google/wiki40b huggingface dataset:
Merovingide kunst

Arhitektuur

Pärast Frangi riigi ühendamist Chlodovech I valitsuse alla oli peamine uus arhitektuurisuund kirikute, eelkõige kloostrikirikute ehitamine. Plaanilt järgisid need enamasti Rooma basiilikaid, kuid neis leidub ka Süüria ja Armeenia arhitektuuri mõjusid. Erinevalt Idamaadest ehitati peamiselt kivist. Tänapäeval on enamik sel perioodil ehitatud suuri kirikuid tugevasti ümber ehitatud ja Merovingide-aegne kavatis on nähtavale tulnud arheoloogilistel väljakaevamistel. Toursi piiskopi Gregoriuse kroonikas frankide ajaloost on Toursi piiskopi St Perpetuusi ajal (460–490) ehitatud St. Martini basiilika kirjeldus, mille järgi see oli üks kaunimaid Merovingide-aegseid kirikuid, milles oli 120 marmorsammast, idatornid ja palju mosaiike. On teada, et seal oli pühaku sarkofaag või relikviaar eksponeeritud nähtavana altari taga, mis oli uuendus võrreldes rooma tavadega. Ainuke tänapäevani säilinud kirik Merovingide ajast on 5.–6. sajandil ehitatud Peetruse kirik Vienne'is Isère'i departemangus.
Väiksematest hoonetest on säilinud mõned baptisteeriumid, mis jäid hilisematel ajalooperioodidel aktiivsest kasutamisest kõrvale ja pääsesid ümberehitamisest. Kolm kaheksanurkset baptisteeriumi Aix-en-Provence'is, Riezis ja Fréjusis on kaetud piilaritele toetuva kupliga, annavad tunnistust Süüria arhitektuuri mõjust (Riezi ristimiskabel on väga sarnane Izra Georgi kirikule Süürias). Erandlik on neliksiiru kujulise põhiplaaniga baptisteerium Venasque'is, Vaucluse'i departemangus. Poitiers' St-Jeani baptisteerium, ehitatud Rooma-aegse hoone varemetele, on täisnurkne hoone apsiididega kolmes küljes. Pole päris selge, kui palju on seal hilisemaid ümberehitusi, kuid Merovingide-aegsetena on kindlalt äratuntavad hoonet kaunistavad marmorkapiteelid.
Jälgi Merovingide arhitektuurist on säilinud mõnede kirikute krüptides, mis muutusid oluliseks kirikuhoone osaks seoses tugevneva pühakutekultusega. Säilinud Merovingide-aegsed krüptid on on Seurinis Bordeaux's, Grenoble'i St. Laurenti kirikus (tänapäeval Grenoble'i arheoloogiamuuseum) ja 7. sajandi Jouarre'i kloostrikirikus.

Kullassepakunst

Olulisel kohal oli kullassepakunst, loodi palju väikesemõõdulisi väärisesemeid, ehteid ja  rõivaaksessuaare, aga ka religiooniga seotud artefakte, nagu liturgilised nõud. Tänapäeval muuseumides leiduvad esemed on leitud hauapanustena, osa on kirikute varakambrites ja üht-teist teatakse kunagistest kullassepatöödest kaasaegsete kirjelduste järgi. Pinnatöötluses ja ornamentikas olid tuntavad rahvasterännuaegse loomastiili mõjud.

Skulptuur

Kivi- ja marmorskulptuuri loodi vähe, enamasti Rooma traditsiooni primitiivselt matkides, peamiselt arhitektuuri jaoks. Sarkofaagide kaunistuseks on enamasti madalalt uurendatud geomeetriline pinnaornament, harvem hilisantiigist laenatud motiivistikuga reljeefkaunistused.
Kvintetiino

"Kvintetiino" on eesti helilooja Arvo Pärdi 1964. aastal loodud teos puhkpillikvintetile. Muusikateose pikkus on 5 minutit. Teose kandis esimest korda ette 1964. aastal Tallinnas Eesti NSV Riikliku Filharmoonia puhkpillikvintett.
Peter Paul Alexander von Baranoff

