Makrell

Välimus

Makrellide keha on äärmiselt voolujooneline ja vertikaalsihis pisut kokku surutud. Makrellidel on omapärased väikesed uimekesed (5–6) pärast teist selja- ja pärast anaaluime.  
Makrelli selgmine osa varieerub tumedast hallist kuni rohekassinise värvuseni. Pea värvus on sageli sinakasmust. Keha on kaetud 23–33 vöödiga, mis jooksevad mööda külge laineliselt ja korrapäratult keha keskpaika. Vöötide alt rinnauimest kuni sabauimeni jookseb kitsas tume triip. Rinnauim on sageli tume või tõmmu, selja- ja sabauim hallikas või tume ning lõug ja lõpused hõbedased. Külgede alumised osad on valged, hõbedased või vaskja läikega ja sillerdavad, kõht on hõbevalge. Pärast surma tuhmuvad sillerdavad värvid kiiresti. Makrelli sabauim on sügavalt kahvlikujuline.
Täiskasvanud kalade pikkus jääb 35–45 cm vahele. Vähesed kalad kasvavad 55 cm pikkuseks. 35 cm pikkune kala kaalub ligikaudu 500 grammi kevadel ja peaaegu 600 grammi sügisel, kui nad on rasvasemad. 45 cm pikkused kalad kaaluvad keskmiselt 900–1100 grammi. Tõenäoliselt võivad sügavamast veest leitud 55 cm pikkused makrellid kaaluda kuni 1,8 kg.

Liigid

Enamikul makrelliliikidel on piiratud levikualad. 
Atlandi-Hispaania makrell (Scomberomorus maculatus) elutseb Põhja-Ameerika idarannikul. Nende populatsioon koosneb kahest kalavarude rühmast, mis on geograafiliselt piiritletud. Suve saabudes liigub üks suur rühm kudema Põhja-Floridast Uus Inglismaa ranniku madalatesse vetesse. Seejärel naaseb talveks Florida sügavamatesse vetesse. Teine rühm rändab Mehhiko rannikule kudema. Seejärel naaseb talveks sügavamatesse Mehhiko vetesse. Neid kahte rühma vaadeldakse eraldi, kuigi geneetiliselt on nad identsed. 
Atlandi makrell (Scomber scombrus) elutseb Atlandi põhjaosas Põhja-Ameerika idarannikul Hatterase maaninast Labradorini, Euroopas Kanaari ja Assoori saartest Islandi, Murmanski ja Novaja Zemljani; Valges meres ja Läänemeres, Vahemeres, Marmara ja Mustas meres. Üksikuid isendeid on leitud Läänemerest. Eesti rannikuvetest on teda püütud eksikalana.  
Turb makrelli (Scomber japonicus) Atlandi ookeanist ei leidu, kuid ta elutseb Vaikses ookeanis, kus tema rändemudelid sarnanevad Atlandi makrelli omaga. Põhjapoolkera turb makrellid rändavad suvel põhja, et toituda. Talveks rändavad lõunasse, et kudeda suhteliselt madalasse vette. Lõunapoolkera makrellid rändavad vastupidises suunas.
Tšiili stauriid (Trachurus murphyi) on enim püütud makrelliline. Levik: Lääne-Austraaliast vaikse ookeani lõunaosast kuni Tšiili ja Peruu rannikuteni. Sõsarliigiks on Vaikse ookeani stauriid (Trachurus symmetricus), keda on leitud Vaikse ookeani põhjaosast. Tšiili stauriid elutseb piki tõusuvoolude ala, aga rändab ka avaookeanile. Tema arvukus võib kõikuda sõltuvalt ookeanioludest, arvukust mõjutab märkimisväärselt El Niño.

Toitumine

Makrellid on röövtoidulised kalad. Täiskasvanuna on neil teravad hambad ja nad jahivad väikseid koorikloomi, krevette ja kalmaare. Neid omakorda jahivad suuremad pelaagilised kalad, näiteks tuunikalad ja haid. Makrellid on väga aplad kalad. Esimene meetod on see, et nad haaravad toitu kohe, kui seda näevad, ning teine meetod on lõpuselehtede kaudu.

Töönduskala

Makrell on üks tähtsamaid Atlandi ookeani püügikalu. Näiteks Atlandi ookeani kirdeosas kõikusid aastapüügid 1990ndatel 0,6 ja 0,8 miljoni tonni vahel.

Toiduainena

Makrelli liha on rasvane ja maitsev ning sellest toodetakse skumbriat – nii nimetatakse õlis konserveeritud noori makrelle. Rasvase kalana sisaldab ta rikkalikult oomega-3-rasvhappeid. Makrelliliha rikneb kiiresti, eriti troopikas ning võib põhjustada toidumürgistust. Juhul kui makrelli pole korralikult jahutatud või külmutatud, tuleks teda süüa samal päeval, kui ta on püütud.