Kaitseliidu Sakala malev

Koosseis

Sakala malevasse kuulub Linnuse üksikkompanii, Lembitu üksikkompanii ja Karksi malevkond.
Maleva juures tegutsevad ka Naiskodukaitse Sakala ringkond, Kodutütarde Sakala ringkond ja Noorte Kotkaste Sakala malev.
Ajaloo jooksul on maleval olnud 19 pealikku või pealiku kohusetäitjat, nendest kaheksa enne 1940. aastat ja 11 alates 1990. aastast. Alates 18. aprillist 2011 on malevapealik major Kalle Köhler. Peale malevapealiku kuuluvad maleva juhatusse veel põllumajandusminister Helir-Valdor Seeder, Maksu- ja Tolliameti juhtivspetsialist Valdur Kilk, Texor OÜ juhatuse esimees Arli Okas ja Viljandi politseijaoskonna korrakaitseosakonna juht Riho Rei.

Karksi malevkond

Karksi malevkond tegutseb viies maakonna lõunapoolsemas vallas, Paistus, Hallistes, Karksis, Abjas ja Tarvastus, ning Mõisaküla linnas.
Karksi vallas loodi Kaitseliit 1918. aastal tollase Kaitseliidu Pärnumaa maleva koosseisus. 2. veebruaril 1925 kinnitati Kaitseliidu põhikiri, mille järgi nimetati tollased kaitsejaoskonnad malevkondadeks ja jaoskonna ülemad malevkonna pealikeks. Märtsikuus otsustas Kaitseliidu peastaap hakata nimetama malevkondi kohanimede järgi. Karksi malevkonnas oli tollal 159 liiget ja pealik reserv-alamkapten Maurus Vahtrik. Karksi kandi mehed olid 1990. aastal esimeste hulgas, kes hakkasid taastama Kaitseliitu.
Praegu kuulub malevkonda ligi 300 kaitseliitlast, kes moodustavad kaks sisekaitsekompaniid ja suurema osa maleva formeerimiskeskusest. Siia kuuluvad ka maleva toetajaliikmed. Alates 2012. aasta aprillist on Karksi malevkonna pealik Mõisaküla linnapea Ervin Tamberg.

Lembitu üksikkompanii

Tänapäevane Lembitu üksikkompanii on nii sõjaeelse Sakalamaa maleva kui ka 1990. aastal taastatud Sakala maleva Suure-Jaani malevkonna järglane. Ürikud räägivad, et omakaitse korraldamine Suure-Jaanis on Viljandimaal vanimaid ja ulatub tagasi isegi 1916. aastasse. Nimetatud aasta oktoobrikuul kutsuti tollasesse Taevere vallamajja kokku koosolek, et asutada omakaitse, kes oleks abiks politseile varaste ja teiste kurjategijate ohjeldamiseks. Kaitseliidu nime all algas tegevus 1918. aasta novembrikuu alguses. 
Praegu hõlmab Lembitu üksikkompanii tegevusega peamiselt Suure-Jaani, Kõo, Kõpu ja Pärsti valla ning Võhma linna territooriumi. Siia kuulub kaitseliitlasi ka teistest omavalitsustest. Lembitu üksikkompanii on korraldatud rohkem funktsioonipõhiselt kui territoriaalselt ja on võimeline muude ülesannete kõrval ka täitma staabi- ja tagalakompanii ülesandeid. Allüksusesse kuulub ligikaudu 180 kaitseliitlast. Lembitu üksikkompanii pealik on alates 2012. aasta märtsist nooremleitnant Arli Okas.
Lembitu Üksikkompaniisse kuuluvad tuletoetus-, pioneeri-, tagala-, staabi-, luure- ja üldrühm.

Linnuse üksikkompanii

Ajalooliselt on Linnuse üksikkompanii sõjaeelse Keskmalevkonna, Kolga-Jaani malevkonna ja Pilistvere malevkonna järglane ning tema tegevus hõlmab praegust Saarepeedi, Kolga-Jaani ja Viiratsi valla ning Viljandi linna territooriumi. 
Tänapäevast elukorraldust arvestades on seegi üksikkompanii rohkem funktsioonipõhine ja täidab vajaduse korral jalaväe lahingukompanii ülesandeid. 
Allüksusesse kuulub ligemale 150 kaitseliitlast. Linnuse üksikkompanii pealik on nooremleitnant Lauri Topolev, keda ajutiselt asendab leitnant Andrus Põldma.

