google/wiki40b huggingface dataset:
Venemaa loodusteaduste akadeemia

Ülevenemaaline Ühiskondlik Organisatsioon "Venemaa Loodusteaduste Akadeemia", lühemalt Venemaa loodusteaduste akadeemia, akronüüm RAEN (vene keeles Общероссийская общественная организация "Российская академия естественных наук") on Venemaa mitteriiklik organisatsioon, ühiskondlik teadusakadeemia, mis ühendab loodus- humanitaar- ja tehnikateadlasi. Akadeemia ülesandeks on teaduse, hariduse ja kultuuri edendamine.
Akadeemia asutati 31. augustil 1990 Moskvas teadlaste grupi poolt. Asutajate hulgas oli nimekaid teadlasi: Dmitri Lihhatšov, Vitali Goldanski, Georgi Fljorov, Aleksandr Janšin ja nobelist Aleksandr Prohhorov. Akadeemia koosseisu kuuluvad tänapäeval regionaalsed osakonnad, teaduskeskused, assotsiatsioonid ja väikeinstituudid. Akadeemiat juhib 1993. aastast Moskva Riikliku Ülikooli geofüüsikaliste meetodite ja maakoore uuringute kateedri professor Oleg Kuznetsov.

Liikmeskond

Akadeemia valib liikmeteks nii üksikisikuid (sealhulgas välisliikmeid) kui ka juriidilisi isikuid. Noorteadlaste kaasamiseks akadeemiasse on kehtestatud adjunktliikme staatus.
Liikmete nimekirja ega liikmete arvu RAEN-i koduleht ei avalda.

Kriitika

Venemaa loodusteaduste akadeemia tegevust on kritiseeritud. Peamine etteheide seisneb selles, et RAEN-i liikmeskonda kuulub üksikuid liikmeid, kellel ei ole teadusega mingit pistmist (Ramzan Kadõrov) või kes on pseudoteaduslike uurimissuundade esindajad. Tuuakse näiteks Anatoli Akimovit ja Gennadi Šipovit (torsioonvälja teooria arendajad), Anri Ruhadzet (Uue kronoloogia ajalookäsitluse ja torsioonvälja teooria toetaja), kelmuse eest vangis istunud Viktor Petrikut (mitme pseudoteadusliku idee autor) ja Grigori Grabovoid (uususundi looja, kes väidab, et suudab teleporteeruda, ravida AIDS-i ja vähki ning elustada inimesi).

Ühiskondlikud akadeemiad

RAEN-i loomine osutus katalüsaatoriks enam kui 70 ühiskondliku akadeemia tekkimisele Venemaal (Mäeakadeemia, Mineraalse tooraine ressursside akadeemia, Infotehnoloogia akadeemia, kõrgkooli rahvusvaheline teaduskadeemia, Teadusavastuste- ja leiutiste rahvusvaheline akadeemia, Venemaa Inseneriakadeemia, Elektrotehnika akadeemia ja paljud teised).
RAEN-i eestvedamisel asutati 2002. aastal Hannoveris Euroopa Loodusteaduste Akadeemia, kelle koduleht on ükskeelne (venekeelne).
Reopä vald

Reopä vald (saksa keeles Reop) oli vald Läänemaal Kullamaa kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1890 ja siis liideti Reopä vald Piirsalu vallaga.
Valla alal asus Reopä mõis.
Mii' Issändä Jeesusõ Kristusõ pühä Evangeelium

"Mii' Issändä Jeesusõ Kristusõ pühä Evangeelium: Matteusõ, Markusõ, Luukasõ ja Johannõsõ kirotõt" oli 1926. aastal Tartus Akadeemilise Emakeele Seltsi kirjastusel ilmunud setukeelne tõlge neljast Uue Testamendi evangeeliumist.
Teksti tõlkis usuteaduse tudeng ja hilisem EELK kirikuõpetaja Ernst Puusepp, toimetas Paulopriit Voolaine. Raamat ilmus Akadeemilise Emakeele Seltsi toimetiste sarjas 14. väljaandena, selles oli 302 lehekülge.
2013. aastal ilmus Seto Instituudi väljaandel selle parandatud uustrükk Sakarias Leppiku ja Paul Hagu saatesõnaga.
Urmas Nemvalts

