google/wiki40b huggingface dataset:
Pigihuul

Metsapuude haigustekitajatena

Pigihuule perekonna seeneliigid tõvestavad mitmeid taimi, eelistades sugukonna männilised perekondi. Tuntuimaks metsa seenpatogeeniks on tõve-pigihuul.
Mari Rääk

Mari Rääk (28. oktoober 1907 Tarvastu – 28. august 1986 Tartu) oli eesti keraamik ja metallikunstnik.

Elulugu

Mari Rääk õppis keraamikat professor Géza Jakó õpilasena Riigi Kunsttööstuskoolis aastatel 1925–1928. 1936. aastal lõpetas rakenduskunstniku tunnistusega Keraamika Tööstuskooli. Aastatel 1938–1940 õppis ta skulptuuri Riigi Kõrgemas Kunstikoolis, aastatel 1945–1948 Tartu Riiklikus Kunstiinstituudis.
1930. aastatel hakkas ta Eestis esimesena maalima keraamikat saviglasuuridega.
1936. aastal asus ta tööle Jüri Jüriloo asutatud Eesti I Portselanitööstuse keraamikatöökotta.
Ta on maetud Tartu Raadi kalmistule.

Looming

Mari Räägu keraamikat on esile tõstetud vormi pehmuse ja tundlikkuse, glasuuride ilu ja kompositsiooni täiuslikkuse poolest.
Metallehistöös ehete valmistamisel kasutas ta tehnikana hõbe- ja vaskpleki kohrutamist, peamisteks dekoorimotiivideks olid inimene ja loodus.
Honoré de Balzac

Lapsepõlv ja noorusaastad

Balzaci karm ema lasi lapsel kasvada endast eemal ning Balzac kannatas selle tõttu. Aastast 1807 kuni aastani 1813 ei käinud Balzac kolledžist kordagi kodus perekonna juures.
Balzac alustas juuraõpinguid, kuid olles veendunud oma kirjanduslikus andes, hakkas kahekümneaastaselt ka kirjutama. Õele tunnistas Balzac, et ei ihka muud, kui saada kuulsaks ning olla armastatud.

Balzac kui kirjanik

Balzaci kujunemisel kirjanikuks mängis olulist osa Laure de Berny, Balzacist 22 aastat vanem sõbratar.
Balzac oli ühtaegu nii varane anne kui ka hiline debüteerija: esimene tema nime kandev teos ilmus alles 1829. aastal ("Šuaanid"), kuid ta oli varjunimede all (näiteks "lord R'Hoone") avaldanud kergemaid romaane juba alates 1821. aastast.
Innukast majandustegevusest enne 1829. aastat jäi Balzacile terveks eluks kaela hulk võlgu.
Balzac kirjutas umbes 20 aasta jooksul üle 80 teose, millest suur osa koondub "Inimlikuks komöödiaks" (lõpliku kava esitas Balzac kirjastustele 1841. aastal; 137 planeeritud teosest sai kirjanik valmis 90). Teosed grupeeris Balzac vastavalt tegevuspaigale: stseenid maaelust, stseenid provintsielust, stseenid elust Pariisis, stseenid poliitikaelust. Kõik 3000 tegelast, kes erinevates romaanides esile kerkivad, tegutsevad restauratsiooni (1815–1830) ja Juulimonarhia (1830–1848) ajal.
Balzaci romaanid sisaldavad pikki kirjeldusi: hoolega meditsiini (pseudo)teooriaid jälgiv kirjanik oli veendunud, et inimest ümbritsev keskkond on tema mõtete materiaalne peegeldus. Inimesi paneb tegutsema raha- ja võimuiha. Palavikulise kirjutamise (1834. aastal ilmunud "Isa Goriot" olevat kirjutatud kolme ööpäevaga) kõrval jõudis ammendamatu energiaga mees elada ka seltskonnaelu, reisida ning edutult poliitikaga tegelda.
1829. aastal ilmus "Abielu füsioloogia", mis pälvis naislugejate hulgas suure populaarsuse. Aastal 1830 avaldas Balzac kuuest jutustusest koosneva tsükli "Stseenid eraelust" (sisaldab muuhulgas "Gobsecki", millest sai esimene teos hiiglaslikus "Inimlikus komöödias" ja mis tegi autori hoobilt kuulsaks).
Aastal 1831 ilmus "Šagräännahk", kaasaegseid tavasid tähelepanelikult fikseeriv autobiograafilisi seiku sisaldav teos. See periood on Balzaci elus pillav dändiperiood kõige juurdekuuluvaga kuni livrees teenrite ja isikliku ooperiloožini välja.

