google/wiki40b huggingface dataset:
Heinrich Luht

Heinrich Johann Luht (7. mai 1865 Lustivere vald, Viljandimaa – 29. juuli 1943 Tartu) oli eesti proviisor, ärimees ja poliitik.
Alghariduse sai Luht Põltsamaa kihelkonnas. 1891. aastal lõpetas ta Tartu Ülikooli proviisorina. Heinrich Luht oli üliõpilaskorporatsiooni Fraternitas Estica vilistlane.
1892–1902 pidas ta apteeki Venemaa Kaug-Ida osas Habarovski linnas. Ta rajas linnas mineraalveetehase, varustas Kaug-Ida apteegikaupadega ning Vene vägesid Vene-Jaapani sõja ajal ravimite ja meditsiinitarvetega. Ta omandas ka hulgaliselt kinnisvara, tema varanduse väärtuseks hinnati miljon kuldrubla. 1917. aastate revolutsioonide järel kaotas ta kogu vara ning asus Tartusse, kus osales eesti seltskonna tegevuses. Eestis oli ta siiski tegev juba varem, näiteks 1914. aastal valiti ta Eesti Rahva Muuseumi seltsi ehitustoimkonda.
1905. aastal käis Heinrich Luht koos Jaan Tõnissoni ja R. Ronituga Peterburis minister Pjotr Nikolajevitš Durnovo juures karistussalkade tegevuse vastu protestimas. Esimese maailmasõja aegu töötas ta Tartu toitlustuskomisjoni ja sõjatööstuskomitee esimehena, 1917. aastal võttis üle Tartu politseivalitsuse ja oli esimene eestlasest miilitsaülem. Samal aastal valisid eesti seltskondlikud organisatsioonid ta ka esimeseks eestlasest Tartu linnapeaks, selles ametis oli ta 7. aprillist 1917 kuni 20. oktoobrini 1917. Linnapeana toetas Luht ülikooli ja üliõpilaskonna esindajate palvet Vene Põhjarinde ülemjuhatajale katkestada ülikooli evakueerimine Voroneži. See palve jäi küll tagajärjetuks, kuid Petrogradi ringkonna sõjaväejuhtkonna kaudu õnnestus Luhal korraldada linna rüüstanud polgu äraviimine Vitebski kubermangu, selle asemele toodi Rakverest eesti polk.
Saksa okupatsiooni ajal määras Eesti ajutine valitsus Luha koos Karl Partsiga valitsuse peavolinikeks Lõuna-Eestis. Selles ametis kuulus ta saatkondadesse Saksa idarinde ülemjuhataja (Oberbefehlshaber Ost), Baieri prints Leopoldi ja ühe Balti hertsogiriigi troonipretendendi, Preisi printsi Heinrichi juurde, kes külastas Tartut 13. aprillil 1918 (delegatsiooni kuulusid veel Oskar Kallas, Peeter Põld, Eduard Kuusik ja Anton Jürgenstein). Koos Peeter Põllu ja Johan Jansiga võttis ta okupatsioonivõimudelt üle Tartu Ülikooli ning teisigi Tartu asutusi. Novembris 1918 protestis Luht Saksa sõjaväelaste pärast, kes omavoliliselt kõikvõimalikku vara sõjaväe omandiks kuulutasid.
Heinrich Luht oli üks Eesti Ajutise Valitsuse esindajaist (koos Ado Birgi, Konstantin Koniku, Ferdinand Petersoni ja William Puhkiga), kes 19. novembril 1918 kirjutasid Riias alla nn võimu üleandmise lepingule, millega Saksamaa andis Eesti territooriumil võimu eestlastele. Saksamaad esindas Baltikumi ülemkomissar August Winnig.
1919. aastal määras Ajutine Valitsus Luha Lõuna sõjapiirkonda Võru- ja Petserimaa komissariks ja seejärel toitlustusministri abiks. Sellena tegutses ta ministeeriumi likvideerimise alguseni. 1923–1932 oli Heinrich Luht Tartu Ülikooli majandusosakonna juhataja.
Vanaduspäevad veetis Luht endale kuuluvas Ohira talus Tartu lähedal.
Wilkesi maakond (Põhja-Carolina)

Wilkesi maakond (Wilkes County) on maakond USA-s Põhja-Carolina osariigis. Geograafilised koordinaadid on 36°20' N, 81°17' W.
Maakonna halduskeskus on Wilkesboro.
Maakonna pindala on 1968 km². Veepindala on 8 km².
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 69 340. Aastal 2000 oli elanikke 65 632.

