Austraalia karjakoer

Välimus

Austraalia karjakoer kujutab endast jässakat, lihaselist ja kompaktset koera. Tal on lai kolp rõhutatud üleminekuga silmade juures, lihaselised põsed ja keskmise pikkusega jäme koon. Kõrvad on püstised, seest karvased, väikese kuni keskmise suurusega ja asetsevad peas laia vahega. Silmad on ovaalse kujuga ja tumedad, ilme erk ja valvas. Kael ja õlad on tugevad ja lihaselised, esijalad sirged ja paralleelsed, käpad ümarad ning nõgusad väikeste jässakate varvaste ja küüntega.
Tõustandard näeb ette, et koer peab olema lihaseliselt heas vormis isegi, kui tegemist ei ole töökoeraga, ning et koera välimus peab olema sümmeetriline ja tasakaalus, kusjuures ükski koera osa ei oma erilist rõhutatust. Koer ei tohiks näida hapra ega massiivsena, kuna mõlemad omadused piiravad töökoerale vajalikku väledust ja vastupidavust.

Suurus

Emase austraalia karjakoera turjakõrgus on 43–48 cm, isasel 46–51 cm. Koer peaks olema pikem kui kõrge – kehapikkus rindmikust istmikuni peaks ületama turjakõrgust vahekorras 10:9. Heas vormis austraalia karjakoer kaalub 20–28 kg.

Karvastik ja värvus

Lubatud värvusteks on punane ja sinine, kuigi esineb ka šokolaadi ja kreemi. Sinine on kas sinine, laiguti sinine või sinisetähniline mustade, punakaspruunide või valgete markeeringutega või ilma nendeta. Punane on ühtlaselt tähniline punaste markeeringutega. Nii sinised kui punased koerad sünnivad valgetena (v.a ühtlase värviga markeeringud kehal või näol) ning punased või mustad karvad lisanduvad koera kasvamisel. Täiskasvanu koera iseloomulik värv tuleneb mustade või punaste karvade tihedast kasvust läbi peamiselt valge karvastiku. Tegu ei ole merle-värvusega, vaid ticking-geenist tuleneva mustriga, mille tugevusest sõltub värvuse tumedus või heledus.
Lisaks põhivärvusele esineb austraalia karjakoera karvastikus ka ühtlase värvusega laike. Nii punaste kui siniste koerte puhul on levinumateks märgistusteks mask üle ühe või mõlema silma, valge sabaots, sabajuurel asuv laik ning mõnikord laigud kehal, kuigi viimased pole enamasti soovitavad. Sinistel koertel võib punakaspruun markeering (tan-märgistused) ulatuda jalgade keskosa, rindmiku ja kurguni, punakaspruunid on lõug ja kulmud. Mõlemal värvivariatsioonil võib otsaesisel olla valge märgistus, mida nimetatakse ka Bentley täheks (legendaarse koera järgi, kelle omanik oli Tom Bentley). Levinud värvivead on mustad karvad punasel (äärmuslikel juhtudel must sadul) ning liigne punakaspruun sinise koera näol ja kehal. Austraalia karjakoeral on topeltkarvastik – lühike ja sirge pealmine kiht ning peen tihe aluskarv.
Mask on must (sinise värvuse puhul) või punane (punase värvuse puhul) laik üle ühe või mõlema silma. Maski nimetatakse kas poolmaskiks või täismaskiks, sõltuvalt sellest, kas see ulatub üle ühe või mõlema silma. Näitusekoerte puhul eelistatakse võrdseid märgistusi.

Saba

Austraalia, Ameerika ja Kanada standardite järgi peaks austraalia karjakoeral olema loomulik, kupeerimata saba. Tihti esineb sabajuurel ühtlase värvusega laik ja sabaots valge. Saba peaks olema üpris madala asetusega, jätkates laudja langust. Puhkeasendis peaks saba ots kaarduma kergelt ülespoole. Saba peaks olema koheva karvastikuga. 
Töökoerte sabad võidakse kupeerida, kuigi tõu päritolumaal seda ei tehta. Saba aitab koeral järskudel pööretel tasakaalu hoida, ent võib kergesti vigastuste ohvriks sattuda.

