google/wiki40b huggingface dataset:
Biodiislikütus

Biodiislikütus (argikeeles kasutatav väljend biodiisel ei ole kirjakeeles korrektne) on diiselmootorite kütusena kasutatav rasvhapete metüülesterite (sellest ka biodiislikütuse tähistamiseks sagedasti kasutatav lühend FAME -  Fatty acid methyl esters) segu, mida valmistatakse taastuvatest looduslikest allikatest, eeskätt taimsetest või loomsetest õlidest. 
Enamasti kasutatakse biodiislikütuse valmistamisel aluskatalüüsitud transesterifikatsiooni koos alkoholiga, kuna see on majanduslikult kõige otstarbekam meetod. Alternatiivideks on  otsene happekatalüüsitud õli esterifikatsioon metanooliga või õli muundamine rasvhapeteks ja seejärel alküülestriteks happe katalüüsil. 
Tooraine (taimeõli või loomne rasv) filtreeritakse, lisatakse katalüsaatorit (enamasti naatrium- või kaaliumhüdroksiid), mis on  protsessi kiirendamiseks segatud alkoholiga (enamasti metanool). Segu soojendatakse 50 kuni 60 kraadini ja segatakse 2…3 h. Selle aja jooksul reageerivad triglütseriidid ja moodustuvad metüülestrid (biodiislikütus) ning kõrvalsaadusena glütseriin. Segu lastakse 2…3 päeva seista. Glütseriin settib mahuti põhja, eraldatakse ja kogutakse kokku edasiseks käitlemiseks, biodiislikütus puhastatakse ja kogutakse mahutitesse. Metanooliaurud kogutakse kokku ja taaskasutatakse.
Biodiislikütuse kütteväärtus ja tsetaaniarv varieeruvad. Kütteväärtus on fossiilsest toormest diislikütusega võrreldes madalam kuid põlemisel eraldub vähem keskkonnaohtlikke aineid. Biodiislikütuse kasutamine vähendab veidi auto võimsust ning eeldab tavalise diiselmootori mõnede osade (tihendid, kütusepump) välja vahetamist.
Maailmas valmistatakse u 80% biodiislikütusest rapsiõlist. Euroopa Liidus automootorites kasutatav biodiislikütus peab vastama standardile EN 14214. Vastav eesti standard kannab numbrit EVS-EN 14214 "Mootorikütused. Rasvhapete metüülestrid (FAME) diiselmootorite jaoks. Nõuded ja katsemeetodid.".
Matsa

Matsa ehk hapnemata leib ehk hapendamata leib (heebrea keeles מצה) 
on õhuke leib, mida religioossed ja tavadest kinni pidavad juudid paasapühade ajal söövad. Matsat valmistatakse veest ja nisust, rukkist, odrast, kaerast või speltanisust ilma juuretiseta.

Usutraditsioon

Matsat süüakse iisraellaste legendaarse Egiptusest väljarändamise mälestuseks. Toora järgi polnud neil aega tainast leiva jaoks hapneda lasta: Ja rahvas viis ära oma taigna, enne kui see oli hapnenud; neil olid nende leivakünad üleriietesse seotuina õlal. (2Ms 12:34)

Riitus

Et paasapüha nädalal välditakse peale hapnemata leiva ka kõike muud, mis võib käärida (näiteks tainatooteid, jahu, aškenazid ka kaunvilju ja riisi), siis küpsetatakse matsast või matsajahust kooke. Ortodokssed juudid ei tarvita paasapüha ajal ka mitte nõusid, mis on juuretisega valmistatud toiduga kunagi kokku puutunud. Paljudes nende majapidamistes on sellepärast spetsiaalsed paasapühade nõud, tagasihoidlikumad majapidamised piirduvad sellega, et kõik potid, taldrikud ja söögiriistad keedetakse rituaalselt pikalt läbi. 
Matsat süüa on kästud ainult paasapüha esimesel õhtul sederil (15. nisani algus; juudi diasporaas kaks päeva: 15. ja 16. nisan). Nädala teiste päevade kohta kehtib ainult, et ei tohi süüa midagi hapnenut (hamets). Sederi õhtul peab laual olema kolm erilist matsat, mis on tavaliselt käsitsi küpsetatud ja tavalisest paksemad. Ülemine matsa sümboliseerib templipreestreid (koheneid), teine templiteenreid (leviite) ja alumine iisraellasi. Iga matsa on teistest rätikuga eraldatud. 
Igal juudil on kästud tükike matsat süüa. Tükike matsat (afikoman) "peidetakse" ja "leitakse".

