google/wiki40b huggingface dataset:
Hiiu – Harku karjääri raudtee

Hiiu – Harku karjääri raudtee oli raudteeharu, mis algas Harku karjäärist, läbis Astangu ja Kadaka puiestee viadukti ning oli ühenduses Tallinna–Keila raudteega Hiiu raudteepeatuse lähedal. 
Hiiu – Harku raudteeharu likvideeriti Tallinna üldplaneeringu soovituste järgi kaubavedude mahu vähenemise ja linna transpordiehituslike vajaduste tõttu.
Rööpad võeti üles aastatel 2007–2008.
Carl Friedrich Glasenapp

Carl Friedrich Glasenapp (3. oktoober 1847 (ukj) Riia – 14. aprill 1915 Riia) oli baltisaksa filoloog ja kirjanik. 
Ta tuntuim teos on 3-köiteline "Das Leben Richard Wagners in sechs Büchern dargestellt (1894–1911)", milles käsitletakse helilooja Richard Wagneri elulugu.
1873–1875 oli ta Pärnu gümnaasiumi õpetaja.
Augustin-Louis Cauchy

Augustin Louis Cauchy (prantsuse [oɡystɛ̃  lwi koʃi]; 21. august 1789 – 23. mai 1857) oli prantsuse matemaatik ja füüsik, kes andis suure panuse matemaatilise analüüsi arengusse. 
Ta oli üks esimesi, kes sõnastas ja tõestas matemaatilisi teoreeme rangelt, jättes kõrvale varasemate autorite heuristilised põhimõtted algebras. Ta rajas peaaegu üksinda kompleksmuutuja funktsioonide teooria.
Kümnendsüsteem

Kümnendsüsteem ehk detsimaalsüsteem on positsiooniline arvusüsteem, mille alus on kümme. Arvu esitust kümnendsüsteemis nimetatakse kümnendarvuks ehk detsimaalarvuks.
Kümnendarvu iga numbrikoht näitab, mitmes kümne aste sellesse arvu kuulub. Kümnendarvu igal numbrikohal olev number näitab, mitu korda kümne vastav aste sellesse arvu kuulub. Näiteks kümnendarv 5847,21 tähendab kümnendsüsteemis tegelikult summat 5×10³ + 8×10² + 4×10¹ + 7×10⁰ + 2×10⁻¹ + 1×10⁻².
Väärarend

Väärarendiks ehk malformatsiooniks (ladina malformatio) nimetatakse taimedel ja loomadel (sh inimestel) arenguperioodil tekkinud struktuurihälvet.
Zuben Elgenubi

Zuben Elgenubi (Zubenelgenubi, α Librae, α Lib) on täht Kaalude tähtkujus. Tähe otsetõus on 14 h 50 min 52,7 s ja kääne –16°02'30". 
Nimi tuleb araabia keelest (az-zubān al-janūbī (لزبن الجنوبي )) ning tähendab '[skorpioni] lõunapoolne küünis'. 
Tähe näiv tähesuurus on 2,75.  
Tema kaugus on 77,2±2,0 valgusaastat (23,7 parsekit).
Vladimir Martõnov