Karjäär

1986 ilmus esimene Nemvaltsi karikatuur ajalehe Edasi veergudel.
Peale sõjaväest naasmist 1989. aastal pakkus Nemvalts oma pilte väga aktiivselt peaaegu kõigile väljaannetele, mis Eestis tollel ajal ilmusid. Tema pilte avaldati rohkem Maalehes, Põlva Koidus ja Pikris. Üksikuid pilte trükiti ära ka näiteks ajalehtede Rahva Hääl ja Eesti Aeg veergudel.
Alates 1994. aastast töötab Nemvalts ajalehe Postimees karikaturistina.
1998 alustas ilmumist mürakarude koomiksiriba, mis jõudis järgmisel aastal Nemvaltsi esimese raamatu lehekülgedele. Koomiks "Mürakarud" asendus 2008. aasta sügisel koomiksiga "Linnaloom", kuid mürakarud naasid leheveergudele 2010. aastal.
Osalemine rahvusvahelistel võistlustel ja näitustel algas 2003. aastal.

Teosed

Nemvaltsi karikatuurid ja koomiksiribad ilmuvad regulaarselt kuuel päeval nädalas ajalehes Postimees.
Alates 2003. aastast on karikatuure ja koomiksiribasid ilmunud paljude rahvusvaheliste konkursside albumites nii Eestis, Itaalias, Türgis, Hispaanias, Serbias, Lõuna-Koreas, Saksamaal, Uruguays, Prantsusmaal, Slovakkias, Jaapanis, Poolas, Kanadas ja Brasiilias.
1999 alustas Nemvalts kord aastas ilmuva kalendri "Mürakarud" koostamist.
Ta on kirjutanud ka telesarjadele sketše ja illustreerinud raamatuid.
Donald T. Campbell

Looming

Campbell andis panuse psühholoogiasse, sotsioloogiasse, antropoloogiasse, bioloogiasse ja filosoofiasse.
Üks tema lemmikteemasid oli eelarvamused.
Campbell väitis, et usaldatavad uurimisprojektid nõuavad paljude lähenemiste kasutamist, millest igal on oma nõrkused, mis aga on mõõdetavad. Selle teesi avaldas ta koos Donald W. Fiskega artiklis "Convergent and Discriminant Validation by the Multitrait-Multimethod Matrix", mis on sotsiaalteadustes üks tsiteeritavamaid artikleid.

Pimevarieerimine ja valikuline säilitamine

"Pimevarieerimine ja valikuline säilitamine" (Blind Variation and Selective Retention, BVSR) on Donald T. Campbelli väljend, mis kirjeldab darwinliku evolutsiooni kõige fundamentaalsemat printsiipi. Küberneetikas on see evolutsioneerivates süsteemides toimuvaid muutusi kirjeldav printsiip. Kuigi ta pärineb darwinlikust evolutsioonist, on ta rakendatav ka näiteks meemide evolutsioonile ja geneetilisele programmeerimisele.
Obduktsioon

Obduktsioon on geoloogiline protsess, mille käigus lükatakse mandrilise maakoore peale fragment ookeanilise maakoorega litosfäärist.
Tavaliselt toimub ookeanilise maakoore sukeldumine mandrilise maakoore alla, sest viimane on väiksema tihedusega. Seda protsessi nimetatakse subduktsiooniks. Obduktsioon võib toimuda näiteks orogeneesi käigus, kui üksteisega põrkuvad näiteks kontinent ja saarkaar või kaks kontinentaalset plokki, mille vahele kiilutakse kunagise ookeanipõhja jäänused.
Obduktsiooni läbi tekkinud kivimkompleksi nimetatakse ofioliidiks. Sellistes kompleksides võib paljanduda ka näiteks kunagine Moho ehk maakoore ja vahevöö piirpind. Ofioliitide uurimine annab teavet ookeanilise maakoore ja selle aluse litosfääri koostise kohta.
Epidemioloogia

Epidemioloogia on teadusharu, mis uurib mingil piiritletud rühmal esinevate haiguste (ja teiste tervisega seotud nähtuste) esinemist ning neid nähtusi esilekutsunud mõjureid. Epidemioloogid hindavad näiteks haiguste esinemise sagedust ja levikut ning riskitegureid.