Iseloom

Nagu paljud karjakoerad, on ka austraalia koer väga aktiivne, erksa mõistusega ja teataval määral iseseisev koer. Tõug asetub Stanley Coren'i raamatus "Koerte intelligentsus" koerte treenitavuse nimekirjas kümnendale kohale. Austraalia karjakoer vajab palju tegelemist ja inimese seltskonda. Kui koera ei kasutata tema algupärasel eesmärgil, on mõistlik osaleda temaga koerasportidel või tegelda muude mõõdukat koormust pakkuvate tegevustega.
Koduterritooriumil on austraalia karjakoer rõõmsameelne ja kiindunud sõber. Tundmatute isikutega kohtumisel ja uutes olukordades võib ta võõrastada ning käitub enamasti ettevaatlikult. Ebausaldav suhtumine võõrastesse teeb temast suurepärase valvekoera, kuid varajasest east sotsialiseerimisega alustades harjub ta erinevate inimeste juuresolekuga hästi. Ta sobib vanemate lastega peresse, kuna võib väikseid lapsi kannast näksata, kui nad jooksevad ja koera jaoks huvipakkuvalt häälitsevad. Kutsikate võõrutamise ajaks peaksid nad mõistma, et inimeste seltskond on meeldiv ja et inimesele reageerimine tasub end ära. Austraalia karjakoer võib olla üks sõbralikumaid kaaslasi, kuid ta reageerib omaniku emotsioonidele kiiresti ja võib tema kaitseks ilma käsklust ootamata välja astuda. Austraalia karjakoera kaitsev loomus ja kandadest näksamise komme võivad osutuda ohuks ümbritsevatele inimestele, kui soovimatuid harjumusi ümber ei õpetata.
Üldiselt töötab austraalia karjakoer vaikselt, kuid haugub hädaolukorras või tähelepanu tõmbamiseks. Tal on iseloomulik terav ja kõrge tämbriga haugatus. Haukumine võib olla märk igavusest või närvilisusest. Ta saab hästi läbi tuttavate koertega, kuid kui koeri on koos palju, võib hierarhia moodustamisel avalduda agressiivsus. See ei ole tõug, kes kohaneb hästi karjas elamisega.

Hooldamine

Austraalia karjakoera karvastik vajab vähe hooldamist. Karva puhtana hoidmiseks pole vaja enamat kui aeg-ajalt harjata. Isegi näituseringiks valmistumisel piisab koera niiske lapiga üle pühkimisest. Ta ei aja karva aastaringselt, vaid vahetab aastas korra karva (emased kaks korda) ning regulaarne harjamine selle vältel hoiab karvastiku siledana. Nagu kõikide koerte puhul, aitab küünte, hammaste ja kõrvade kontrollimine ja puhastamine vältida terviseprobleeme.

Tegevused

Austraalia karjakoer vajab füüsilist koormust. Tal on kiire mõtlemine ja kui talle pole antud kindlat ülesannet täita, otsib ta endale ise tegevust, mis ei pruugi omanikule meelepärane olla. Talle meeldib ka lihtsalt jalutada, kuid peale selle vajab ta süsteemseid tegevusi, mis talle tõelist väljakutset pakuksid. Kuigi võimekus erineb isendist isendini, sobib austraalia karjakoer igale alale, mis nõuab sportlikkust, intelligentsi ja vastupidavust.
Austraalia karjakoer aretati olemaks suuteline ajama veiseid pikkadel vahemaadel ning võib selleks ülesandeks olla kõige paremini sobiv tõug üldse. Mitmed töökoerte aretajad on avaldanud muret tänapäeva näituseringis võimust võtva trendi üle, kus koerte jalad aretatakse järjest lühemateks ja kehad aina kogukamateks. See muudab koerad ebasobivateks oma algupärast tööd tegema. 
Üks populaarsemaid alasid sellele tõule on agility. Austraalia karjakoer sobib ideaalselt takistuste vahel manööverdamiseks, sest karjakoerana on ta koerajuhi kehakeele suhtes väga vastuvõtlik ning reageerib täpselt ka pikema vahemaa tagant. 
See tõug on edukas muudelgi aladel, nagu vedamine, flyball ja schutzhund. Ta sobib eriti hästi tegevusteks, mida koer saab teha omanikuga koostöös, nagu näiteks canicross, frisbee, suusatajavedu ja jalgrattavedu. Ta sobib hästi matkakaaslaseks, kuna on vastupidav, ei oma tugevat jahiinstinkti ja eelistab püsida omaniku läheduses. Enamik austraalia karjakoeri armastab vett ja on suurepärased ujujad. Ta ei ole aga hüperaktiivne tõug ning olles piisavalt väsinud, puhkab meelsasti omaniku kõrval või oma koha peal. See tõug on hea kohandumisvõimega ning lepib ka linna- ja korteritingimustega, juhul kui tema seltsi- ja tegelemisvajadused rahuldatakse.

Tervis ja eluiga

Uuringus, mis tehti 100 koeraga, ilmnes keskmiseks elueaks 13,41 aastat. On kuuldusi karjakoerast Bluey'st, kes sündis aastal 1910 ja elas 29,5 aasta vanuseks, ent see info pärineb kinnitamata allikatest. 
Austraalia karjakoer kannab retsessiivseid piebald-alleele, mis tekitavad karvastikus valget värvust ja mida seostatakse kaasasündinud päriliku kurtusega, kuigi on võimalik, et kurtust põhjustab mitmete erinevate geenide koosmõju. Üks uuring leidis, et 2.4% selles osalenud karjakoertest olid kurdid mõlemast kõrvast ja 14,5% olid kurdid vähemalt ühest kõrvast.
Austraalia karjakoer on üks tõugudest, keda mõjutab progresseeruv võrkkesta atroofia ehk PRA. Levinud on kõige harilikum vorm haigusest, PRCD, mis on autosomaalne retsessiivne alleel, seega võib koer seda geeni kanda ja haigust ei pruugi avalduda. 
Düsplaasia ei ole sellel tõul kuigi levinud. Austraalia karjakoeral esineb arvukalt pärilikke haigusi, ent enamik neist pole väga sagedased.