Kirjaniku elu lõpuaastad

Aastal 1847 Balzaci tervis halvenes, kuid ta võttis veel ette mitu reisi Ukrainasse.
Aastal 1849, kui tema tervis oli väga halb, reisis ta Venemaale, et külastada rikast Poola maaomanikku Ewelina Hańskat, kellega ta oli olnud kirjavahetuses juba 15 aastat. Nad abiellusid 1850. aastal Berdõtšivis, kolm kuud hiljem Balzac suri.
Balzaci elukäiku on võrreldud tema romaanikangelaste omaga: pikk ettevalmistusaeg, kiire tõus ja edu, mõõdutundetus ning allakäik ja hääbumine.
Eesti Kolhoosiehitus

Taasriigistamine ja erastamine

1980. aastatel hakkasid paljud EKE süsteemi organisatsioonid looma ühisfirmasid ja aktsiaseltse. 1980. aastate teisel poolel moodustas EKE koos soomlastega Tallinnas NSV Liidu esimese ühisfirma ES Sadolin.
Omandireformi seadus 1991. aastal nägi ette, et varem riigi poolt kooperatiivsetele, riiklik-kooperatiivsetele ja ühiskondlikele organisatsioonidele tasuta üle antud vara tagastatakse Eesti Vabariigile (vara taasriigistamine). 
ENSV Ülemnõukogu võttis 4. juunil 1991 vastu kooperatiivsete, riiklik-kooperatiivsete ja ühiskondlike organisatsioonide vara taasriigistamise ja erastamise seaduse, mis otseselt määras, millise korra järgi taasriigistamine toimus. Seaduses fikseeriti põhimõte, et pärast taasriigistamist on EKE süsteem selle vara täieõiguslik peremees, mis pärast taasriigistamist nende omandusse jääb. Seaduses anti tähtaeg, mille jooksul taasriigistamise etapp tuleb lõpule viia: 9 kuud pärast seaduse jõustumist. 
8. oktoobril 1992 kinnitati inventeerimise keskkomisjonid taasriigistatavate ja erastatavate varade kindlaksmääramiseks. EKE süsteemi inventeerimist juhtisid Ehitusministeerium ja Kaubandusministeerium. 1992. aastal kuulusid EKE süsteemi AS Eesti Külaehitus, EKE Liit, AS Haapsalu KEK, OÜ Harju KEK, Hiiumaa KEK, Jõgeva KEK, OÜ "Viruehitus", Mõigu KEK, AS Paide KEK, AS Põlva KEK, AS Pärnu KEK, Rakvere KEK, OÜ Rapla KEK, Saare KEK, Tartu KEK, Elva KEK AS TEK, OÜ Viljandi KEK ja AS Võru KEK, Aravete KETE, AS Palivere EMT, Teadus-tootmiskoondis Desintegraator ja nende allorganisatsioonid.
Eesti Vabariigi Valitsusel oli õigus EKE süsteemi organisatsioonidele põhivahendite müümisel, mahakandmisel ja muude tehingute puhul teha erandeid.
Pärast taasriigistamist erastasid EKE süsteemi aktsiaid peamiselt KEK-ide juhid. Näiteks "Koit Uus ostis Haapsalu KEKi osakutest 75% kokku ja sai suuromanikuks Uuemõisa Investis, kellele kuulus viiendik EKE Investist. Samas anti nn keskuse juhtidele võimalus osta kokku 10%. Edasi ostis näiteks Jaan Kabin aktsiaid kokku ja ka kümnekordse hinnaga." 1992. aastal läks ES Sadolinis 10-protsendiline osalus osaühingu Kilv kätte. Mõne aastaga jäi Kilvas alles kaks osanikku: Jaan Kabin ja Avo Lillemäe, kes on praegu tuntud kui Lemminkäinen Eesti juhatuse esimees. 2004. aastal kuulus Kabinile 6 ja Lillemäele 4% ES Sadolini aktsiatest. Kilv aga saadeti likvideerimisele. (Äripäev 2004)
Palsmane kirikumõis