Rahvateaduslikud oletused

Rahvateadlased on oletanud seost mõne Kaananimaa vana esimese kevadise lõikuse rituaaliga. Iisraellaste puhul on seda seostatud esimeste kevadel sündinud kariloomade ohverdamisega.
Pisiliblikad

Pisiliblikad  (Microlepidoptera) on rühm liblikalisi. 
Neid on eristatud suurliblikatest. 
Enamasti on nende tiibade siruulatus alla 20 mm. Väiksuse tõttu on neid keerulisem välimuse järgi identifitseerida kui suurliblikaid.
Pisiliblikad on polüfüleetiline rühm.
Giovanni Bottesini

Giovanni Bottesini [džov'anni botes'iini]] (22. detsember 1821 Lombardia Crema – 7. juuli 1889 Parma) oli itaalia kontrabassimängija, dirigent ja helilooja.
Bottesini sai muusikalise alghariduse oma isalt, kes oli silmapaistev klarnetimängija ja väikestviisi helilooja. Juba enne 11-aastaseks saamist mängis Giovanni kohalikus teatris timpaneid. Ta õppis korralikult viiulit mängima ja soovis astuda Milano konservatooriumi, kuid tema isal ei olnud selleks raha ja vaja oli saada stipendiumi. Stipendiumi oli aga üksnes kahele kohale: kontrabassi- ja fagotimängijale. Ta õppis kõigest mõne nädala jooksul kontrabassi piisavalt selgeks, et konservatooriumi pääseda. Kompositsiooni õpetasid talle seal Francesco Basili ja Nicola Vaccai. 4 aasta pärast, 1839 lõpetas ta konservatooriumi, saades soolokarjääri alustamiseks 300 frangi suuruse auhinna, mille eest ostis Carlo Antonio Testore (1687–1765) valmistatud kontrabassi.
Kõigepealt sõitis Bottesini Ameerikasse ja sai Havannas algul Itaalia ooperi peamiseks kontrabassimängijaks ja hiljem direktoriks. Havannas kirjutas ta oma esimese ooperi "Christoph Kolumbus", mis on tuntud ka nime all "Kolumbus Kuubal". See ei ole säilinud, aga on teada, et esietendus toimus 31. jaanuaril 1848.
Bottesini kuulsus levis laialt ja tema virtuoossust võrreldi Niccolo Paganini omaga viiulil. Johannes Matthias Spergeri (1750–1812) ja Domenico Dragonetti (1763–1846) kõrval oli Bottesini üks neist, kelle mõjul hakati kontrabassi pidama väljendusrikkaks ja mitmeotstarbeliseks muusikariistaks. Koos temaga esinesid Henri Vieuxtemps, Henryk Wieniawski, Camillo Sivori jt.
Peale selle oli Bottesini kuulus ka dirigendina. Sellena töötas ta 1855–57 Pariisis Itaalia teatris. 1861–1862 oli ta dirigent Palermos ja 1863 Barcelonas. Dirigendina rändas ta ka kontserditurneedel Euroopas. Giuseppe Verdi valis ta dirigendiks oma ooperi "Aida" esietendusele, mis toimus 27. detsembril 1871 Kairos.
Lühikest aega enne oma surma, 1888 määrati ta Verdi soovitusel Parma konservatooriumi direktoriks.
Alates 20. juunist 1849 oli Bottesini vabamüürlane.

Looming

Ooperid "Christoph Kolumbus" 1848 (hävinud), "Firenze piiramine" 1856, "Öökurat" 1858, "Eros ja Leandros" 1879, oratoorium "Oliiviaed" 1887, palu kontrabassile, sh "Veneetsia karneval", Tarantella ja kontsertduetid viiuliga.
Rapla Kultuurikeskus

Rapla Kultuurikeskus on kultuurikeskus Raplas aadressil Tallinna maantee 17a.
Kultuurikeskus tegutseb 1933 valminud hoones, mis ehitati Rapla Haridusseltsi eestvõttel.
Keskuses on muu hulgas Rütmani galerii, Rapla Huvikooli stuudiod, Rapla õmblusstuudio, Rapla laulustuudio, Valgre tuba, kinoruum.
Foiniikia keel

