google/wiki40b huggingface dataset:
Rudolf Sirge

Rudolf Sirge (30. detsember 1904 Tartu – 24. august 1970) oli eesti kirjanik.
Nooruses töötas Sirge ajakirjanikuna, olles kõigepealt Rahva Sõna toimetuse liige, seejärel ühingu Radikaal nädalalehe Meie Hääl vastutav toimetaja.

Looming

Arvestatavaks romaanikirjanikuks kujunes Rudolf Sirge Looduse romaanivõistlusel 1929. aastal auhinnatud naturalistliku romaaniga "Rahu! Leiba! Maad!", mis kujutas 1917.-1918. aasta sündmusi Eestis Tartu agulielu taustal. Nõukogude ajal ilmus romaan ametlikule ideoloogiale sobivalt ümberkirjutatuna uusversioonis pealkirjaga "Tulukesed luhal" (1961).
1936. aastal ilmus Sirge sulest romaan "Must suvi" (1936), mis kujutas Saksa okupatsiooni Eesti külas 1918. aastal. 1938. aastal avaldas ta psühholoogilise romaani "Häbi südames".
Stalinismi ajal püüdis ta kohaneda uute ideoloogiliste nõudmistega, kuid ei saavutanud selles edu.
Sirge loometee tipuks kujunes 1956. aastal ilmunud mahukas romaan "Maa ja rahvas", kus vaadeldakse 1940. aasta kajastusi Eesti külaühiskonnas. Erinevalt teistest nõukogude aja kirjanikest suutis Sirge monumentaalse Logina Petri kuju kaudu näidata paindlikumalt tollaseid suundumusi. Aare Pilve sõnul "on see üks kõige polüfoonilisemaid ilukirjanduslikke kirjeldusi 1940. ja 1941. aasta kohta, mis Nõukogude Eestis kirjutati". 1957. aastal tõi romaan Sirgele Eesti NSV teenelise kirjaniku aunimetuse.
Pärast Eesti taasiseseisvumist langes Sirge koolides õpetatavast kirjanduskaanonist välja, uustrükis on ilmunud vaid "Must suvi", mida Nõukogude ajal ei avaldatud.
Karl Robert Pusta

Karl Robert Pusta VR III/1 (1. märts 1883 Narva – 4. mai 1964 Madrid) oli Eesti poliitik, publitsist ja diplomaat.

Elulugu

Kaarel Robert Pusta oli raudteeametniku poeg. Lõpetas 1899 Tallinna linnakooli. Arreteeriti 1903 valitsusvastase tegevuse eest (osales mh Mihhail Kalinini ringi tegevuses), vabanenuna põgenes 1904 välismaale, elas Saksamaal, Prantsusmaal ja Šveitsis, õppis Pariisis M. Kovalevski vabaülikoolis ja 1904–1906 Berni Ülikoolis; ühtlasi tegi kaastööd ajalehele Uudised. Töötas 1906–1908 ajalehe Virulane ja 1910–1914 Päevalehe toimetuses, oli ühtlasi Eestimaa Rahvahariduse Seltsi peasekretär. Osales 1915–1917 sõjaväeametnikuna I maailmasõjas. Oli 1917 Eestimaa Toitlusvalitsuse inspektor Tallinnas. 
1918–1919 Eesti välisdelegatsiooni liige (kellena käis Inglismaal, Prantsusmaal, Itaalias, Belgias ja Hollandis taotlemas Eesti Vabariigi tunnustamist), 1918 Eesti diplomaatiline esindaja Prantsusmaal, juhtis 1922 Genfi konverentsil Eesti delegatsiooni, esindas Eestit Rahvasteliidu täiskogus (1923 abiesimees) ja nõukogus. Oli 1919–1932 Eesti saadik Prantsusmaal ja Belgias, 1921–1923 ka Itaalias, aastast 1928 Hispaanias, 1932–1934 Poolas, Rumeenias ja Tšehhoslovakkias, 1935 Rootsis, Taanis ja Norras; 1920 (3 päeva) ja 1924–1925 välisminister. 
Kahtlustatuna sidemetes vabadussõjalastega vabastati 1935. aasta detsembris saadikuametist ja arreteeriti. Mõisteti 1936 mais kohtus õigeks. Seejärel elas Pariisis, oli 1939–1940 sealse Eesti saatkonna ametnik eriülesannetes. 1940 põgenes Saksa okupatsiooni eest USA-sse. Naasis 1953 Euroopasse, täitis Eesti diplomaatilise esindaja kohuseid Prantsusmaal, Belgias ja Hispaanias.

