google/wiki40b huggingface dataset:
Moskva Patriarhaadi Eesti Õigeusu Kirik

Juhtimine

MPEÕK kirikupea tiitel on alates 2000. aastast Tallinna ja kogu Eesti metropoliit. Kiriku põhikirja kohaselt valitakse kirikupea MPEÕK täiskogul ja ta astub ametisse pärast tema ametisse kinnitamist Moskva ja kogu Venemaa patriarhi ning Vene Õigeusu Kiriku Sinodi poolt. Kirikupeal ei ole ametiaega, ta võib ametisse jääda kuni surmani.
MPEÕK kõrgeim haldusorgan on kiriku täiskogu, mille koosseisu kuuluvad kõik MPEÕK palgalised vaimulikud ja üks ilmikute esindaja igast kogudusest. Täiskogu koguneb igal aastal vähemalt korra.
Täiskogude vahelisel ajal juhib kirikut MPEÕK Sinod, mille liikmed valitakse kolmeaastaseks ametiajaks kiriku täiskogul. MPEÕK piiskopid kuuluvad sinodisse automaatselt, valitavaid liikmeid on kokku kuus – neli vaimulike ja kaks ilmikute esindajat. Kirikupea on automaatselt sinodi esimees.
12. mail 2015 valitud sinodi koosseisu kuuluvad: Tallinna ja kogu Eesti metropoliit Kornelius (Jakobs, suri 19. aprillil 2018), Narva ja Peipsiveere piiskop Lazar (Gurkin), ülempreester Oleg Vrona, ülempreester Vitali Gavrilov, munkpreester Iona (Golovastikov), ülempreester Daniel Lepisk, ilmikud Sergei Männik ja Oleg Burdeinõi.

Ajalugu

MPEÕK on moodustatud Eesti Õigeusu Kiriku nime all vastavalt Moskva Patriarhaadi Pühima Sinodi otsusele 11. augustist 1992, millega taasjõustati patriarh Tihhoni 1920. aasta otsus toonasele Eesti õigeusu piiskopkonnale autonoomia (omavalitsuse) andmise kohta.
Reaalselt moodustati MPEÕK alates 1945. aastast Eesti territooriumil tegutsenud Vene Õigeusu Kiriku Tallinna ja Eesti piiskopkonna põhjal. Ajalooliselt ja õiguslikult peab MPEÕK ennast siiski 1920. aastal loodud autonoomse Eesti Õigeusu Kiriku õigusjärglaseks, olles kuulutanud kanooniliselt vigaseks selle kiriku mineku Konstantinoopoli oikumeenilise patriarhi jurisdiktsiooni alla 1923. aastal.
Sellest tulenevalt ollakse tülis ennast sama kiriku õigusjärglaseks pidava ja Eesti võimude poolt sellena 1993. aastal tunnustatud Eesti Apostlik-Õigeusu Kirikuga, mis tegutseb endiselt Konstantinoopoli patriarhi jurisdiktsiooni all. Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku registreerimise tõttu võimude poolt ei saanud MPEÕK ennast registreerida Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku nime all ja keeldus seetõttu aastaid üldse oma tegevuse legaliseerimisest. Alles 2002. aastal jõuti Eesti valitsusega kokkuleppele kiriku registreerimises Moskva Patriarhaadi Eesti Õigeusu Kiriku nime all.

