google/wiki40b huggingface dataset:
Retriit

Retriit (inglise keeles retreat, 'tagasitõmbumine', 'süvenemine') on intensiivse vaimse praktika periood paljudes traditsioonides.  
Retriit võib olla kas üksilduse aeg või kogukonna kogemus. Mõned retriidid peetakse vaikides ja teistel võib olla palju vestlusi, sõltuvalt vastuvõtva asutuse ja/või osaleja(te) mõistmisest ja aktsepteeritud tavadest. Retriidid toimuvad sagedasti maapiirkondades või kaugetes kohtades, nii eraviisiliselt kui ka retriidikeskuses, näiteks kloostris.  
Retriidid annavad aega mõtisklusteks, palveks või meditatsiooniks. Neid peetakse budismis oluliseks ning see on tavaline praktika vassa ehk vihmaperioodi ajal. See traditsioon algas juba Buddha aegadel. Zen-budismis on retriidid tuntud nimetusega sesshin. 
Meditatsioonikursused või retriidid grupis või üksida on paljude meditatsioonitraditsioonide ühine osa.
Club Illusion

Club Illusion on Tartus asuv ööklubi, mis tegutseb alates 23. veebruarist 2006.
Club Illusion on ehitatud endise kino Illusioon ja underground pidude toimumiskoha ruumidesse Raatuse tänaval Tartus. Täpne aadress on Raatuse tänav 97. Varem asus samas majas kino "Komsomol".
Klubis Illusion on kaks saali – ovaalse baariga peasaal ja suur baariga rõdu. Klubi programm on mitmekesine. Selle sisustavad mitmesuguse muusikalise suunitlusega (pop, rock, urban, house, drum & bass) üritused, kus võib näha ja kuulda nii välismaa kui ka Eesti DJ-sid ja bände.
Kolmapäeviti mängitakse popmuusika klassikat üritusel Retro.
Reedeti ja laupäeviti kuuleb tavaliselt hetke edetabelihitte, toimuvad pop-, rock- ja urban (hiphop) muusika kontserdid ning kord kuus drum & bass sari Sin City.
Ordinatsioon

Ordinatsioon roomakatoliku, õigeusu ja anglikaani kirikus

Neis kirikutes on kolm ordinatsiooniastet: piiskop, preester ja diakon (hierarhia on aja jooksul muutunud). Tavaliselt läbitakse need astmed üksteise järel: esmalt diakonaat (diakonina), siis presbüteraat (preestrina) ja viimasena episkopaat (piiskopina). Enamik vaimulikke on enne preestriks ordineerimist "ajutised diakonid". "Alalised diakonid" ei jätka preestriastmel, mis võimaldab katoliku kirikus pühitseda ka abielumehi. Kõik peapiiskopid, kardinalid ja paavstid on piiskopid, ehkki on olnud ka diakonkardinale ja preesterkardinale.
Ordinatsiooni korraldab piiskop apostelliku suktsessiooni alusel. Rooma-katoliku kirik nõuab ka, et piiskopid pühitseksid paavsti õnnistusel, mis tagab kiriku ühtsuse. Preestriks pühitsemine on eeldus, et vaimulik võiks anda armulauda.
Amme Rock

Amme Rock on iga-aastane rokkmuusikaürituste sari Eestis, mis leiab aset Vasulas Tartumaal ja on traditsiooniliselt alati tasuta. Üritus sai esimest korda teoks 1997. aastal, mil toimus sünnipäevapidustuste raames avalik jämmimine. Nimi "Amme Rock" on tulnud Amme jõe järgi, mille kaldal üritus toimub.

Amme Rock 2010

Üritus toimus 16.–17. juulil 2010.

Amme Rock 2014

Amme Rock toimus 18.–19. juulil 2014.

Amme Rock 2015

Amme Rock toimus 10.–12. juulil 2015.

Amme Rock 2016

Amme Rock toimus 8.–9. juulil 2016.

