google/wiki40b huggingface dataset:
The Velvet Underground

The Velvet Underground (lühendatult The Velvets või V.U.) oli 1965. aastal New Yorgis asutatud eksperimentaalrokiansambel, mida peetakse üheks punk rock'i eelkäijaks ja post-punk'i mõjutajaks. Asutajaliikmeteks olid Lou Reed (kitarr, laul), John Cale (basskitarr, vioola, klahvpillid ja laul), Angus MacLise (löökpillid, tema asemele tuli veel samal aastal Moe Tucker) ja Sterling Morrison (kitarr).
Ansambli mänedžeriks hakkas 1965. aastal Andy Warhol, kes bändi meelehärmiks kutsus laulma saksa päritolu modelli ja näitleja Nico (õige nimega Christa Päffgen), oli debüütalbumi "The Velvet Underground & Nico" produtsent ning kujundas ka selle kaanepildi. Kui Angus MacLise'i asemele asus androgüünne trummar Maureen Tucker, sai neist nime "Exploding Plastic Inevitable" all tuntud Warholi multimeedia-performance'i alaline saatebänd. Side Warholi ja Nicoga kestis vaid ühe albumi, kuid see plaat muutis kogu roki arengut. Ansambli sünge muusikaline helikeel erines märgatavalt tolle aja hipimuusikast. Peamiselt Lou Reedi kirjutatud lugude teemadeks olid näiteks sadomasohhism ja narkootikumid.
1968. aastal asendas Cale'i Doug Yule. Ansambel läks laiali 1970. aastal, kuid tuli lühiajaliselt kokku 1990, 1992–1994 ja viimati 1996. aastal.
Brian Enolt pärineb kuulus tähelepanek, et The Velvet Undergroundi esimest albumit ei ostnud peaaegu keegi, kuid need, kes ostsid, asutasid kohe oma bändi. Legendaarse LP laeks oli edetabeli 171. koht.
Velveti karjääri algusaegade võlu teiste artistide jaoks seisneb paljuski nende näiliselt kergesti mängitavas helipildis. Nende lood olid lihtsad ja samas auahned nagu suurushullustuses vaevleval garaažibändil - mida nad tegelikult endast kujutasidki.
Olga Brun

Olga Adelheid Brun (kuni 1937 Olga Adelheid Parts; 22. oktoober 1915 Riia – 28. veebruar 2008 Bonita, San Diego maakond, California, USA) oli Eesti kergejõustiklane ja võrkpallur.
1934 lõpetas ta Tallinna Linna 2. Tütarlaste Gümnaasiumi.
Töötas alates 1935. aastast Tallinnas kassapidaja ja kontoriametnikuna, põgenes 1943. aastal Rootsi ja läks 1952. aastal sealt Kanadasse. Oli 1952. aastal Montréali Eesti Spordiklubi juhatuse kolleegiumi liige naiste võrkpalli alal. Läks edasi USA-sse, elas Californias.

Sportlasena

Harrastas võrkpalli, kergejõustikku, uisutamist ja ujumist ning veteranina ka golfi.
Oli aastatel 1933–1936 kettaheites Eesti meister ning sai meistrivõistlustel 1937. aastal teise ja 1939. aastal kolmanda koha. Püstitas 1936. aastal Eesti kettaheiterekordi (39.11). Oli aastatel 1931–1933 ka Eesti meister 4 × 100 m teatejooksus.
Võitis Eesti meistrivõistlustel võrkpallis 1935. aastal esikoha ja 1940. aastal 2. koha.

Isiklikku

Tema abikaasa oli sporditegelane Voldemar Brun.
Tux

Tux on operatsioonisüsteemi Linux maskott, mis on tuntuim Linux'iga seostatud bränd alates 1996. aastast, mil Larry Ewing joonistas rahuoleva pingviini avaliku konkursi jaoks, ajendatuna Linux tuuma looja Linus Torvalds'i vaimustusest pingviinidest.