Kogudused ja kirikud

Alates 30. maist 2011 on MPEÕK kogudused jagatud kahe piiskopkonna vahel. Erandi moodustab siinsete koguduste seas Tallinna Aleksander Nevski stavropigiaalne kogudus, mis on Moskva ja kogu Venemaa patriarhi otsealluvuses, kuid mida teenindab MPEÕK vaimulikkond.
Hermani

Ajalugu

Küla ajalugu seostub Hermani ehk Vana-Käsukonna mõisaga (saksa keeles Hermannshof). 1920. aastatel moodustati võõrandatud mõisa aladele Hermani (Vana-Käsukonna) asundus, mis 1977 liideti Käsukonna külaga.
Jaan Grünberg

Elukäik

Jaan Grünberg oli pärit Rannu vallast põllumehe perekonnast. Üldhariduse omandas ta Tartus alg- ja linnakoolis. Isa surma tõttu tuli tal õpingud 1904. aastal lõpetada ning asuda tööle. Grünberg töötas trükiladujana Karl Eduard Söödi trükikojas ning metallpärgade kujundajana, õppides töö kõrvalt Kristjan Raua stuudios joonistamist ja maalimist. 
Pärast Vabadussõjas osalemist alustas 1920. aastal õpinguid Kõrgemas Kunstikoolis Pallas Konrad Mäe õpilasena, tema surma järel 1925 jätkas Ado Vabbe juures. 1926. aastal, pärast lõpetamist sõitis Grünberg kooli stipendiumiga Prantsusmaale, kust külastas koos oma lähedase sõbra Eduard Wiiraltiga Itaaliat. Prantsusmaale jäi ta kuni 1933. aastani, mil naasis kodumaale, kus oli konkursil osaledes saanud abiõppejõu koha Kõrgemas Kunstikoolis Pallas. Ametisse valiti vaid aastaks, kuid 1935. aastal õnnestus Grünbergil asuda koos Hando Mugastoga graafikaõppejõu kohale.
1937. aastal siirdus Grünberg koos abikaasa ja väikese tütrega taas Pariisi, kuhu jäi 1939. aastani. Pariisi elades võttis ta aktiivselt osa nii kodu- kui välismaistest kunstinäitustest. Teise maailmasõja puhkedes pidi Grünberg välismaalasena Prantsusmaalt lahkuma ning koos Wiiraltiga tulid nad tagasi Eestisse. Mõlemad asusid elama Tallinna ning astusid Eesti Kujutavate Kunstnikkude Keskühingu liikmeks. 1943. aastal tabas Jaan Grünbergi ajuinsult, mille tagajärjel kaotas kunstnik ühest silmast nägemise ning vasak käsi jäi osaliselt halvatuks.
1944. aastal põgenes perekond Rootsi, kus nad elasid Põhja-Rootsis Bollnäsis ning kolisid 1957. aastal Uppsalasse, kus kunstnik 12 aastat hiljem suri.

Looming

Jaan Grünbergi looming koosneb peamiselt impressionistlikus laadis maalitud maastiku- ja lillemaalidest.
Tema esimese Pariisi perioodi looming on peaaegu tundmatu. Naasnud Tartusse, hakkas teda eelkõige huvitama maastikumaal, haruldasemad olid natüürmordid ja aktimaalid. 1930-ndatel kujunes ta Eesti kunstipildis arvestatavaks maastikumaalijaks. 1930-ndate teisel poolel taas Prantsusmaal viibides muutus kunstniku palett heledamaks teda mõjutas sügavalt prantsuse hilisimpressionistlik maalikunst oma värvikesksusega ning selle pitserit kannavad ka tema arvukad monotüüpiad 1930. aastate teisest poolest ja 1940. aastate algusest, millega ta on läinud eesti graafika ajalukku. Jaan Grünberg saavutas selles tehnikas märkimisväärse meisterlikkuse, mida märgati ka Pariisi kunstigaleriides. Ta ei hoolinud seejuures tehnilisest puhtusest, vaid reeglina retušeeris oma monotüüpiaid, pidades kunstilist tulemust tähtsamaks.
Naasnud sõjaaegsesse Eestisse, muutus kunstniku värvikooslus raskepärasemaks ning ajastu ängist mõjutatuna kohati lausa monokroomseks. Äreva aja ja haiguste tõttu, millega kaasnesid nägemishäired, lõi kunstnik viimastel kodumaa aastatel vaid üksikuid teoseid.
Rootsis olid tema loominguks peamiselt väikesemõõdulised õlimaalid, enamasti fantastilised värviimpressioonid looduse motiividel tumerohelistes, sinistes, oranžides ja punastes värvides. Omaette peatükina tõusevad kunstniku hilisloomingus esile tugeva emotsionaalse laenguga nägemuslikud kompositsioonid.

