Ohteline mänd

Kirjeldus

Ohteline mänd on väga pikaealine ja aeglasekasvuline. Kõige vanemad ohtelised männid kasvavad oma leviku kõrguspiiril, kus karmid mullastiku- ja ilmastikutingimused ei lase seenhaigustel laialdaselt levida. Colorados on leitud tosin mändi, mille vanus on suurem kui 1600 aastat. Vanim puu on peaaegu 2500-aastane.
Puu kõrgus sõltub kasvukoha kõrgusest mägedes. Puude levikupiiril moodustab keerdunud jändrikke, madalamal kõrgusel kasvab väiksema puuna, mille kõrgus on tavaliselt kuni 12 m ja tüve läbimõõt 75 cm. Suurim puu on leitud New Mexico osariigist ja tema kõrgus on 23 m ning tüve läbimõõt 3,4 m.
Võra on ümarjas, lameda või ebakorrapärase kujuga. Tüvi on koonilise kujuga, kõverdunud või väändunud. Puukoor on punakaspruun ja rõmeline.
Juurestik on maapinnalähedane ja hästi laiali hargnenud õhukese kasvupinnase tõttu.
Okkad on viiekaupa kimbus, 3–4 cm pikkused, veidi kõverdunud, sinakasrohelised, kohati heleda vaiguga kaetud, püsivad puul 10–15 (20) aastat.
Pungad on munaja kujuga, tuhmilt punakaspruunid, umbes 1 cm pikkused, vaigused. Noored võrsed on kahvatult punakaspruunid, vananedes muutuvad halliks.
Isasõisikud on sinakad kuni punakad, ellipsoidsed, umbes 10 mm pikkused. Käbid on sümmeetrilised, 6–11 cm pikkused, noorelt purpurjad, valminult pruunid. Seemned on munajad, 5–6 mm pikkused, hallikaspruunid, 10–13 mm pikkuse tiivakesega.

Levikuala ja ökoloogia

Ohteline mänd kasvab USA Colorado, New Mexico ja Arizona osariigis, Kaljumäestiku lõunaosas, 2300–3650 m kõrgusel üle merepinna.

Kliima

Ohtelise männi areaali kliima on jahe ja kontinentaalne. Aasta keskmine õhutemperatuur on 1,5 °C. Kasvuperioodi pikkus on väiksem kui 110 päeva. Aasta keskmine sademete hulk on vahemikus 860–1100 mm, millest enamus esineb juulis-augustis ning minimaalselt detsembris-jaanuaris. Sademete hulk sõltub suvistest mussoonidest, mis toovad regulaarselt pärastlõunast äikesevihma. Mussoonide poolt toodud suviseid sademeid esineb kõige rohkem New Mexicos ja kõige vähem Colorados. El Niño põhjustab talvel tugevaid lumesadusid, La Niña tekitab aga põuda.

Kasvupinnas

Ohtelise männi levikuala mullad on üldjuhul happelised, toitainetevaesed ja külmad (keskmine temperatuur on umbes 1 °C). Mulla horisontide kogupaksus on sageli vaid 5–10 cm. Lähtekivimiks on enamasti graniit, kuid esineb ka vulkaanilisi kivimeid, vähem kiltasid ja gneissi. Muldade keskmine pH on 5,1 kuni 7,7.

Kaasliigid

Ohteline mänd kasvab oma levikualal peamiselt koos järgmiste puuliikidega: Engelmanni kuusk (Picea engelmannii), kaljumänd (Pinus flexilis), korginulg (Abies lasiocarpa var. arizonica), ameerika haab (Populus tremuloides), sinihall ebatsuuga (Pseudotsuga menziesii var. glauca), mäginulg (Abies lasicorpa var. lasiocarpa) ja harilik kadakas (Juniperus communis).

Paljunemine

Ohteline mänd on ühekojaline okaspuu ning paljuneb seemnete abil. Pungad avanevad juuni keskel. Tolmlemine toimub juuni keskelt kuni juuli lõpuni sõltuvalt puu kasvukoha kõrgusest ning kestab umbes viis päeva. Seemned valmivad tolmlemisele järgneva aasta sügisel. Käbid avanevad septembri lõpus, enamus seemneid variseb oktoobris. Seemnete peamiseks levitajaks on tuul, mis kannab seemned enamasti kuni 200 m kaugusele puust. Parim koht seemiku kasvuks on valgusele avatud  paljas mineraalmuld. Seemnete idanevus on kuni 80%. Seemneid levitavad nii närilised kui ka linnud.

Kasutamine

Ohtelise männi puitu majandusliku tulu saamiseks ei kasutata. Ameerika punaorav (Tamiasciurus hudsonicus)  ja hallmänsak (Nucifraga columbiana) on põhilised seemnetest toitujad, aidates kaasa ka puude paljunemisele.