikat. IEEE andis ETS Universityle ja Québeci Ülikoolile Montréalis ülesandeks töötada välja tarkvaratehnkika teadmiste kogu (SWEBOK), mis on muutunud ISO-standardiks, mis kirjeldab tarkvarainseneri tööks vajalikku teadmiste kogumit.

Töö

Töö on kontoripõhine ja enamik tööd tehakse tavalise tööaja piires. Mõnikord võib tulla ette ka töötamist kontorist eemal ja töötamist hilistel tundidel või nädalavahetustel, olenevalt kliendi asukohast, kui klient peaks asuma teises ajavööndis. Seda tööd saab teha kõikjal, kõige tähtsam on, et arvuti oleks olemas.
Hardo Adamson

Hardo Adamson (28. jaanuar 1997) on eesti lavakunstitudeng ja muusik.
Adamson kehastas 2017. aasta noorte tantsupeol peaosalist Koitu. Alates 2018. aastast õpib ta Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias lavakunstikoolis näitleja erialal.
Nuutila

Nuutila ehk Palkolovo (ka Palkola, vene Палколово) on endine ingerisoome küla ajaloolises Hietamäki kihelkonnas Kesk-Ingerimaal Peterburi linnast lõunas Strelna jõe ääres. Kaasaegse haldusjaotuse järgi jääb ala Leningradi oblasti Lomonossovi rajooni Gorbunki valla territooriumile.
1817. aastal on küla nimetatud kui Мал. Палколовo. 
1831. aastal oli külas (nimetatud kui Мал. Палколовo) 7 talu.
1838. aastal elas külas (nimetatud kui Пoлколовoй) 39 inimest, kellest 17 olid mehed ja 22 naised.
1848. aastal elas külas (nimetatud kui Paukkala, mainitud koos naaberkülaga) 110 ingerisoomlast (50 meest ja 60 naist), kellest 96 olid äyrämöised ja 14 savakod.
1856. aastal oli külas (nimetatud kui Павкoлeвa) 7 talu 13 meeshingega.
1860. aastal oli külas (nimetatud kui Мал. Палколовa) 9 talu. 
1880–1890. aastail oli külas (nimetatud kui Мал. Палколовa) 9 talu.
1913. aastal oli külas (nimetatud kui Палколово) 17 talu.
Aastatel 1917–1939 kuulus küla Razbegajevo külanõukokku ning 1939-1941 Zavodõ külanõukokku.
1924. aastal soomekeelsel Peterburi lähiümbruse kaardil on küla nimetataud kui Palkola.
1941. aastal oli külas (nimetatud kui Палколово) 27 majapidamist.
Teise maailmasõja ajal perioodil 01.08.1941–31.12.1943 oli küla okupeeritud saksa vägede poolt. Küla hävis Teises maailmasõjas.
Viive Rumberg

Viive Rumberg (27. aprill 1935, Lohusuu vald, Tartumaa – 16. jaanuar 1997, Tallinn) oli Eesti bioloog.

Elulugu

Lõpetas 1954 Tartu 2. Keskkooli ja 1959 TÜ bioloogiateaduskonna; bioloogiakandidaat (1972, Teaduste Akadeemia), väitekiri "Eesti NSV-s kultiveeritavate roosisortide haiguskindlus". 1959–60 Sillaotsa 8-klassilise kooli õpetaja, 1960–62 EPA taimefüsioloogia ja fütopatoloogilise kateedri vanemteadur, 1962–81 ja 1996–97 Tallinna Botaanikaaia vanemteadur, 1981–96 iluaianduse sektori juhataja.