Peter Paul Alexander von Baranoff (vene Пётр Петрович фон Баранов; 9. mai 1843 – 22. detsember 1924 Tallinn) oli Venemaa sõjaväelane. Ta oli Baranoffide suguvõsa esindaja.
1917. aasta paiku tuli ta Eestisse. Ta on maetud Tallinna Aleksander Nevski kalmistule.
Arnold Süvalep

Arnold Paul Süvalep (kuni 1935. aastani Arnold Paul Schulbach; 18. aprill 1888 Avinurme vald, Tartumaa – 23. juuni 1968 Tallinn) oli Eesti poliitik ja ajakirjanik.

Isiklikku

Tema poeg oli näitleja ja lavastaja Kulno Süvalep, tütar oli kirjanik ja kirjanduskriitik Ine Viiding (1933–1990).
Jõgeva haigla

Jõgeva haigla on haigla Jõgeva maakonnas Jõgeval aadressil Piiri tänav 2. Detsembrist 2002 tegutseb haigla sihtasutusena (SA Jõgeva Haigla).
Jõgeva haigla avati 12. detsembril 1944. Tollal asus see aadressil Kesk tänav 3.
1957 sai haigla rajoonihaiglaks. 1964 sai haigla rajooni keskhaiglaks.
1983 kolis haigla ümber vastvalminud hoonesse aadressil Piiri tänav 2.
Molekuli konfiguratsioon

Keemias tähendab konfiguratsioon aatomite ja aatomirühmade vastastikust asetust molekulis. Molekuli konfiguratsiooni määrab keemiliste sidemete muutmatu geomeetria, st määratletud ruumiline suunitlus.
Kui aatomite või aatomirühmade konfiguratsiooni muutus annab esmase molekuliga mitteühtiva molekuli, siis saadud isomeere nimetatakse stereoisomeerideks. Siin üks ja seesama ning samase järjestusega aatomite kooslus annab kaks või enam erineva mitteühilduva konfiguratsiooniga molekuli.
Mingi stereoisomeeri reaktsioon on stereospetsiifiline, kui produktis säilib lähteühendi aatomite konfiguratsioon või kui produkti konfiguratsioon on lähteaine omale vastupidine (Waldeni inversioon, näiteks SN2 reaktsioonid). Kui reaktsioonis esineb sümmeetrilise konfiguratsiooniga vaheühend, siis saadakse isomeeride 1:1 segu ehk ratsemaat (näiteks SN1 reaktsioonides).
Aatomite või aatomirühmade absoluutse konfiguratsiooni deskriptorid E ja Z (cis-trans-isomeeria korral) ning R ja S (optiliste isomeeride korral) tuletatakse kindlate reeglite (Cahni, Ingoldi ja Prelogi süsteem) alusel, kusjuures iga rühma korral arvestatakse tema vanemust ehk prioriteeti.
Arvi Freiberg