Palsmane kirikumõis (saksa keeles Pastorat Palzmar, läti keeles Palsmanes mācītājmuiža) oli kirikumõis Liivimaal Valga kreisis Palsmane kihelkonnas. Praeguse haldusjaotuse järgi asub mõisakompleks Läti Smiltene piirkonnas Grundzāle vallas.

Ajalugu

Kirikumõisa asutas 1665. aastal riiginõunik Svante Banér, kes eraldas selleks Rauna mõisast ühe adramaa.

Mõisa suurus

Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 1/2 adramaad, sellele allus 83 mees- ja 104 naishinge.
Rakvere kirikumõis

Rakvere kirikumõis (saksa keeles Pastorat Wesenberg) oli kirikumõis Rakvere kihelkonnas Virumaal. Nüüdisaegse haldusjaotuse järgi jäävad mõisa alad Rakvere linna territooriumile.
Hatten

Tegevused

Turismipürgimustes rõhutatakse piirkonna vabaaja- ja spordivõimalusi. See hõlmab Kirchhatteni kõrval suurt puhkekeskust, kus on bassein, näitus ja muid rajatisi. Paljud külastajad naudivad kanuusõitu piirkonna suurel Hunte jõel. Hatteni lennuväli, Flugplatz Oldenburg-Hatten, sobib väikestele lennukitele. See hõlmab ka lennukooli ja seal saab ka ekskursioone teha.
Piirkonda teenindab ulatuslik ühistranspordisüsteem, mis ühendab piirkondlikke keskusi regulaarsete busside ja rongide (NordWestBahn) sõiduplaanidega. Need pakuvad juurdepääsu silmapaistvatele turismiobjektidele, mis Sandkrugis on sepakunsti- ja trükimuuseumid. Lisaks on Sandhattenis tuntud Euroopa kunstniku Martin McWilliami töökoda, samuti u. 6000-aastane kivikalme.

Hatter Sprudel (allikavesi)

Osenberge ümbrusest ammutatud veele antud nimi on teada, et see on üks puhtamaid allikaid kogu Saksamaal. See ei sisalda olulisi bakterioloogilisi lisandeid, mistõttu pole vaja lisada kloori. Sellest allikast pärit vesi on piisav umbes 60% Suur-Oldenburgi ala vajaduste rahuldamiseks.

Ajalugu

Hattenile või selle sisemisele jaotusele Kirchhattenile omistati 860. aastal esmakordselt nimi "Hatho". Tuletatud germaani Hathus või Hadu murretest, võib sõna olla lõdvalt tõlgendatud "sõda", "sõjajumal" või "õnnelik sõdalane".
Küttide traageldused eksisteerivad kiviajast, samuti hilisematelt germaani hõimudelt ja saksidelt. On teada, et asulad on piirkonnas arenenud osaliselt viljakate põllumajandusmaade arvukuse tõttu.
Eeslinn

Eeslinn oli algses tähenduses linnaosa, mis paiknes väljaspool linnamüüri; hiljem on selle all mõeldud linnasüdamikust väljaspool olevat linnaosa.
Eestis hakkasid eeslinnad tekkima 14. sajandil. Esimene eeslinn oli Tallinna Kalamaja. 
Eeslinnade arengu käigus võivad nad muutuda nt tööstuslinnaosadeks või aedlinnadeks.
Keskvere vald (Pöide kihelkond)

Keskvere vald (saksa keeles Keskfer) oli vald Saaremaal Pöide kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1891 ja siis liideti see vald Uuemõisa vallaga.
Morgiana