Ajalugu

Wilkesi maakond moodustati 1777. aastal Surry maakonna osast. Maakond sai nime Briti radikaalist poliitiku ja ajakirjaniku John Wilkesi järgi.
Wilkesi maakond on tuntud kui NASCARi sünnikoht. 1920.-1950. aastatel tegelesid paljud Wilkesi maakonna noored mehed salaviinaveoga, vedades salaviina Põhja-Carolina suurematesse linnadesse, paljud vedasid salaviina ka kaugemale, näiteks Detroiti, New Jerseysse ja Lõuna-Floridasse. Kuna salaviinaveoga tegeldes tuli tihti põgeneda politseinike ja föderaalagentide eest, sai see Ameerika rahvusliku autospordi alustalaks.
Esimene NASCARi rada oligi North Wilkesboros, kus esimene võidusõit toimus 18. mail 1947, ning esimene NASCARi võidusõit 16. oktoobril 1949. Junior Johnson, Wilkesi maakonna elanik, oli ka kuulus salaviinavedaja, ning üks esimestest NASCARi tähtedest.
Maarja-Magdaleena kirik

Maarja-Magdaleena kirik on maakivikirik ajaloolisel Põhja-Tartumaal, praeguses Tartu maakonnas Tartu vallas Maarja-Magdaleenas. Kirikut kasutab Maarja-Magdaleena kogudus.
Maarja-Magdaleena kirikut on nimetatud esimest korda 1380. aastal Palamuse koguduse abikirikuna. Tõenäoliselt on kirik ehitatud 14. sajandi teisel poolel või 15. sajandil. Kirik on kolmelööviline, nelja traveega ja ilma kooriruumita.
16. sajandil möllanud sõdades hävis suur osa Maarja-Magdaleena kirikust. Kord aastas pidas Palamuse õpetaja Maarja-Magdaleena kirikust säilinud müüride vahel jutlust. 1642. aastal hakati ehitama uut kirikut ja Maarja-Magdaleenasse asus elama oma õpetaja. Pärast Põhjasõda vajas kirik taas parandamist, kuigi pääses suuremate kahjustusteta. 1885–1887 ehitati vana kirik uusgooti stiilis põhjalikult ümber. Põhja-, lääne- ja lõunasein säilitati, idasuunas kirikut pikendati, lisati läänetorn, põhjaportaal sai eeskoja ning aknaid ehitati suuremaks. Kirik taaspühitseti 1887. aasta sügisel. Kirikus on 700 istekohta. Viimane põhjalik remont oli 1937. aastal.
Tartu Kommunist

Tartu Kommunist oli aastatel 1940–1941 ilmunud "Eestimaa Kommunistliku Partei (bolševikkude) Tartu Komitee häälekandja", mis asendas ajalehte Postimees pärast tolle sulgemist okupatsioonivõimude poolt. Viimane Postimees ilmus 27. septembril 1940 ja esimene Tartu Kommunist 28. septembril 1940. Ajalehe vastutav toimetaja oli Max Laosson.
Viimane Tartu Kommunist ilmus 24. juulil 1941. Ajalehte jõudis ilmuda 162 numbrit. Ilmumissagedus oli 6 korda nädalas. Üksnumbri hind oli 7 senti, hiljem 10 kopikat. Kirjastaja oli Ajalehtede Kirjastus ehk endine Postimehe kirjastus.
Postimees taastati juulis 1941 ja ajaleht ilmus ka pärast uut nõukogude okupatsiooni 1944. aastal, kuni 1948. aastani, mil ta sai nime Edasi. Pärast II maailmasõda tegutses nime Tartu Kommunist all trükikäitis, algselt Postimehe toimetuse kõrvalmajas aadressil Ülikooli 21/23, seejärel 1950. aastatel Kastani tn 38.
Merematkamine

Merematkamine on veeteedel liikumine ehk matkamine harrastuslikul ehk rekreatiivsel eesmärgil.

Kirjeldus

Enamasti kasutatakse merematkamiseks purjejahte, mootorjahte, kaatreid või mootorpaate. Samuti ka laevu, sealhulgas purjelaevu. Vähimad veesõidukid, millega tavapäraselt randade lähedal saab ohutult liikuda on merekajakid ja meresüstad.
Merematkamise sarnase turismina käsitletakse lõbusõite ristluslaevadel.
Merematkamine on toimekas puhkamine, mida harrastatakse ka purjespordina.
Küti tee

Küti tee on tänav Rae vallas Peetri alevikus.
Tänav saab alguse Vana-Tartu maanteelt endise Tammiku talu kõrvalt ja lõpeb ristumisel Mõigu teega, olles ca 1100 meetrit pikk.
Tänava algus on tänava muust osast kitsam ja sillutataud freesasfaldiga; ülejäänud tänav on sillutatud mustkatte või asfaldiga. Küti tee ääres asub Peetri kooli staadion.
Aleksandr Radištšev