Arvi Freiberg (sündinud 28. juunil 1948 Kuremäe külas) on eesti biofüüsik ja taimefüsioloog, Eesti Teaduste Akadeemia liige alates 2009. aastast.
Ta on lõpetanud Tallinna Tehnikaülikooli pooljuhtmaterjalide tehnoloogia erialal (1971). Füüsika-matemaatikakandidaadi väitekirja kaitses 1976 Eesti TA Füüsika Instituudi juures teemal "Peculiarities of electron-phonon couplings and influence of defects in the spectra of molecular centres on alkali halide crystals" ja füüsika-matemaatikadoktori väitekirja 1986 Läti TA Füüsika Instituudi juures teemal  "Picosecond spectrochronography and ultrafast relaxation processes in condensed molecular media".
Alates 1971. aastast on ta töötanud Eesti Teaduste Akadeemia Füüsika Instituudis (aastast 1997 TÜ FI) inseneri, nooremteaduri, vanemteaduri, teadusdirektori, sektorijuhataja, direktori ja praegu biofüüsika labori- ning biofüüsika ja keskkonnafüüsika osakonnajuhatajana. 
Alates 2003. aastast on ta Tartu Ülikooli biofüüsika ja taimefüsioloogiaprofessor, õppetooli juhataja.
Peamised uurimisvaldkonnad on elektron-foonon-vastastikmõju lisanditega kristallides; tihksüsteemide pikosekundiline spektrokronograafia; energiasiirde kiirus ja efektiivsus taimede ja bakterite fotosünteetilises ühikus; spektraalse heterogeensuse mõju fotosünteesi molekulaarprotsessidele ning selektiivspektroskoopia võimalused; fotosünteetiliste valgusergastuste eksiton-polaron iseloom; biofüüsikaliste molekulaarprotsesside mõjutamine välise kõrge hüdrostaatilise rõhuga ja pigment-valkude stabiilsus.
Ta on Rahvusvahelise Fotosünteesi Uurimise Ühingu ja Eesti Füüsika Seltsi asutajaliige, Euroopa suurte laserseadmete klastri Laserlab Europe alaline ekspert (alates 2003), Eesti esindaja ESF COST D35 juhtkomitees (alates 2008), Eesti Teadusfondi täppisteaduste komisjoni esimees (2003−2006), Tallinna Tehnikaülikooli kuratooriumi esimees (1997−2000), TÜ nõukogu liige (alates 2009).
Ta oli Euroopa esindaja Rahvusvahelises Fotosünteesi Ühingus (1995−1998).
Chomsk

Ajalugu

Chomski piirkond oli asustatud juba paleoliitikumis, asula lähedal on asulakoht, kus elati 11 000 kuni 9000 aasta enne meie ajaarvamist. Chomskit mainitakse esimest korda aastal 1518. Aastail 1521-1522 sai Chomskist alev.
Peale administratiivset reformi kuulus Chomsk Bresti vojevoodkonda ja Pinski maakonda. Chomsk kuulus Naruševičitele, Dolskitele, Wiśniowieckidele ja Ogińskitele. Aastal 1793 sai Chomskist linn ja kohaliku krahvkonna keskus.
Poola jagamisel läks Chomsk aastal 1795 Venemaa koosseisu. Asula kuulus nüüd Hrodna kubermangu. XIX sajandi alguses rajasid Puslowskid Chomskisse kangavabriku.
Pärast Esimest maailmasõda kuulus Chomsk Poola koosseisu. 1939. aastast kuulus asula Nõukogude Liitu, ühtlasi sai Chomskist küla. Enne Teist maailmasõda oli Chomskis 2556 elanikku ja 496 maja, juulis 1943 põletasid Saksa väed maha 470 maja ja tapsid 1760 selle küla elanikku.
Valila mõis

Valila mõis (saksa keeles Wallgil) oli rüütlimõis Koeru kihelkonnas Järvamaal.
Alsviķi raudteejaam

Alsviķi raudteejaam oli raudteejaam Valga–Mõniste–Ape–Aluksne–Gulbene raudteel Alūksne piirkonnas Alsviķi vallas Alsviķi küla lähistel. Jaam asus Gulbene raudteejaamast 41,1 kilomeetri kaugusel.
Jaam avati aastal 1903, mil valmis sealne raudtee. Toona jäi jaam Valga kreisi Aluliina kihelkonda Alsviķi mõisa maadele ja kandis nime Alswig. Reisijatevedu ja rongiliiklus lõpetati sealsel raudteelõigul aastal 1973.
Klassikaline naisbluus

Klassikaline naisbluus ehk vodevillibluus on varane bluusi vorm, mis oli populaarne 1920. aastatel Ameerika Ühendriikides.
Selle muusikažanri tuntud esindajate seas olid näiteks Ma Rainey, Bessie Smith ja Ethel Waters. 
Vodevillibluusi esitajad olid ühed esimesed nii mustanahaliste kui ka bluusilauljate seas, kelle lugusid salvestati.
Villem Tamm (mõisavalitseja, 1836–1915)

Villem Tamm (1836–1915; hüüdnimega Ilus Villem) oli enim Johann Köleri modellina tuntud Vaemla mõisavalitseja.
Lapsena töötas ta Vaemla mõisas Hiiumaal karjapoisina, noormehena sai kutsariks, mil juhtus teda nägema Vaemla mõisas külas käinud kunstnik Johann Köler. Kunstnik tegi kutsarist mitu etüüdi ja skitsi, üks neist portree "Hiiu talumees kirvega."
Villem Tamm on maetud Kassari kabeliaeda koos oma naise Anni ja tütre Helenega.