Ajalugu

Linus Torvalds valis pingviini Linuxi maskotiks pärast seda, kui oli 1996. aastal Canberra loomaaeda külastades kääbuspingviini käest hammustada saanud.
Legend räägib, et Linux'i logo leidmise arutelu käigus Linux tuumale pühendatud ametlikus meililistis mainis Linus Torvalds, et talle meeldivad pingviinid. Sellest ajast peale keskendus Linux'i logo leidmise konkurss pingviinide temaatikale. Pingviine püüti joonistada kõikvõimalikes asendites ja olukordades, seal hulgas maakera kukil hoidvat pingviini. Linus Torvalds kommenteeris, et sellises asendis näeks vaene pingviin välja, nagu hakkaks maakera teda peatselt lömastama. Torvalds'i arvates peab pingviin olema armas, rahulolev ning kergelt ülekaaluline, nagu ta oleks end just kurguni heeringaid täis toppinud ja röhitsuse äärel.
Tux'i nime kannab Linuxi maskott mitmel põhjusel. Esiteks kõlab Tux nagu "tuxedo" (inglise keelest tõlgituna "smoking"), sest pingviinid kannaks justkui smokingut oma loodusliku värvuse poolest. On olemas ka teisi tõlgendusi Tux'i nime valikul. Vaba tarkvara kogukonnas on populaarne esitähtlühendite kasutus ning brändi nimetuse päritoluks on peetud ka (T)orvalds (U)ni(X) lühendit, millega tuli välja John Hughes. 

Linux'i logo

Huvitaval kombel ei saanud Tux siiski Linux'i ametlikuks logoks. 1996. aasta Linuxi logo konkursi viimase hääletusvooru käigus valiti 785 häälega Linux'i ametlikuks logoks aga hoopis teine töö (Tux kogus 541 häält).
Tänaseks saab aga kindlalt öelda, et Tux on faktiliselt Linux'i peamine ja kõige tuntum sümbol.
Matt Groening

Matt Groening [gr'eining] (sündinud 15. veebruaril 1954 Portlandis) on Ameerika Ühendriikide koomiksikunstnik ja teleprodutsent, "Simpsonite" ja "Futurama" looja.
Matt sündis volgasaksa päritolu Homer Philip Groeningi (1919-1996) ja norra päritolu Margaret Ruth Wiggum-Groeningi (1919-2013) viiest lapsest kolmandana, tal on vanem vend Mark (sündinud 1950), vanem õde Patty (1952), ning nooremad õed Lisa (1956) ja Maggie (1958). Simpsonite pere liikmed ongi nimetatud tema pereliikmete järgi.
Anatoli Gromõko

Anatoli Andrejevitš Gromõko (valgevene keeles Анатоль Андрэевіч Грамыка; vene keeles Анатолий Андреевич Громыко; 15. aprill 1932 Barysaŭ, Valgevene NSV – 25. september 2017 Moskva) oli Venemaa rahvusvaheliste suhete spetsialist, afrikanist ja diplomaat, Venemaa Teaduste Akadeemia korrespondentliige.
Ta oli kauaaegne NSV Liidu Teaduste Akadeemia Aafrika Instituudi direktor. 2010. aastast töötas ta Moskva Riiklikus Ülikoolis mittekoosseisulise professorina. Tema peamised uurimisalad olid uus maailmakord, Aafrika koht rahvusvahelistes suhetes, võitlus terrorismiga, ÜRO roll ja tulevik ning USA välispoliitika.
Ta tegutses diplomaadina ja teenis välja 1. järgu erakorralise ja täievolilise saadiku diplomaatilise teenistusastme.