Sisu

Filmi tegevus toimub 19. sajandi lõpul. Klára ja Viktorie on õed. Nende isa sureb ja jätab suurema osa pärandusest Klárale. Viktorie on seetõttu solvunud ja lisaks on ta oma õe peale armukade. Viktorie otsustab oma õe aeglaselt toimiva mürgiga vähehaaval ära mürgitada. Naise, kellelt ta mürki ostab, tõukab Viktorie kaljult merre, kuid sel õnnestub siiski veest välja ujuda. Lõpuks aga tulevad Viktorie teod ilmsiks ja ta poob end üles.
Gustaf Evertsson Horn

Vabahärra Gustaf Evertsson Horn af Marienborg (1614 Autise mõis, Lemu, Soome – 27. veebruar 1666 Stade, Bremen-Verden) oli Rootsi sõjaväelane ja riiginõunik. 
Sündis 1614. aasta Issanda taevaminemise pühal feldmarssal Evert Horni (1585–1615) ja Margareta Fincke (surnud 1647) pojana. 
Teenis välja kapteni 1635, koloneli 1640 ja ratsaväekindrali 1647 auastme. 30. aprillil 1651 sai ta koos onupoja, Kuramaa rügemendi ülema Henrik Henriksson Horniga (1618–1693) Rootsi vabahärraks ja immatrikuleeriti 1652. aastal Rootsi rüütelkonda Horn af Marienborg vabahärrasuguvõsana nr 21. Samal aastal ülendati kindralleitnandiks. 
3. oktoobrist 1653 oli ta riiginõunik ning aastatel 1654–1657 Ingerimaa ja Käkisalmi lääni kindralkuberner. Vene-Rootsi sõja ajal sai 1656. aastal kindraliks ja 1658. aastal riigikahurmeistriks. 31. märtsil 1663 ülendati ta feldmarssaliks ja sai Bremen-Verdeni kindralkuberneriks. 
Ta maeti perekonna koori Turu toomkirikus.
Russiinikeelne Vikipeedia

Russiinikeelne Vikipeedia (russiini keeles Русиньска Вікіпедія) on Vikipeedia russiinikeelne versioon.
Russiinikeelne Vikipeedia sai alguse 23. jaanuaril 2011.
Seal on 7193 artiklit, millega see on artiklite arvult 158. keeleversioon.
Stockholmi Eesti Maja

Eesti Maja Stockholmis on rootsieestlaste rajatud Eesti kultuurikeskus Rootsi pealinnas Stockholmis, üks paljudest Eesti Majadest kogu maailmas.

Stockholmi Eesti Maja loomine

Esimene samm keskuse rajamise poole astuti 1954. aastal, mis rajati AB Eesti Maja – Estniska Huset. Oma maja finantseerimiseks ostsid 100 Rootsi krooni maksvaid aktsiaid mitu tuhat eestlast, mitmed ka järelmaksuga.
Esimene Eesti Maja omandati 1958. aastal, see asus aadressil Regeringsgatan 24. Aastal 1970 sundvõõrandas hoone Stockholmi linn kesklinna ümberehituse tõttu.

II Eesti Maja

Uus Eesti Maja osteti 1970. aastal aadressil Wallingatan 32 ja 34. See on 1914. aastal endise Inglise Kiriku krundile ehitatud seitsmekorruseline hoone. Ümberehitus võttis pikalt aega, muuhulgas ka linnavalitsusega kestnud läbirääkimiste tõttu elamurajoonis asuva maja muuotstarbelise kasutusloa saamiseks. Esmalt saadigi vaid luba ehitada teisel korrusel (Rootsi süsteemi järgi esimese korruse) ruumid ümber seltskondlikuks tarbeks ja lasteaiale, esimene osa avati 1971.
Aastatel 1972–1973 rajati kolmandale korrusele korterid, majja asusid mitmed eestlaste organisatsioonid. Aastatel 1973–1974 sisustati keldrikorrusel noorteruumid. Aastal 2002 alustati pööningute väljaehitust seitsmeks korteriks.

