John Frusciante

Lapsepõlv

Frusciante sündis Queensis New Yorgis kuid kolis 12-aastaselt Los Angelesse. Tema isa, John Frusciante seenior, oli pianist, ning ema, Gail, oli laulja, kes loobus karjäärist, et olla kodus ja hoolitseda laste eest. Gaili ja tema koori hääli kasutati Red Hot Chili Peppersi laulus "Under the Bridge".
Frusciante pere kolis pärast seda Tucsonisse, Arizonasse ja seejärel Floridasse. Pärast vanemate lahutamist kolis Frusciante koos emaga Santa Monicasse California osariigis. Artistid, kellest John vaimustusse sattus, olid Jimi Hendrix, The Others, Black Flag, Captain Beefheart ja Frank Zappa. Needsamad artistid mängisid suurt osa tema muusikukarjääris.
Juba teismelisena oli Frusciante kindel, et ta on kitarril osav ja temast saab rock'n'roll'i täht. Ta on alates lapsepõlvest kuulnud oma peas hääli, kellele ta vihjab kui vaimudele. Ta on öelnud, et vaimud ütlesid talle, et temast saab rokk-kitarrist juba enne, kui ta üldse aru sai, mida rokkstaariks olemine tähendab. Ta lahkus keskkoolist 16-aastaselt oma vanemate nõusolekul ja toetusel. Ta kolis eraldi korterisse, et keskenduda muusikale ja saada paremaks kitarristiks.

Red Hot Chili Peppers

Esimest korda nägi Frusciante RHCP-d kontserdil siis, kui ta oli 15-aastane. Temast sai pühendunud fänn, kuid eriti originaalkitarrist Hillel Slovaki austaja. Frusciante õppis pühendunult RHCP kolme esimese albumi kitarri- ja bassipartiisid.
Frusciante sai tuttavaks D. H. Peligroga (Dead Kennedysi trummar) 1988. aasta algul. Nad jämmisid koos lugematu hulk kordi. Peligro kutsus Flea (Red Hot Chili Peppersi bassist) koos nendega jämmima mitmel korral. Frusciantel ja Fleal tekkis kohe omavaheline muusikaline keemia ja nende esimesest jämmist võis tõenäoliselt sündida "Nobody Weird Like Me" (lugu plaadilt "Mother's Milk") loo käik, on Flea öelnud.
Umbes samal ajal oli Frusciante mõelnud, et võiks proovida saada Frank Zappa bändi, kuid hülgas need mõtted enne katsete finaali, kuna Zappa keelas oma muusikute seas illegaalsete narkootikumide kasutamist. Ühes intervjuus on Frusciante öelnud: "Mulle jõudis kohale, et ma tahtsin olla rokkstaar, proovida narkootikume ja saada tüdrukuid ja ma sain aru, et ma ei saa seda teha, kui ma Zappa bändis olen."
Hillel Slovak, RHCP tolleaegne kitarrist, suri heroiini üledoosi tõttu aastal 1988. Trummar Jack Irons ei suutnud sõbra surmaga leppida ja lahkus bändist. Sellega jäi bändi kaks tühja kohta. Bassist Flea ja laulja Anthony Kiedis otsustasid siiski muusikatööstuses jätkata. Flea oli vaimustutses Frusciante tehnikast ja osavusest ning kuna bänd vajas hädasti uut kitarristi (vahepealne Hilleli asenduskitarrist, Duane "Blackbird" McKnight, ei suutnud bändiga ühist keemiat luua), kutsus Flea Anthony Kiedise vaatama, kuidas Frusciante mängib. See oli üksmeelne otsus: Frusciante on bändis. Frusciante pidi samal ajal kirjutama alla lepingu Thelonious Monsteriga (oli nendega juba kaks nädalat mänginud), kuid ootamatu vastuvõtu tõttu loobus ta lepingu allakirjutamisest. Trummar Chad Smith tuli bändi kaks nädalat enne ühise plaadi salvestamist.
Kui Frusciantelt hiljem küsiti RHCP-le kiire lubaduse andmise kohta, vastas ta ülemeeliku vaimustusega, et tal olid saapajäljed toaseinal 1,5 meetri kõrgusel veel mitu kuud pärast bändiga liitumist.