Haridustee ja töökäik

Ta lõpetas 1954. aastal Moskva Riikliku Rahvusvaheliste Suhete Instituudi ja 1957. aastal samas aspirantuuri. Ta kaitses 1957. aastal ilmunud oma raamatu "Конгресс США - выборы, организация, полномочия" põhjal 1958. aastal õigusteaduste kandidaadi kraadi. 1970. aastal kaitses ta ajaloodoktori kraadi väitekirjaga "Приход к власти и внешняя политика правительства Кеннеди".
Aastatel 1954–1966 ja 1973–1976 töötas ta diplomaadina. Aastatel 1966–1968 töötas ta NSV Liidu Teaduste Akadeemia Aafrika Instituudi ja 1968–1973 USA ja Kanada Instituudi sektorijuhatajana. Aastatel 1976–1991 oli ta TA Aafrika instituudi direktor ja 2003–2010 sealsamas peateadur. 2010. aastast töötas ta Moskva ülikoolis maailmapoliitika teaduskonna rahvusvaheliste organisatsioonide ja maailma poliitiliste protsesside kateedris mittekoosseisulise professori ja peateadurina.

Isiklikku

Ta on Andrei Gromõko poeg. Tema vanem poeg Igor Gromõko (s. 1954) on diplomaat, kes aastatel 2009–2014 töötas Venemaa alalise esindajana SRÜ peakorteri juures Minskis. Noorem poeg Aleksei Gromõko on politoloog.
Apache Hadoop

Ajalugu

Projekti alguseks peetakse 2002. aastal alustatud Apache Nutch-i, mis oli samuti avatud lähtekoodiga otsingumootor. 2003. aastal kirjeldas Google oma hajusfailisüsteemi nimega GFS (Google’s File System), mis andis lükke sarnase, kuid avatud lähtekoodiga failisüsteemi kirjutamiseks. Viimase nimeks sai Nutch Distributed Filesystem (NDFS) ning projekt sai hoo sisse aastal 2004. Samal aastal tutvustas Google oma programmeerimismudelit MapReduce, mille kallal hakkas töötama jällegi töötama Nutch-i meeskond. Järgneva aasta keskpaigaks töötasid enamus Nutch-i algoritmid NDFS-i ja MapReduce peal. 2006. aastal liiguti Nutch-i pealt iseseisvaks projektiks – Hadoop-iks. 2008. aasta jaanuariks oli Hadoop saavutanud ülemaailmset edu – projekti kasutasid sellised nimekad firmad nagu Facebook, last.fm ning Yahoo!.

Nimi

Apache Hadoop-ile on nime andnud üks projekti eestvedajatest, Doug Cutting. Dougi laps olevat pannud oma mänguloomast elevandile nimeks Hadoop, mis täitis ka mehe tarkvarateegi nimevaliku kriteeriumeid – tol ajal kasutamata, ilma tagamõtteta, kuid samas lihtsasti hääldatav nimi. Hadoop-i alammoodulid kannavad samuti tihti mitteseletavaid nimesid, näiteks Pig (eesti keeles siga) ning Yarn (eesti keeles lõng), kuid väiksemate süsteemi osade puhul eelistatakse nimesid, mis selgitavad ka tema funktsiooni.

MapReduce

Mapreduce programmeerimismudel koosneb kahest põhilisest sammust: map (eesti keeles vastendama) ning reduce (eesti keeles kahandama). Esimeses faasis jaotatakse sisendfail, mis koosneb võti-väärtus paaridest, tükkideks ning saadetakse erinevatele masinatele süsteemis. Selle protsessi eest hoolitseb ülemtööline, spetsiaalne masin, kelle ülesandeks ongi teiste, alammasinate töö juhtimine. Kui alammasinad on oma tööülesanded saanud, algab mapping protsess: igale võti-väärtus paarile rakendatakse sama algoritmi, mis tagastab null või enam võti-väärtus paari. 
Reducer faasis võetakse arvutatud võti-väärtus paarid ning pannakse need omavahel kokku (kahandatakse üheks). Map ja reduce faaside vahel on veel shuffle & sort (eesti keeles sega ja sorteeri) faas, kus map-funktsiooni väljund sorteeritakse enne reduce-funktsioonile saatmist nende võtmete järgi.
Vihterpalu mõis