Amme Rock 2017

Amme Rock toimus 7.–8. juulil 2017. Ürituse raames avati Amme jõekäärus mälestuskivi eesti rokkmuusikule Gunnar Graps (1951–2004), kes veetis oma lapsepõlvi Vasulas.
Kaks pühapäeva

Süžee

Väikeses linnas Radiozavodskis hoiukassas töötav Ljusja võidab loteriiga nailonkasuka. Kolleegid soovitavad tal võtta võit rahas välja ja osta midagi kasulikku. Ljusja sõidab oblastikeskusesse, saab raha kätte ning nähes Aerofloti reklaami, sõidab nädalavahetuseks Moskvasse. Pealinnas tutvub ta Volodjaga, kes filmib kinokaameraga Moskva elu.
Noored veedavad koos terve pühapäeva ning lepivad kokku, et kohtuvad järgmisel nädalavahetusel jälle. Järgmisel pühapäeval sõidab Ljusja Moskvasse, kuid Volodjat seal ei ole, ta oli pealinnas komandeeringus ning sõitis Angarskisse tagasi. Ljusja jalutab õhtuses Moskvas ja sõidab Radiozavodskisse tagasi. Filmi lõpus kirjutab ta Volodjale kirja.
Matti Reimann

Haridus

Matti Reimann lõpetas 1958 Tallinna Lastemuusikakooli klaveri erialal Linda Tambergi juhendamisel. 1962 lõpetas ta Tallinna Muusikakooli, kus õppis klaverit samuti Linda Tambergi ning löökpille Kristjan Vestre ja Kalju Terasmaa klassis. Aastatel 1967–1969 täiendas Reimann end Peterburi Konservatooriumis klaveri erialal Nadežda Golubovskaja ja dirigeerimise erialal Nikolai Rabinovitši juures. Aastatel 1973–1975 täiendas Reimann end Moskvas Gnessinite nimelises Muusikapedagoogikainstituudi assistentuur-stažuuris kammeransambli erialal, kus õppis  Valeri Samoljotovi juhendamisel.

Töö

Väga hea ansamblistina valis Tallinna Konservatooriumi nõukogu ta 1979. aastal kammeransambli kateedri juhatajaks, kellena töötas 1990. aastani. Seejärel asus tööle kammeransambli kateedri õppejõuna. Alates 1999. aastast on Matti Reimann Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia professor.

Tegevus interpreedina

Järjepidevat kontserttegevust alustas Matti Reimann 1963. aastal. 1968. aastal tuli ta vabariikliku pianistide konkursi laureaadiks. Matti Reimann on esinenud Saksamaal, Lätis, Leedus, Norras, Bulgaarias, Hispaanias, Andorras, Venemaal ja Soomes. Soolokontsertide kõrval on olnud tähtis osa tema tegevuses sümfooniakontsertidel, eriti koostöö Neeme Järviga. Ta on mänginud Beethoveni, Mozarti, Bachi, Haydni, Liszti, Griegi, Šostakovitši, Artur Lemba, Eugen Kapi, Ester Mägi, Harri Otsa klaverikontserte. Matti Reimannil on erline roll Eesti heliloojate teoste esitajana. Ta on olnud mitmete Harri Otsa, Eugen Kapi, Raimo Kangro, Jaan Räätsa ja Villem Reimanni teoste esmaesitaja. Matti Reimann on esinenud mitmesuguste kammeransamblite koosseisudes, tihedam koostöö seob teda oma venna Tõnu Reimanniga, kellega koos on esitatud muu hulgas ca 2000 loengkontserti ja esinetud telesaadetes (nt ETV "Pildid näituselt"). Koostööd on Reimann kammermuusikuna teinud ka Jaan Õuna, Hannes Altrovi, Imbi Kuuse ja Toomas Velmetiga.

Pedagoogiline tegevus

Tähtis koht Matti Reimanni elutöös on pedagoogilisel tegevusel kammeransabli õppejõuna. Tema kammeransambli klassist on välja kasvanud palju tugevaid ansambliste. Professor Matti Reimanni õpilased on näiteks Ebe Müntel, Jorma Toots, Leonora Palu, Lembit Orgse. Klaveriduo Kai Ratassepp-Mati Mikalai on Matti Reimanni juhendamisel võitnud I preemia  Münchenis toimunud 49. ARD (Saksamaa Ringhäälingute Ühenduse) muusikakonkursil (2000), ühel mainekamal omasuguste seas.