Teadustöö

Pidanud loenguid Haagis ning Istanbuli ja Ankara ülikoolis. Avaldanud (peamiselt prantsuse keeles) artikleid, loengute tekste ja raamatuid poliitilistel teemadel, samuti memuaare, mis annavad ülevaate Pusta enda tegevusest diplomaadina ning käsitlevad Eesti diplomaatia ajalugu. Oli Pan-Euroopa liikumise keskjuhatuse liige, Rahvusvahelise Diplomaatilise Akadeemia asutajaliige, aastast 1932 Haagi Rahvusvahelise Õiguse Akadeemia eluaegne liige, aastast 1938 Rahvusvahelise Rahu Nõukogu liige, 1948–1956 Eesti Vastastikuse Abistamise Ühingu esimees New Yorgis jt organisatsioonide liige. Avaldanud üle 20 teadustrükise.
Keskfraktsioon

Keskfraktsioon (taani keeles Midtergruppen, norra keeles Midtengruppen, rootsi keeles    Mittengruppen, soome keeles  Keskiryhmä, islandi keeles Flokkahópur miðjumanna) on Põhjamaade Nõukogu konservatiivne fraktsioon. 
Fraktsiooni esimees on Bente Dahl Taanist.
Liitintress

Iga kuu amortiseeruv laen või hüpoteeklaen

Amortiseeruva ehk ühtlase igakuise maksega (kuni laen on makstud) laenu või hüpoteegi intressi arvutatakse liitintressi valemiga sageli iga kuu. Valem maksete suuruse kohta tuletatakse järgmises peatükis.

Ajalugu

Kunagi peeti liitintressi kõige hirmsamaks liigkasuvõtmiseks ja see oli rangelt hukka mõistetud nii Rooma õiguses kui ka eri riikide tavaõiguses.
Firenze kaupmees Francesco Balducci Pegolotti pakkus ligikaudu aastal 1340 raamatus "Pratica della mercatura" välja liitintresside tabeli. See tabel annab intressid 100-liirisele laenule vahemikus 1%–8% kuni 20 aastaks.
Richard Witti raamat "Arithmetical Questions" (1613) oli liitintressi ajaloos tõeline nurgakivi. See oli pühendatud täielikult liitintressile, kuivõrd varasemad autorid olid liitintressi vaid põgusalt ühe matemaatikaõpiku peatükis käsitlenud. Witti raamat sisaldas tabeleid, mis baseerusid 10% intressimääral (tolle aja maksimaalne lubatud intressimäär laenudele) ning ka teistsugustel intressimääradel, mida kasutati muul otstarbel, näiteks kinnisvara rentimise hindamiseks. Witt oli matemaatika praktiseerija Londonis ning tema raamat saavutas tuntuse tänu väljenduse selgusele, sügavusele ja arvutuste täpsusele. Raamat sisaldas 124 elulist näidet koos põhjalike arvutuskäikudega.
Jacob Bernoulli avastas konstandi aastal 1683, kui uuris liitintressi.
Linda tänav

Nimi

Tänav on saanud nime eeposest "Kalevipoeg" tuntud Kalevipoja ema Linda järgi. Lähedal asuvad veel Kalevi ja Salme tänav. Praeguse nime sai tänav Tartu linnavolikogu otsusega 14. novembrist 1927, varasem nimi oli Valeria tänav (Valeeria tänav, Valerienstraßße).