Foiniikia keel oli alates 3. aastatuhandest eKr tuntud semi keelte kaanani rühma kuuluv keel, lähedane heebrea keelele. Oli foiniiklaste keel ja levis koos nendega Vahemere idaosast kõikidesse Foiniikia kolooniatesse, sh Kartaagosse. Sealset keelt nimetati puunia keeleks.
Varimad keelemälestised pärinevad 10. sajandist eKr. Kirjandusteoste olemasolu foiniikia keeles pole teada.
Keel kadus käibelt 4. sajandil eKr. Puunia keel hääbus arvatavasti 4. sajandil.
Tumala mõis

Tumala mõis (saksa keeles Thomel) oli rüütlimõis Pöide kihelkonnas Saaremaal.
Mõis rajati 16. sajandi keskel.
Alates 1869. aastast korraldas Tumala mõis koos Muhu-Suuremõisa mõisaga Suure väina laevaliiklust.
Moḩammad Najībullāh

Moḩammad Najībullāh (6. august 1947 Gardēz – 27. september 1996 Kabul) oli Afganistani Demokraatliku Vabariigi president (1987–1992), kelle aitas võimule Nõukogude Liit.
Najibullāh omas meditsiinilist kõrgharidust, meditsiini praktiseerimiseni ta ei jõudnud.
Liitus kommunistliku Rahva Demokraatliku Parteiga 1965. aastal. 1979. aastal, pärast Nõukogude invasiooni, määrati Najībullāh marksistliku salapolitsei juhiks. 1986. aastal tõusis ta Babrak Karmali asemel partei peasekretäriks ning 1987. aastal valiti presidendiks.
Najībullāh kukutati 1992. aastal, mil Ahmed Shah Massoudi juhitud mudžaheedid vallutasid Kabuli. Najībullāh varjus ÜRO Kabuli esindusse kuni 1996. aastani, mil Kabuli hõivanud Talibani võitlejad esindusse tungisid. Najībullāh hukati ja riputati laternaposti otsa.
Erkki Truve

Elulugu

Aastatel 1972–1983 õppis Truve Tallinna 21. Keskkoolis, 1983–1988 Tartu Ülikooli bioloogia-geograafiateaduskonnas, mille lõpetas cum laude geneetikuna. Doktorikraadi kaitses ta 1996 TÜ molekulaar- ja rakubioloogia instituudis Mart Saarma juhendamisel väitekirjaga "Studies on specific and broad spectrum virus resistance in transgenic plants".
Alates 1988. aastast töötas Keemilise ja Bioloogilise Füüsika Instituudis (1988 vaneminsener, 1988–1991 aspirant, 1991–1996 nooremteadur, 1996-1996 teadur, 1996–2006 vanemteadur). 1996–1997 oli Tallinna Ülikooli Matemaatika ja Loodusteaduste Instituudi loodusteaduste osakonnas dotsent ja alates 1997. aastast Tallinna Tehnikaülikoolis matemaatika-loodusteaduskonnas geenitehnoloogia instituudis professor.
2008. aastast töötav Truve Vähiuuringute Tehnoloogia Arenduskeskus AS-is vanemteadurina. Alates 2010. aastast on ta TTÜ-s teadusprorektor.

Ühiskondlik tegevus

Truve on SA Eesti Geenikeskus asutajaliige (1999–...), Ettevõtluse Arendamise Sihtasutuse Tehnoloogiaagentuuri taotluste ning aruannete hindamise ekspert (2001–...), Eesti Teadusfondi taotluste ning lõpparuannete retsensent (2002–...), TTÜ nõukogu liige (v.a. 2005–2009) (2003–...), Foundation for Public Research and Regulation asutajaliige (2004–...), Tervise Arengu Instituudi nõukogu liige (2004–...), Biomeditsiini ja biotehnoloogia doktorikooli juhtkomitee liige (2005–...), AS Vähiuuringute Tehnoloogia Arenduskeskuse nõukogu esimees (2005–...), TTÜ geenitehnoloogia instituudi nõukogu liige (2007–...), Rahvuslik ekspert Euroopa Komisjoni 7. raamprogrammi 2. valdkonnas "Food, agriculture and fisheries and biotechnology" (2007–...), Tartu Ülikooli Molekulaar- ja Rakubioloogia Instituudi nõukogu liige (2007–...), TTÜ kliinilise meditsiini instituudi nõukogu esimees (2007–...), Eesti Biotehnoloogia Programmi nõuandva koja liige (2008–...), BMC Biotechnology, toimetuskolleegiumi liige (2009–...), TTÜ Sertifitseerimisasutuse nõukogu liige (2010–...), TTÜ raamatukogu nõukogu liige (2010–...), TTÜ kirjastuse nõukogu esimees (2010–...), Innovatsioonipoliitika komisjoni liige Majandus- ja Kommunikatsiooniministeeriumis (2010–...), Tallinna Teadus- ja Tehnoloogiakeskuse nõukogu liige (2011–...), Doktoriõppe ja rahvusvahelikustumise programmi DoRa nõukogu liige (2011–...), TTÜ muuseumi nõuandva koja liige (2011–...), TTÜ Küberneetika Instituudi nõukogu liige (2011–...).
2006. aastal oli ta Tallinna Linnateatri lavastuse "Genoom" konsultant.
Madis Aidnik