Isiklikku

Tema tütar oli kirjanik Silvi Oja.
Vähehammasmadu

Levila

Neid võib kohata Aasias.
Meedla allikad

Meedla allikad (ka: Mahuse allikad) on allikad Saare maakonnas Kaarma vallas.
Need on kolm tõusuallikat, mille allikalehtrite läbimõõt on kuni 7 m.
Albert Gulk

Albert Gulk (sündinud 17. veebruaril 1969 Antslas) on eesti kunstnik.
Ta lõpetas Tartu Kunstikooli 1988. aastal ja Tartu Ülikooli maaliosakonna 1996. aastal.
Ta osaleb näitustel alates 1988. aastast. Samal aastal asutas ta koos Peeter Alliku, Ilmar Kruusamäe ja Priit Pangsepaga Tartus Kursi koolkonna. 
Alates 1995. aastast kuulub Gulk Eesti Kunstnike Liitu. 
Gulgi töid iseloomustab isikupärane joonistuslaad, milles ta juhindub monumentaalkunsti ja pannooliku esituslaadi reeglitest. Kunstiteadlane Eha Komissarov on öelnud, et Gulgi töötamislaadi kindlus ja veenvus tõstsid ta kohe eesti joonistuse esiridadesse. Gulgi algupärast taidurlikkust toonitab fakt, et kunstnik ei kasuta oma joonistustes modelli ega foto abi ja toetub üksnes oma visuaalse mälu kujunditele.
Gulk on kujundanud lavastusi ja raamatuid, näiteks Heiki Vilepi „Mind oli kaks“.
Albert Gulk on töötanud Tartu Lastekunstikoolis õpetajana, nüüd on ta vabakutseline ja elab Tartus.
Akantusmotiiv

Akantusmotiiv on Vahemere maadel kasvava akantustaime ehk karusõra stiliseeritud vorm, mida on kasutatud kunstis, populaarne ornamendimotiiv antiikkunstist ampiirini ja hiljemgi. Võib esineda kas üksikute lehtedena või siis rütmiliselt rulluva lehtedega väädina (tegemist on ajaloos juba küllaltki varakult kasutatud kunstilise vabadusega, sest looduslikult karusõrg vääte ei moodusta).

Antiikkunstis

Stiliseeritud akantuslehed katsid sammaste karikjaid kapiteele korintose orderis ja komposiitorderis. Samuti esines akantusleht ornamendina friisidel, karniisidel, paneelidel ja konsoolidel nii arhitektuuris kui ka tarbekunstis.

Keskaja kunstis

Bütsantsi kunstis ja romaanikas muutus akantuslehe kujutamine endisest veel palju skemaatilisemaks, kujutis on okkaline, jäik ja ornamentaalne. Siiski esineb itaalia romaanikas siin-seal ka päris elegantset antiikeeskujule lähenevat kujutusviisi, samuti leiab hilisemas gooti kunstis akantuslehtede nõtket ja voolavat kujutamist. Tüüpiline keskaja kunstis on geomeetrilise ornamendi, näiteks pärlvöödi või teemantliistu lisamine leheroodudele. Illumineeritud käsikirjades on akantusleht sage kaunistusmotiiv, kuid sageli on see fantaasiarikkalt pikendatud ja iseendaga põimuma pandud, sellele on vahel lisatud rosetjaid õisi ja lehe eri küljed on värvitud kontrastsetes värvides, näiteks siniseks ja punaseks.