Elulugu

Ta lõpetas Moskva konservatooriumis 1970 Nilolai Sidelnikovi kompositsiooniklassi ja 1971 Nikolai Sidelnikovi klaveriklassi. 
Tema heliloojaanne avaldus eredalt juba üliõpilaspõlves. 1970. aastatel lõi ta dodekafoonilisi seriaalseid helitöid. 
Ta uuris Lääne-Euroopa keskaja ja renessanssmuusikat ning andis 1976–1980 välja sarja monograafilisi vanamuusikaheliloojate kogumikke. 
Ta kogus ja uuris rahvamuusikat ning käis ekspeditsioonidel mitmel pool Venemaal, Põhja-Kaukaasias ja Kesk-Pamiiris Tadžikistani mägedes. 
1973. aastast töötas Moskva elektroonilise muusika katsestuudios. Samal ajal süvenes ta idamaade usunditesse ja kultuuridesse ning ida ja lääne kristlikku filosoofiasse. Elektronmuusika stuudios lõi ta elektroonilisi kompositsioone, milles loobus avangardmuusikast ning väljendas oma uusi esteetilisi, eetilisi ja spirituaalseid ideaale.    
1976–1978 jõudis ta oma loomingus minimalistliku "uuslihtsuseni", rituaalsuse ja religioossuseni. Ta kasutas peale minimalismi (minimal music) traditsiooni ka ajaloolisi žanreid ja art-rock'i esteetikat. 
1975–1976 mängis Martõnov plokkflööti vanamuusikaansamblis, mis esitas 13. ja 14. sajandi itaalia, prantsuse ja hispaania muusikat. 
1976–1977 esines ta pianistina ja elektrooniliste klahvpillimängijana ansamblis, mis esitas avangard-, elektroonilist ja minimalistlikku muusikat (John Cage, Karlheinz Stockhausen, György Ligeti, Valentin Silvestrov, Aleksei Artemjev, Vladimir Martõnov, Arvo Pärt) ning vanamuusikat.   
1977–1978 lõi ta oma rokkansambli Forpost, kus ta ise mängis elektroonilisi klahvpille.  
1978. aastal Martõnov loobus heliloomingust ning pühendus religioossele teenimisele. 1979. aastast on ta Moskva Vaimuliku Akadeemia õppejõud. Ta dešifreeris ja restaureeris vanavene kirikulaulu mälestisi ning uuris mitmes kloostris vanu laulukäsikirju. Ta lõi vanadele kaanonitele vastavat kirikumuusikat. 
1984. aastal tuli ta heliloomingu juurde tagasi. Teda on nimetatud õigeusu minimalistiks, kontseptualistiks ja uuskanoonilise stiili rajajaks.
Martõnov on äraelamiseks kirjutanud ka filmimuusikat filmidele, mis talle ei meeldinud, muuhulgas Sergei -Gerassimovi filmides ning Vadim Abdrašitovi filmides "Слово для защиты" ja "Поворот". Andrei Tarkovski filmis "Stalker", mille muusika kirjutas Aleksei Artemjev, mängis Martõnov sisse flöödisoolo – improvisatsiooni vana hussiitide laulu teemale.  
Ta tegeleb kirjandusloominguga, on publitseerinud neli monograafiat ning religioonifilosoofilisi ja kultuuriajaloolisi artikleid. 
Jaanuaris 2002 toimus esimene Vladimir Martõnovi teoste festival "ТАНЦЫ КАЛИ-ЮГИ".
Martõnovi muusikat on esitanud Aleksei Ljubimov, Mark Pekarski, Tatjana Grindenko ja ansambel Sirin.

Vaated

Helilooja isiklik algatus peab viidama miinimumini. Tulevates põlvkondades muusika autorsus kaob. Vanades kultuurides sündis muusika arhetüüpidena kollektiivsest alateadvusest. Uus muusikaline muster omistati ilmutusele või kultuuriheerosele.  
Minimalism on muusika loomulik seisund. Arhailine rahvaluule, kellahelin ja kõik jumalateenistuselaulud on stiihiliselt minimalistlikud.  
Muusika algne ülesanne on tekitada harmooniline tasakaal Kosmose ja inimese vahel.
Lembit Sarapuu

Isiklikku

Lembit Sarapuu on olnud abielus skulptor Ellen Kolkiga. Tema ema oli harrastuskunstnik Veera Sarapuu ning onu Jaan Siirak.
Bonaparte

Bonaparte (Buonaparte) on itaalia päritolu Korsika aadliperekond, mis valitses Prantsusmaad 1804–1814, 1815 ja 1852–1870, Napolit 1806–1808, Hispaaniat 1808–1813, Hollandit 1806–1810 ja Vestfaali 1807–1813.
Carlo Maria Buonaparte ja Maria Letizia Ramolino pojast Napoléon Bonapartest sai Prantsuse keiser Napoleon I. Tähtsad olid ka Napoleoni vennad Joseph Bonaparte, Lucien Bonaparte, Louis Bonaparte ning Jérôme Bonaparte, kelle Napoleon pani enda vallutatud või moodustatud riikide etteotsa. Louis Bonaparte pojast Charles Louis Napoléon Bonapartest sai Prantsuse keiser Napoleon III.
John Hicks