Eesti Majas tegutsevad organisatsioonid

Enam kui poole Eesti Maja pinnast hõlmavad seltskondlikud ja bürooruumid. Suurima osa neist moodustab 400 istekohaga Scala Teater. Majas tegutsevad ka Eesti Päevalehe ja Rahvusliku Kontakti toimetus, Stockholmi Eesti Lasteaed, Ettevõtluse Arendamise Sihtasutuse välisesindus, Eesti Kultuuri Koondis, Eesti Instituudi Rootsi esindus, Rootsi Eestlaste Liit, Klubi Estetic, Eesti Evangeeliumi Luteriusu Kiriku Stockholmi Kogudus, 1Office kontorihotell, ettevõtted Selena Oil & Gas, Kavardi Consulting, RM Consulting AB & Partners ning Eesti Üliõpilaste Seltsi ja üliõpilaskorporatsiooni Fraternitas Estica ühiskorter.
Eesti Maja saalis toimuvad kontserdid, koosolekud ja muud üritused, aga seda kasutatakse ka restoranisaalina. Näituseruumis vahelduvad eesti kunstnike või muud Eestiga seotud näitused tavaliselt kahe nädala tagant. Saali ja näituseruumi kõrval asub eesti restoran Ester.
Praeguseks on korporatsioon Fraternitas Estica 370 aktsiaga ka Eesti Maja peaaktsionär.
Piiblihermeneutika

Piiblihermeneutika (piiblitõlgendus) on teadus Piibli teksti mõistmiseks ja tõlgendusviiside (hermeneutika) kasutamise võimalustest.
Piiblihermeneutika rajas 20. sajandil Rudolf Bultmann, tuginedes Wilhelm Dilthey (1833–1911) ja Martin Heideggeri (1889–1976) hermeneutika käsitlustele. Piiblihermeneutika oli 20. sajandi evangeelses teoloogias üks mõjukamaid suundi. R. Bultmani Piibliermeneutika tugineb eksistentsialistlikule filosoofiale.
Rünno Saaremäe

Rünno Saaremäe (27. august 1966 – 12. veebruar 2011) oli eesti näitekirjanik ja ajakirjanik.
Rünno Saaremäe on kirjutanud näidendid "Jaanituli", "Kui Kungla rahvas ...", "Täismäng" ja kahasse venna Üllar Saaremäega näidendi "Käpipuu vennaskond".
Jordan Ayew

Jordan Pierre Ayew (sündinud 11. septembril 1991 Marseille'is, Prantsusmaal) on Ghana jalgpallur. Ta mängib ründajana Premier League'i klubis Crystal Palace ja Ghana jalgpallikoondises.
Ta alustas profikarjääri 2009. aastal kodulinnas Marseille' Olympique'is, kellega mängis Prantsusmaa kõrgliigas kokku viiel hooajal. Hooaja 2013–14 teise poole veetis ta laenul Sochaux-Montbéliardis. Järgmisel hooajal mängis ta Lorientis ning lõi sel hooajal Prantsusmaa kõrgliigas 12 väravat.
Alates hooajast 2015–16on Ajew mänginud Inglismaa liigasüsteemi klubides. Esimesed poolteist aastat mängis ta Aston Villas ja järgmised poolteist aastat Swansea Citys. Hooajal 2018–19 mängib ta laenul Crystal Palace'is.
Ghana jalgpallikoondises tegi ta debüüdi 5. septembril 2010 mängus Svaasimaa vastu. Esimese värava lõi ta koondise särgis 1. juunil 2012 MM-i valikmängus Lesotho vastu. 2015. aasta Aafrika rahvaste karikavõistluste poolfinaalis lõi ta värava Ekvatoriaal-Guinea vastu. 2017. aasta Aafrika rahvaste karikavõistluste veerandfinaalis lõi ta värava Kongo DV vastu. 
Tema isa Abedi Pele oli üks kuulsamaid Aafrika jalgpallureid. Ka tema vennad André ja Ibrahim Ayew on jalgpallurid.
Eesti Meediaorganisatsioonide Liit