Isiklikku

Matti Reimanni isa oli helilooja Villem Reimann ja vend viiuldaja Tõnu Reimann.
Trentino-Alto Adige

Vein

Trentino-Alto Adige veinipiirkonnad: Trentino (DOC), Alto Adige (DOC).
Linda Marie Ploompuu

Elulugu

Linda Marie Ploompuu sündis mõisavalitseja tütrena. Ta lõpetas 1922. aastal Tallinna Linna Tütarlaste Kommertskooli, 1938. aastal Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna, õppis aastatel 1945–1946 Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonnas bibliograafiat. Akadeemiliselt kuulus ta Eesti Naisüliõpilaste Seltsi.
Ta oli aastatel 1926–1940 Tartu linnaraamatukogu raamatukoguhoidja, 1941–1962 Tallinnas Fr. R. Kreutzwaldi nimelise Eesti NSV Riikliku Raamatukogu osakonnajuhataja, 1963–1983 Eesti NSV Riikliku Raamatupalati teadusdirektor.

Teadustöö

Linda Marie Ploompuu on arendanud raamatukogunduse terminoloogiat, Eesti rahvusbibliograafia koostamise metoodikat ja süsteemi, koostanud rahvusbibliograafiaväljaandeid.
Leigo järved

Leigo järved on tehisjärved Valgamaal Otepää vallas Lutike külas. 2012. aasta seisuga oli järvi 16. Järved asuvad Leigo turismitalu ümbruses. Talu vahetus läheduses asuvad Kontserdijärv, Kajakajärv, Maanteejärv, Postkastijärv ja Vanajärv, mis on kantud keskkonnaregistrisse. Järvedel toimub iga-aastane Leigo järvemuusika festival.
Louis Andriessen

Louis Andriessen (sündinud 6. juunil 1939) on hollandi helilooja, Hendrik Andriesseni poeg ning helilooja Jurriaan Andriesseni (1925–1996) noorem vend.
Louis õppis nii isalt kui vennalt ning seejärel aastatel 1957–1962 Kees van Baareni juures Haagi kuninglikus konservatooriumis, kus hiljem oli ise pedagoog. Aastail 1962–1965 õppis ta Luciano Berio juures Milanos ja Berliinis. Ta on oluline noorema generatsiooni avangard-helilooja – serialistina esimeste hulgas, 1960-ndail kollaaž ja aleatoorika. 1972 asutas oma ansambli De Vorharding ('vastupanu'), mis viljeleb nii professionaalset kui džässmuusikat. 1999 täiendas end tema juures eestlane Märt-Matis Lill.
Hilary Duff

Lapsepõlv

Hilary isa Robert Duff oli poeketi omanik ja ema Susan Duff koduperenaine. Kuueaastaselt said Hilary ja tema vanem õde Haylie Duff osa balletis "Pähklipureja süit". Samuti hakkasid nad võtma näitlemiskursusi. Õed soovisid osaleda filmides ja kolisid koos emaga Los Angelesse. Isa jäi Houstonisse äriga tegelema. Mõnda aega jäid tüdrukute suurimateks saavutusteks rollid telereklaamides, kuni Hilary sai peaosa "Lizzie McGuire'is".
Näitlejakarjääri varase alguse tõttu ei saanud Hilary koolis käia. Sellepärast õppis ta kodus.

Auhinnad

Juba Duffi esimesed rollid olid edukad.
Noore näitleja auhinna kandidaadiks nimetati ta viis korda ja võitis neist kaks. 1998 nimetati ta auhinna kandidaadiks filmi "Casper Meets Wendy" eest kuni 10-aastase tüdruku kategoorias televisioonis (seda ta ei võitnud), 1999 filmi "The Soul Collector" eest parima kõrvalosatäitja kategoorias televisioonis (selle ta võitis). 2002 ja 2003 nimetati ta selle auhinna kandidaadiks peaosa eest "Lizzie McGuire's" parima telenäitleja kategoorias ja 2003 parima telekomöödiasarja naispeaosatäitja kategoorias (ta ei võitnud neist ühtki). 2003 nimetati ta kandidaadiks filmi "Seltsis segasem" eest noortefilmi parima näitlejaskonna kategoorias (selle ta võitis, jagades seda ülejäänud näitlejatega).
Teismeliste valiku auhinna kandidaadiks nimetati ta 13 korda 12 kategoorias ja neist võitis ta neli: 2003 parima naisuustulnuka kategoorias, 2005 parima punastamise kategoorias, 2007 parima armulaulu kategoorias ja 2010 parima stseeni kategoorias.
Nickelodeoni filmiauhinna kandidaadiks nimetati ta 7 korda ja neist võitis ta kaks: 2004 parima naislaulja kategoorias ja 2005 parima naisnäitleja kategoorias (seda ei määrata konkreetse filmi, vaid kogu aasta filmiloomingu eest).
Ühtlasi on Hilary Duff neli korda nimetatud halvima näitleja auhinna Kuldne Vaarikas kandidaadiks: 2004–2006 halvima naisnäitleja kategoorias ja 2006 ühtlasi halvima ekraanipaari kategoorias (koos oma õe Hayleyga). Ta ei pälvinud neist ühtki.
Louis Tredern