Epidemioloogia Eestis

Eestis saab epidemioloogiat õppida magistritasemel Tartu Ülikooli meditsiiniteaduste valdkonnas, kus seda õpetatakse eraldi erialana aastast 2008.  
Eesti epidemioloogide sekka on kuulunud ja kuuluvad näiteks Anneli Uusküla, Hendrik Pihl, Joosep Reinaru, Kaire Innos, Kersti Pärna, Kuulo Kutsar, Lembit Norviit, Mati Rahu ja Rita Peetso.
Jaune Kimmel

Jaune Kimmel (sündinud 2. augustil 1994 Tallinnas) on eesti näitleja.
Ta lõpetas põhikooli 2010. aastal Türi Majandusgümnaasiumis ja 2013. aastal Tallinna 32. Keskkooli. Ta lõpetas 2017. aastal Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia humanitaarteaduste ja kunstide valdkonna teatrikunsti erialal. 
Alates 2017. aastast töötab ta näitlejana Rakvere Teatris. Ta on mänginud ka lühifilmis "Ainult meie kolm" (2011) ning teleseriaalides "Kodu keset linna" ja "Elu keset linna".
Kasside koronaviirus

Kirjeldus

Kasside koronaviirus liigitatakse RNA-viiruste hulka.
Viirusel on mitmeid geene, mille aktiivsus sarnaneb HIV-1 omadega.
Fääri saarte lipp

Fääri saarte lipp Fääri saarte ametlik lipp.
See on Skandinaavia ristilipp, mis põhineb Dannebrogil. Lippu nimetatakse Merkið, mis tähendab märki.

Ajalugu

Merkið tehti esimest korda fääri õpilaste poolt Kopenhaagenis ning toodi hiljem Fääri saartele, kus see heisati esimest korda 22. juunil 1919. Aastal 1931 hakati lippu kasutama mitteametlikult. 23. märtsil 1948 võeti lipp viimaks ametlikult kasutusele Fääri saarte rahvuslipuna. 25. aprill on lipupäev.

Sümbolism

Peamine värv, valge, tähistab puhast taevast ning lainete tekitatud vahtu. Punane ja sinine on Fääri saarte traditsioonilise peakatte värvid. Neid värve kasutavad ka Norra ja Island.
Little Boxes

"Little Boxes" (eesti keeles "Väiksed kastid") on Ameerika Ühendriikide laulja ja laulukirjutaja Malvina Reynoldsi laul. See pärineb 1962. aastast ning sai menukaks 1963. aastal Reynoldsi sõbra Pete Seegeri esituses.
Laul on poliitiline satiir eeslinnastumise ja keskklassi mugandumise teemal. Eeslinnades ühetaoliste projektide järgi valminud maju nimetatakse laulu tekstis erivärvilisteks "väikesteks kastideks", milles elavad inimesed, kellel "kõigil nägu üks". Ingliskeelse teksti rida "all made out of ticky-tacky" viitab ka kehvale ehituskvaliteedile, mis sarnaneb Eesti 2000. aastate kinnisvarabuumi ajal "põllu peale" kipsplaatidest rajatud uusrajoonide omale; eesti tõlkes ("tehtud tiki-taki") on see nüanss kaduma läinud.
"Väiksed kastid" tegi omal ajal kuulsaks Pete Seeger. 2010. aastail sai see taas populaarseks telekanali Showtime telesarja "Weeds" tunnusmuusikana. "Väiksed kastid" sai inspiratsiooni majadest Californias Daly Citys. Malvina Reynoldsi tütar Nancy Reynolds Schimmel selgitas laulu tausta nii:
"Mu ema ja isa sõitsid San Franciscost läbi Daly City lõunasse, kui mu emale tuli laulu idee. Ta andis rooli isa kätte ja kirjutas selle üles teel üritusele La Hondas, kus ta pidi laulma Rahvusliku Seadusandluse Sõprade Komiteele (Friends Committee on National Legislation). Kui ajakiri Time (või oli see Newsweek?) tahtis fotot, kus ta just seda kohta näitab, ei leidnud ta neid maju üles, sest nende ümber oli ehitatud niivõrd palju uusi, et mäeküljed olid üleni kaetud."
Laulule on eestikeelsed sõnad teinud Peeter Tooma ning seda on lisaks temale esitanud ka Kukerpillid. 2016. aasta algul avaldas kaveri perekond Männiste
Mark Sergejev