Arhitektuur

Tänav on suuremalt jaolt Karlova linnaosale omase ehitusstiiliga. Alates Vaba tänavaga ristumisest Purde tänava poole on arhitektuur tänapäevasem.
Enno Põllu

Enno Põllu (8. juuni 1936 Väinjärve vald, Koeru kihelkond, Järvamaa – 28. september 1994 Läänemeri) oli Eesti sporditegelane. 
Lõpetas 1954 Tallinna Kommunaal-Ehitustehnikumi ja 1960 Eesti Põllumajanduse Akadeemia mehhaniseerimisteaduskonna. 
Ta hukkus Estonia katastroofis 1994. aasta septembris.
Comarket

Ajalugu

Comarket kaupluste kett alustas tegevust 2002. aasta alguses ostes 10 SPAR kaubamärgi all töötavat kauplust. 2003. aastal alustati kaupluste viimist Comarketi nime alla. 2013. aastal töötas Comarketi kaubamärgi all 18 kauplust. Ühes kuus külastab keti kauplusi 1,5 miljonit klienti. 
Comarketi kliendikaardi omanikule kehtib kliendilojaalsusprogramm, mille iseteeninduskeskkond asub aadressil http://www.abccom.eu.
2009. aastal taotles Comarket toetust Tallinna linnalt sotsiaalsete töökohtade loomiseks Tallinnas elavatele töötutele. Abiprogrammist eraldati Comarketi ketile erafirmadest suurim toetus summas 970 000 krooni, mille abil kavatseti täistööajaga töökoht luua viieteistkümnele saalitöötajale ja kassapidajale vähemalt 12 kuuks.
Ettevõtte puhaskasum oli 2010. aastal 11,9 miljonit krooni ja see tähendas võrdluses 2009. aastaga ligi seitsmekordset kasvu. Kaupluseketi müügitulu oli 2011. aastal 42,5 miljonit eurot, mis oli 6,1 protsendi võrra suurem kui 2010. aastal.
Comarketi kauplus asus ka Rakveres, kus see suleti 2011. aastal, põhjuseks tihe konkurents ja ebasoodsad renditingimused.
2014. aastal lõppes Comarketi brändi ning kaupluste uuenduskuur. Viimasena kauplustest sai renoveeritud Valdeku Comarket, mis taasavati uuendatud sortimendi ja sisustusega 20. veebruaril 2014.
2014. aasta 10. aprillil kolis Pärnu Oja Comarket kortermaja alumiselt korruselt eraldi hoonesse, mis rajati Oja ja Liblika tänava nurgale. Uues suuremas Oja Comarketis on müügipinda 500 m².
2014. aasta lõpus viis sõltumatu uuringufirma Dive läbi supermarketite teeninduskvaliteedi hindamiseks valdkonnauuringu Dive Top3, kus Comarketi kett sai Eestis kolmanda koha. 2015. aastal viidi taas Baltikumis läbi klienditeeninduse taseme uuring, mille järgi oli Eestis parim teeninduskvaliteet ABC Supermarkets AS-i poodides. Uuring teostati mystery shopping ehk testkülastuste meetodil, tehes Baltikumi jaemüügikettide kauplustes kokku 225 testostu. 
2016. aasta suvel sulges uksed Szolnoki Comarket. 2016. aasta novembris suleti ka Loo Comarket ning brändi alla jäi tegutsema 16 kauplust üle Eesti.
Endel Innos

Endel Innos (19. mai 1932 Tallinn – 15. november 1992 Tallinn) oli eesti insener, tööstusjuht ja sporditegelane.
Ta lõpetas aastal 1950 Tallinna 1. Keskkooli ja aastal 1955 Tallinna Polütehnilise Instituudi mehaanikainsenerina.
Ta oli aastatel 1961–1975 alguses tehase "Metallist" direktor, hiljem Tallinna Ekskavaatoritehase direktor. Aastatel 1975–1981 oli ta koondise "Talleks" peadirektor. Aastast 1981 oli ta Eesti NSV Ministrite Nõukogu Asjadevalitsuse referent, kuid elu lõpus oli OÜ "Termest" peadirektor.
Endel Innos suri 15. novembril 1992 Tallinnas ja ta maeti 20. novembril 1992 Pärnamäe kalmistule.
Koduvald (Häädemeeste ajaleht)