Sir John Richard Hicks (8. aprill 1904 – 20. mai 1989) oli Briti majandusteadlane.
Ta sai 1972. aastal koos Kenneth Arrow'ga Nobeli majandusauhinna.
Loode

Termin

Teaduskirjanduses on sõna "loode" tihti sõna "idulane" (2. esimest elukuud) ja ka sõna "feetus" (3.–9. elukuu) sünonüüm.
IL Teataja

IL Teataja oli Eesti NSV Töötajate Internatsionaalse Liikumise Koordinatsiooni Nõukogu häälekandja. 
Esimene number ilmus 1989. aasta jaanuaris. Toimetaja oli Oleg Morozov. 
Põhimõtteliselt oli tegu venekeelse ajalehe "Интердвижение Эстонии" tõlkega, mida ilmus vaid viis numbrit.

UDK 329.71 (474.2) (055)
Aleksander Lenk

Aleksander Lenk (24. september 1913 Venemaa Keisririik Klini – jaanuar 1995 Eesti Vabariik Tallinn) oli eesti insener.
Lenk on olnud Kommunistliku partei liige. 1949. aastal visati ta Nikolai Karotamme salajase otsuse alusel Kommunistlikust parteist välja, kuna jättis maksmata kommunistliku partei liikmemaksu, ei võtnud osa partei tegevusest ja oli kaotanud parteipileti.
1994. aastal esitas Lenk omandireformi tõttu majavalitsusele taotluse, et maja ei tagastataks selle omanike järeltulijale Vello Andres Pettaile. Tema poja Heimar Aleksander Lenki sõnul sai Aleksander Lenk insuldi, kui Pettai nende Nõmmel asuvasse majja saabus.

Isiklikku

Lenk elas alates 1972. aastast Tallinnas Nõmmel maja üürikorteris. Ta ehitas hoovi basseini.
Lenki abikaasa oli Endla Lenk. Neil on poeg Heimar Aleksander Lenk.
Alexander Skutch

Alexander Frank Skutch (20. mai 1904 – 12. mai 2004) oli Ameerika Ühendriikide botaanik, ornitoloog ja filosoof.
Alexander Skutch sündis Marylandi osariigis Baltimore'is. Ta omandas Johns Hopkinsi ülikoolis doktorikraadi botaanikas. Seejärel töötas ta Jamaicas, Panamas ja Hondurases, huvitus järjest sügavamalt lindudest ning hakkas uurima nende eluviise. Aastal 1941 ostis ta Costa Ricasse talu, kus veetis kogu ülejäänud elu.
Alexander Skutch on kirjutanud üle 40 raamatu ja üle 200 ornitoloogia-alase töö. Teda peetakse maailma üheks suuremaks ornitoloogiks.
Johann Gotthard Marquardt

Johann Gotthard Marquardt (1780–1859) oli Pärnu trükkal ja kirjastaja.
1808. aastast töötas ta sellina Tallinnas Johann Hermann Gresseli trükikojas. Liivimaa kubermanguvalitsuse reskriptiga 28. augustist 1809 sai ta loa rajada Pärnus trükikoda. Samal aastal ta avaski Pärnus trükikoja, kus hakati trükkima muuhulgas ka Johann Heinrich Rosenplänteri ajakirja "Beiträge zur genauern Kenntniss der ehstnischen Sprache". 1818 sai ta Pärnu linnatrükkaliks kohustusega trükkida kõik linnale vajalikud trükised. 1811–1821 andis ta välja nädalalehte "Pernausche wöchentliche Nachrichten" ja alates 1822. aastast "Pernausches Wochenblatti". 1822. aastal trükkis ta ka "Marahwa Näddala-Lehte". 1823. aasta algul avas ta trükikoja Riias, kuid pidi peagi sellest loobuma ja Pärnusse naasma.
1840. aastal müüs ta oma trükikoja Friedrich Wilhelm Bormile.
Polaarkoordinaadid