Johann Köleri fresko

Aastal 1879 alustas Johann Köler tööd Tallinna Kaarli kiriku freskoga "Tulge minu juurde kõik, kes teie vaevatud ja koormatud olete, mina tahan teile hingamist saata". Ta valis Jeesus Kristuse prototüübiks Ilusa Villemi, kasutades Vaemlas külaskäigul tehtud töid.
Villem Tamm kuulis alles hiljem, vanana, et tema nägu on Kaarli kiriku freskol ning külastas ka kirikut. Villem Tamme hauakivi on Kaarli koguduse pandud.

Jaan Krossi "Kolmandad mäed"

Oma raamatus "Kolmandad mäed" on Jaan Kross võtnud teose aluseks fresko loomisprotsessi ning kirjeldanud kunstniku siseheitlust, kui ta teada saab, et Jeesus Kristuse prototüübiks valitud Ilus Villem on tegelikult õel ja kuri inimene.

Kassari maasild

Villem Tamm oli mõisnikule lisaks oma otsestele tööülesannetele abiks ka kaartide joonistamisel. Tema nõul lasi mõisnik ehitada 1,5 km pikkuse maasilla, mis ühendab Kassarit Hiiumaaga.

Kordonimaja Kassaris

Ka kordonimajana tuntud kultuurimälestise Aino Kallase suvemaja lasi Villem Tamm ehitada. Enne kirjanik Aino Kallasele ja rahvaluuleteadlase ning diplomaadi Oskar Kallase perele üürimist suvitas seal mitmeid kultuuritegelasi: luuletaja Marie Under, kunstnikest vennad Paul Raud ja Kristjan Raud. Pärast Kallaseid on majas suvitanud vennad luuletaja Ott Arder ja muusik Jaan Arder oma peredega.
Blome vald

Ajalugu

Blome vald tekkis aastal 1891, mil ühendati Blome ja Biksēja mõisavallad. Aastal 1920, mil mõisad likvideeriti, kuulus Blome mõisale (Blomenhof) 2021 hektarit, Biksēja mõisale (Wilkenpahlen) 278 hektarit ja Ikšele mõisale (Uexküllshof) 237 hektarit maad. Aastail 1925–1926 nimetati see ümber Nigra vallaks.
Aastal 1935 oli valla pindala 64,5 km², elanikke oli seal 1254. 1945. aastal moodustati valda Blome ja Mutulīte külanõukogud, aga aastal 1949 likvideeriti vald ametlikult. Aastal 1954 liideti Blome külanõukoguga likvideeritav Mutulīte külanõukogu. Aastal 1990 muudeti külanõukogu vallaks.  2009. aastast kuulub vald Smiltene piirkonda.

Loodus

Vald asub suuremalt jaolt Vidzeme kõrgustikul.  Olulisemad jõed on Abuls ning selle lisajõed Lisa ja Nigra. Nigra jõe kallastel asub kaks liivakivipaljandit.

Kaitstavad objektid

Valda jäävad mitmed põlispuud, millest Riņģi tamme ümbermõõt on 8,6 meetrit. Looduskaitse all on veel Jaunsmiltene pärnad, Jaunsmiltene allee, Biksēja künnapuu, Aidase tamm, Blome sümboltamm, Dukuļi kuused, Viķeri tamm, Pelītese künnapuu, Brīkūži tamm, Kliecmeti künnapuu ja Garoziņa mänd.  
Muinsusmälestistest on  vallas kohaliku kaitse all Krēsliņi muinaskalme, samuti ka vennastekoguduse palvemaja "Riņģos".
Ra Luhse