Madis Aidnik (16. veebruar 1946 Tartumaa, Kaarepere vald, Patjala – 24. aprill 2017 Tartu maakond) oli eesti veterinaariateadlane.

Elulugu

Hariduse omandas Pauastvere algkoolis ning Jõgeva ja Alatskivi Keskkoolis. 1964 astus Eesti Põllumajanduse Akadeemia (EPA) veterinaarteaduskonda, mille lõpetas 1969. aastal cum laude. Aastal 1973. kaitses EPA teaduslikus nõukogus veterinaarkandidaadi väitekirja teemal "Tibude resistentsuse uurimine salmonelloosi (pulloroosi) suhtes". Õpetas 34 aastat (1975 – 2009) veterinaarmeditsiini ja loomakasvatuse erialade üliõpilastele loomade sigimist ja seemendust ning oli mitmete samateemaliste õpikute autor. Ta oli üks Eesti Loomaarstide Ühingu asutajaliikmetest 1988. aastal ja kuulus ka esimesse juhatusse, samuti kuulus ta kuni surmani Eesti Loomaarstliku Ringvaate toimetusse. Olles EPMÜ veterinaaria teaduskonna dekaan osales ta aktiivselt Eesti Maaülikooli veterinaarmeditsiini ja loomakasvatuse instituudi õppehoone projekteerimisel ja ehitamisel. Andis suure panuse sellesse, et veterinaarmeditsiini õpetamine jääks Eestisse alles ning, et saaks Euroopa Loomaarstiharidust Andvate Õppeasutuste Assotsiatsiooni (EAEVE) akrediteeringu .
Madis Aidnik koopteeriti 1989. aastal korporatsiooni Fraternitas Tartuensis liikmeks.
2007. aasta 12. juuli õhurünnak Bagdadis

2007. aasta 12. juuli õhurünnak Bagdadis toimus Bagdadis New Bagdadi linnaosas. See intsident pälvis üleilmse tähelepanu pärast piloodikabiinist filmitud videolõigu avaldamist 5. aprillil 2010.
12. juulil 2007 avasid kaks Ameerika Ühendriikide armee AH-64 Apache helikopterit tule rühma iraaklaste pihta, tappes kaksteist inimest, sealhulgas kaks Reutersi uudisteagentuuri töötajat:  Namir Noor-Eldeeni ja Saeed Chmaghi.
5. aprillil 2010 avaldas Wikileaks salastatud videolõigu intsidendist pealkirjastades selle "tsiviilisikute mõrvana" (Collateral Murder) avaldamata seejuures video saamise kuupäeva ning allikat. Reuters väitis, viidates anonüümseks jääda soovinud USA sõjaväe ametnikule, et "video ja heli olid autentsed."
Petseri kihistu

Petseri kihistu on Ülem-Kambriumi ladestiku kihistu.
Eestis esineb seda vaid piiratud alal Kagu-Eestis.
Kihistu maksimaalne paksus Eestis on 10,7 m.
Kihistu Eestis ei paljandu.
Tahitikeelne Vikipeedia

Tahitikeelne Vikipeedia  on Vikipeedia tahitikeelne versioon.
Tahitikeelsele Vikipeediale pandi alus 2004. aastal.
Seal on 1203 artiklit, millega see on artiklite arvult 251. keeleversioon.
Martin Seligman