Louis Sébastien Marie de Tredern de Lézerec (14. september 1780 – 8. november 1818, Guadeloupe) oli arst ja embrüoloog.
Tema isa Jean Louis de T. de L. (1742–1807) oli laevakapten. Kui laev Pimen 66 seisis pikka aega Tallinna reidil, siis Louis Tredern oli oma kabiini selles muutnud uurimislaboriks.
Aastal 1804 läks ta Würzburgi, kus töötas Ignaz Döllingeri juures, ning aastal 1807 läks Göttingeni, kus puutus kokku Johann Friedrich Blumenbachiga. Louis Tredern tegeles kana embrüonaalse arengu uurimisega, ja esitas sel teemal dissertatsiooni aastal 1808. Töö paelus Karl Ernst von Baeri tähelepanu ja mõjutas tema uurimistööd.
Trederni puhul oli tegu 19. sajandi epigeneetika ühe varaseima esindajaga.
J. A. Hageni lauluselts

J. A. Hageni lauluselts oli aastal 1823 Johann August Hageni Tallinnas asutatud lauluselts; ühtlasi esimene teadaolev eesti lauluselts.
1823. aastal asutas Hagen ka baltisakslastest koosneva lauluseltsi Singverein.
New Yorgi Pauluse Kogudus

New Yorgi Pauluse kogudus on Eesti Evangeeliumi Luteri Usu Kirikusse kuuluv kogudus.
Kogudust teenib Thomas Vaga ja organist Ingrid DeSisto, kogudusel on kaks pihtkonda: Albany-Schenectady pihtkond (esinaine Eve Rebassoo), mis iseseisvus Schenectady-Albany kogudusena 19. märtsil 2016, ja Syracuse'i pihtkond (esinaine Kadi Piirak).
Oma kirikut ei ole, jumalateenistused toimuvad üks kord kuus Manhattanil ja üks kord koos Bergen County kogudusega Bogotas New Jerseys.
Kogudus asutati 17. novembril 1949. Koguduse esimesse nõukogusse kuulusid Kaarel Robert Pusta, Ernst Jaakson, Boris Rea, Walter Brunberg, August Ruut, Eduard Lemming, Leonhard Vahter, William Tomingas, Johanna Fraz-Kase, Meta Ebrus, Heino Kalda ja Voldemar Metsik. Koguduse vaimulikud on olnud Aleksander Hinno, Valdeko Kangro ja Thomas Vaga. Organistid on olnud August Ruut, Helen Tobias Duesberg ja Ingrid DeSisto.
Cassi maakond (Missouri)

Ajalugu

Maakond moodustati 1833. aastal.
George Weah

Isiklikku

George Weah on sündinud ja kasvanud Clara linnas, mis asub Libeeria kaguosas ja on üks selle riigi vaesemaid piirkondi. Ta kuulub kruude hulka. Enne jalgpalluriks saamist töötas ta Libeeria telekommunikatsioonikeskuses tehnikuna. 
Ta on abielus jamaicalase Clar Weahiga. Neil on neli last.

Jalgpallurikarjäär

Karjääri alguses, 1988, mängis ta Prantsuse klubis AS Monaco. 1991 aitas ta oma meeskonna Prantsuse karika võiduni. Järgmisel aastal mängis Weah Paris Saint-Germain FC-s, millega ta võitis Ligue 1. 1995–1999 mängis ta Serie A klubis AC Milan. 1996 ja 1999 tuli Serie A võit. AC Milanis mängis ta 114 mängu ja lõi 60 väravat. Järgnevatel aastatel mängis ta Inglismaa klubides, Chelsea FC, Manchester City ja Prantsuse klubis Marseille Olympique erilist edu saavutamata.
Kuigi klubikarjäär oli edukas, ei pääsenud ta Libeeria jalgpallikoondisega MM-ile. Koondises mängis ta 60 mängu ja lõi 22 väravat.
Aastatel 1989, 1994 ja 1995 valiti ta Aafrika parimaks jalgpalluriks. Veidi hiljem valiti ta juba Aafrika sajandi jalgpalluriks. Aastal 1995 sai ta esimese aafriklasena Euroopa aasta jalgpalluriks.
1996. aastal sai Weah portugallase Jorge Costa löömise eest kuuemängulise keelu. Sellest hoolimata anti talle samal aastal FIFA ausa mängu auhind.