Vihterpalu mõis (saksa keeles Wichterpal) oli rüütlimõis Risti kihelkonnas Harjumaal. Praegu asub endine mõisasüda Vihterpalu külas Lääne-Harju vallas Harju maakonnas.
1293. aastal kuulus piirkond Lihula tsistertslaste nunnakloostrile, alates 1402. aastast (Wichterpalo) Padise kloostrile. Eramõis tekkis pärast läänistamist 1586. aastal, esmakordselt mainitud 1623. aastal.
Aastal 1622 (teistel andmetel 1624) läänistati mõis Riia linnapeale Thomas von Rammile. Rammidele ja nende pärijatele kuulus mõis 1919. aastani. 1913. aastal oli mõisa omanik paruness Sofie Rosen, sündinud v. Ramm.
1914. aastal kuulus mõisale 6909 hektarit mõisamaad, 76 lahutatud kohta 3850 hektariga, Tamse kõrvalmõis, 7 küla: Alliklepa (Allikleppa), Änglema (Englama), Keibu (Keibo), Kibru (Kibro), Waniko, Vilivalla (Wiliwälja), Wipse).
Administratiivselt kuulus mõis keskajal Tallinna komtuurkonda, 1913. aastal Vihterpalu valda, 1939. aastal kuulus endine mõisasüda Nõva valda.
Mõisa härrastemaja valmis 19. sajandi I veerandi lõpul. Arhitektuuriliselt on see hilisklassitsistlikus stiilis.
Mõisa peahoone on alates 1990. aastatest eravalduses ja selle restaureerimine lõpetati 2005. aastal.
Johannes Aia

Johannes Aia (11. august 1895 Vee vald, Pärnumaa – 10. august 1941 Mammaste, Põlvamaa) oli Eesti sõjaväelane (major).
Teenis Vabadussõjas soomusrongil nr. 1 ja 1. ratsapolgus. 
Langes lahingus.
Haabersti mõis

Haabersti mõis  (saksa keeles Haberst) oli praeguse Tallinna linna alal asunud linnamõis.
Haabersti mõis paiknes praeguse loomaaia peasissepääsu kohal kahel pool Paldiski maanteed (Paldiski mnt 96, 96A, 98a). Haabersti linnamõisa moodustamise ajaks peetakse 17. sajandit. 1561. aastast on seda piirkonda nimetatud "Habris". Seetõttu on arvatud, et Haabersti linnamõis eksisteeris juba 16. sajandi lõpul. 17. sajandist esinevad allikates juba sagedasti kohanimed "Habers" või "Habers Hof". Saksa keeles tähendab see "kaera mõisa".
Haabersti nime märgiti esimest korda 1557. aastal seoses Tonnies Haberes´iga, kes elas Lahepea külas. Lahepea küla asus Kopli lahe lõunakaldal Mustjõe ja praeguse Haabersti asumi kandis.
Haabersti linnamõisa kuulusid Fismeistri, Jõeküla, Järvaküla, Kadaka, Kakumäe, Õismäe, Mustjõe ja Pikaliiva küla. Kuni 1817. aastani kuulus Haabersti mõis administratiivselt linnapolitsei alluvusse. Talurahva vabastamisel 1817 kartis Tallinna raad, et Haabersti mõisa territooriumil elavad talupojad valguvad linna. Selle ärahoidmiseks pöördus linnavalitsus Eestimaa tsiviilkuberneri poole palvega arvata linnamõisa territooriumil elavad talupojad juriidiliselt Keila kihelkonna koosseisu, jättes Haabersti mõisa linna jurisdiktsiooni alla. Tsiviilkuberneri kirjaga Tallinna magistraadile 20. märtsist 1817 kinnitati linna ettepanek. Haabersti linnamõisal oli eristaatus. 1856. aasta Eestimaa talurahvaseaduse kehtestamisel loobus linn Haabersti talumaade puhul ka kohtuvõimust. 1860ndate keskpaigast 1879. aastani oli Haabersti mõisa valitsejaks Karl Gustav Dornbusch (sünd. 1826).
Haabersti mõisa maadel paiknes vähemalt kolm kõrtsi. Kõige lähemal Tallinnale oli Mustjõe kõrts. Teine tuntud kõrtsihoone asus Paldiski maantee ja Rannamõisa tee nurgal, omaaegsest Haabersti koolist ehk praegusest Tallinna loomaaia kontorihoonest teisel pool teed. Kolmas, Untaugu kõrts, paiknes hoopis kõrvalisemal Kadaka teel, teisel pool Iisaku ehk Joosti oja, piirkonnas, kus Kadaka tee hargnes praeguse Vana-Mustamäe asumi poole.
Mõisa peahoone oli poolkelpkatusega lihtsakujuline paekiviehitis. Nii peahoone kui ka töölistemaja varemed olid Paldiski maantee põhjaküljel alles kuni 2001. aasta sügiseni. Siis jäid need ette uusehitistele ja lammutati. Praegu on mõisasüdamest alles vaid mõned pargipuud.
Leili Muuga