Mark Sergejev, õieti Mark Gantvarger (vene keeles Марк Давидович Сергеев (Гантваргер); 11. mai 1926 Jenakijeve – 9. juuni 1997 Irkutsk) oli juudi päritolu vene kirjanik, tõlkija, kriitik ja koduloolane.
Ta õppis 1942–1949 Irkutski Riikliku Ülikooli ajaloo-filoloogiateaduskonnas.
Ta osales Teises maailmasõjas, sealhulgas 1945. aastal Mandžuuria operatsioonis.
Sergejev oli alates 1958. aastast Nõukogude Liidu Kirjanike Liidu ja Vene Kirjanike Liidu liige. 
Ta kirjutas palju tänapäevateemalisi muinasjutte ja jutustusi lastele, samuti luulet. Eesti keeles on ilmunud tema kogumik "Tõelised imed" (tõlkinud Helgi Limberg, värsid tõlkinud Valeeria Villandi, Tallinn: Eesti Raamat, 1982; originaal "Вот так чудеса", 1976).

Tunnustused

1971. aastal nimetati ta Vene NFSV teeneliseks kultuuritöötajaks, 1986. aastal Irkutski aukodanikuks. Ta pälvis ka ordeni "Austuse märk" ja Rahvaste Sõpruse ordeni.
Raamatupidamise Toimkond

Raamatupidamise Toimkond (ka Eesti Vabariigi Raamatupidamise Toimkond (EVRT)) on Eesti "Raamatupidamise seaduse" alusel moodustatud sõltumatu komisjon, mille ülesandeks on välja anda "Raamatupidamise seadust" selgitavaid ja täpsustavaid raamatupidamise juhendeid ning suunata raamatupidamisalast tegevust.
ARM Music

ARM Music on Eesti plaadifirma.
Ettevõte on plaadistanud näiteks ansamblite Amor Trio ja Eriti Kurva Muusika Ansambel muusikat.
Paley graaf

Paley graaf on tugevate sümmeetroiaomadustega isetäienduv graaf. Nimetatud on see inglise matemaatiku Raymond Edward Alan Christopher Paley järgi, kes tegeles harmoonilise analüüsi ja sümmeetriliste maatriksite uurimisega.
Paley graafid moodustavad konverentsi graafide lõpmatu pere, mis on seotud konverentsi maatriksitega ning kujutavad endast graafiteooria instrumenti arvuteooria mõnede huvitavate omaduste uurimiseks.
ČME3

ČME3 on diiselvedurite seeria, mida valmistas aastatel 1963–1994 Tšehhoslovakkia tehas ČKD Praha. 
Vedur konstrueeriti manöövritöödeks jaamades ja tööstuslikel raudteeharudel ning väljaveorongide teenindamiseks. Vedureid valmistati enamikus Euroopa maades (sh Tšehhoslovakkias) kasutatavale standardrööpmele 1435 mm ja Nõukogude Liidus kasutatavale laiale rööpmele 1520 mm.

Ehitus

ČME3-l on kapottkere, mida ümbritsevad reelingutega piiratud käiguteed. Kasutatakse Co-Co teljevalemit. Jõuallikas on 6-silindriline 4-taktiline turbodiiselmootor K6S310DR, mis käitab alalisvoolugeneraatorit TD802B.