Polaarkoordinaadid on kahemõõtmeline koordinaatide süsteem, kus iga tasandi punkt on määratud kaugusega fikseeritud punktist ning nurgaga fikseeritud suunast. 
Punkti, mille suhtes kaugusi mõõdetakse, nimetatakse pooluseks. Poolusest väljuvat kiirt, mis fikseerib suuna, nimetatakse 'polaarteljeks. Kaugust poolusest r nimetatakse radiaalkoordinaadiks ehk polaarraadiuseks. Nurka θ kohavektori ja polaartelje vahel nimetatakse nurgakoordinaadiks ehk polaarnurgaks ehk asimuudiks.

Seos silindriliste ja sfääriliste koordinaatidega

Polaarkoordinaadite vasteks kolmemõõtmelises ruumis võib pidada nii silindrilisi kui ka sfäärilisi koordinaate.
Rein Mets (pianist)

Rein Mets (28. märts 1957 Tallinn – 18. jaanuar 2003 Tallinn) oli eesti pianist.
Ta lõpetas aastal 1975 Tallinna Muusikakeskkooli (Virve Lippuse klassis), õppis aastatel 1975–1979 Tallinna Riiklikus Konservatooriumis (Virve Lippuse klassis) ja aastatel 1979–1981 Moskva konservatooriumis (Stanislav Neuhausi ja Vera Gornostajeva klassis) ning aastatel 1981–1984 samas assistentuuris (Vera Gornostajeva klassis). Sai aastal 1972 Ústí nad Labemis rahvusvahelisel noorte pianistide konkursil I preemia ja üldvõitja nimetuse.
Ta oli aastatel 1984–1997 Tallinna Muusikakeskkoolis klaveriõpetaja. Esines soolokontsertidega, sümfooniaorkestri solistina ja ansamblites, lindistas 1970.–1980. aastatel mitu korda Moskvas Üleliidulises Raadios ja Eesti Raadios, eeskätt Bartóki, Messiaeni ja Skrjabini muusikat. Aastal 2000 ilmus CD "Mängib Rein Mets. Öölaul.". Raske haiguse tõttu oli ta sunnitud loobuma nii kontserttegevusest kui ka õpetamisest.

Isiklikku

Tema ema oli pianist Laine Mets, abikaasa tšellist Lembi Mets.
Cuba Libre

Cuba Libre (eesti keeles 'Vaba Kuuba') ehk rumm koolaga, on kokteil, mis sisaldab Coca-Colat, rummi ja mitmetes retseptides ka laimi ja jääd. Traditsioonilisteks koostisosadeks on Coca-Cola ja kerge Kuuba rumm nagu näiteks Bacardi rumm. Kuid kokteili võib teha ka teistest rummidest ja kooladest, ja laimimahla võib ka hulka lisada.
Sisekõne

Sisekõne (ingl. k inner speech, covert speech, internal monologue, intrapersonal communication; sks. k erlebte Rede; sm. k sisäinen puhe; vn. k внутренняя речь) on mõtetes moodustatav endale määratud hääletu kõne, millel puudub seos kõneelundite liigutustega.

Kujunemine ja protsess

Sisekõne, mida inimene kasutab verbaalses tunnetustegevuses ja oma tegevuse reguleerimises, hakkab kujunema 5-6 aasta vanuses privaatkõnest. Sisekõne tekkimise käigus langeb egotsentrilise kõne vokalisatsioon nullini, tekib tumm kõne ja see on ka peamine erinevus väliskõnest. Sisekõne kujunemise algus võib lastel hilineda: õpiraskustega lastel umbes kaks aastat, abiõpet vajavatel lastel koguni neli kuni viis aastat. Sisekõne protsessi käigus muutub kõne sõnadeks, opereerimine käib peamiselt kõne semantikaga. Iseloomulik on kõne lühendatus ja predikatiivsuse valitsemine.
Neeme Armolik