Eesti Meediaorganisatsioonide Liit on mittetulundusorganisatsioon, mis koondab Eesti trükimeedia ettevõtete esindusorganisatsioone.
Liit loodi 2011. aasta juunis. Selle liikmed on Eesti Ajalehtede Liit, Eesti Ajakirjade Liit ja Eesti Meediaagentuuride Liit.
Ühena esimestest projektidest kuulutas Eesti Meediaorganisatsioonide Liit välja kava korraldada Eesti Lugejaskonna Uuring, mis annaks tervikliku ülevaate Eesti trükiajakirjanduse lugemistrendidest. Uuringu teostaja 2012–2016 valiti konkursil, mille tähtaeg oli 1. oktoober 2011.
Everhardus

Everhardus oli Kärkna abt 1346. aastal.
20. oktoobril 1346 andis Borchart van Derenleve Paide püha Katariina kirikus teada, et Taani kuningas Valdemar IV on sama aasta 15. augustil vabastanud Eestimaa elanikud nende ustavusvannetest. Kohalviibijana on nimetatud ka Everhardus (Everhardus der veltmoneke en abbet to Valkena).
Vägeva raudteejaam

Vägeva raudteejaam on raudteejaam Jõgevamaal Jõgeva vallas Vägeval.
Vägeval asus varem kaks madalat perrooni pikkusega 125 m. Üleminekul eurokõrgusel ooteplatvormidele ehitati Vägevale teedevaheline perroon pikkusega 35 m. 2018. aasta seisuga peatub Vägeval päevas 8 reisirongi.

Ajalugu

Jaam jäi rajamisel Simuna kihelkond Selli mõisa maadele.
5. juulil 1934 süütas välk Vägeva jaamahoone ja purustas telefoniliini Kiltsist Jõgevani.
Vägeva jaam pandi 1944. aasta septembris Saksa vägede poolt põlema.
Hiljem täitsid jaamahoone funktsiooni raudteelaste elamu 1. korrusel paiknenud ruumid. 
1984. aastal valmis silikaattellistest hoone ehk elektritsentralisatsioonipost, milles asuvad tänini jaama juhtseadmed ja jaamakorraldaja töökoht. Alaliselt seal jaamakorraldaja tänapäeval siiski enam ei viibi.
Tehnoloogiline protsess

Tehnoloogiline protsess (ka tehnoloogiaprotsess, valmistusprotsess) on tootmisprotsessi osa, milles toimub toodetava objekti olukorra (kuju, mõõtmete, omaduste jm) muutumine ja selle muudetud olukorra kindlaks määramine ehk mõõtmine.
Tehakse vahet toorikute tootmise, mehaanilise töötlemise, koostamise jt tehnoloogiliste protsesside vahel.
Tehnoloogilise protsessi läbiviimisel tuleb täita rida abistavaid töövõtteid (tooriku paigaldamine tööpinki, mahavõtmine, tööpingi käivitamine ja seiskamine jne), mis ei muuda tooriku olukorda ja mis seetõttu on abiprotsess.
Sander Loite

Sander "Saans" Loite (sündinud 31. jaanuaril 1985) on eesti muusik. 
Tuntuks on ta saanud Slide-Fifty laulja ja bassimängijana. Oma loomingu peamisteks mõjutajateks peab ta ansambleid Foo Fighters ja blink-182.
Võistlusel Eesti Laul 2010 osaleb ta rühmitusega "DISKO 4000".
Bakeri maakond (Georgia)