"Mother's Milk"

Varsti, aastal 1989, lindistaski Frusciante oma esimese albumi Red Hot Chili Peppersiga – "Mother's Milk". Produtsendiks oli Michael Beinhorn, album ei jäänud kaugele funky-stiilist, mis oli omane ka kolmele esimesele albumile. Frusciante mängustiil oli meeletult Hillel Slovaki stiilit mõjutatud. Frusciante ja Beinhorn tihti lugu vaidlesid ta kitarritooni ja kitarrikihtide üle. Frusciante personaalne stiil ei olnud selleks ajaks veel välja kujunenud ja ei olnud sedavõrd kompleksne ja mitmekesine, milleks ta hiljem kujunes.
"Mother's Milk" oli RHCP esimene kuldplaat. See sisaldas Stevie Wonderi kaverit loost "Higher Ground" ja lugu "Knock Me Down", mis iseloomustas bändi kasvavat muusikalist keerukust. Loo sõnad kirjutas Kiedis, mõjutatuna Hillel Slovaki surmast. Laulusõnad oli üleskutse kõikidele mitte laskma oma sõpradel üle piiri minna. Kitarriosa kirjutas Frusciante kui ta oli vaid 18-aastane. "Mother's Milk" näitas kui erakordne keemia oli Frusciantel bändiga.

"Blood Sugar Sex Magik"

RHCP järgmise albumi, Blood Sugar Sex Magik, lindistuseks kontakteeruti Rick Rubiniga. Lindistuse ajaks eraldus bänd ülejäänud maailmas ja elasid Rick Rubini villas, välja arvatud trummar Chad Smith. Kui Anthony ja Rubin suhtlesid mingil määral välismaailmaga, siis Frusciante ja Flea jäid terveks ajaks majja. Blood Sugar Sex Magiku lindistuse protsess on salvestatud 1991. aasta RHCP dokumentaalis nimega "Funky Monks" (Gavin Bowdeni juhatusel). BSSM oli esimene album, mis lindistati Warneri all ning sellega oli katkestatud leping EMI-ga.
Umbes sel ajal tegi John koostööd Flea ja Jane's Addictioni trummari Stephen Perkinsiga, nime all Three Amoebas. Nad lindistasid 10–15 tunni jagu muusikat, kuid see materjal ei ole avalikustatud.

Lahkumine RHCP-st ja järgnev sõltuvus narkootikumidest

Blood Sugar Sex Magiku märkimisväärne ja ootamatu edu tõi kaasa selle, et Frusciante hakkas vihkama bändi edustaatust. Ta tunnistas, et oli esialgu nautinud bändi hedonistlikku olemust, kuid "20. eluaastaks hakkasin ma asja õigesti tegema, vaatama seda kui kunsti, mitte kui pidutsemist ja tüdrukute saamist. Selle tasakaalustuseks pidin ma olema eriti tagasihoidlik ja eriti anti-rokkstaar." Frusciante on hiljem öelnud, et bändi tõus populaarsusesse oli "liiga kõrge, liiga kauge, liiga ruttu. Tundus, et kõik toimub korraga ja ma ei suutnud sellega kohaneda." 1992. aasta 7. mail, pärast Tokyo kontserti, lahkus Frusciante bändist, mis tundus olevat lõplik.
Ta hakkas kasutama narkootikume ning ka Kiedis oli pärast 5-aastast puhas olekut uuesti tarbima hakanud. Noor Frusciante oli inspireeritud narkootikumide pruukimisest, sest ta vaatas teisi kui oma iidoleid. Ühes intervjuus on ta öelnud: "Tüübid, kes pruukisid kanepit, tundusid mulle täiesti luuseritena. Ma harjutasin 10–15 tundi päevas kitarri. Mulle tundus, et ma ei suuda ennast kunagi väljendada. Kui ma sain teada, et Flea oli igal kontserdil pilves, inspireeris see mindki pruukima hakkama." Pärast lahkumist ütles Frusciante bändile, et pressile võib öelda, et ta läks lihtsalt hulluks.
Frusciante vajus sügavasse depressiooni, ei suutnud kirjutada muusikat ega mängida kitarri. Mõne aja keskendus ta maalimisele ning lindistas 4-trackil erinevaid lugusid, mida ta RHCP-s olles oli kirjutanud. Ta hakkas tarbima heroiini ning sellest kujunes eluohtlik 4-aastane sõltuvus, muutumaks inimlaibaks, olles ühe jalaga hauas.
Frusciante on hiljem öelnud: "Kui ma alguses otsustasin sõltlaseks hakata, oli see täiesti selge otsus. Ma olin väga kurb ja kui ma pilves olin, tundsin ma end alati õnnelikuna, seega ma atvasin et ma peaksin koguaeg pilves olema. Ma ei tundnud ennast kunagi süüdi – ma olin alati uhke sõltlaseks olemise üle."
Artikkel, mis ilmus 1996. aastal New Times LA-s, kirjeldas Frusciantet kui skeletti kaetud nahaga. Oma sõltuvuste kõrghetkel ta oleks peaaegu surnud vereinfektsiooni tõttu. Ta käevartele tekkisid armid, sest ta süstis heroiini ja kokaiini ebaõigelt, jättes järele püsivad mädapaised. Ta Hollywood Hillsi kodu seinad lagunesid ja olid kaetud grafitiga. Hiljem põles maja tulekahju tõttu maha.
Sel ajal külastasid näitleja Johnny Depp ja Gibby Haynes (Butthole Surfers) ning filmisid majas toimuvat ja Frusciante olukorda ning panid sellele lühifilmile nimeks "Stuff".