Poliitika

Jalgpallurikarjääri jooksul eitas Weah, et läheb poliitikasse. Siiski astus ta sinna 2004. aastal. George Weahi partei "Demokraatlike kongressi muutuste eest" on üks uutest Libeeria poliitilisel areenil. Ta tahab viia presidendi ametiaja kuuelt aastalt neljale. 2005. aastal võttis ta osa Libeeria presidendivalimistest ning kaotas teises voorus Ellen Johnson-Sirleafile, kellest sai esimene naispresident Aafrikas.
Leida Sipria

Leida Sipria (13. oktoober 1921 – 19. juuli 2010) oli eesti parteitegelane.
Enne Teist maailmasõda õppis Leningradis elektriinseneri eriala. Astus vabatahtlikuna Punaarmeesse, teenis Eesti Laskurkorpuse koosseisus kirurgiaõena. 1943. aastal astus ÜK(b)P liikmeks.
1950. aastal töötas ta Eesti NSV põlevkivi- ja keemiatööstuse ministeeriumi osakonna juhataja asetäitjana.
Aastatel 1963–1980 oli ta Eesti NSV Ülemnõukogu VI, VII, VIII ja IX koosseisu saadik.
1950. aastatest 1980. aastani oli ta EKP Keskkomitee liige, EKP Keskkomitee instruktor ja osakonnajuhataja.
Ta on maetud Tallinna Metsakalmistule.
T18 Boarhound

Ajalugu

Ameerika Ühendriikide Armee Varustuskorpus (inglise keeles US Army Ordnance Corps) tegi 1941. aasta juulis teatvaks nõuded raske soomusauto arendamiseks (koos keskmisele soomusautole T17 esitatavate nõuetega). Soomusauto oli mõeldud Briti armee relvastamiseks. Prototüübi ehitas Yellow Coach Company 1942. aastal. Tegemist oli suure 8x8 veoskeemiga masinaga, mille neli esimest ratast olid juhitavad. Paksu soomuse tõttu kaalus masin 26 tonni, mis oli tolleaegse keskmise tanki kaal. Algselt koosnes relvastus tornis paiknevast 37 mm kahurist M6, sellega koaksiaalselt paiknevast .30 tollisest kuulipildujast ja soomusauto ninas paiknevast .30 tollisest kuulipildujast. Aga prototüübi valmimise ajaks oli selge, et 37 mm kahuri tankitõrje võimekus oli ebapiisav ja tootmisversioon T18E2 relvastati 57 mm kahuriga M1, mis oli USA versioon Briti QF 6-naelasest kahurist. Britid andsid soomuautole hüüdnime Boarhound.
USA armee selle soomusauto vastu huvi ei tundnud. Briti armee tellis esialgu 2500 masinat, kuid katkestas peale esimese 30 masina üleandmist tellimuse. Põhjuseks kõrged tootmiskulud ja vilets maastikuläbivus. Lahingutegevuses soomusautosid T18 ei kasutatud.
Ainuke säilinud eksemplaar asub Bovingtoni Tankimuuseumis Inglismaal.
Geneeriline üladomeen

Üldine üladomeen (inglise generic top-level domain, lühendatult generic TLD või gTLD) on kolme- või enamatähelise nimega üladomeen, mis ei ole riigi, maa, piirkonna vms ccTLD hulgas.
Geneerilised domeenid on näiteks .com, .edu, .gov, .org, .biz, .info, .aero.
Shandong

Rahvastik

2000. aasta rahvaloenduse andmetel moodustasid Shandongi provintsi elanikest hiinlased 99,3% ja hueid 0,6%.
Voynichi käsikiri