Haridustee

Seligman sündis New Yorgi osariigis Albany linnas. Ta õppis riigikoolis ning seejärel ülikoolis õppimiseks ettevalmistavas Albany Akadeemias (The Albany Academy). Ta sai bakalaureusekraadi aastal 1964 Princetoni Ülikoolist, lõpetades kõrgeima kiitusega (Summa Cum Laude). Viimasel kursusel pidi Seligman valima kolmest ülikoolide tehtud pakkumise vahel. Need kolm pakutud stipendiumit olid analüütilise filosoofia õppimine Oxfordi Ülikoolis, loomadega tegelev eksperimentaalpsühholoogia Pennsylvania Ülikoolis ning viimaks pakkumine liituda sama ülikooli bridžimeeskonnaga. Seligman otsustas minna Pennsylvania Ülikooli psühholoogiat õppima. Oma doktorikraadi sai ta psühholoogia alal samast ülikoolist.

MAPP-programm

Positiivse Psühholoogia Keskuse esimene hariduslik algatus Seligmani juhtimise all oli Pennsylvania Ülikoolis loodud MAPP-programm: positiivse rakenduspsühholoogia magister (Master of Applied Positive Psychology ehk MAPP).

Isiklik elu

Oma veebiajakirjale Prevention and Treatment antud intervjuus ütles Seligman, et tema lemmikvärv on fuksiinpunane (magenta), kuna sellel on inimese kehale hämmastavalt rahustav mõju. Ta mängib bridži ning on saavutanud teise koha ühel Põhja-Ameerika kolmest suuremast turniirist: aastal 1998 turniiril "Blue Ribbon Pairs". Lisaks on ta olnud võidukas rohkem kui 50 piirkondlikul meistrivõistlusel. Tal on seitse last, neli lapselast ja kolm koera.
Enda kognitiivsete tehnoloogiate ja harjutuste täiustamisel inspireeris Seligmani psühhiaater Aaron Temkin Becki töö Pennsylvania Ülikoolis.

Eesti keeles ilmunud

Eesti keeles on ilmunud vaid üks Martin Seligmani raamat: aastal 2008 andis kirjastus Pilgrim pehmekaanelises köites välja tema raamatu "Authentic Happiness" (eesti keeles "Ehe õnn"; tõlkija Henn Käämbre).
Yuli-Yoel Edelstein

Isiklikku

Tema isa Georgi Edelstein on õigeusu vaimulik Kostroma oblastis ja endine dissident, vend Mihhail Edelstein on Vene kirjandusteadlane ja kriitik.
John-Tagore Tevet

Elukäik

Tevet on pärit ehitusinseneri Ernst-Voldemari ja vabrikanditütre Marie Milleri perekonnast. Kooliteed alustas Prantsuse Lütseumis. Pärast Teist maailmasõda, kus ta isa Venemaal hukkus, pidi piirduma Nõmme Kinotehnika Kooliga. Määrati kuueteist-aastaselt Sillamäe kino direktor-mehaanikuks. Hiljem, aastatel 1950 kuni 1964 töötas Eesti raadio ja televisiooni tehnikapoolel.
Aastatel 1965–1970 õppis Tartu Riiklikus Ülikoolis ja Läti Riiklikus Ülikoolis kaugõppe teel matemaatikat ning 1965 kuni 1993 töötas mitmesugustes projekteerimis- ja uurimisasutustes, sh ka tollases Tallinna Botaanikaaias. On olnud abielus, teisest abielust üks poeg; mitu lapselast. Alates 1993. aastast vabakutseline.

Erialane tegevus

Erialane tegevus algas 1970. aastatel moes olnud automatiseeritud juhtimissüsteemide alaste uuringutega. Hiljem konstrueeris nn "robustse" statistilise analüüsi meetodi, mis valmis isokvantanalüüsi nime all ning leidis kasutamist mitmesuguste tehnoloogia-, ökoloogia-, bioloogia- ja meditsiinialaste uuringute teostamisel.
Graafide, täpsemalt, graafide struktuuri küsimuse juurde naasis Tevet 1980. aastate keskel. Hiljem õnnestus graafiteooria struktuurset aspekti rakendada ökoloogiliste protsesside analüüsimisel.
Vabakutselisena tegeleb graafiteooria ja semiootika piirimail asuva uurimisvaldkonna, struktuurisemiootika, kontseptsioonide loomise ja arendamisega. 1999. aastal moodustas ta mittetulundusliku Struktuurisemiootika Edendamise ja Rakenduse Rühma (S.E.R.R.), mis korraldab seminare ja annab välja teavikke. Alates aastast 2009 on koostöös Dharwadkeri Matemaatikainstituudiga Indias.
Bajadeer

"Bajadeer" (saksa k. "Die Bajadere") on Imre (Emmerich) Kálmáni operett 3 vaatuses Julius Brammeri ja Alfred Grünwaldi libretole.