Ajalugu

Maakond moodustati 1825. aastal.
George Browne Post

George Browne Post (15. detsember 1837 Manhattan New York – 28. november 1913 Bernardsville New Jersey) oli ameerika arhitekt, kes oli väljaõppinud uusbarokse beaux-arts'i traditsiooni viljelejaid.
Paljud tema kõige iseloomulikumad projektid oli tehtud ärihoonetele, mille uuenenud nõudmised muutsid traditsioonilisi disainilahendusi. Paljud tema valminud ehitistest on tänapäevaks lammutatud, kuna asusid New Yorgi ja teiste linnade kinnisvaraliselt pidevalt arenevates piirkondades ehk ärikeskustes ning olid moderniseerimise käigus haavatavad. Mõned tema nüüdseks kadunud hooned olid oma ajastu maamärgid. 
Tema kaheksakorruseline Equitable Life Assurance Society hoone (1868–1870) oli esimene büroohoone, mis oli mõeldud liftide kasutamiseks. Tema Western Union Telegraph Building (1872–1875) Dey Streeti tänaval Lower Manhattanil oli esimene büroohoone, mis oli kümne korruse kõrgune, ja seega tulevaste kõrghoonete eelkäija. New York World Building (1889–1890) oli mõnda aega kõige kõrgem hoone New Yorgis. Samuti projekteeris ta silmapaistvaid avalikke ja poolavalikke hooneid, mille hulka kuuluvad näiteks New York Stock Exchange Building, Bronx Borough Hall ja Wisconsini osariigi kapitoolium.
Ta oli Ameerika Arhitektide Instituudi VI president aastail 1896–99, ja pälvis selle kuldmedali 1911. aastal.
Alexanderplatz

Alexanderplatz on väljak ja transpordisõlm Berliini kesklinnas Mitte linnarajoonis, Berliini teletorni lähistel. Berliinlased nimetavad seda sageli lihtsalt Alex'iks, viidates sellega kogu piirkonnale, mis jääb Mollstraße ning Spandauer Straße ja Punase raekoja vahele.

Varasem ajalugu

Algselt oli tegemist linna kindlustustest väljapoole jääva kariloomade turuga. Oma nime sai Alexanderplatz Vene keisri Aleksander I järgi, kui tema külaskäigu auks 25. oktoobril 1805 käskis Preisi kuningas Friedrich Wilhelm III turuplatsi ümber nimetada. Oluliseks muutus väljak 19. sajandi lõpul, kui sinna rajati Alexanderplatzi raudteejaam, ning tähtsaks ärikeskuseks arenes paik pärast seda, kui 1904. aastal avati lähedal asuvas turuhallis Hermann Tietzi kaubamaja. Metroojaam praegusel U2 liinil avati Alexanderplatzil 1. juulil 1913. 
Alexanderplatzi kõrgaeg oli 1920. aastatel, kui see oli koos Potsdamer Platziga Berliini ööelu südameks. Sellest inspireerituna ilmus 1929. aastal Alfred Döblini romaan „Berliin, Alexanderplatz”, mille põhjal on valminud kaks filmi – Piel Jutzi linateos 1931. aastal ja Rainer Werner Fassbinderi 15 ja poole tunni pikkune film 1980. aastal. 1920. aasta ümber algas ka väljaku ümberkujundamine vastavalt kasvanud liiklusele. Samuti ehitati raudteeviadukti äärde kaks uut hoonet, 1932. aastal valmisid vastavalt Peter Behrensi plaanidele Alexanderhaus ja Berolinahaus.

Alexanderplatz Ida-Berliini osana

1960. aastatel läbis Alexanderplatz suure ümberkujunduse – seda laiendati osana Ida-Berliini linnasüdame uuenduskavast ning väljak muudeti jalakäijate alaks. Väljaku äärde rajati sel perioodil ka teletorn (Fernsehturm), samuti kujundavad üldilmet 125 meetri kõrgune Park Inn Berlini hotell, maailmakell (keerlev installatsioon, mis näitab kellaaega kogu maailmas) ja Hermann Henselmanni loodud Haus des Lehrers (Õpetajate maja).
1989. aasta 4. novembril Alexanderplatzil toimunud meeleavaldus oli Ida-Saksamaa ajaloo suurim demonstratsioon.