Ra Luhse (sündinud 30. august 1964) on eesti arhitekt.
Ta lõpetas 1982. aastal Pärnu 2. Keskkooli. Aastatel 1982–1983 õppis ta Tallinna Polütehnilise Instituudis tööstus- ja tsiviilehitust. 1987. aastal lõpetas Eesti Riikliku Kunstiinstituudi. 
1987–1991 töötas ta projekteerimisinstituut EKE Projekti Pärnu osakonnas. Aastast 1994 töötab ta arhitektuuribüroos OÜ Luhse & Tuhal. Ta on selle ettevõtte üks osanikke.
Leonora Palu

Leonora Palu (varem Leonora Järvet; sündinud 20. veebruaril 1979) on eesti flötist.
Ta on lõpetanud Pärnu Lastemuusikakooli, Pärnu Sütevaka Humanitaargümnaasiumi muusikaosakonna ja Eesti Muusikaakadeemia dotsent Raivo Peäske ja professor Imants Sneibise juhendamisel flöödi erialal. Aastal 2003 täiendas ta end Brüsseli Kuninglikus Konservatooriumis professor Frank Hendrickxi flöödiklassis. On osalenud selliste nimekate flötistide nagu Renate Greiss-Armin, Patrick Gallois, Moshe Epstein, Matti Helin, Maarika Järvi jt meistrikursustel.
Leonora Palu tegutseb kammermuusikuna. Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias oli tema juhendajaks professor Matti Reimann. Koostöö teiste kammermuusikutega, teiste hulgas Jorma Tootsi ja Kristo Käoga, on viinud teda konkurssidele ja festivalidele Leetu, Rootsi, Austriasse, Saksamaale ja Itaaliasse. Tema kavadest leiab tihti uuemat eesti muusikat. Leonora Palu töötab Rahvusooperis Estonia orkestrandina ning osaleb sageli ka Tallinna Kammerorkestri ja Pärnu Linnaorkestri töös. Viimase ees on esinenud korduvalt ka solistina.
2007. aasta kevadest on ta kontseptuaalse muusikateatrikollektiivi Repoo Ensemble liige, osaledes muuhulgas audiovisuaalse kontsertetenduse "Topeltwagner juustuga" (stsenarist-lavastaja Sven Sildnik) loomisprotsessis ja ettekannetel.
Leonora Palu tegutseb ka improvisaatorina. Aastal 2002 võitis ta duos Tauno Aintsiga eripreemia vabaimprovisatsiooni konkursil Leipzigis. Anto Petti juhitud ansambli ProImpro koosseisus on ta andnud kontserte Eestis ja Põhjamaades.
Bernalda

Haldus

Bernalda piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Ginosa (TA), Montescaglioso, Pisticci.
Bernalda halduspiirides asuvad järgmised fraktsioonid: Metaponto, Metaponto Lido, Serramarina, Spineto.

Loodus

Basento orus 127 meetri kõrgusel platool asuv Bernalda piirneb kirdes Taranto provintsiga. Bradano ja Basento jõgede vahel paikneva Bernalda kagupiiriks on Joonia meri.
Kolmekümne aasta (1961–1990) vaatluste andmetel on kõige jahedam kuu jaanuar (keskmine temperatuur +7,8 °C) ja kõige soojem kuu august (keskmine temperatuur +26,1 °C).

Ajalugu

Antiikajal asus praeguse Bernalda territooriumil Metapontumi linn, mille roomlased purustasid III sajandi lõpul e.m.a.
Valli Lember-Bogatkina