Neeme Armolik (12. juuli 1919 Neeruti, Päidla vald, Tartumaa – 21. märts 2010 Täby, Rootsi) oli eesti põllumajandusteadlane.
1937. aastal lõpetas ta Jäneda Põllutöökeskkooli. Aastatel 1938–1939 õppis Tartu Ülikoolis agronoomiat. Seejärel õppis sõjakoolis. Sõja puhkemisel mobiliseeriti Punaarmeesse, 1941. aasta suvel langes sakslaste kätte. 1943. aasta novembris läks Soome, teenis Soome armee mereväes. 1944. aasta septembris peale teenistusest vabastamist siirdus Rootsi. 1950. aastal lõpetas Uppsala Ülikooli agronoomia erialal.
1955. aastal kaitses ta USA-s Wisconsin-Madisoni Ülikoolis doktorikraadi väitekirjaga "Deterioration of barley in storage by microorganisms"
Töötas teadurina Stockholmi Kuninglikus Tehnikainstituudis ja agronoomia õppejõuna Kanadas.
Mandžu keel

Kõnelejate arv

Mandžu keel on lähedal väljasuremisele. Seda räägivad veel vaid üle 50 aasta vanad inimesed, seega loomulikku peresisest keele uuele põlvele edasiandmist aset ei leia. 2007. aasta andmete järgi on teadaolevaid emakeelena kõnelejaid 18. Hinnangute järgi on Hiinas vähem kui 40 mandžu keelt oskavat õpetlast. Üliõpilased valivad harva mandžu keele õppimise, sest seda kasutatakse vaid vanade arhiivide uurimiseks.

Kirjaviis

Tähestikuna kasutatakse aastast 1599 alates modifitseeritud versiooni Mongoolia tähestikust. Kirjutatakse tulpades ülevalt alla, tulbad järgnevad üksteisele vasakult paremale. Enamikul tähtedest on 3-4 erinevat kirjapilti, sõltuvalt sellest, kas nad esinevad üksi, asuvad sõna alguses, keskel või lõpus.
Sõna keskel või lõpus olev o kirjutatakse tihti kahekordselt. Ükski sõna ei alga r-i ning kahe või enama kaashäälikuga.

Süntaks

Sarnaselt eesti keelele eelneb manžu keeles genitiivatribuut sellega seonduvale nimisõnale: boo i ejen (maja isand). Sama kehtib adjektiivi, kesksõna ja osutava asesõna puhul: nikan mudan (hiina hääldus), mutere baita (teostatav asi), tere niyalma (see mees).
Tegusõna asub alati lause lõpus, sellele võib järgneda vaid sidesõna. Lause "kui olin eile oma isale selle asja andnud" oleks mandžu keeles: sikse (eile) bi (ma) mini ama de (oma isale) tere (selle) baita be (asja) buhabihe (olin andnud) manggi (kui).

Keelenäited

Dulimbai Gurun

Hiina
Manju Uksura

mandžu rahvas
saiyoun

tere
sirame achaki

nägemiseni
Abade bi edun karanara?

Kus on vannituba?
Arvsõnad ühest kümneni: emu, žuwe, ilan, duin, sunža, ninggun, nadan, žakūn, uyun, žuwan.
Tulirelv

Tulirelv on laskerelv, mille laeng haavlid, kuul, miin, mürsk või muu lendkeha paisatakse rauaõõnest välja püssirohu või mõne muu sarnase aine plahvatuslikul põlemisel tekkinud kuumade gaaside kiire paisumise tagajärjel. 
Tulirelv koosneb relva rauast (sile- või vintraudne), lukustus- ja löökmehhanismist, sihikust või sihtimisseadmetest, käsirelvadel kabast, suurtükkidel alusest ehk lafetist ning sinna juurde kuuluvast laskemoonast. 
Tulirelvad jagunevad eri kaliibriga käsitulirelvadeks ehk laskurrelvadeks ja suurtükkideks.
Esimesed käsitulirelvad võeti kasutusele 15. sajandi esimesel poolel. Sõjategevuses hakati suurtükke kasutama 16. sajandil.
Luka Knjazev