Koduvald oli 1991-2017 ilmunud ajaleht, mis vahendas Häädemeeste valla uudiseid. Lehte andis välja Häädemeeste vallavalitsus. Lehte toimetas Toomas Abel.
Pärast 2017. aasta haldusreformi, mille käigus Häädemeeste vallaga liideti mitu teist valda, annab uue Häädemeeste valla aladel toimuva kohta uudised edasi Liiviranna.
Bruno Hörschelmann

Bruno Hörschelmann (9. september 1889 Kose – 28. juuli 1946 Regis-Breitingen) oli Eesti vaimulik.
Lõpetas Tallinna Nikolai Gümnaasiumi. Õppis aastatel 1909–1916 Tartu ülikoolis matemaatikat ja usuteadust. Lõpetas ülikooli teoloogiakandidaadi astmega. Oli prooviaastal Lüganuse koguduses. Ordineeriti õpetajaks 14. juulil 1918 Tallinna Toomkirikus.
Oli aastal 1918 Lüganuse koguduse õpetaja Carl Ferdinand Sigismund Waltheri isiklik adjunkt, 1920–1939 Lüganuse Ristija Johannese koguduse õpetaja.
Põgenes aastal 1939 Saksamaale. Oli aastatel 1939–1940 pastor Altfeldes Danzigi lähedal (praegu Stare Pole Malborki kreisis Pomorze vojevoodkonnas) ning 1940–1942 pastor Jeschaus Schwetzi kreisis (praegu Jeżewo Świecki kreisis Kujawy-Pomorze vojevoodkonnas) Jäi aastal 1942 emerituuri, elades Regis-Breitingenis (Saksimaal). Seal ta ka suri aastal 1946.

Isiklikku

Tema isa oli Kose, Kihelkonna ja Baratajevka koguduse (Samara kubermangus) õpetaja Christfried Otto Hörschelmann, vanaisa Carl Anton Ferdinand Hörschelmann oli Kose Püha Nikolause koguduse õpetaja. Ta oli kaks korda abielus, pärast esimese naise surma abiellus tolle õega, nende isa oli Iisaku koguduse õpetaja Carl Albert Intelmann. Abikaasade vend Reinhold Carl Intelmann oli Iisaku koguduse adjunktõpetaja, vend Carl Helmut Intelmann oli Varbla koguduse õpetaja.
Artur Adson

Karl Arthur Adson (3. veebruar (vkj 22. jaanuar) 1889 Tartu – 5. jaanuar 1977 Stockholm) oli eesti luuletaja, näitekirjanik, teatrikriitik ja memuarist. Ta sündis Tartus majateenija pojana, kuid üles kasvas sugulaste juures Võrumaal.

Elu

Adson õppis Tartus vaeste väikelastekoolis, Sänna vallakoolis, Võru linnakoolis, Pihkva maamõõdukoolis ning oli lühemat aega Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna hingekirjas. Ta töötas Venemaal (1907–1912) ja alates 1912. aastast Tallinnas maamõõtjana. Alates 1918. aastast tegi kaastööd ajalehtedele "Tallinna Teataja", "Sotsialdemokraat" ja "Postimees". 1920. aasta sügisest oli "Tallinna Teataja" toimetuse liige, sama aasta lõpust ka "Päevalehe" toimetuse liige, joonealuse ja kirjandusliku lisa toimetajana. Eesti Vabariigi põllutöö- ja haridusministeeriumis, ajalehetoimetustes, teatridramaturgina, vabakirjanikuna. Aastatel 1935–1940 töötas siseministeeriumi filmiinspektorina ja propagandatalituse ametnikuna.
Adson tuli eesti kirjandusse võrumurdeliste luuletustega ning oli aktiivselt tegev Siuru ja Tarapita kirjanikeühingus.
Tema kujunemisele luuletajaks andis suuna tutvumine Marie Underiga 1913. aastal, kelle elukaaslaseks ja truuks saatjaks jäi Adson elu lõpuni. Adson on olnud eesti kirjanduse kõige järjekindlam murdeluuletaja, võrumurdelisi tekste sisaldavad eranditult kõik tema luulekogud. Murdekeele tõttu arhailise värvinguga värssides peegelduvad eesti luule arengulugu ja üldtendentsid.
1920. aastatel oli Adsonil vanema põlvkonna kirjanikuna oluline osa täita mitmes keskses kirjandusinstitutsioonis kirjanduselu organiseerijana, samal ajal tegutses ta aktiivselt ka teatri- ja kirjanduskriitikuna, jäädes sageli printsipiaalselt konservatiivseks.
5. oktoobril 1935 määrati Artur Adson filmiinspektoriks.
1944. aasta septembris põgenes Adson Rootsi. Seal leidis ta rakendust arhiivitöölisena teatrimuuseumis ja raamatukogus.
Artur Adson suri 5. jaanuaril 1977 Stockholmis ja maeti Skogskyrkogårdeni kalmistule. 9. juunil 2016 maeti ta koos abikaasa Marie Underi, viimase tütre Hedda Hackeri ja õe Berta Underiga ümber Tallinna Rahumäe kalmistule.