Faktoloogia

Esmaettekanne toimus 23. detsembril 1921 Viini Carl-Theateris. 
Rollide loojad: Louis Treumann (Radjami), Christl Mardayn (Odette), Louise Kartousch (Marietta), Ernst Tautenhayn (Napoleon). Väljatulekul väga edukas. Mängiti kõikjal operetimeelses Euroopas. Erineb tunduvalt maestro varasemast loomingust. Teoses puudub kõikjal teistes tema operettides kasutatud tšaardaš. Ungaripäraste meloodiate asemel on kasutatud tolle aja moodsat muusikat. Subretipaar tantsib shimmy't, domineerivad moetantsud aeglane valss, fokstrott ja aeglane fokstrott. Tegemist on õieti klassikalise opereti paroodiaga, mis sisaldab india müstikat ja erootikat. India vürstidel ja printsidel oli koloniaalvõimu ajal kombeks käia Euroopas meelt lahutamas.
Eestis on "Bajadeeri" lavastatud kuus korda neljas teatris: Estonias 1924, 1936 ja 1957; Vanemuises 1929 ja 2001; Kandles 1930; Ugalas 1930. 
Peamised osad: Radjami von Lahore (ten), Odette Darimonde (sop), Napoleon St. Cloche (ten), Louis Philippe La Tourette (bass), Marietta La Tourette (sop), Pimprinette (buffo), kolonel Parker (buffo).

Faabula

Tegevus toimub kahe maailmasõja vahel Pariisi Châtelet' teatris, prints Radjami palees ja hotelli baaris. Lahore'i troonipärija prints Radjami on Pariisis aega surnuks löönud juba 15 aastat. Ta pole südametemurdja ega seltskonnalõvi, kuid temast räägitakse meelsasti Pariisi kõrgemas seltskonnas. Prints kohtub operetistaar Odette Darimonde'iga, kelle ta tahab esialgu võita käigult, kuid see ei õnnestu. Siis võtab prints appi meheliku võlumiskunsti ja on tunduvalt edukam.
Pariisi kõrgemat seltskonda esindavad markii Napoleon St. Cloche, šokolaadivabrikant Louis Philippe La Tourette ja tema abikaasa Mariette. Nemad hoolitsevad intriigide ja lõbusa meelelahutuse eest. 
Odette pole aga tavaline primadonna, vaid laia silmaringiga daam, kes lõpuks kiindubki Radjamisse. Selgub, et Odette on hoopis Euroopasse sattunud India templitantsijanna, bajadeer Leilo Rahi. Bajadeeri ülesanne on ameti poolest lummata mehi. Prints Radjami armub Odette'i. Seejärel rullub lahti sentimentaalne armastuslugu. Lõpuks viib prints Odette'i tagasi kodumaale.
Libatse raamatukogu

Libatse raamatukogu on raamatukogu Pärnu maakonnas Põhja-Pärnumaa vallas Libatse külas. Raamatukogu juhataja on Aili Luik.
Otto Küstner

Otto Ernst Küstner (26. august 1849 Trossin – 12. mai 1931 Trossin) oli saksa günekoloog. 
Küstner õppis meditsiini Leipzigis, Berliinis ja Halles, kus 1873. aastal kaitses doktorikraadi. Küstner jätkas õpinguid Viinis, naasis aga Hallesse. 
1887. aastal nimetati Küstner günekoloogia ja sünnitusabi korraliseks professoriks Tartu Ülikoolis.
Aleksandr Ivanovitš Kuznetsov

Aleksandr Ivanovitš Kuznetsov (vene keeles Александр Иванович Кузнецов; sündinud 9. augustil 1946 Tšeljabinskis) on Sahha näitleja ja lavastaja, Venemaa rahvakunstnik.
Ta on 1969. aastast  Puškini-nimelise vene draamateatri näitleja ja lavastaja.