Elulugu

Valentine Lember sündis ajateenijast isa ja koduperenaisest ema peres Tartus. 1922. aastal kolis perekond Nõmmele. Valli Lember õppis Nõmme vene algkoolis ja 1928. aastast Nõmme linna Hiiu algkoolis, mille lõpetas 1934. aastal. Klassiõpetaja märkas õpilase joonistusannet ning soovitas tal astuda Riigi Kunsttööstuskooli. See oli viimane lend, kuhu võeti algkooliharidusega. Lember lõpetas Riigi Kunsttööstuskooli 1940. aastal Roman Nymani, Eerik Haameri ja August Janseni käe all dekoratiiv-monumentaalmaali erialal. 
Aastatel 1940–1941 töötas ta arhitekt Meyeri juures sisekujundajana, peamiselt klaasimaali- ja mosaiigiimitatsioone maalides. 1941. aastal täiendas ta end Tallinna Kõrgema Kunstikooli juures, töötades samal ajal dekoraator Voldemar Haasi juures Estonia teatris ning dekoraatorina varietees Plaza. 1942. aastal sai ta kutse skulptor Anton Starkopfilt tulla õppima Kõrgematele Kujutava Kunsti Kursustele Tartus. Seal esines ta ka esimest korda näitusel, tema akvarellid olid väljas kooli sügisnäitusel.
1943. aastal naasis ta Tallinna, kus asus tööle Tarbekunstiateljees.
Kunstnike Liitu kuulus 1944. aastast. 1949. aastal abiellus kunstnik Vladimir Bogatkiniga.
Kunstniku suvekodus Karepal tegutses suviti "avatud ateljee".

Looming

Valli Lember-Bogatkina üheks meelistehnikaks oli akvarell.
Näitustel esines ta alates 1942. aastast. Viimasel aastakümnel olid kunstniku näitused muuhulgas Eesti Kopenhaageni saatkonnas, Soomes Jyväskylä Ülikoolis, Tallinna Kunstihoones ja Nõmme muuseumis. 3. novembril 2012 avati Tõnismäe Galeriis Valli Lember-Bogatkina näitus "Muusika/Tants", kus olid väljas tema Riigi Kunsttööstuskooli lõputööd: kolm mosaiiki, mis kolme kauni neiu läbi kujutavad Eesti majanduse kolme tugisammast.

Isiklikku

Tema poeg Georg Bogatkin on keraamik ja Vladimir Bogatkin noorem on dokumentaalfilmi režissöör-operaator, minia Airike Taniloo-Bogatkin on skulptor ja keraamik.

Mälestuse jäädvustamine

Valli Lember-Bogatkina 90. juubelisünnipäevale pühendati dokumentaalfilm "Vivat Valli!".
Nuevo Leóni osariik

Ajalugu

Nuevo Leóni osariik on loodud 1824. aastal.

Haldusjaotus

Nuevo Leóni osariik on jagatud 51 kohalikuks omavalitsuseks.
Mario Gaspar Pérez

Mario Gaspar Pérez Martínez  (sündinud 24. novembril 1990 Noveldas) on Hispaania jalgpallur, kes mängib paremkaitsjana Hispaania kõrgliiga klubis Villarreal.
Ta mänginud kogu klubikarjääri Villarrealis. Villarreali põhimeeskonnas debüteeris ta 2009. aastal.
Debüüdi Hispaania jalgpallikoondises tegi ta 12. oktoobril 2015 EM-i valikmängus Ukraina vastu ning ta lõi mängu ainsa värava, tuues Hispaaniale 1:0 võidu.
Lissi Noss

Lissi Noss (vene Лисий Нос, soome Revonnenä) on Peterburi ajalooline rajoon Soome lahe põhjakaldal, mis kuulub Primorski rajooni. Asula on oma nime ('rebasenina') saanud asulas oleva neeme järgi.
Tänapäeval on seal peamiselt uusrikaste suvilad. Suvilaid hakati sinna rajama pärast seda, kui 1871 valmis Primorski–Sestroretski raudtee, millel oli Lissi Nossis peatus.
Elanike arv oli 2600 (2005) ja 4737 (2010) ning pindala 13 km².
Krimmi sõja ajal 1854 rajati neeme otsa sadam ja reduut Peterburi kaitsmiseks vaenuliku laevastiku eest. Siis tekkis sinna ka väike asustus.
Lissi Nossist lõunast läheb Kotlini poole Peterburi tamm.
Joonase lähetamine