Leili Muuga (14. november 1922 Maima küla, Oiroti oblast – 1. august 2016) oli eesti maalikunstnik.
Leili Muuga sündis Venemaal maamõõtja perekonnas. 1925. aastal asus perekond Pjatigorskisse ja sealt edasi 1938. aastal Naltšikisse. 1940. aastal lõpetas ta seal kuldmedaliga keskkooli. Aastatel 1940–1941 õppis ta Moskva Tehnoloogia Instituudis keemiat, järgnevad kaks aastat töötas kunstiateljee meistri ja juhendajana ning meditsiiniõena. Aastatel 1943–1945 õppis ta Ordžonikidze Mäe ja Metallurgia Instituudis ning jätkas õpinguid Leningradi Mäeinstituudi IV kursusel. 1946. aastal kolis perekond Tartusse, kus tulevane kunstnik leidis tööd joonestaja-konstruktorina Arhitektuurivalitsuse juures projekteerimisbüroos. 
Maaliõpinguid alustas ta aastatel 1947–1951 Tartu Riiklikus Kunstiinstituudis Alfred Kongo käe all ning lõpetas õpingud Tallinnas 1953. aastal Eesti NSV Riiklikus Kunstiinstituudis. Aastatel 1962–1977 töötas Muuga samas koolis õppejõuna, seejärel hakkas vabakunstnikuks. Alates 1953. aastast kuulus ta Eesti Kunstnike Liitu ja osales näitustel.

Looming

Tema loomingus moodustavad valdava osa maastiku- ja meremaalid ning silmapaistvad on suured kompositsioonid. Järjepidevalt on Muuga viljelenud aga ka emotsioone ja intiimset õhustikku peegeldavaid lillemaale ning natüürmorte. Leili Muuga on portreteerinud hulka loomeinimesi. Tema modellideks on olnud Veljo Tormis (1970), Anna Ekston (1967), Mari Adamson (1963) ja mitmed teised kunstnikud ja muusikud. Viimastel aastatel tehtust võib nimetada Malle Leisi ja Tiiu Pallo-Vaigu portreesid. 
Leili Muuga töid on Eesti Kunstimuuseumis, Tartu Kunstimuuseumis, Tallinna Kunstihoone Fondis, Tretjakovi Galeriis ja Venemaa mitme kunstimuuseumi kogudes.
Hugo Tiismus

Hugo Tiismus (10. aprill 1924 Salme küla – 7. jaanuar 2007 Tallinn) oli eesti tehnikateadlane.
Hugo Tiismus on maetud Metsakalmistule.

Haridus

Õppis Salme Algkoolis 1931–1938, lõpetas Suhhumi Industriaaltehnikumi elektrotehnika erialal 1943 (cum laude), TPI mehaanikateaduskonna elektrimasinate ja -aparaatide erialal 1952; Leningradi Elektrotehnika Instituudi aspirant 1953–1956. Täiendas end Moskva Energeetika Instituudis ja mujal,

Teaduskraad ja kutse

Tehnikakandidaat 1956; dotsent 1958; tehnikadoktor 1978 (Leningradi Elektrotehnika Instituut, "Автоматизированный линейный магнитогидродинамический (МГД) электропривод: (Теория, разработка и внедрение"); professor 1979.