Luka Serapionovitš Knjazev (venepäraselt Лука Серапионович Князев; sünniaeg ja -koht on teadmata – 23. aprill 1918 Novotšerkassk) oli Venemaa ehitusinsener ja valgekaardi ohvitser.
Ta lõpetas 1909. aastal Peterburi Tsiviilinseneride Instituudi ehitusinsenerina.
Tomski linnaarhitekt Tevje Fischel loobus aprillis 1911 ootamatult oma ametikohast. Vabale ametikohale kandideeris teiste hulgas ka noor ja kogemusteta Luka Knjazev, kes osutuski valituks. Tema peamine töö Tomskis oligi eelmise linnaarhitekti kavandatud tööde lõpetamine, kuni ta ise sai parema pakkumise ja tuli Tallinna Vene–Balti laevatehase ehitustöödele.
Ta läks 1917. aastal tehase Tallinnast evakueerimisel kaasa ning osales tehase uuesti ülesehitamisel Taganrogis.
Ta liitus Vene kodusõjas Doni kasakaarmeega ning teenis Krivjanskaja jalapolgu kuulipildujate komandos. Ta hukkus 23. aprillil 1918 Novotšerkasski vallutamisel.

Looming

Tema projekteeritud ehitisi on põhiliselt Tallinnas, kuid üksikuid ehitisi on ka mujal Venemaal, peamiselt Tomskis ja Taganrogis. Teda võib pidada Vene–Balti laevatehase hoonete projekteerijatest ühe kõige järjekindlama uusklassitsismi viljelejana.
Myrrophis

Levila

Neid madusid võib kohata Kagu- ja Ida-Aasia mitmete jõgede ja rannikuäärsete veealade ääres.
Iris Pettai

Elulugu

Iris Pettai on kooliõpetaja tütar.
Lõpetas 1965 Puhja Keskkooli, 1972 TÜ majandusteaduskonna, majanduskandidaat (1981, Eesti TA Majanduse Instituut (Eesti TA MI), väitekiri "Совмещение экономического и социального подходов при исследовании потребления населения". Oli 1972–1976 TÜ sotsioloogialabori nooremteadur, 1976–1983 Eesti Konjunktuuriinstituudi vanemteadur, 1983–1995 TÜ majandusteaduskonna turunduskateedri vanem- ja juhtivteadur; 1995–1997 TÜ maj-pol ja riigimaj-e instituudi vanemteadur ja turu-uuringute rühma juht, 1997– Eesti Avatud Ühiskonna Instituudi sotsioloogiliste uuringute osakonna juhataja. 1991–1992 oli ka Eesti peaministri nõunik majandusküsimustes; 2002–2006 EV Presidendi Akadeemia Nõukogu sise- ja rahvusliku julgeoleku komisjoni liige.
Ta osales 2001 Eesti sotsiaalteadlaste avalikus pöördumises "Kaks Eestit," milles tunti muret Eesti ühiskondlike arengute pärast.

Teadustöö

Uurimisvaldkonnad: tarbimine ja elatustase; turunduse ja turgude kujunemise loogika; rahvussuhted, tolerantsus; sooline võrdõiguslikkus, naine vägivalla objektina, perevägivald. Üle 200 teadustrükise ja aimeartikli, mitu võrguteavikut.
Katariina kai

Katariina kai on sadamaehitis Tallinna lahe ääres Paljassaare poolsaarel.
Kaile pääseb Tallinna Paljassaare asumis aadressilt Paljassaare tee 46.
Algselt oli muul 500 m pikk, sellest on tänaseni säilinud ligikaudu 300 meetrit. Muulil on säilinud lõik kitsarööpmelist raudteed ja kraana alus (pole teada, millal see kraana paigaldati), kaduma on läinud pöörangusulg.
Katariina kai on kultuuriministri 18. augusti 1997 määrusega nr 55 tunnistatud kultuurimälestiseks nimetusega Paljassaare sadamasild ehk nn Katariina muul.
Kust on tulnud "Katariina" nimi, pole selge – algses projektis sellist nime ei esine.