Aleksandr Nikolajevitš Radištšev (vene Алекса́ндр Никола́евич Ради́щев; vkj 20. august/ 31. august 1749 Moskva - vkj 12. september / 24. september 1802 Peterburi) oli vene filosoof ja kirjanik.
1790. aastal avaldas ta anonüümselt raamatu "Teekond Peterburist Moskvasse" ("Путешествие из Петербурга в Москву"). Raamatus sisalduva pärisorjuse kriitika tõttu Radištšev arreteeriti ja saadeti Siberisse asumisele. Siberist tagasi lubati tal pöörduda 1796. aastal.
Radištševi lapselapse maalikunstnik Aleksei Bogoljubovi eestvõtmisel avati 1885. aastal Saratovis A. N. Radištševi nimeline kunstimuuseum.
Sandefjordi lennujaam

Ajalugu

Sandefjordi lennujaam ehitati pärast Teist maailmasõda NATO lennujaamana. Mõne aja pärast hakkas lennujaam teenindama ka tsiviillende, mida korraldas näiteks Norsk Air, mille hiljem võttis üle Widerøe.
Pärast Gardemoeni lennujaama valmimist otsustasid Norra võimud, et Ida-Norra vajab ainult üht lennujaama. Seejärel hakkasid Stokke ja Sandefjord lennujaama juhtima eralennuväljana. Lennujaama omanikuks jäi Norra õhuvägi. 1997 alustas Ryanair lende Sandefjordi Londonist Stanstedi lennujaamast. Sellest ajast peale on Sandefjordi lennujaam olnud Ida-Norra peamine odavlennujaam.

Tulevikuplaanid

2006. aasta suvel müüs Norra õhuvägi lennujaama seda seni juhtinud ettevõttele. Kohe otsustati lennujaama terminali uuendamiseks investeerida 24 miljonit Norra krooni. Reisijate registreerimine on seni olnud pudelikael ja pärast laienemist võimaldab lennujaam teenindada 2,5 miljonit reisijat aastas. Samuti kavatsetakse laiendada ruleerimisteed.
Rein Kotkas

Rein Kotkas (sündinud 11. mail 1950 Kehras) on endine eesti näitleja.
Ta lõpetas aastal 1968 Kehra Keskkooli (ning samaaegselt ka Harju rajooni spordikooli) ja aastal 1972 Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri.
Ta töötas aastatel 1971–1991 Draamateatris. Hiljem on ta tegutsenud pulmavanemana ja teinud dokumentaalfilme. Ta on mänginud telelavastustes ("Üksteisest läbi ja mööda", 1991) ja kuuldemängudes ("Duell", 1971) ning esinenud meeleolulauljana.
Dmitri Laptevi väin

Dmitri Laptevi väin (vene пролив Дмитрия Лаптева) ühendab Laptevite merd Ida-Siberi merega ning eraldab Uus-Siberi saari Aasia mandriosast. 
Laius 50 km, sügavus 10–14 meetrit.
Nimetatud vene polaaruurija Dmitri Laptevi järgi.
Mihhail Kobetski

Mihhail Kobetski (vene Михаи́л Вениами́нович Кобе́цкий; 26. oktoober 1881 (ukj) Odessa – 28. aprill 1937 Moskva) oli karaiimi päritolu vene revolutsionäär, Kominterni tegelane.
1920–1921 oli ta Kominterni Täitevkomitee sekretär. 1921–1923 oli ta Kominterni Täitevkomitee esimehe asetäitja. 
21. juunist 1924 kuni 10. detsembrini 1924 oli ta Nõukogude Liidu täievoliline esindaja Eestis.
Kerttu Niskanen

Kerttu Elina Niskanen (sündinud 13. juunil 1988 Oulus) on Soome murdmaasuusataja.
Ka ta noorem vend Iivo on tuntud murdmaasuusataja ja olümpiavõitja.
James Sie

James Sie (sündinud 18. detsembril 1962) on Ameerika Ühendriikide näitleja.
Poola jalgpallikoondis 2002. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel

Peatreener

Jerzy Engel
Lutter am Barenberge

Geograafia

Linn asub Harzi mäestiku (lõunas) ja Hainbergi küngaste (põhjas) vahel, umbes 13 km Goslarist loodes. Omavalitsusse kuuluvad paikkonnad Nauen ja Ostlutter.