Ajalugu

Ida-Euroopa riikides tekkis 1960. aastatel nõudlus võimsa manöövervedurite seeria järele. Seni kasutatud auruvedurid olid amortiseerunud ja väikestele veomahtudele konstrueeritud diiselvedurid (eeskätt Bo-Bo teljevalemiga) osutusid transpordimahu kasvu tingimustes väheefektiivseteks.
Veduriseeriat nõustus projekteerima ja tootma Tšehhoslovakkia tehas ČKD Praha. Esimesed 3 prototüüpi valmisid 1963. aastal ning neid katsetati Tšehhoslovakkia ja Nõukogude Liidu raudteedel. Tehas andis katseveduritele nimeks T-669 ning selle nime all toodeti vedureid Tšehhoslovakkiale kuni lõpuni. Vedurid paistsid silma heade kasutus- ja hooldusomadustega ning 1965. aastal hakati neile Nõukogude Liidust, Tšehhoslovakkiast ja Poolast esitama seeriatellimusi. Kaugemate ekspordipiirkondadena lisandusid hiljem Albaania, India, Iraak ja Süüria. Kuna Nõukogude Liit tellis vedureid suurte partiidena, rajas tehas filiaalid ka Sokolovosse ja Dubnicasse.
Veduriseeria ČME3 tootmine lõpetati aastal 1994. Ühtekokku valmistati koos prototüüpide ja väikeseeriatega 7855 vedurit.

ČME3 vedurid Eestis

Esimesed vedurid ČME3 saabusid Eestisse kevadel 1980 (15 aastat pärast seeria tootmisseminekut). Suurema veovõimega uued vedurid hangiti sen ikasutatud VME1 ja TEM2 vedurite asemele. Aastaks 1987 oli Eestisse saabunud 41 masinat: Tapa depoosse 17 ja Tallinna 24. Pärast Nõukogude Liidu lagunemist ja AS Eesti Raudtee asutamist loobuti vedurite tehasenumeratsioonist, mis kajastas veduri tootmise järjekorranumbrit. Seeria ČME3 tähistati 13xx-ga ja numbrid varieerusid vahemikus 1301–1340. 
Vedurite ČME3 kasutamine Eestis vähenes järsult 2002. aasta kevadel pärast Ameerika veduriseeriate C30-7Ai ja C36-7i kasutuselevõttu.
Helsingi vapp

Helsingi vapp (soome Helsingin vaakuna) on Helsingi linna vapp.
See loodi 17. sajandil. Praegune vapp kinnitati 1951. aastal.
Helsingi vapil on sinisel taustal paat, mille kohal on kroon.
Kaitseliidu Järva malev

Ajalugu

Vabadussõja algul organiseeris Järvamaal Kaitseliitu Viktor Puskar, kes määrati 24. detsembril 1924 taasformeeritud 2. Diviisi ülemaks. 
Vabadussõjas juhtis Järvamaa Kaitseliitu ülemana August Kasekamp.
Ranna-, õhu- ja sisekaitseülem kindralmajor Johan Unt tegi 18. detsembril 1924 oma ringkirjaga nr 1362 Kaitseliidu organiseerimise ja juhtimise Järvamaal ülesandeks rahvaväe ülemale kapten Heinrich Oidermannile, kes oma käskkirjaga jagas Järva maakonna viieks allüksuseks. Neist said hilisemad malevkonnad: Paide, Türi, Tapa, Järva-Jaani ja Koeru. 
Järva maleva pealikuna teenis Karl Prees. Maleva tegevus likvideeriti 1940. aasta juunis.
Järva malev taastati 14. aprillil 1990 Roosna-Allikul, kui seal taasloodi Kaitseliidu Roosna-Alliku kompanii, mille pealikuks valiti Neeme Väli.
Alates 18.veebruarist 2007 korraldab malev koos Naiskodukaitse Järva ringkonna, Noorte Kotkaste Järva maleva, Kodutütarde Järva ringkonna, Kareda ja Järva-Jaani vallavalitsuse, Järva maavalitsuse ja Järvamaa Spordiliiduga admiral Johan Pitka mälestuseks rahvamatka.
Meelis (Kippel)