Ajalugu

Peeter Suure Sadama osana kavandati 1911. aastal umbes 2,5 km pikkune muul, et kaitsta uusi rannikuehitisi põhjapoolse lainetuse purustava toime eest. 1912. aasta projektiga muudeti küll muuli kuju, kuid selle kavandatav pikkus jäi samaks. 
Muuli rajas aastail 1913–1918 Väike-Paljassaare idarannikule Belgia vesiehitusettevõte Ackermans & van Haaren. Kuni 1918. aastani jõuti rajada umbes 500 m pikkune muul.
Muuliehituse peamine element oli kivikbetoonist eelvalmistatud terviklik tahukas, mis ehitati saarele rajatud ajutises betoonitehases. Tahukad viidi raudteel Suurele Puusillale, laaditi sealt ujuvkraanadega pargastele, viidi uue muuli eeni ning lossiti taas ujuvkraanaga vajalikku kohta graniitpuistega tasandatud alusele meres. Ühe tahuka mass oli eri andmetel 25–30 tonni. Veel 1920. aastatel loendati Väike-Paljassaare sadamas vedelemas 280 tahukat. 
Toorehitisele kinnitati hiljem separauast kobadega graniitkvaadritest vooder. Graniit toodi Soomest Upinniemel (praegu Kirkkonumme vallas) paiknevatest karjääridest. 
Muul oli lihtsalt lainemurdja, sellel polnud kaikohti ning selle peal polnud raudteed.
Muul ehitati ümber 1925.–1926. aastal. Muuli lõunaküljele rajati kaikohad, peale tehti 750 mm kitsarööpmeline raudtee, mis ühendati 1921. aastal Paljassaarte vahele rajatud sama laia raudteega. Muuli järgmine suur ümberehitus valmis 1983. aastal – selle pind tõsteti kõrgemaks ja raudtee ehitati uuesti, kuid säilitati pollarid oma 1926. aasta kohtades.
Muul on 1997. aastast riiklik ehitismälestis.
Welfide fond

Welfide fond (Welfenfonds) on 29. septembril 1867 sõlmitud lepinguga endisele Hannoveri kuninglikule perekonnale määratud hüvitus.
Kuna Georg V jätkas pärast Prantsusmaale põgenemist Preisi-vastast propagandat, toetussummasid talle välja ei makstud, vaid fondi tulusid kasutati peamiselt Saksamaa sisepoliitika huvides ("Reptilienfonds"), muuseas toetati Baieri kuningat Ludwig II. Alates 1879. aastast toetati fondist Georg V leske ja tütreid. Wilhelm II korraldusel maksti alates 1892. aastast fondi tulud välja Hannoveri kuningliku perekonna peale.
Riigikohtu otsusega määrati 1933. aastal endisele Braunschweig-Lüneburgi hertsogile Ernst Augustile hüvituseks 8 miljonit riigimarka, Calenbergi mõis ja kaks põllumajandusettevõtet.
Meriküla patarei nr 1

Meriküla patarei nr 1 oli Kroonlinna kindlusele allunud Venemaa rannikupatarei Virumaal Vaivara vallas, mille eesmärk oli vaenlase laevastiku tõkestamine Narva lahes. Tänapäeval asub patarei Ida-Viru maakonna Narva-Jõesuu linna Meriküla küla maadel.
Merikülas alustati aprillis 1916 Kroonlinna kindluse Narva Suurtükiväepositsiooni suurema 4x10-tollise (254 mm) suurtükipatarei ehitamist. Durlacheri lafettidega suurtükid (1895. aasta mudel) toodi Kroonlinna kindluse Obrutševi fordist. Kroonlinnast saadeti koos suurtükkidega ka uus töödejuhataja – kapten Alfred Bauman, kes valvas suurtükkide paigalduse järgi ning kellest pidi hiljem saama ka divisjoni ülem.
Patarei paiknes Meriküla panga ja Laagna oja vahel kohas, kus Hiiemetsa–Narva-Jõesuu maantee laskub klindist alla. Patarei sadevesi koguti kraavistikuga kokku ning juhiti peakraavi kaudu Laagna ojja.
Patarei peaehitis on kompleks, kus pinnasest rinnatise taga ühel sirgel vaheldumisi paiknevad betoonist valli ja alusega kahuriõued ning lasukomplektilaod. Selja tagant kaitses ladusid ja lahtisi kahuriõuesid sirge pinnasevall.
Puit-kivi-muldtarindis lasukomplektilaod olid eraldi mürskudele ja laengutele ning paiknesid kahel pool õue, moodustades sisemistele õuedele kaksiklao. Laskemoona pealadu paiknes veidi eemal allavoolu oja, kohe enne oja langemist klindist alla. Ladu oli teras-kivi-betoontarindis. Patareis oli kaks plekk-katusega puitust vaatlustorni kõrgusega 8 ja 10 m.