"Joonase lähetamine" (ka "Joona lähetamine") on Rudolf Tobiase 1907. aastal kirjutatud oratoorium.
Tegemist on esimese Eesti oratooriumiga. Kui aga Artur Kapi poolt 1929. aastal loodud oratooriumi "Hiiob" esmaettekanne oli 1931. aastal, siis "Joonase lähetamine" kõlas Eestis alles 80 aastat pärast selle esiettekannet Saksamaal. See toimus 25. mail 1989 Estonia kontserdisaalis dirigent Peeter Lilje juhatusel.
Mari Kartau

Elukäik

Lõpetas 1984. aastal Tartu Kunstikooli ning osales aastatel 1985–1988 Eesti Kunstiakadeemia ettevalmistuskursustel. Aastatel 1992–1994 osales Tõnis Vindi Studio 22 tegevuses. Lõpetas 1996. aastal Eesti Kunstiakadeemia kunstiteaduse erialal ning viibis samal aastal kunstikorraldajana viienädalases residentuuris ArtsLink USA-s. 1997. aastal külastas Amsterdam-Maastrichti suveülikooli kunstikorralduskursuseid (Introduction to Raising Sponsorship for the Arts). 2006. aastal tegutses Helsingis NIFCA residentsis.
2003–2006 õppis Academia Non Gratas Pärnus ja aastal 2010 lõpetas Mainori Majanduskoolis ettevõtlusalase põhikursuse. 2004–2007 oli ta Academia Non Grata rektor ning 2007–2012 töötas Pärnu Linnagalerii kuraatorina, kuni kuraatori ametikoht 2012. aasta sügisel koondati.
Alates 1997. aastast Eesti Kunstnike Liidu liige.

Isiklikku

Tema ema on graafik Evi Sepp. Ta oli abielus Vitali Soboleviga.
Tauscha vald

Vallaosad

Tauscha-Anbau, Dobra, Kleinnaundorf, Würschnitz ja Zschorna.
Udo Parikas

Udo Parikas (sündinud 1956 Saltsjöbadenis) on eesti ajakirjanik. Ta on töötanud pikka aega Rootsi Raadios, ka eestikeelsete saadete toimetuses.

Isiklikku

Udo Parikas on tuntud eesti fotograafi Peeter Parika tütrepoeg.
Charles Anthony Johnson Brooke

Sir Charles Anthony Johnson Brooke (3. juuni 1829 – 17. mai 1917) oli Sarawaki teine valge radža 11. juunist 1868 kuni surmani.
Kirikuõpetaja Francis Charles Johnsoni ja viimase abikaasa Emma Frances Brooke'i (esimese radža James Brooke'i õde) poeg, nimetati Charles Anthony Brooke 1865 oma onu poolt troonipärijaks ja järgnes talle troonil 11. juunil 1868.
28. oktoobril 1869 abiellus Charles Anthony Johnson Brooke Margaret Alice Lili de Windtiga.
14. juunil 1888 sai Sarawakist Briti protektoraat.
Snaiper

Tsiviilala snaiper

Tsiviilala snaiper on snaiper, kes tegutseb politsei- või mõnes teises politseiorganisatsiooniga võrdväärses (paramilitaarses) üksuses. Nende sihtmärkideks on tavaliselt inimesed, kes on relvastatud ja ohtlikud ning kujutavad endast ohtu ümbritsevatele inimestele. Tsiviilala snaiper ei tulista kunagi kahtlusalust selleks, et teda vigastada. Tema ülesandeks on vähendada kahtlusaluse ohtlikkust ohvritele – kui snaiper ainult haavab kahtlusalust, võib viimane muutuda ohtlikumaks. Tsiviilala snaiprite sihtmärgid on palju lähemal kui militaarala snaiprite omad, kuid tsiviilalal on sihtmärgi tabamispiirkonnad väiksemad.
On levinud arusaam, et snaipreid kasutab politsei eriolukordades tihti, kuid see arvamus on vale. Politseil on snaipreid tarvis pigem informatsiooni saamiseks kahtlusaluse kohta, võimalus täpse lasuga kahtlusalune kahjutuks teha on pigem snaipri teisejärguline ülesanne. Tsiviilsnaipri iga tegutsemiskorda snaiprina uuritakse erinevate ametkondade poolt ning hinnatakse tema käitumist antud olukorras. Kui snaipril on valida, kas haavata kahtlusalune või ta tappa, siis haavamise puhul võib ta saada karmima karistuse, kuna ta seadis ohtu kõrvaliste inimeste elud. Tsiviilsnaiper tulistab ainult ohu vähendamiseks.