"Meelis" on Enn Kippeli noorsoojutt, mis ilmus 1941, vaid aasta enne Kippeli surma.
Peategelane Meelis oli Sakala vanema Lembitu poeg. Olles sakslaste kätte pantvangi langenud, suutis ta koju tagasi jõuda. Ta võttis osa Lindanise lahingust ja Tartu lahingust, kus ta sai surma, võideldes hilisema Tartu kohal asunud linnust kaitstes kõrvuti Koknese vürsti Vjatškoga, keda raamatus kujutati venelasena.
Venelaste (Pihkva ja Novgorodi) toetus eestlaste vabadusvõitlusele oli jutustuse lõpuveerandis (alates 12. peatükist) üks läbivaid teemasid. Raamat pälvis Nõukogude ajal palju tähelepanu just tänu eesti ja vene rahva sõpruse ning ühise saksavastase võitluse kujutamisele, mis sobis toonase riikliku ideoloogiaga, eriti Teise maailmasõja järel.
Teoses liitlastena kujutatud Meelisele ja Koknese vürstile Vjatškole püstitati Nõukogude ajal Tartus Kassitoomele pronksist mälestusmärk, skulptuurigrupp "Vjatško ja Meelis Tartu kaitsel". 1954. aastal tuli esiettekandele eesti helilooja Anatoli Garšneki oratoorium "Vürst Vjatško ja vanem Meelis" (libretist Paul Anton).
Kuna "Meelise" autor Enn Kippel suri 1942. aastal Leningradi blokaadis, on teos 2013. aastast avalikus omandis.
Ühisomanditragöödia

Ühisomanditragöödia ehk ühisvaratragöödia on vastuolu, mis kujuneb juriidiliste või üksikisikute vahel, kes kasutavad piiratud loodusvara ilma teisi kasutajaid arvestamata. Loodusvara kasutaja saab endale loodusvarast saadava tulu, kuid kulud (nt reostus) tuleb sageli kanda ühiskonnal.
Ühisomanditragöödia mõistet kirjeldas Gerrett Hardin oma artiklis "The Tragedy of the Commons", mis avaldati ajakirjas Science 1968. aastal. Hardini ühisomandi teooriat tsiteeritakse sageli jätkusuutlikku arengut ja keskkonnakaitset toetavates artiklites.
Hardini artikli keskmes on hüpoteetiline ja lihtsustatud olukord, mis kirjeldab keskaegse Euroopa maakasutust, kus karjaajajad jagasid ühist maatükki, millel igaühel oli õigus oma karja sööta. Hardini näites on iga karjaajaja huvides oma karja suurendada (lisada maatükile täiendavaid lehmi) isegi siis, kui see toob ühismaale ülekarjatamise tagajärjel ajutist või jäädavat kahju. Iga karja omanik saab iga täiendava lehma pealt täiendavat tulu, kuid ühismaale tekitatud kahju jagatakse kõigi maakasutajate vahel. Kui kõik karjaajajad teevad selle individuaalsest lähtepunktist majanduslikult ratsionaalse otsuse, koormatakse maa üle ja sellest tulenevat kahju kannavad kõik.
Hardini töö kohta on esile toodud ajaloolisi ebatäpsusi ning talle on ette heidetud, et ta ei erista ühisvara ja avatud juurdepääsuga ressursse. Ent Elinor Ostrom viitab sellele, et Hardini väidete kasutamine loodusressursside erastamise õigustamiseks oleks nende ebatäpsuste olulisuse ületähtsustamine. Ostrom märgib, et ühisvaratragöödia teooria mõistmiseks on oluline märgata, et ühisvara ei ole "kõigile vabalt kasutatav vara".
Luide