Teadustöö

Uurimisvaldkond: roosihaigused ja roosisortide haiguskindlus. Eesti Roosiklubi asutajaliige ja esimene president (1987–90). Ligi 90 teadustrükist.
Mesilasmürk

Omadused

Mesilasmürk on lõhnatu ja värvitu vedelik, alguses magusa maitsega, mis hiljem muutub mõruks. Toksiini toodetakse mesilase tagakehas asuvates mürginäärmetes. Nõret tootvaid näärmeid on kaks: väike mürginääre (toodab aluselise reaktsiooniga nõret) ja suur mürginääre (pikkus 13–19 mm, toodab happelise reaktsiooniga nõret), mille laienenud osas säilitatakse mesilasele vajalikku mürki kogu eluks. Kumbki neist nõredest on eraldi märksa vähem mürgine kui nende segu. On kindlaks tehtud ka mitmed elemendid, mis kattuvad maomürgi omadega (näiteks rästiku ja india kobra omaga).
Mesilasmürk on bioloogiliselt aktiivne happelise reaktsiooniga (pH 4,5–5,5) aine. Selle aktiivne osa koosneb mitut liiki valkude kompleksist, mis käitub antikoagulandina (verevedeldajana) ja põhjustab lokaalselt põletikku.
Mesilasmürk lahustub vees, aga alkoholis mitte.
Mesilasmürgi lagundajatena on nimetatud maomahla, sülge, boori, kloori ja kaaliumpermanganaati.

Koostis

Mürgi koostisse kuulub vett, valke (13), ensüüme (fosfolipaas, mellitiin), aminohappeid (18), mineraalaineid, glükoosi, fruktoosi.

Meditsiinis

Uuringutega on näidatud inhibeerivat toimet Borrelia burgdorfer'i (Lyme'i tõve ehk puukborrelioosi tekitaja), Mycoplasma hominis'e ja Chlamydia trachomatis'e suhtes. Surmav toime on ainel Cancida albicans'ile. Bakteritsiidne kontsentratsioon 1: 1000 hävitab mikroobid 2 tunniga.
Rakke lõhustava toime tõttu käivad katsetused mellitiini kasutamiseks kasvajaravis.
Orava

Ajalugu

Orava ümbrus kuulus varem (1561) Vastseliina linnuse piirkonda ja anti Liivi sõja ajal Petseri kloostrile. Tollal tunti küla Suur-Vaigusitsana (Большая Вайгужицы).
Orava nimi ilmus ürikusse 1638 (Oraw Laur). 17. sajandil rajati Vastseliina karjamõisana Orava mõis (Orrawa, hiljem Waldeck). Omaette mõisaks sai see 19. sajandi keskel. Märtsis 1700 toimus Oraval talurahvarahutus, mille käigus mõis rüüstati.
Nõukogude okupatsiooniperioodil asus külas Orava sovhoosi keskus.

Loodus

Külas asuvad Orava järv, Orava Mustjärv ja Solda järv.
Külast voolab läbi Kamnitsa oja.

Kultuurimälestised

Kultuurimälestistena on kaitse alla võetud mitmed endise Orava mõisa hooned (tõllakuur, aidavaremed, mõisa abihoone ja teenijatemaja mantelkorsten).
Mõisaansambli juures paikneb 1934. aastal avatud ja 1989. aastal taastatud Orava Vabadussõja mälestussammas.
Küla territooriumi lõunaosas asuvad mitmed kaitsealused kääpad ja arheoloogiamälestis Kalmato lohk.
ZBrush

Pixol

Pixol on ZBrushis kasutatav andmetüüp, mis hoiab infot oma positsiooni ja värvi kohta. Seda kasutatakse 3D-mudeli loomiseks ning see sarnaneb väga vokseli andmetüübiga. ZBrushiga seotud failid sisaldavad pixoli infot, mis ei tule kaasa eksportimisel teisteks failitüüpideks.

Funktsioonid

ZBrushile on sisseehitatud mitmeid funktsioone, et luua 3D-mudel, mis on valmis kasutamiseks nii filmides kui ka mängudes. Loomulikult saab luua 3D-mudeleid ka muuks otstarbeks.
Marimbafon

Marimbafon ehk marimba on ksülofonisarnane pill. Ka marimba koosneb puitplaatidest, millest igaüks teeb kindla kõrgusega häält. Marimba kõla on aga pehmem kui ksülofonil.
Marimba puitplaatide alla on paigutatud metalltoruresonaatorid (neid kasutatakse viimasel ajal ka ksülofonidel). Klaver ja marimba täiendavad teineteist kõlaliselt huvitavalt ning elektroonika seob need helipildis tervikuks.