Nikolai Frederik Severin Grundtvig

Karjäär

1808. aastal Kopenhaagenisse naasnud Grundtvig asus õpetajana ametisse Taani gümnaasiumis Det Scouboeske Institut.
Kopenhaagenis saavutas ta suure tähelepanu oma tööga Põhjamaade mütoloogiast ("Nordens mytologi") ja 1809. aastal pikema draamaga, mis kajastas kangelaslikku elu vanal Põhjamaal.
1810. aastal palus isa, et poeg asuks tema kohale Udbyś. Johan Ottosen Grundtvig oli 76-aastane, haige ja leidis, et ei suuda enam oma ülesandeid täita nii hästi kui sooviks. Oma esimeses jutluses arvustas noor Grundtvig linna vaimulikke, tekitades pahameeletormi, mis ei jäänud Grundtvigi elus viimaseks. Kui jutlus kolm nädalat hiljem ka trükis avaldati, nõudsid solvunud vaimulikud Grundtvigi karistamist.
29. mail 1811 Grundtvig ordineeriti ehk pühitseti vaimulikuks.
1813 suri Grundtvigi isa ja ta naasis Kopenhaagenisse.
Aastal 1822 nimetati Grundtvig Kopenhaageni Meie Päästja kiriku vaimulikuks. Grundtvig töötas sellel kohal neli aastat, olles vaimulik ja ka kirjanik, aga tema teoloogilised vaated tekitasid jätkuvalt vastuolusid. Pärast 1825. aastal avaldatud pamfletti, mis oli vastuseks H. N. Clauseni raamatule, keelati Nikolai Grundtvigil seitse aastat jutlustada. Max Lawson on kommenteerinud, et märkimisväärse osa oma elust oli Grundtvig jutlustaja "kel oli kas keelatud jutlustada või lubatud jutlustada, ent keelatud sakramente jagada".
1830 toimus Taanis mõningane liikumine demokraatia suunas ja Grundtvig kirjutas üha rohkem hariduse teemadel. Ta uskus, et "alamrahvas" vajab haridust ja oskab seda ka muutuvas ajas kasutada.
1839. aastast kuni surmani 1872 oli Nikolai Grundtvig pastor Kopenhaageni Vartovi haigla (elatanud naiste hooldekodu) kirikus, seda tänu kuningas Christian VIII-le. Aastal 1861 anti Grundtvigile piiskopitiitel.
Grundtvig jätkas läbi elu kirjutamist ja luule tõlkimist ning oli ka poliitiliselt aktiivne. Ta oli Põhiseaduse Assamblee (1848) liige. Tema kaasabil toimus Taanis 1849. aasta parlamentaarse valitsuse (säilitades monarhia) rahumeelne kehtestamine. Grundtvigi kompromissivalmidus kujunes Taani ühiskonnas ja poliitikas kandvaks ideeks ning eluviisiks.
Grundtvig jäi elu lõpuni isepäiselt mõtlevaks ja vastuoluliseks isiksuseks, kuid tal oli ka sõpru ja tema ideede toetajaid.

Perekond

Frederik Severin Grundtvig oli abielus kolm korda, viimati 75-aastaselt. Tema esimene naine Elisabeth Blicher (1787–1851) oli vaimuliku tütar. Nad abiellusid aastal 1818 ja neil oli kolm last. Teist korda abiellus Grundtvig 1851. aastal maaomaniku tütre Marie Toftiga (1813–1854). Marie toetas väga Grundtvigi seisukohti, aga naine suri paar kuud pärast poeg Fredericki sündi. Aastal 1858 (kui ta oli 75) abiellus Grundtvig lesk Asta Reedtziga (1826–1890), kes oli pärit vanast aristokraatlikust Taani perest.
Tema poeg Svend Grundtvig (1824–1883) kogus ja andis trükki Taani ballaade.

Hariduselu edendaja

Grundtvig on rahvaülikoolide loomise vaimne isa. Ta uskus, et vaatamata õppejõudude kõrgele teaduslikule tasemele, ei suuda nad anda vajalikke oskusi ühiskonnaelus osalemiseks. Selleks on vaja hästi tunda rahvakultuuri ja oma maa ajalugu. Eriti rõhutas Grundtvig emakeele ja emakeelse hariduse tähtsust ning tema meelest polnud hariduse andmine üksnes eliidile Taani riigi arengu huvides. Sellised vaated olid väga lähedased ka Taani valitseja Christian VIII omadele, kelle naine Caroline Amalie oli Grundtvigi tulihingeline toetaja. Aastal 1840 avaldas Grundtvig teose "Bon og Bregreb om en Danske Højskole i Soro" ("Request for and Idea of a Danish High School in Søro"; "Palve ja idee taani keskkoolist Søro linnas").
Esimese Taani Rahvaülikooli avas Røddingis 1844. aastal Grundtvigi järgija Kristen Koldi. Valitseja surm 1848. aastal ja poliitiline areng Taanis peatasid Grundtvigi ideede laialdasema ellurakendamise. 
Grundtvigil oli seoses koolireformiga ka muid plaane. Ta unistas Suure Põhjamaade Ülikooli loomisest kolme Skandinaavia maade õppurite tarvis, mis asuks Rootsis Göteborgis. Rahvahariduse ideoloogia olnuks rahvuslik-patriootiline ja praktilisest elust lähtuv, kättesaadav kõigile rahvagruppidele ja vanustele.
Aastaks 1864 oli Taanis viisteist rahvakooli, 1914. aastaks 83. 20. sajandi keskpaigaks oli rahvakoolide süsteem välja kujunenud Norras, Rootsis ja Soomes ning vähemal määral ka mujal maailmas. Uuringud on näidanud, et rahva laiapõhjaline harimine tõi kaasa majandusliku kasu ja oma maa kultuuriõitsengu, Taanis hinnatakse koguni rahvaülikoolide panust fašismivastases võitluses, kaudselt seega ka Grundtvigi panust.

Grundtvig ja Eesti

Põhjamaadest mõjutusi saanud rahvaülikoolid töötasid 20. sajandi esimesel poolel ka Eestis – Noarootsis, Ravilas, Kundas.
Euroopa elukestva õppe programmist moodustab ühe osa "Grundtvig", mille sihiks on pakkuda tuge täiskasvanud õppijatele. Mitmete alltegevustega programm on töös selle nimel, et edendada Euroopas koostööd, pakkuda mitmekesisemaid õppimisvõimalusi erinevates riikides, suurendada kõigis kodanikutunnet ja tõsta elukestva õppimise populaarsust.
2011. aastal külastasid viis täiskasvanute õppega tegelevat eestlast Århusi täiskasvanute koolituskeskust Fo-byen.dk ja keskust Gellerupis. Mõlemad asutused lähtuvad Grundtvigi rahvahariduse ideedest.