Luide on tuuletekkeline positiivne pinnavorm.
Luidete rühma nimetatakse luitestikuks.
Luiteid esineb tihti liivastel rannikutel ja kõrbetes.
Luited koosnevad teralistest setetest, mida tuul jõuab ühest kohast teise kanda. Kui tuul kohtab takistust, siis tema jõud väheneb ja tuule kantud liivaterad pudenevad maha – tekib eelluide. Takistuseks võib olla kasvõi põõsas. Luide kasvab ja matab takistuse enda alla. Luitel on iseloomulik kuju, mis ei olene suurusest: tuulealune serv on lauge ja tuulepealne serv järsk. Luited võivad liiva asemel moodustuda ka näiteks vulkaanilisest tuhast.
Kui eelluide on küllalt suureks kasvanud, hakkab ta tuule mõjul liikuma. Tuulealusel serval olevaid osakesi puhub tuul mööda luidet edasi, kuni nad jõuavad üle luite tipu ja kukuvad oma raskuse mõjul maha, nende peale aga ladestuvad üha uued ja uued üle luiteserva puhutud osakesed.
Eestis esineb luiteid näiteks Peipsi järve rannikul. Kuid Eesti luited on sageli kinnistunud, kasvanud täis taimestikku, isegi puid.
Luited võivad olla enam kui kilomeetri kõrgused. Maailma kõrgeim luide on Argentinas Catamarca provintsis asuv Federico Kirbuse luide, mis ulatub jalamilt 1230 m ja merepinnast 2845 m kõrgusele. Palju ei jää maha Peruus Nazca provintsis Sechura kõrbes asuv Cerro Blanco luide, mis ulatub jalamilt 1176 ja merepinnast 2080 m kõrgusele.
Paigalseisvad luited pole kaugeltki nii kõrged. Hiinas Sise-Mongoolias Alashani tasandikul Gobi kõrbes asuv Badan Jarani luide on jalamilt umbes 500 m kõrge ja maailma kõrgeim liikumatu luide. Euroopa kõrgeim luide Pyla luide asub Prantsusmaal Akvitaanias Arcachonis ja kerkib merepiirilt 108 m kõrgusele.
Luited võivad tekkida kõikjale, kus on piisavalt tuult ja tolmu või liiva. Lisaks Maale on luiteid avastatud Marsilt ja Saturni suurimalt kuult Titanilt.
Hiinas Ningxia provintsis täheldati, et luidete rühm liikus aastail 1954–1959 100 meetrit. Umbes samasugune liikumiskiirus on registreeritud Egiptuses. See kiirus pole suur, aga luited matavad edasi liikudes enda alla kõik, mida kohtavad, kaasa arvatud puud ja hooned. Korduvalt on juhtunud, et mõni küla tuleb teise kohta kolida, sest luide matab kõik vanas asukohas olevad majad enese alla.
Sellepärast on suure praktilise tähtsusega luidete kinnistamine. Põhiliselt istutatakse selleks luidetele taimi. Luited koosnevad peamiselt liivast, mis ei sisalda peaaegu üldse toitaineid. Sellepärast ei pruugi taimed luidetele kasvama jääda. Märgatavalt lihtsam on kinnistada liikumatuid luiteid.
1950. aasta Prantsusmaa meistrivõistlused rahvusvahelises kabes

1950. aasta Prantsusmaa meistrivõistlused rahvusvahelises kabes olid Prantsusmaa meistrivõistlused rahvusvahelises kabes, mis peeti Nice'is 2. – 10. septembril 1950.
Psará

Psará (kreeka Ψαρά) on saar Egeuse meres, Chíose saarest 22 km kirdes. Kuulub Kreekale.
Saare pindala on 43 km². Saar on künklik, suurim kõrgus on 640 meetrit (Prophítis Ílias). Saarel elab umbes 500 inimest, kes elavad peamiselt lõunarannikul asuvas külas.

Ajalugu

Psarál oli asustus juba Mükeene ajajärgul.
1821. aastal liitusid Psará elanikud Kreeka iseseisvusvõitlusega ning uputasid Türgi laevu.
21. juunil 1824. aastal vallutasid türklased saare ja tapsid või vangistasid 15 000 elanikku. Sellest katastroofist pole saar tänaseni toibunud. Tollal põgenema pääsenute järglased elavad peamiselt Ateenas ja mujal Kreekas.