Eesti rahvakultuuris

Eesti rahvakultuuris kasutati seda motiivi sõlgede kaunistamisel.
Minimaalpind

Minimaalpind on geomeetrias pind, mille keskmine kõverus on null. Plateau probleemi järgi on sellise pinna küllalt väikese kinnise joone sisse jääva osa pindala võrreldes teiste sama joont läbivate pindadega minimaalne. Esimese keerulisema minimaalpinna tasandi kõrval avastas 1744 a. Leonhard Euler. Ta tõestas, et katenoidi tasapind on minimaalne pind. Euler avastas ka helikoidi. Kui kahe paralleelse traadist ringi vahele moodustub seebiveest pind on tegemist katenoidi minimaalpinnaga.
Henrique Capriles Radonski

Henrique Capriles Radonski (sündinud 11. juulil 1972 Caracases) on Venezuela poliitik ja jurist.
Ta oli Caracase Baruta linnaosa pea aastatel 2004–2008.
Henrique Capriles Radonski valiti Miranda osariigi kuberneriks 2008. aastal. 2012. aastal kandideeris ta Venezuela presidendivalimistel, kuid jäi alla senisele presidendile Hugo Chávezile. Tema põhisõnum on hariduse valdkonnas.
Miranda osariik on ainuke Venezuela piirkond, mis osaleb PISA programmis.
Henrique Capriles Radonski kandideeris pärast Hugo Chávezi surma presidendivalimistel ja sai 48,98 protsenti häältest. Valimised võitis Nicolás Maduro 50,75 protsendiga häältest.
Kasepää valla vapp

Kasepää valla vapp on Jõgeva maakonna endise Eesti haldusüksuse Kasepää valla vapp.
Vapp kinnitati 22. jaanuaril 1999.

Vapi kirjeldus

Kuldsel kilbil on sinine päis ja kolm musta kirikukella 2+1.

Põhjendus

Kasepää vald asub Peipsi järve kaldal. Sinine päis tähistab Peipsi järve. Kuldne kilp tähistab Venemaalt usulise tagakiusamise eest siia põgenenud vanausuliste ikoonimaalijate koolkonda, millele pani aluse vanausuliste kunstnik Gavriila Frolov 19. sajandi lõpul. Frolovi ja tema õpilaste tööd on levinud üle maailma. Kolm kella on seotud vanausuliste kloostri juures asuva kellatorniga, mis on ehitatud 1879. aastal. Kellatornis on 9 erineva kõlaga kella. Tornikellad asuvad ridades ja ka vapil kolmnurkselt asetatud kellad moodustavad kolm rida. Must tähistab viljakt mulda ja põlluharimist.
Wolfenstein (videomäng)

Süžee

Agent Blazkowicz infiltreerub natside sõjalaevale Tripitzile, kust ta leiab imeliku medaljoni. Ta lendab OSA peakorterisse, kust saab teada, et medaljonil olevaid kujutisi kasutas sajandeid tagasi leiduv grupp, kes kummardasid "musta Päikest", kuid sümbolid on adapteeritud nüüd natside erirühmale, kes otsivad "musta Päikest", et vastaste hävitamiseks selle energiat kasutada. Blazkowicz saab teada, et selle uurimisega tegeleb Obergruppenführer Viktor Zetta, kelle Blazkowicz uurimise käigus tapab, ning teda tuleb asendama mängu tõeline peamine antagonist Wilhelm Strasse, kellega Blazkowicz on juba eelmises mängus kohtunud. Hiljem infiltreerub Blazkowicz natside tsepeliinile, kus ta saab aru, et tema aitaja dr. Leonid Alexandrov on reetur ja töötab natsidele. Viimane võitlus toimub "musta Päikese" dimensioonis, kus Blazkowicz peab tapma Strasse ihukaitsja Hans Grosse. Dimensioon kukub siis kokku ja Blazkowicz põgeneb portaali kaudu ning hüppab langevarjuga tsepeliinilt minema, just enne kui too plahvatab ja lendab puruks. Pärast tiitreid näidatakse, et Strasse jäi plahvatuses ellu ja vannub vihaselt kättemaksu.
Teenusmajanduse Koda