Tsitaat

Elu ning selle veetmist provintsilinnas peetakse tavaliselt väikekodanlikuks. Viimast on meilgi 1905. a. revolutsioonist peale ja mõningal määral vene pahempoolse kirjanduse mõjul ägedasti halvustatud. Ometi ei ole see väikekodanlus, kõigile ta vigadele vaatamata, iganeski teostanud selliseid vägivallaakte ega veerema pannud sääraseid hävituslaineid, nagu seda on teinud ta sõimajad maailmaparandajate leerist vabaduse, vendluse ja võrdsuse lipukirja all.
Väikelinna moosekant, 1946, lk. 9.
Riigikontrolör

Riigikontrolör on Eesti Riigikontrolli juht.
Riigikontrolöri nimetab ametisse ja vabastab ametist presidendi ettepanekul Riigikogu. Riigikontrolöri ametiaeg on viis aastat.

Riigikontrolöride loend

Esimene riigikontrolör pärast Riigikontrolli loomist aastal 1918 oli Aleksander Oinas. Seejärel olid riigikontrolöri ametis Kaarel Eenpalu, Johannes Friedrich Zimmermann ja Karl Johannes Soonpää. 1944. aastal nimetas Jüri Uluots riigikontrolöri kohusetäitjaks Oskar Gustavsoni.
Pärast Riigikontrolli taasloomist 1990. aastal sai riigikontrolöriks Hindrek Meri ning 1998. aastal Juhan Parts. Alates 2003. aastast oli riigikontrolör Mihkel Oviir, kes valiti ametisse tagasi ka 2008. aastal. 26. märtsil 2013 valiti Riigikontrolöriks Alar Karis. 7. märtsil 2018 valis Riigikogu ametisse uue riigikontrolöri, Janar Holmi, kes alustas tööd sama aasta 9. aprillil.
Wenzendorf

Vald

Valla 5 peamist küla on Wenzendorf, Wennerstorf, Klauenburg, Dierstorf ja Dierstorf-Heide.
Wenzendorf on suurim jõulupuude kasvatuspiirkond Põhja-Saksamaal.

Wenzendorfi küla

Wenzendorfi küla asub umbes 25 km Hamburgist edelas.

Lennuväli

Wenzendorfi lennuväli asub umbes 2 km peamisest külast kagus.

Praegune kasutus

Täna on lennuväli palju väiksema suurusega. Sellel on üks 750 m pikk mururada ja seal tegutseb purilennuklubi Airbus HFB.
Mõned vanad tehasehooned on muudetud vanadekoduks.
Suurtükiväepataljon (Eesti kaitsevägi)

Väljaõpe ja tegevus

Pataljoni rahuaegseks põhiülesandeks on suurtükiväe alane väljaõpe. Peamiselt õpetatakse välja ajateenijatest reservväelasi ja korraldatakse reservõppekogunemisi reservväelastele.