Voynichi käsikiri on ebaselge päritoluga, tundmatus keeles ja kirjas käsikirjaline illustreeritud raamat, mida peetakse pärinevaks 15. või 16. sajandist. Paljud krüptoloogid on püüdnud selle sisu seni tulemusteta dešifreerida. Käsikiri on nime saanud Poola päritolu Ameerika raamatukaupmehe Wilfrid M. Voynichi järgi, kes selle 1912. aastal ostis. Praegu asub manuskript Yale’i ülikooli raamatukogus.
Illustratsioonide järgi otsustades arvati, et käsikiri pärineb Euroopast ajavahemikust 1450-1520. 2011. aastal käsikirja pärgamendile tehtud radiosüsiniku analüüs näitas, et see pärineb vahemikust 1404-1438. Esimesed teated sellest pärinevad 17. sajandist, mil manuskript kuulus salapärasele Praha alkeemikule Georg Bareschile. 1870. aastal ilmus käsikiri välja Itaalias jesuiitliku Collegio Romano ülikooli raamatukogus, kust see 1912. aastal rahapuuduse tõttu müüki pandi ja Voynichi kätte sattus. Käsikirja autoriteks on oletatud Roger Baconit, John Deed, Edward Kelleyd, Jacobus Sinapiust, Anthony Achami, Antonio Averlinot ja isegi Voynichit ennast.
Käsikiri koosneb 240 õhukesest pärgamendilehest; mõned lehed on ilmselt aja jooksul kaotsi läinud. Tekst koosneb üle 170 000 kirjamärgist, mis moodustavad umbes 35 000 sõna meenutavat rühma. Kirjamärgid ei vasta ühelegi maailmas teada olevale kirjasüsteemile, kuid näivad pärinevat 20-30 märgilisest "tähestikust". Ilmseid kirjavahemärke ei ole, kuid mõnes kohas on lõigu algus märgistatud punkti või tärniga. Märgid ja nende poolt moodustatud "sõnad" näivad järgivad teatud loomulikule keelele iseloomulikke seaduspärasid. Käekirjaekspertide väitel näitab analüüs, et tekst on kirjutatud püsiva sujuva hooga, ilma et autor oleks pidanud enne iga tähte või sõna mõtlemiseks peatuma.
Käsikiri koosneb kuuest osast, mis ilmselt käsitlevad eraldi teemasid – botaanika, astronoomia, bioloogia, kosmoloogia, farmaatsia ja retseptid. Seda on peetud keskaegseks alkeemia- või meditsiinikäsiraamatuks, kuid ebaõnnestumised käsikirja dešifreerimisel on viinud ka oletusteni, et tegu on mõttetu märgijadaga. Enamik krüptolooge lähtub oletusest, et tegu on mõnes Euroopa keeles kirjutatud mõtestatud tekstiga, mis on keeruka šifri abil teisendatud väljamõeldud tähestikku. On aga ka pakutud, et tekst on mõnes Aasia keeles (hiina, tiibeti, vietnami, tai vms).
Hercule Poirot

Mõjutused

Hercule Poirot' nimi on tuletatud kahest omaaegsest kirjanduslikust tegelasest: Marie Belloc Lowndesi väljamõeldud detektiivist Hercule Popeau'st ja Frank Howel Evansi Monsieur Poiret'st, kes oli Londonis pensionipõlve pidav Belgia politseikomissar.
Poirot' tegelaskuju loomisel mõjutasid autorit kõige ilmsemalt Arthur Conan Doyle'i  raamatud. Oma autobiograafias tunnistab Christie: "Ma kirjutasin endiselt Sherlock Holmesi stiilis - ektsentriline detektiiv, rumalavõitu abiline ning Lestrade'i-tüüpi Scotland Yardi detektiiv, inspektor Japp." Sherlock Holmes omakorda põhines Edgar Allan Poe loodud prantsuse detektiivil (C. Auguste Dupin).
Pole ka juhus, et Poirot oli belglane - Christie kirjutas "Saladusliku juhtumi Stylesis" esimese maailmasõja ajal, kui Saksamaa oli Belgia okupeerinud ning Suurbritannias peeti belglaste suhtes kaastunde näitamist patriootlikuks. Pealegi aitas see põhjendada, miks peaks geniaalne välismaa detektiiv lahendama mõistatusi Inglismaal.

Välimus

Romaanides esitatud kirjelduste järgi oli Poirot lühikest kasvu, munakujulise pea ja suurte mustade vuntsidega. Ta pidas väga lugu korrast ja puhtusest - romaanis "Saladuslik juhtum Stylesis" arvab Poirot' sõber kapten Hastings, et tolmukübe riietel oleks põhjustanud Poirot'le rohkem kannatusi kui kuulihaav.