Teenusmajanduse Koda on Eesti ettevõtjate ühendus, mis koondab teenusepakkujaid.
Organisatsiooni juhatuse esimees on Jaan Pillesaar ning aseesimees Kaido Kaljulaid.
Teenusmajanduse Kojaga saavad liituda kõik vastava ala juriidilised isikud, kelle liitumise juhatus heaks kiidab. Samuti saab astuda organisatsiooni toetajaliikmeks, kellena Koda näeb eelkõige avalik-õiguslikke institutsioone. Esimese toetajaliikmena ühines teater NO99.

Liikmed

Koja asutajaliikmed on NASDAQ OMX Tallinn AS (Tallinna börs), varahaldusettevõte AS Avaron Asset Management, Advokaadibüroo Sorainen, tarkvaraarendaja AS Helmes, konsultatsiooniettevõte Fontes PMP OÜ, Tank Grupi AS, investeerimisettevõte Trigon Capital, KIT Finance Europe, Keha3 OÜ, varahaldusettevõte Eften Capital AS, Ernst & Young Eesti, kindlustusselts Mandatum Life Insurance Baltic SE, Advokaadibüroo Glikman & Partnerid, Raidla Lejins & Norcous Advokaadibüroo, Allianss Arhitektid OÜ, suhtekorraldusettevõte AS Corpore, PricewaterhouseCoopers, Creative Union, Skype Technologies OÜ, Advokaadibüroo Eversheds Ots & Co, Niine Nahakliinik OÜ, Deloitte Advisory ja investeerimisettevõte Evli Securities.
Hiljem on liitunud Colliers International Advisors OÜ, VMP Group OÜ, Hill & Knowlton Eesti AS, Advokaadibüroo Tark Grunte Sutkiene AS, Advokaadibüroo Glimstedt Straus & Partnerid OÜ, IT Koolituskeskuse OÜ ja The Division AS.
Heigo Ritsbek

Isiklikku

Ta on abielus ning kolme tütre isa ning kolme tütretütre vanaisa.
Rihards Pīks

Rihards Pīks [r'ihards piiks] (sündinud 31. detsembril 1941 Riia) on Läti poliitik Rahvaparteist. Ta oli välisminister Indulis Emsise valitsuses 9. märtsist 21. juulini 2004.
2004–2009 oli ta Euroopa Parlamendi liige.
Õppis Üleliidulises Kinematograafiainstituudis operaatoriks (1971) ning kaheaastastel kõrgematel stsenaristide ja filmirežissööride kursustel mängufilmirežissööriks (1979).
Rubiinööbik

Rubiinööbik (Luscinia calliope) on rästaslaste sugukonda kuuluv lind.
Eestis on ta eksikülaline.
Esinemishirm

Esinemishirm ehk glossofoobia on hirm igasuguse avaliku esinemise, sealhulgas avaliku sõnavõtu ees. 
Sõna "glossofoobia" tuleneb kreekakeelsetest sõnadest γλῶσσα glōssa, mis tähendab keelt, ja φόβος phobos, mis tähistab hirmu või kartust. 
Esinemishirm on tavaliselt hirmude kompleks, mille puhul kardetakse peamiselt, mida teised inimesed arvavad, teiste ees häbisse jäämist ning kuidas ise välja nähakse. Esinemishirmu põhjuseid võib olla palju: publiku arvukus, esinemise tähtsus, teema pealiskaudne valdamine, kogenematus kõnelejana, ürituse tähtsus. Enamasti on tegu esineja sisehirmudega, väliseid hirme on tunduvalt vähem.