Õppused

Igal aastal toimuvad kevadel lahinglaskmised haubitsatest. Lisaks toimub väljaõppe käigus lahinglaskmine käsitulirelvadest. Kevadel toimuvad pataljoniõppused ja osaletakse maaväe õppusel Kevadtorm. 
Reservväelastele toimuvad oskuste meeldetuletamiseks reservõppekogunemised, mille käigus viiakse läbi ka lahinglaskmisi. Suurim õppekogunemine (formeeriti terve 1 sõjaaja pataljon) toimus kaitseväe õppuse "Siil 2015" raames.

Traditsioonid

Suurtükiväepataljonis on kombeks tähistada 4. detsembril suurtükiväelaste kaitsepühaku Püha Barbara päeva. 
Nooremallohvitseride allohvitseriks ristimine toimub Rakvere linnuses. 
Reservohvitseridele ja -allohvitseridele korraldatakse kord aastas suurtükiväeteemalist kutsevõistlust "Põhisuund".

Asutamine

1917. aasta detsembris koondusid 98 Eesti rahvusest suurtükiväelast Soomes, et sõita kodumaale. 26. detsembril 1917 (vana kalendri järgi 13.12) ilmus käskkiri nr 251 1. Eesti jalaväe polgule, milles on kirjas: Kõik suurtükiväelased kõikidest Eesti polkudest ja Eesti tagavara pataljonist eraldada ja üleviia 1-sse Eesti jalaväe polku. 1. Eesti jalaväe polgu ülemal moodustada suurtükiväelastest eriline komando. Komando eesmärk – olla kaadriks Eesti suurtükiväe formeerimisel. 
16. jaanuaril 1918 (vana kalendri järgi 03.01.1918) sai alampolkovnik Andres Larka Ülemkomiteelt ettekirjutise nr 62, sõita Haapsallu, asuda seal 1. Eesti suurtükiväe brigaadi ülema kohustesse ja alustada brigaadi formeerimist. 
1. Eesti suurtükiväe brigaadi tegevus jagunes kaheks perioodiks: 13.12.1917 – 22.02.1918 ja 24.02.1918 – 05.03.1918. 
Esimesel perioodil lõpetas üksuse tegevuse Eesti tööliste ja sõjaväelaste täidesaatev komitee, teisel Saksa okupatsioonivõimud.

Taasasutamine

1997/1998 kinkis Soome Vabariik Eestile ühe pataljoni jagu suurtükiväerelvi H61-37 koos varustusega. Väeosa taasasutati kaitseväes Vabariigi Valitsuse otsusega 20.03.1998 Tapal ja kandis esialgset nimetust (1.) Suurtükiväegrupp. Esimesed ajateenijatest suurtükiväelased võeti teenistusse aprillis 1998. Kuni 2002. aastani oldi sunnitud kaudtulelaskmisi läbi viima Soomes, sest kodumaal puudus korralik polügoon. Otselaskmisi saadi läbi viia Eestis. Esimesed kaudtulelaskmised viidi Eestis läbi 2004 Sirgalas. 
2003–2004 hangiti 120 miljoni Eesti krooni eest Saksamaalt FH-70 suurtükiväepataljoni relvad koos varustuse ja tehnikaga. 2004. aasta algul liideti Suurtükiväegrupp Tapa väljaõppekeskuse koosseisu, seejärel 2008. aastal Kirde kaitseringkonna koosseisu. Alates jaanuarist 2009 on väeosa nimi suurtükiväepataljon. 2014. aasta suvest on suurtükiväepataljon seoses kaitseväe ümberkorraldamisega 1. jalaväebrigaadi koosseisus.
Kanepbanaan

Lehed

Lehelabad on piklikud, tipu suunas kitsenevad, 1,5–2 m pikkused, 40–50 cm laiused, otsast kitsad ja tömbid, aluse juures ümarad. Lehe pooled on aluse juures ebavõrdsed. Keskrood on roheline nagu lehelaba. Leherootsud on 40–50 cm pikkused, tugevapoolsed ja kõvad.

Õied

Õisikuraag on paljas või kergelt udemetes. Kandelehed on rohelised, kuni 50 cm pikkused, väga teravad. Alumised õied on emasõied, ülemised isasõied. 
Emasõisi on kandelehe kohta umbes 10 kahes reas. Sigimik on 5 cm pikkune, roheline, paljas.