Haridustee ja töökäik

Pärast  Franko-nimelise Kiievi akadeemilise teatri näitestuudio lõpetamist 1965. aastal sai Aleksandr Kuznetsov selle teatri näitlejaks. Aastatel 1968–1969 töötas ta vene draamateatris Dzeržinskis ja alates 1969. aastast töötab Vene draamateatris Jakuutias. 1983. aastal lõpetas ta kaugõppes GITIS-e režiiteaduskonna.
Evert Taube

Evert Axel Taube [toob] (12. märts 1890 Göteborg – 31. jaanuar 1976 Stockholm) oli rootsi laulja, helilooja, kirjanik ja kunstnik. Teda peetakse Rootsi rahvustrubaduuriks.
Evert Taube'i loomingu hulgas on üle 200 laulu; luuletusi, reisikirjeldusi ja romaane; joonistusi, akvarelle ja õlimaale.

Lapsepõlv

Evert Taube põlvnes vanast Taube'ide aadlisuguvõsast. Tema isa Karl Gunnar Taube oli laevakapten. Evert oli neljas laps kolmeteistkümnest. Tema lapsepõlv möödus Vinga saarel, kus tema isa kuni 1905. aastani majakavahina töötas. Nii muusika kui ka laevad, kalapüük, meremehejutud ja lood kaugetest maadest kuulusid tema igapäevaellu.
Algul õppis Evert saare kümne õpilasega koolis; aastatel 1904–1905 käis aga koolis Malmös, kus elas oma onu Axel Taube'i juures. Aastal 1905 kolis pere Göteborgi, kus Evert pidi gümnaasiumi õppima asuma, kuid kukkus matemaatika sisseastumiseksamil läbi. Ta hakkas õppima maalikunsti teatri dekoraatori juures ja õhtuti kunstikoolis.

Kunstiõpingud

Kuueteistaastaselt otsustas Evert, et temast saab kunstnik; ta laenas oma klaveriõpetajalt 18 krooni, pakkis pambu, ja sõitis rongiga Stockholmi. Enamasti õnnestus tal ööbida kunstnikust nõo juures, kuid aeg-ajalt veetis ta rahapuudusel öid ka lageda taeva all.
Mõned tema joonistused ilmusid ajalehtedes Dagens Nyheter ja Svenska Dagbladet.
Tema unistus oli pääseda õppima kunstiakadeemia kõrgkooli Kungliga Kunsthögskolan. Ta leidis vajalikud soovitajad ja võetigi akadeemiasse vastu. Everti isale aga boheemlaslik kunstnikuelu ei meeldinud. Ta seadis poja valiku ette: kas jätkata õpinguid internaatkoolis või hakata meremeheks. Evert otsustas minna merele.

Meremeheelu

Aastal 1907 asus Evert Taube laevale kütjaks. Kuni 1909. aastani sõitis ta meremehena Aafrika ja Lõuna-Aasia rannikul. Ta alustas esinemist lauljana ning hakkas ka meremehelaule koguma. Aastatel 1910–1915 töötas ta Argentinas, kust võttis Rootsi tagasi pöördudes kaasa huvi Ladina-Ameerika muusika vastu. Tema tegi ka tangomuusika rootslastele tuttavaks.

Muusikuelu

Oma esimese lindistuse tegi ta aastal 1921.
Aastal 1954 sai temast esimene esineja, keda Rootsi televisioonis näidati.
Paljud tema laulud räägivad meremeheelust, sageli humoristlikult. Tihti korduvad lauludes samad tegelaskujud.
Eesti keeles on Evert Taube'i laule esitanud muu hulgas Väikeste Lõõtspillide Ühing.
Abilehed

Abilehed (ladina stipulae) on leherootsu alusel (leherootsu varrele kinnitumise koht) olevad lehesarnased väljakasved, lehtedest enamasti palju väiksemad, harva suuremad.
Reeglina ei oma abilehed fotosünteesijana tähtsust. Siis on nad väikesed, vähemärgatavad, varakult varisevad (näiteks tamm, kask). Suured abilehed on olulised fotosünteesi toimumise kohad ning püsivad taimel kogu elu (näiteks aedhernel). Abilehtede hulka loetakse ka keeleke, mis on iseloomulik kõrrelistele.
Mõningatel taimederühmadel (näiteks kõrrelistel) võivad abilehed olla kokku kasvanud, ehk moodustada tõri.
Sotsiaalne struktuur

Sotsiaalne struktuur on mingile ühiskonnatüübile omane rahvastiku jagunemine suurteks sarnaste omadustega kategooriateks.