Ajalugu

Sakala malev on Kaitseliidu vanim malev, mille algusaega arvatakse 7. septembrist 1917. Nime on malev saanud maakonna muistsest nimest Sakala ja kuni 1940. aastani oligi maleva nimeks Sakalamaa malev. 
Malev taastati 1990. aastal ja selle ühed jõulisemad eestvedajad olid tollal Karksi kandi mehed. 
Maleva 20. aastapäeva puhul ilmus 1937. aastal maleva staabi kirjastuse koostatud mahukas, enam kui 250-leheküljeline maleva ajaloo raamat „Kaitseliidu Sakalamaa malev 1917–1937“. Selle raamatu säilinud originaali järgi anti maleva 85. aastapäeva künnisel Taani kodukaitse abiga välja kordustrükk, millele on lisandunud veel kolm ajalooraamatut: „Kaitseliit Sakala Malev 1937–2002“ (249 lk) ja „Kaitseliidu Sakala Malev 2002–2007 ülevaade“ (115 lk), 2017. aastal välja antud „Kaitseliidu Sakala malev 100“ (352 lk). Ajalooraamatutega on kavas jätkata.
Maleva staap asub tänapäeval Viljandi linna piiril Karula teeotsas paikneval kinnistul, mis koosneb kahekordsest kobarhoonest, kuhu malev kolis 1999. aastal. Varem asusid maleva ruumid rahvaväe ülema asutuses C. R. Jakobsoni tänaval, kaitseministeeriumile kuuluvas majas, kus käis kogu asjaajamine ja kirjavahetus maleva loomispäevil ning juhid pidasid ka koosolekuid.

Maleva lipp

Lipu hankimisele hakati mõtlema juba maleva alguspäevil. Kavandi valmistas kpt Liivak ja selle kavandi järgi tegi lipu Riigi Kunst-Tööstuskool Tallinnas.
Lipu esikülg kujutab endist Viljandimaa vappi, mille põhivärviks on must, keskel asub laialiaetud tiibadega hõbedane kotkas, kes ühe jala küüntega hoiab mõõka ja teisega kilpi, millel hõbedane roos Viljandi linna vapist punasel põhjal; kotka all maapinnalt kerkivad kuuskede ladvad, millest üle helgivad tõusva päikese kiired. Lipu tagakülg on kollast värvi, keskel kaitseliidu märk.
Eesti kaitseliidu malevate peres kotkana kõrgele viia Sakala maleva au, kuulsus ning nimi ja päikese jõuga valgustada Eesti kodu tema omakaitse radadel – see on maleva ja tema lipu käskkiri. 
Lipu üleandmine malevale toimus 6. juuni 1926 paraadil, millest võtsid osa üksused kogu malevast. Lipu õnnistamist toimetasid õpetaja J. Lattik ja preester Tamman. Lipu andis üle kaitseminister kindral J. Soots maleva pealik major O. Oidermanile, kes selle põlvitades vastu võttis ja maleva uuele pealikule kapten R. Pekile edasi andis. Kaitseliidu ülem kolonel J. Roska ütles tervituses, et lipp on püha ja kui võitluses peaks jõud raugema, siis peab lipp andma jõudu võitluse jätkamiseks.

Maleva rinnamärk

Maleva rinnamärk valmistati kunstnik G. Mootse kavandi järgi. Rinnamärki jagati välja esimest korda võidupühal 1937. aastal. Rinnamärk kujutab endast stiliseeritud kotkast, kes hoiab parema jala küünte vahel mõõka ja vasakuga kilpi. Kotkas on oksüdeeriud hõbedast, kilp kaetud rukkilillesinise emailiga, mille keskel on Viljandimaa vapi kolm kuldset viljapead.
Rinnamärk asutati ühtekuuluvuse ja ühiste sihtide taotluse väliseks embleemiks. Ta peab süvendama kandjale maleva aateid ja kohustama kandjat kõikjal kõrgel hoidma Sakalamaa Maleva kuulsust ja kaitsma tema au ning head nime.
Rinnamärgi kandmise õigus on kõigil pealikuil, alates rühma pealikust kõrgemale, tingimusel, et vähemalt üks aasta on töötatud malevas pealikuna. Rinnamärki võib annetada ka malevlasele, kes on olnud vähemalt viis aastat malevas, ja isikuile väljaspool malevat, kui seda nõuavad kaitseliidu või maleva huvid. Malevlasele antud rinnamärk on ketita, teistele aga ketiga.