Militaarala snaiper

Militaarala snaipri sihtmärkideks on vaenuvägede ohvitserid või tähtsamad sõdurid ja spetsialistid ning ka vaenlase sõjatehnika. Tegevuse eesmärgiks on rikkuda vaenlase vägede käsuliin ja hierarhia, demoraliseerida vaenlase sõdureid ning muuta sõjatehnika kasutuskõlbmatuks. Militaaralal töötavad snaiprid lahingupaaridena: kuigi mõlemad on võrdväärselt head laskurid, on üks neist laskur ja teine sihitaja, kes otsib laskurile sihtmärke ja annab ligikaudsed kaugusnäitajad, tuulesuuna, kõrguste vahe, et korrigeerida vastavalt sellele sihikuid. Militaarsnaiprile on ohtlikud vaenlase enda snaiprid, kaudtuli ja otsetuli. Kuigi snaiper sooritab lasud varjatud positsioonilt, võib ta reeta relva rauast väljuv leek või lasu ilmeksimatu heli, lisaks sellele võib relvale kinnitatud optika helkida päikese käes (kuigi see probleem on erinevate kiletehnoloogiatega peaaegu lahendatud). Samuti peab laskja optilise sihikuga laskmisel tõstma pea kõrgemale kui raudsihikutega laskmise puhul, mis võib saada ohtlikuks.
Vilve Ploom

Elulugu

Vilve Ploom on ehitusmeistri tütar ja Lauri Ploomi abikaasa.
Lõpetas 1965 Tartu 8. Keskkooli, 1970 TÜ keemia osakonna. Oli 1970–75 Eesti NSV TA Loomakasvatuse ja Veterinaaria Instituudi (ELVI) vanemlaborant, 1975–88 nooremteadur, 1988–94 ainevahetushäirete uurimise labori teadur, 1994–97 EPMÜ loomakasv-instituudi söötmisosakonna teadur, 1997– OÜ Tartu Keskkonnauuringud spetsialist.

Teadustöö

Uurimisvaldkonnad: biokeemia, põllumajandusloomade mineraalainevahetus. Meistersportlane korvpallis (1965). EM kuldmedal (1965, NSVL noortekoondises). Oli aastaid Eesti esindusnaiskonnas. Veteranide MM kuldmedal (1991). 22 teadustrükist.
Argumentum ad verecundiam

Argumentum ad verecundiam on loogikaviga, kus argumentatsioonis toetutakse ebakohase autoriteedi arvamusele.
Toetumine ebakohasele autoriteedile toimub, kui viidatakse autoriteedile, kellel puudub antud valdkonnas vajalik asjatundlikkus, näiteks kui religioonidebatil tsiteeritakse Albert Einsteini, samas kui Einsteini autoriteet pärineb peamiselt füüsikast. Autoriteedile toetumine on loogikaviga ka siis, kui autoriteet ei ole usaldusväärne, näiteks kui Põhja-Korea koolides õpetatakse, et Kim Jong-Un oskas juba kolmeaastaselt autoga sõita.
Autoriteedile toetumine argumentatsioonis põhineb ideel, et ekspert teab paremini ja et isik peaks eksperdi arvamuse omaks võtma. Selle mõttekäigu alged asuvad psühholoogilistes kognitiivsetes nihetes. Lisaks on näidatud, et inimesed tunnevad tugevat emotsionaalset survet autoriteetide ja enamuse arvamusega nõustuda.
Autoriteedile toetumine ei ole loogikaviga, kui autoriteet on ekspert vaidlusaluses teemas ja mõlemad vaidluse osapooled aktsepteerivad autoriteedi usaldusväärsust.
Permisküla mõis

Permisküla mõis (saksa keeles Permesküll) oli Pagari mõisa kõrvalmõis Iisaku kihelkonnas Virumaal.