Uuringud

Hinnanguliselt kogeb 75% inimestest enne avalikku esinemist närvilisust või rahutust ehk kogeb esinemishirmu.
Pannoonia Horvaatia vürstkond

Mõistestik

Tolleaegsed allikad mainivad Alam-Pannooniat (Pannoniae Inferioris) Ljudevit Posavski, Ratimiri, Pribina, Koceľi ja Braslavi valitsusajal.
19. ja 20. sajandi Horvaatia historiograafias pöörati tähelepanu tavaliselt territooriumitele Drava ja Sava jõgede vahel, viidates neid kui Pannoonia Horvaatia (horvaadi Panonska Hrvatska) või Lõuna-Pannoonia või lihtsalt Pannonia. Mõistet "Pannoonia Horvaatia" kasutasid vanemad Horvaadi ajaloolased selle üksuse kirjeldamiseks viisil, mis rõhutas selle Horvaadi loomust. Tolleaegsed allikad ei kasutanud tegelikult Horvaadi nime kui sellist kuni 9. sajandi lõpuni, viidates iganenud nimele enne seda.

Eelmäng

Rooma keisri Diocletianuse (284-305) ajal jaotati Pannonia 4 provintsiks: Pannonia Savia, Pannonia Prima, Pannonia Valeria ja Pannonia Secunda. Pannoonia tasandiku jõed moodustasid enamuse nende piiridest, peamiselt Doonau, Drava ja Sava. See süsteem püsis Pannoonia diötseesiga 440. aastateni.

Tagajärjed

Pärast Ungari vürstiriigi tõusu 890. aastate keskel ei jäädvustatud territooriumil enam slaavi valitsejaid kuni 920. aastate keskpaigani, kui Horvaatia hertsog Tomislav ühendas territooriumi Dalmaatsia Horvaatiaga Horvaatia kuningriigi moodustamiseks.
On püsinud üldine ebakindlus ja vaidlus suhete üle Horvaadi ja Ungari kuningriikide vahel 10. ja 11. sajandil, kus horvaadi ajaloolane Ferdo Šišić ja tema järgijad eeldasid, et Horvaatia Tomislav valitses enamikku horvaatidega asustatud ala, sealhulgas Slavoonia. Samas Ungari ajaloolased Gyula Kristó, Bálint Hóman ja János Karácsonyi pidasid ala Drava ja Sava vahel sel ajal mitte kuuluvaks ei Horvaatiale ega Ungarile, arvamus, mida Nada Klaić arvas olevat võimaliku, kuna üldnimi "Slavoonia" (slaavlaste maa) võis seda tähendada.
Ludvik Aškenazy

Isiklikku

Tema abikaasa Leonie (1916–1986) isa oli kirjanik Heinrich Mann.
Suguelundid

Suguelundid on elundid, mille ülesandeks on soo jätkamine. Suguelundites tekivad ja valmivad sugurakud. Kuna suguelundid on oma asendi poolest kuseelunditega tihedalt seotud, vaadeldakse neid anatoomilise tervikuna.
Rein Põldme

Rein Põldme (sündinud 12. jaanuaril 1937 Rakveres) on Eesti sõudja, spordipedagoog ja ujumistreener. 
Lõpetas 1954 Tallinna Kehakultuuritehnikumi ja 1958 TRÜ KKT.
Vihmas ja päikeses

Sisukirjeldus

Film käsitleb noorte elu ühe soojuselektrijaama ehitusel. Noor töömees Jaak saabub tööle uude kollektiivi. Jaak on raske iseloomuga, kinnine, trotslik, äge ja kibestunud. Ent soojuselektrijaama ehitusel kohtab ta kommunistlikke noori, kes tema ägedust küll heaks ei kiida, kuid ei mõista teda ka hukka ja on valmis teda abistama. Pikkamööda avaneb tema loomuse teine pool.