Varustusraudtee

Patareini tuli laiarööpmeliselt (1524 mm) Narva–Tallinna raudtee Auvere jaamast (tollal ametlikult Korfi jaam) 8 km pikkune kitsarööpmeline (750 mm) raudteeharu.

Saksa esimese okupatsiooni ajal

Saksa okupatsiooni aegu viidi 1918. aastal kolm suurtükki kuskile ära.

Uurimusi patareist

Patareid on esmakordselt eesti keeles käsitletud Heino Gustavsoni ja Mati Kangro poolt 1987. aastal, eestikeelses kirjanduses lühidalt käsitletud Heino Gustavsoni poolt 1993. aastal. Lühidusest hoolimata on eksitavat teavet – patarei ei kuulunud Mereväe tagalapositsiooni (raamatus Varupositsioon) ega üldse mereväele.
Samuti on eksitav, et patareid ei jõutud relvastada – tegelikult oli 1917. aastaks patarei täies relvis. See, et hilisemates Eesti ülevaadetes pole märgitud relvi, tuleneb hoopis sellest, et põhiliselt viisid relvad ära juba Saksa okupatsioonivõimud suvel 1918.

Patarei tänapäeval

Tänapäeval on patarei kasvanud võssa, suurtükiõued on üldiselt säilinud rahuldaval, teised ehitised on lagunenud ja võsastunud. Ükski neist pole kultuurimälestisena riikliku kaitse all.
Ohutustehnika

Ohutustehnika (ka ohutushoid, lühivormina ohutus; inglise safety technology) on tehniliste abinõude kogum, mille eesmärk on kaitsta inimorganismi tööprotsessist tulenevate ohtude ja kahjustuste eest.
Gustav Piir

Gustav Peeter Piir (sündinud 20. märtsil 1961 Cokatos Ameerika Ühendriikides) on eesti vaimulik.
Gustav Piir on Ameerika Ühendriikides sündinud ja Kanadas üles kasvanud. Tal on bakalaureusekraad usuteaduses ja muusikaajaloos/kompositsioonis ning usuteaduse magistrikraad praktilises teoloogias. Prooviaastal oli ta Kesk-Saksamaal Bielefeldi koguduses (onu Toomas Põllu juhendamisel). Ta ordineeriti kirikuõpetajaks 17. aprillil 1988. Ta oli Toronto Peetri koguduse õpetaja. 1992. aastal tuli ta Eestisse ja oli Tallinna Toompea Kaarli koguduse õpetaja. Ta on praegu Tallinna Püha Vaimu koguduse õpetaja.
Ta on olnud Usuteaduse Instituudi rektori kohusetäitja ja 1995–2007 Tallinna praost.
Tema isa oli Helmut Piir ja emapoolne vanaisa Peeter Põld. Onu Agu Põld oli Vigala- ja Saarde koguduse õpetaja, onu Toomas Põld (1920–2014) oli Bielefeldi koguduse õpetaja ja Saksamaa praostkonna praost, vanaonu Harald Põld oli Kose koguduse õpetaja.
Gustav Piir on Eesti Üliõpilaste Seltsi vilistlane ja kuulub Rotary klubisse.