Teenistus

Hugo Tiismus mobiliseeriti Punaarmeesse 1943, Eesti Laskurkorpuses 1943–1945; töötas Abhaasias hüdroelektrijaama ehitusel 1945–1947.
Tallinna Polütehnilises Instituudis ehitusmehaanika kateedri vanemlaborant 1952; tööstusettevõtete elektrifitseerimise kateedri vanemõpetaja 1956–1958, dotsent 1958–1966, juhataja 1961–1966; elektriajamite kateedri dotsent 1966–1978, juhataja 1966–1971 ja 1980–1989, professor 1978–1992; õppeprorektor 1970–1978; elektriajamite ja jõuelektroonika instituudi elektriajamite ja elektrivarustuse õppetooli emeriitprofessor 1992–2007.

Teadustöö põhisuunad

Elektrimasinad; automatiseeritud magnetohüdrodünaamiliste (MHD) masinate uurimissuuna arendaja; MHD-masinate kasutamine robotitehnikas.
Avaldas üle 120 publikatsiooni, sh raamatuid ja õpikuid (koos Ustus Aguriga Elektrajamid (1963), artikleid kõrgharidusest; 11 autoritunnistust. Juhendanud 8 väitekirja,

Teadusorganisatoorne ja -administratiivne tegevus

Hugo Tiismus oli elektriajamite õppesuuna üks algatajaid; NSV Liidu Kõrg- ja Keskerihariduse Ministeeriumi tehnikaalase teaduslik-metoodilise nõukogu liige; eriala "Elektriajamid ja tootmisseadmete automatiseerimine" metoodikakomisjoni liige; TTÜ elektriajamite ja tehnoloogiliste protsesside automatiseeritud juhtimissüsteemide tööstusharulaboratooriumi (aastast 1990 elektriajamite laboratooriumi) teaduslik juhendaja 1980–1992. Juhtis elektriajamitehnika-alase uurimistöö saavutuste juurutamist NSV Liidu masinatehastes, värvilise metallurgia ettevõtetes. Arendas koostööd lennukimootorite ehitajatega, samuti sõlmis koostöösidemeid välismaa kõrgkoolide ja teadlastega. Tallinna Teadlaste Maja nõukogu liige.

Tunnustused

Nõukogude Eesti preemia 1967 sulametalli elektromagnetiliste liikumapanekuseadmete väljatöötamise ja juurutamise eest (koos Aleksander Voldeku, Hans Jänese ja Endel Ristheinaga); NSV Liidu Kõrg- ja Keskerihariduse Ministeeriumi rinnamärk 1977; Eesti NSV teeneline teadlane 1980.

Isiklikku

Hugo Tiismus oli Mall Hellami isa.
Pihelpuu nukk

Pihelpuu nukk (ka Pihelpuunukk, Kelba nukk) on neem (nukk) Saare maakonna lääneosas. Neem jääb Vilsandi rahvuspargi piiresse.
Neeme koordinaadid on 58° 28′ N, 21° 52′ E.
Hugo Celmiņš

Hugo Celmiņš (30. oktoober 1877 Lubāna – 30. juuli 1941 Moskva) oli Läti poliitik.
Hugo Celmiņš oli Läti peaminister 19. detsembrist 1924 kuni 23. detsembrini 1925 ja 1. detsembrist 1928 kuni 26. märtsini 1931.
5. maist 1931 kuni 1. septembrini 1935 oli ta Riia linnapea.
1931 anti talle Kotkaristi I klassi teenetemärk.
Hugo Celmiņš arreteeriti 11. oktoobril 1940, 1941. aasta mais viidi ta üle Moskvasse. 7. juulil 1941 mõisteti ta surma, hukati mahalaskmise teel 30. juulil 1941.
Friedrich Wilhelm II

Friedrich Wilhelm II (25. september 1744 Berliin – 16. november 1797 Potsdam) oli Preisimaa kuningas 1786. aastast kuni surmani. Friedrich Suure vennapojana püüdis ta valgustatud monarhi ja eduka armeejuhina oma kuulsa onu jälgedes käia, kuid Prantsuse revolutsioon nurjas ta kavad.
Aserbaidžaan

Parlament

Aserbaidžaani ühekojalises parlamendis (Milli Məclis) on 125 saadikut, kes valitakse 5 aastaks.