Ebavars

Nagu teistelgi banaanidel, moodustavad üksteise sisse keerdunud lehetuped toruja ebavarre. Ebavarred on 2,5–4 m kõrgused. Nende läbimõõt on aluse juures 15–20 cm. Nad on rohelised või lillakad, alt võivad olla isegi mustad. Lehetuppedel ja leherootsudel puudub vaha.

Levik

Kanepbanaan on pärit Filipiinidelt ja Kalimantanilt, kultuurtaimena kasvatatakse ka mujal troopikas, sealhulgas Malaisias, Austraalias, Aafrikas, Costa Ricas jm.

Kasutamine

Kanepbanaani on kultuurtaimena hakatud kasvatama Filipiinidel 16. sajandil. Praegu on tal mõnel pool suur tähtsus, sest temast saadakse tugevat ja vastupidavat tekstiilikiudu manillat. Seda kiudu, mille pikkus ulatub 2 meetrini, saadakse alates taime kolmandast eluaastast ebavarrest ja leherootsude servadest. Kiud eemaldatakse mehaaniliselt lehtede välispinnalt.
Teaduste Akadeemia Kirjastus

Teaduste Akadeemia Kirjastus (inglise Estonian Academy Publishers) on Eesti Teaduste Akadeemia juures asuv kirjastus.
Mac App Store

Apple'i kasutus

Esimene operatsioonisüsteem, mis Mac App Store'is ilmus Apple'i poolt, oli Mac OS X Lion. Operatsioonisüsteemi ei müüdud poodides ega ka DVD-l nagu selle järglasi.
Apple müüb Mac App Store's ka oma tarkvara.
Alates OS X Mountain Lion-ist väljastab Apple ka uuendusi operatsioonisüsteemile.

Ajalugu

Mac App Store'is oli väljalaskekuupäeval (6. jaanuar 2010) üle tuhande rakenduse. Sealsamas oli ka iLife ja iWork. Kõige populaarsemad rakendused olid "Angry Birds", Twitter for Mac, Things ja Flight Control.
OS X Mountain Lionis tutvustas Apple virtuaalset üllatusmuna. See oli esimene üllatusmuna pärast seda, kui Steve Jobs oli keelanud üllatusmunad Apple'i toodetes. Üllatusmuna seisnes selles, et kui mõni rakendus laaditi alla ja mindi rakenduste kohvrisse, oli seal rakenduse allalaadimise ajana kirjas 24. jaanuar 1984 kell 02:00. See oli kuupäev ja kellaaeg, mil müüki läks esimene Macintosh.
Phạm Lê Thảo Nguyên

Phạm Lê Thảo Nguyên (sündinud 7. detsembril 1987) on vietnami maletaja, naiste suurmeister (2011). 
Phạm on 2010. aasta Vietnami naiste malemeister. 2011. aastal Mashhadis toimunud Aasia naiste malemeistrivõistlustel võitis ta Harika Dronavalli järel teise koha. Ta võttis Vietnami naiskonna koosseisus osa viiest naiste maleolümpiast (2008–2016). 2010. aastal maleolümpial Hantõ-Mansiiskis võitis ta individuaalse pronksmedali. 
Võitnud FIDE tsooniturniiri pääses Phạm 2017. aastal naiste maailmameistrivõistlustele Teheranis (64 osavõtjaga turniir). Seal võitis ta teises ringis Aleksandra Gorjatškinat, kuid kaheksandikfinaalis kaotas Anna Muzõtšukile.
Phạm sai FIDE-lt 2009. aastal naiste rahvusvahelise meistri, 2011. aastal naiste suurmeistri ja 2013. aastal rahvusvahelise meistri nimetuse. 
Ta on abielus malesuurmeistri Nguyễn Ngọc Trường Sơniga.
Bjurholmi vald

Ajalugu

1808. aastal moodustati Bjurholmi kihelkond, mille alal 1862. aastal loodi samanimeline vald. 1974 liideti Vännäsi vallaga, kuid 1983. aastal eraldati taas omaette vallaks.
Suu laulab, süda läigib