"Niandra Lades and Usually Just a T-Shirt"

Frusciante hakkas oma esimest sooloalbumit "Niandra Lades and Usually Just a T-Shirt" kirjutama aastal 1992, vahetult enne bändist lahkumist. Poelettidele jõudis see alles märtsis 1994 American Recordsi all. Frusciante osales produtseerimises, lauldes ja mängides peaaegu kõik instrumendid ise.
See album märgistab Frusciante lo-fi stiilis soolotööde algust, mis on domineeriv ka tema hilisemas loomingus. Paljud lood sisaldasid psühhedeelseid kitarrisaunde ja imelikke efekte, näiteks tagurpidised instrumentaallood ja vokaali kiiremaks või aeglasemaks seadmine. Frusciante laulmine albumil oli väga toores ja tihtilugu ka üsna arusaamatu.
Kaks nime vihjasid esimesele ja teisele plaadile duubelalbumist, mõlemal plaadil oli täiesti erinev saund. "Niandra Lades" oli sarnasem ta varasema loominguga, kuid siiski erines sellest, mida ta Chili Peppersiga tegi. Idiosünkraatsed lood, nagu näiteks "Your Pussy's Glued to a Building on Fire" ja "Running Away Into You", rõhutasid eriti kontrasti. Niandra sisaldas ka kaverit Bad Brainsi "Big Takeoverist". "Usually Just a T-Shirt" sisaldas abstraktsemaid teoseid ning sellel oli palju instrumentaallugusid, millest vähestel oli traditsiooniliste lugude struktuur. Kõik laulud sellel plaadil on ilma nimeta.
Frusciante väitis, et muusika on kink tema vaimudelt, kes sageli räägivad temaga. Ta ütles vaimude kohta: "Mul oli nii hea meel, et keegi mulle külla tuli. Ma tegin neile süüa. Kui nad lahkusid, ma nutsin."

"Smile From the Streets You Hold"

Frusciante 1997. aasta sooloalbum "Smile From the Streets You Hold" anti välja selleks, et ta saaks raha narkootikumide jaoks – seda on Frusciante ise öelnud. Hiljem likvideeriti see turult Frusciante enda poolt. See oli kirjutatud ja lindistatud vägagi "Niandra Ladesi" stiilis: lo-fi, õhkõrna ja ebakindla kitarrimänguga ja toore, kirgliku vokaaliga, mis kohati on arusaamatu. River Phoenix, kes on lahkunud elavate kirjast, laulis kahes loos – "Well, I've Been" ja "Height Down", mängides viimasel ka kitarri. Frusciante on lubanud, et kunagi annab ta selle albumi uuesti välja.

Tagasitulek

Aastal 1997 loobus narkootikumidest täielikult ning otsustas puhtaks saada ja paraneda. Osa ravimisest hõlmas tema hammaste väljatõmbamist ning nende asendamist implantaatidega, et vältida infektsiooni.
Järgnevatel aastatel hakkas ta elama spirituaalsemalt ja askeetlikumalt. Ta muutis oma dieeti ja harjutas joogat. Tema suhtumine narkootikumidesse muutus täielikult: "Ma ei tunne vajadust narkootikume pruukida. Ma tunnen ennast praegu palju rohkem pilves selle oleku pärast, millesse inimene võib sattuda, kui ta pühendab ennast millelegi, mida ta väga armastab. Ma isegi ei kaalu nende võtmist, nad on täiesti mõttetud. Püüdes saada parimaks muusikuks, süües tervislikku toitu ja tehes joogat tunnen ma ennast palju rohkem pilves kui ma tundsin viimaste narkootikumide tarbimise aastate jooksul."
Hoolimata oma piinarikkast kogemusest sõltlasena, on Frusciante mitmes intervjuus öelnud, et ta ei suhtu sellesse aega kui pimedasse perioodi. "Ma ei vaata seda nii. See oli periood, kui ma õppisin, kui ma sain omal pea selgeks kõige suhtes mida mul oli vaja teada. Ma väga hindan seda perioodi oma elus," ütles ta 2006. aasta intervjuus.
Muusikaliselt hakkas ta järgmistel albumitel kaugenema oma kitarrivirtuooside mõjutustest, proovides erinevaid new-wave saunde, akordivahetusi ja toone ning vähendades oma hard- ja heavy metal soolosid. Californicationi ajal oli Frusciante mõjutatud muusikutest ja bändidest, keda ta sel ajal kuulas. Nendeks olid Matthew Ashman Bow Wow Wow'st, Bernard Sumner New Orderist ning 1980ndate bändi The Cure teosed.