President

President İlham Әliyev (meil tuntud ka venepärane nimekujuga Ilham Alijev) on ametis 31. oktoobrist 2003. 2008. aasta oktoobris valiti ta teiseks ametiajaks tagasi. Aserbaidžaani presidendi valib rahvas 5 aastaks.

Rahvusvahelised suhted

1991-94 kestis Aserbaidžaani ja Armeenia vahel Mägi-Karabahhi sõda, hilisemail aastail jätkusid madala intensiivsusega kokkupõrked. 2016. aasta aprillis algas Mägi-Karabahhi piiril taas sõjategevus Armeenia ja rahvusvahelise tunnustuseta Mägi-Karabahhi Vabariigi vastu.
2010. aastal sõlmis Aserbaidžaan Türgiga strateegilise partnerluse ja vastastikuse abi lepingu, mis muuhulgas kohustab osapooli osutama üksteisele igakülgset abi kolmanda riigi või riikide relvastatud rünnaku või agressiooni korral.
2011. aasta mais liitus Aserbaidžaan Mitteühinemisliikumisega.

Veekogud ja märgalad

Aserbaidžaani suurim järv on Sarısu.

Kliima

Suurem osa Aserbaidžaanist asub lähistroopikas. Kliimaerinevused maa eri osade vahel ulatuvad valdavast kuivast lähistroopikast (ja niiskest lähistroopikast Lənkərani madalikul) tundrale iseloomuliku kliimani Suur-Kaukasuse kõrgematel aladel (kõrgusvööndilisus). Juulis on madalikel 26 °С ja mägialadel 5 °С, jaanuaris vastavalt 3 °C ja –10 °C. Suvi on kuiv. Kura-Araksi madalikul sajab 200–300 mm (Bakuus alla 200 mm), Suur-Kaukasuse eelmäestikes 300–900 mm, mägialadel 900–1400 mm ja Lənkərani madalikul 1700 mm sademeid aastas.

Loodusvarad

Aserbaidžaani peamisteks maavaradeks on nafta, maagaas, rauamaak, aluniit, püriit, polümetallilised maagid, barüüt, kivisool, mineraalvesi.

Majandus

Oluline sissetulekuallikas on nafta- ja gaasieksport ning -transiit. 2008. aastal toodeti 45 miljonit tonni naftat.
2009. aastal toodeti 23,584 miljardit kuupmeetrit maagaasi.

Rahvastik

2009. aasta rahvaloenduse andmetel moodustasid Aserbaidžaani elanikest aserid 91,60%, lesgid 2,02%, armeenlased 1,35% (Mägi-Karabahh), venelased 1,34%, talõšid 1,23%, avaarid 0,56%, türklased 0,43%, tatarlased 0,29%, taadid 0,28%, ukrainlased 0,24%, tsahhid 0,14%, grusiinid 0,11%, juudid 0,10%, kurdid 0,07% ja muudest rahvustest inimesed 0,22%.
100 Hits: Sunday Morning Songs

"100 Hits: Sunday Morning Songs" on 2017. aasta veebruaris plaadifirma Demon Music poolt välja antud kogumikalbum (box set).
Oliver Koit

Oliver Koit (sündinud 8. aprillil 1986 Raplas) on eesti geoökoloog ja muusik. 
Töötab nooremteadurina Tallinna Ülikooli loodus- ja terviseteaduste instituudi ökoloogia keskuses. 
Ta on lõpetanud Tallinna Vanalinna Täiskasvanute Gümnaasiumi (2011), millele järgnesid bakalaureuse- (2011–2014) ja magistriõpingud (lõpetas cum laude) (2014–2016) Tallinna Ülikooli geoökoloogia erialal. Alates 2016. aastast on käsil doktoriõpingud Tallinna Ülikoolis ökoloogia erialal.
Tema teadustöö põhisuundadeks on karsti hüdroloogia ja hüdrogeoloogia, karstoloogia ning pinna- ja põhjavee vastastikmõjud laiemalt.