Filmi retseptsioon

Film leidis oma vaataja, kuna kõneles kaasajast. Kriitikute arvamused filmi kohta olid vastukäivad. Rohkem oli neid, kes leidsid, et film on kõvasti alla jäänud Ranneti stsenaariumile. Filmi nimetati isegi keskpäraseks. Kiideti aga Jaan Sauli ja eriti Larissa Lužina osatäitmisi. Leiti, et Jaan Saul mängib küll mitmepalgelist karakterit, kuid peentest psühholoogilistest nüanssidest jääb ta mängus puudu. Kiitvalt mainiti ka Jaanus Orgulase ja Nikolai Slitšenko mängu filmis. Anne-Mai tegelaskuju oli arvustajate meelest juba autori poolt antud üheplaanilisena ning Eva Mūrniece esituses jäi ta kuidagi leigeks ja ilmetuks. Kriitikutele jäi mulje, et noortele näitlejatele ei ole antud küllalt lavastajapoolset abi.
Secret Intelligence Service

Ajalugu

Esimene kaasaegne tsentraliseeritud Suurbritannia välisluureteenistus loodi 1873. aastal kui Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriigi Sõjaministeeriumi Luurejaoskond, vastuluureülesandeid täitis Sõjaministeeriumi Erijaoskond (Special Section X). Suurbritannia Sõjamerelaevastiku juhtorgani Admiraliteedi (staabi) luureorgan moodustati alles 1882. aasta detsembris; briti laevastiku kui saareriigi põhilise relvajõuliigi luureorgan (Sõjamerelaevastiku luurevalitsus) aga alles 1887. aastal.
1888. aastast muudeti Sõjaministeeriumi Luurejaoskond – Sõjaministeeriumi Luuredirektoraadiks.
1899. aastal viidi enne Buuri sõda läbi sõjaväeluure organite reorganiseerimine, mille käigus allutati seni Sõjaministeeriumi alluvuses olnud (Special Section X) otse kindralkortermeistrile ning nimetati I3.

Välisfiliaalid ja residentuurid pärast esimest maailmasõda

Enne kahe maailmasõja vahel moodustasid Suurbritannia välisluure välisesindused: legaalsed residentuurid, mis tegutsesid Suurbritannia diplomaatiliste esinduste juures asuvate passikontrollliametnike juhtimisel (avalik saladus) ning Euroopas illegaalsed residentuurid (Section-Z (Z Organization)), mida juhendas kolonel Claude Dansey (Z-1). Välisfiliaalide juhtimiskeskus asus eraldi välisluure keskaparaadist Bush House, Aldwych, London WC2.
Risto Tammelo

Risto Tammelo (13. juuli 1945 – 27. november 2010) oli eesti füüsik.
Ta lõpetas 1964. aastal Tartu 5. Keskkooli ja 1970. aastal Tartu Riikliku Ülikooli füüsika-keemia teaduskonna füüsikaosakonna cum laude.
Ta oli aastatel 1993–2010 Tartu Ülikooli füüsikainstituudi korraline professor.

Isiklikku

Tema lell oli õigusfilosoof Ilmar Tammelo.
Ta oli abielus Eda Tammeloga (neiupõlvenimega Eda Karp). Nende abielust sündisid Eva Tammelo (sündinud 1978, pärast abiellumist Eva Kiisler) ja Runo Tammelo (sündinud 1981).
Alexei Drummond

Alexei Drummond on Uus-Meremaa bioinformaatik, Aucklandi Ülikooli arvutusliku bioloogia professor. 
Tema peamised uurimisvaldkonnad on molekulaarse evolutsiooni ja populatsioonigeneetika statistilised mudelid.
Ta lõpetas 1996. aastal Aucklandi Ülikooli bakalaureusekraadiga bioloogia ja arvutiteaduse erialal. 2002. aastal kaitses ta sealsamas doktorikraadi bioinformaatikas. Pärast kraadi kaitsmist töötas ta kolm aastat järeldoktorina Oxfordi Ülikooli kahes – statistika ja zooloogia osakonnas. Seejärel naasis ta Aucklandi Ülikooli, kus töötas 2005. aastast arvutiteaduse osakonnas bioinformaatika lektorina, 2007. aastast vanemlektorina, 2009. aastast kaasprofessorina ja 2013. aastast arvutusliku bioloogia professorina.
Bremeri maakond