Saksamaa taasühinemise järel

Saksamaa taasühinemise järel on paljusid Alexanderplatzi ümbruse hooneid renoveeritud. Hoolimata trammiliinide sõlmpunkti taastamisest on väljaku üldilme jäänud sotsialismi perioodi meenutavaks. Muuhulgas on alles populaarse kohtumiskohana praegu grafitiga kaetud Rahvaste Sõpruse purskkaev (Brunnen der Völkerfreundschaft). 
1993. aastal valmis ka arenduskava, mis sisaldas mitme pilvelõhkuja ehitamist, kuid seni pole nende ehitamine plaanis, sest puudub nõudlus vastavate pindade järele. Mõned hooned ehitati ümber siiski seoses Kaufhofi kaubamaja rekonstrueerimisega 2004. aastal ja Berliini suurima maa-aluse raudteejaama rajamisega. Läheduses avati 2007. aastal umbes 180 poega Alexi kaubanduskeskus ning 2008. aastast asub Alexanderplatzil Saturni elektroonikapood. 
Paljud ajaloolised hooned asuvad Alexanderplatzi läheduses, sealhulgas linnavalitsuse asukohaks olev Punane raekoda (Rotes Rathaus). Samuti lähikonnas asunud kunagine Ida-Saksamaa parlamendihoone Palast der Republik on praeguseks lammutatud ja sellel kohal kavatsetakse taastada barokne linnaloss (Stadtschloss).
Võlv

Võlv on kaarekujulise ristlõikega ruumiline kandetarind. Valdavalt mõjuvad selles survejõud ja nii nagu kaareski on võlvile iseloomulik horisontaalreaktsioonide olemasolu. Viimaseid võtavad harilikult vastu tõmbid, kontraforsid või seinad. Võlv, erinevalt kaarest, on ruumiline tarind.
Mingi ruumi võlvide süsteemi nimetatakse võlvistikuks.

Tüübid

Lihtsaim võlvitüüp on poolringikujulise ristlõikega silindervõlv ehk aamvõlv. Kahe silindervõlvi ristuval lõikumisel tekkivat võlvi nimetatakse ristvõlviks või ristservjoonvõlviks.
Kontsentriliselt laotud kiviridadega võlvi nimetatakse kuppelvõlviks või domikaalvõlviks.
Roietega toestatud võlvi nimetatakse roidvõlviks, see omakorda võib olla ristroidvõlv (eristatakse nelja- ja kuueosalist ristroidvõlvi) või kuuluda mõnda keerulisema roidestikuga tüüpi, nagu tähtvõlv, võrkvõlv, kärgvõlv või lehvikvõlv.

Vana-ajal

Tellistest laotud võlve hakati kasutama Mesopotaamias vähemalt 4. aastatuhandel eKr. Võlvide leiutamise au kuulub sumeritele. Nende ehituskunsti näide on Uri kuningahauad, kus ruumide laed on võlvitud umbes 3500–3400 eKr. 3000 aastat hiljem leidsid sumerite võlvid mõningat edasiarendamist assüürlaste poolt. Sumerid ladusid toortellisest, assüürlastel sai 8. sajandil eKr põhiliseks ehitusmaterjaliks keraamiline tellis.
Veel mõni sajand edasi ja Mesopotaamia ehituskunst jõudis oma arengu tippu Kaldea riigis (riik eksisteeris lühikest aega – aastatel 625–539 eKr). Babüloni rippuvate aedade ehitustarindite jäänuseid uurides selgitas Robert Koldewey välja, et palee keldriruumide välis- ja siseseintele toetusid võimsad kivivõlvid, mille sildeava oli umbes 2,5 meetrit. Võlvkaarte arhitektuurilt teist sellist tarindit ei olnud üheski Vana Maailma riigis. Babüloni tähtsaima värava Ištari 9 meetri kõrgune ja 4,5-meetrise sildega värav oli kaetud silindervõlviga.
Egiptlased võlvitehnikat ei tundnud, esines küll võlvi algeid ja valevõlve, kuid egiptlased jäid lõpuni truuks oma lihtsale talasüsteemile. Euroopa mandril Etruurias jõudsid etruskid 3. sajandil eKr lukukiviga kiilvõlvi ehitamise oskusteni. Üks neist on tänaseni säilinud – Porta Marzia värav Perugia linnas Umbrias.

Antiikajal

Antiikajal Kreekas leidsid võlvid vähe kasutust, erinevalt Roomast, kus ehitati rohkesti võlvtarindeid. Alustati lihtsamast silindervõlvist ja võlvitehnika arenedes jõuti kuppelvõlvideni välja.