Loominguline tegevus

Ta on mänginud trumme ansamblites Les Diamants (2003–2006), Shelton San (2006; 2011–...), Rawones (2005, 2006), Muscimol (2002–2003), 
Vennaskond (2005), TNVVNÜM (2007–2010) ja ka mitmes lühiajalises muusikaprojektis. 
Praegu on ta tegev ansamblis Shelton San.
Globaalne politseinik

Globaalne politseinik (inglise keeles global policeman) on mitteametlik termin suurriigile, kes otsib ülemaailmset hegemooniat või väidab end olevat globaalne võim. Terminit on kasutatud esiteks Suurbritannia kohta (vaata Pax Britannica) ja alates 1945. aastast ka Ameerika Ühendriikide kohta.
Venemaa Föderatsiooni perspektiivist kasutatakse tsaariaegset terminit "Euroopa sandarm" (vene keeles Жандарм Европы).
Tiina Oraste

Tiina Oraste (sündinud 2. oktoobri 1962 Abja-Paluojal) on Eesti poliitik, alates 1. oktoobrist 2009 Järva maavanem.

Haridus

Tiina Oraste on lõpetanud Nuia Keskkooli 1981 ning E. Vilde nimelise Tallinna Pedagoogilise Instituudi pedagoogika ja algõpetuse metoodika erialal 1986.

Töökäik ja tegevus ühingutes

Oraste on töötanud Paide 3. Keskkoolis algklasside õpetajana 1986–1995, Järvamaa Omavalitsuste Liidu tegevdirektorina 1995–2003, ASi Kalev bürooteeninduse juhatajana 2006 ning Järva Maavalitsuse haridus- ja kultuuriosakonna juhatajana 2006–2007. Alates 1. oktoobrist 2009 on ta Järva maavanem.
Ta on Riigi Metsamajandamise Keskuse nõukogu liige, Paide Elamuhoolduse nõukogu liige ning Kesk-Eesti Noortekeskuse SA nõukogu liige.

Poliitiline tegevus

Tiina Oraste oli Paide Linnavolikogu liige 2002–2007, Riigikogu Kantselei Res Publica fraktsiooni nõunik-sekretariaadijuhataja 2003–2006 ning XI Riigikogu liige 2006–2009. Ta on Isamaa ja Res Publica Liidu liige alates 2001.
Velikije Luki

Ajalugu

Linna mainitakse esmakordselt 1166. aastal (Luki Lovati jõel). 1211 ehitati sinna kindlus. 1406. aastast kannab linn nime Velikije Luki, Vene riigi koosseisu kuulub  alates 1478. aastast. Liivi sõja päevil paiknes seal Ivan IV peakorter. 1580. aastal vallutati linn Poola-Leedu vägede poolt ning 1583. aastal taastati Vene võim. 17. sajandi algul vallutati linn Vale-Dmitri I, seejärel Vale-Dmitri II vägede poolt. 1611. aastal purustati linn täielikult; see taastati 1619. aastal. 
Teise maailmasõja ajal 1941–1942 peeti linna lähedal ägedaid lahinguid. 1942. aasta lõpus piirati linn koos 7000 Saksa sõduriga sisse, 1943. aasta jaanuaris õnnestus Punaarmeel linn vabastada.
Virbi tänav Tallinnas kandis aastatel 1979–1995 Velikije Luki nime.
Meelis Luks

Haridus

Ta on õppinud Kaiu põhikoolis ja Rapla keskkoolis koduõppel.
Tema õpitud valdkonnad on veel disain ja infotehnoloogia (autodidakt).

Hobid

Ratastooli line-tants. Fotograafia, filmi- ja videovõtted ning töötlus ja produtseerimine. Raadiosaadete toimetamine ja juhtimine.

Kunst ja näitused

Maalib jalaga. Teoseid üldjuhul ei müü, vaid neid tiražeeritakse Šveitsis heategevuslikel eesmärkidel.