Ajalugu

Maakond moodustati 15. jaanuaril 1851.
Jeffersoni maakond (Iowa)

Jeffersoni maakond (Jefferson County) on maakond USA-s Iowa osariigis. Geograafilised koordinaadid on 41° 00′ N, 91° 58′ W
Maakonna halduskeskus on Fairfield.
Maakonna pindala on 1131 km², millest 4 km² moodustab veepindala.
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 16 843. Aastal 2000 oli elanike arv 16 181.

Ajalugu

Jeffersoni maakond moodustati 21. jaanuaril 1839. aastal. Maakond sai nime kolmanda Ameerika Ühendriikide presidendi Thomas Jeffersoni järgi.
Lüganuse valla vapp

Lüganuse valla vapp on Ida-Viru maakonnas asuva Eesti haldusüksuse Lüganuse valla vapp.

2013–2017

Valla vapil on kujutatud kuldsel kilbil sinine ärastala ning viimasel kolm hõbedast kala.
Valla vapi laiuse ja kõrguse suhe on 9:12.

Põhjendus

Kuldne sümboliseerib küpset viljapõldu, iidset põlluharimise traditsiooni ja maapõue rikkusi, sinine ärastala viitab valda ühendavale Purtse jõele, kolm kala tähistavad 2013. aastal ühtseks Lüganuse vallaks ühinenud Lüganuse valda, Maidla valda ning Püssi linna.

Ajalooline vapp

Saksa ordu Liivi haru meister Konrad von Vietinghoff annab teada Cēsises koostatud dokumendis, et ta on läänistanud Henneke Maydeli pojale Hinke Maydellile ja tema pärijatele lääniõiguse alusel Maidla külas ühe adramaa ja tiigikoha. Hinke Haydelli mainitakse ajalooallikais esmakordselt 1378. aastal. Valdusi oli tema käes nii Tarakuse kui Pungerja ümbruses. Maydellide vapp on kõnelev vapp. Selle kilbil on kujutatud kolme kalaga äraspalki. On arvatud, et palk oli Maidla küla läbinud Purtse jõe sümbol ja kalad olid selles elanud maidlad ehk ründid.

Lüganuse valla vapp aastatel 1997–2013

Lüganuse valla endine vapp kinnitati 9. juunil 1997. Selleks oli kilp, mis oli jagatud hõbedase tõstetud ja tipust tagasipööratud otstega sarikaga siniseks ja rohelise väljaks. Alumisel rohelisel väljal kolmeharuline leek ja selle all avatud raamat – mõlemad hõbedased. Ülemine väli oli sinine.
Valla vapi kujundid sümboliseerisid selliseid eestlastele igiomaseid väärtusi nagu oma kodu (talu) ja talupidamist – sarikas. Kodusoojus ja läbi põlvkondade püsiv tugev eesti pere – tuleleek. Haridus ja vaimuvalgus üldiselt – avatud raamat. Sinine värvus on taeva ja vee (mere), samuti vaimsuse võrdkuju, roheline värvus sümboliseerib loodust, noorust ning lootust.

Uue vapi valimine

2013. aasta augustis kuulutasid Lüganuse vald, Maidla vald ning Püssi linn välja ühinemisel moodustuva uue omavalitsusüksuse Lüganuse valla sümboolikakonkursi. Selle eesmärgiks oli leida kolmele ühinenud omavalitsusele kõiki ühendav lipp ja vapp. Lõpptulemusena sai ühinenud omavalitsus nime Lüganuselt, vapi Maidla vallalt ja lipu Püssi linnalt.