"Suu laulab, süda läigib" on ansambli Singer Vinger 2012 ilmunud stuudioalbum.
Albumi tootis Hitivabrik. Album oli 2012. aasta Eesti plaadimüügi edetabelis 39. kohal.
Jeffersoni maakond (Tennessee)

Jeffersoni maakond (Jefferson County) on maakond USA-s Tennessee osariigis. Geograafilised koordinaadid on 36° 03′ N, 83° 26′ W
Maakonna halduskeskus on Dandridge ja suurim linn Jefferson City.
Maakonna pindala on 814 km², millest 105 km² moodustab veepindala.
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 51 722. Aastal 2000 oli elanike arv 44 294.

Ajalugu

Jeffersoni maakond moodustati 11. juunil 1792. aastal Graingeri maakondi maakonna osast. Maakond sai nime kolmanda Ameerika Ühendriikide presidendi Thomas Jeffersoni järgi.
Vesijuus

Vesijuus (Ulothrix zonata) on hulkrakne rohevetikas. 
Vesijuus elab rühmadena jahedaveelistes ojades ja jõgedes, kinnitudes kas veepõhja või seal olevatele objektidele. Üksiku niidi läbimõõt on 0,01–0,045 mm.
Vetikas paljuneb nii vegetatiivselt kui ka suguliselt.
Vesijuus mängib tähtsat rolli veekogude isepuhastussüsteemis. Toitaineterikkas veekogus ta ei kasva.
Karl Algvere

Karl Viktor Algvere (enne eestistamist Karl Viktor Ahlberg, ka Karl Viktor Alberg; 20. jaanuar 1907 Muuga – 29. märts 1973 Stockholm) oli eesti metsamees ja metsateadlane.
Ta lõpetas aastal 1925 Tallinna Reaalkooli ja aastal 1932 Tartu Ülikooli metsanduse erialal. Ta oli korporatsiooni Fraternitas Estica liige.
Ta oli aastatel 1929–1932 abimetsaülemaks Põltsamaal, aastatel 1932–1934 Amblas. Aastatel 1934–1944 oli ta metsaülemaks Permisküla, Paunkülas ja Märjamaal.
Lahkus aastal 1944 Rootsi. Aastatel 1946–1962 töötas ta Riigimetsade Valitsuses ametnikuna. Aastatel 1948–1949 oli ta teaduriks Syracuse'i ülikoolis USA-s, kaitses seal aastal 1950 magistritööd. Aastal 1967 kaitses Rootsi Metsandusülikoolis doktoritööd. Aastatel 1946–1962 oli ta Rootsi Metsandusülikooli dotsent. Aastal 1972 pidas külalisprofessorina USA-s loenguid. Ta oli USA Teadusfondi korrespondentliige. Ta avaldas 35 teadustrükist.

Isiklikku

Tema poeg Peep Algvere on silmaarst.
M109

Ajalugu

M109 on valmistatud USAs 1953–1960 liikursuurtüki M44 järeltulijana. Paralleelselt töötati välja ka 105 mm versioon M108, mis ei osutunud aga väga efektiivseks. Tootmine algas 1962 ja relvastusse võeti haubits järgneval aastal. Kokku on toodetud 9205 M109 tüüpi haubitsat ja tema modifikatsiooni. Tuleristsed sai M109 Vietnami sõjas, kus osutus väga efektiivseks just tänu ringsele laskesektorile. Hiljem on M109 osalenud tänu suurele toodanguarvule ja rohkele ekspordile paljudes lokaalsetes sõdades. Relva on palju moderniseeritud. Algne 23-kaliibriline raud on vahetatud 39-kaliibrilise vastu, täiustatud on sihtimis- ja laadimissüsteeme. Tootmine lõpetati täielikult 2003.
Euroopas ja NATO-s on hakatud lahingukõlbulikku, kuid moraalselt siiski vananenud M109-t välja vahetama. Üks järeltulijaid on saksa PzH 2000, Suurbritannias aga AS-90.