Kapten Hastings

Kapten Hastings kohtus Poirot'ga juba Belgias. Neist said eluaegsed sõbrad ja partnerid. Hastings abiellus romaanis "Mõrv golfiväljakul" kohatud lauljanna Dulcie Duveeniga, hiljem on tal kaks tütart ja kaks poega.

Ariadne Oliver

Humoorikas kriminaalkirjanik Ariadne Oliver on Christie enesekarikatuur. Esimest korda ilmus ta romaanis "Kaardid lauale".

Miss Lemon

Miss Felicity Lemon on Poirot' sekretär, kes oli Poirot sõnul "uskumatult inetu ja kohutavalt võimekas". Millal ta Poirot' teenistusse astus, pole teada.

Peainspektor Japp

Japp on Scotland Yardi inspektor, kes kohtus Poirot'ga samuti juba Belgias. Mitmes romaanis aitab Poirot tal juhtumeid lahendada, jättes sageli kogu au Jappile - vastutasuks pakub Japp talle lahendamiseks uusi põnevaid kuritegusid.
Ivar Ivaski Mälestusfond

Ivar Ivaski Mälestusfond on Eesti Rahvuskultuuri Fondi üks allfonde, mille eesmärk on stipendiumite kaudu toetada luule-, essee- või kriitikaraamatu autorit. Stipendiumi antakse välja üks kord kahe aasta jooksul.
Fondi asutas 2002 Ivar Ivaski abikaasa Astrid Ivask.
Qandeel Baloch

Fouzia Azeem (1. märts 1990 – 15. juuli 2016), tuntud kui Qandeel Baloch (Urdu keeles قندیل بلوچ), oli Pakistanist pärit modell, näitleja, naisõiguslane ja sotsiaalmeedia kuulsus. Baloch sai kuulsaks tänu enda vlogidele sotsiaalmeedias, mis olid tema igapäevarutiinist ning erinevatest vastuolulistest teemadest.
Qandeel Balochi vend Waseem tappis oma õe "perekonna au" häbistamise eest.

Lapsepõlv

Baloch sündis Dera Ghazi Khanis Punjabi provintsis 1. märtsil 1990. Tal oli kuus õde ja kuus venda.

Karjäär

Baloch sai kuulsaks tänu tema suhtlusmeedia postitustele. Ta laadis üles pilte, videoid ning avaldas ulatuslikult kommentaare. Tema postitusi peeti Pakistani konservatiivse ühiskonna kontekstis hulljulgeks. Rahvusvahelised uudistesaidid võrdlesid teda Kim Kardashianiga, kuid kohalikud kommentaatorid pidasid teda tähelepanuväärsemaks, sest Baloch “ei hoolinud sotsiaalsetest normidest” ning elas elu enda reeglite järgi.  Kuulsuse kasvades hakkas Baloch kasutama sotsiaalmeediat platvormina, kus rääkida naiste positsioonist Pakistani ühiskonnas. Nädal enne surma avaldas ta muusikavideo “Ban”, milles ta käsitleb tögavalt naistele ühiskonna poolt seatud piire.  Baloch pidas Sunny Leone'i, Rakhi Sawanti ja Poonam Pandeyt enda inspiratsiooniks.

Eraelu

Baloch abiellus 2008. aastal 17-aastaselt Ashiq Hussainiga ning paaril oli poeg. Baloch jättis mehe maha aasta hiljem, öeldes, et Ashiq oli vägivaldne.

Surm

15. juulil 2016 anti Balochile unerohtu ning seejärel kägistas ta vend Waseem noore naise, kui ta magas. See toimus nende vanematekodus Multanis ning Balochi isa Azeem teatas juhtunust politseile. Lahkamise järel teatati, et Baloch tapeti ööl 15. ja 16. juuli vahel. Selleks ajaks, kui ta keha leiti, oli ta juba 15–36 tundi surnud olnud. 
Balochi vend Waseem vahistati 16. juulil. Ta tunnistas, et sooritas mõrva üksinda ning põhjenduseks tõi ta Qandeeli teod, mis häbistasid tema meelest tervet perekonda. Järgnenud kohtukaasuses nimetati ka riik hagejana, et ohvri perekonnal ei oleks võimalik mõrva toimepanijale armu anda.