Ajalugu

Lutter, saanud nime lähedalasunud oja järgi, asutati keiser Otto I poolt 956. aastal kui osa Gandersheimi kloostri valdusest Saksimaa hertsogkonnas. Vesilinnust on esmakordselt mainitud 1259. aastal, renditud Hildesheimi piiskoppide poolt kohalikele aadlikele. Erinevatel aegadel nõudsid seda Braunschweig-Lüneburgi hertsogid, kuid Hildesheimi piiskopid taasomandasid selle 1323. aastal. Seejärel ilmus nimetus Bischofslutter, et eristada seda lähedasest Königslutterist. Nimi Lutter am Barenberge (s.o. Harzi mäed) on pärit 14. sajandist.
Ägedas Hildesheimi piiskopkonna vaenuses 1523. aastal vallutas Lutteri Braunschweigi hertsog Heinrich II ning Hildesheim vürstlik Saksi-Lauenburgi piiskop Johannes IV säilitas vaid Ostlutteri paikkonna. Kolmekümneaastase sõja ajal taganesid Taani väed kuningas Christian IV juhtimisel Lutteri lossi, kus keisri ja katoliiklikud väed krahv Tilly juhtimisel võitsid neid 1626. aasta Lutteri lahingus, mis muutis Kolmekümneaastase sõja käiku.
Viini kongressi lõppakti järgi läks endine Hildesheimi valdus Ostlutter 1815. aastal Hannoveri kuningriigile (aastast 1866 Preisi Hannoveri provints), samas Lutteri põlisosa jäi Braunschweigi hertsogkonnale. Mõlemad osad taasühendati haldusreformiga 1941. aastal.
Palivere vald

Palivere vald (saksa keeles Pallifer) oli vald Läänemaal Lääne-Nigula kihelkonnas.
Vald eksisteeris 1866–1939.
Valla alal asus Palivere mõis.
Studia Vernacula

Studia Vernacula on Viljandi Kultuuriakadeemia rahvusliku käsitöö osakonna ajakiri.
Ajakiri ilmub kord aastas. Esimene number ilmus aastal 2013.
Aleksander Raid

Elulugu

1943. aastal kaitses Raid Tartu Ülikoolis magistriväitekirja poola kirjanduse tõlgetest eesti keelde 1940. aastani.
Ta tõlkis alates 1930. aastatest eesti keelde ilukirjandust slaavi keeltest.

Tõlketeosed

Aleksander Raid on tõlkinud eesti keelde Fjodor Dostojevski "Valged ööd" ja "Mälestused" (1. ja 2. osa), Nikodim Katšinski "Mulla tekkimine ja elu" (vene keelest), Meša Selimovići "Derviš ja surm" (serbohorvaadi keelest), Teodor Parnicki "Aetius, Viimne Roomlane" (poola keelest), Arkady Fiedleri "Kalad laulavad Ucayalis" (poola keelest), Klára Jarunkovát, Boleslaw Limanowski "Mälestused" (poola keelest), Jacek Machowski "Musta lipu all" (poola keelest), "Kangelase märkmik" (slovaki keelest), Jan Otčenášeki "Kodanik Brych" (tšehhi keelest), Alois Jiráseki "Kõikide vastu" (tšehhi keelest), aga ka Adam Mickiewiczi poolakate rahvuseepose "Pan Tadeuzs", ka Karel Čapekit jpm.

Romaanid

Aleksander Raid on kirjutanud romaani Poola helilooja Chopini elust (1939) jt.

Sõnaraamatud

Koos Savvati Smirnoviga koostas ta tšehhi-eesti sõnaraamatu. Ta on koostanud ka poola-eesti sõnaraamatu, mida pole välja antud.

Isiklikku

Aleksander Raid oli Juku-Kalle Raidi vanaisa ja Tõnu Raidi isa ning Indrek Hirve vaimne isa ja eeskuju.
Artikli koostamisel on kasutatud "Eesti entsüklopeedia" 8. köidet (1995)
Karen Orlau

Looming

Orlau on avaldanud ulmekirjandust (õuduskirjandust, imeulmet (fantasy), koomilist ja linnaulmet) ning luulet. 2007. aasta augusti seisuga on tal on ilmunud üks lühiromaan ja kakskümmend kolm lühijuttu. Trükiajakirjanduses ilmus esimene teos, lühijutt "Saatuslik viga" 1997 (ajakirjas "Mardus" nr. 6, pseudonüümi Kate Star all). Eraldi raamatutena on ilmunud jutukogu "Sealtmaalt" (Tallinn: Salasõna, 2002) ja koos Ylle Rajasaarega luulekogu "Eelmäng kahele" (Kanepi: Kämmu Disain, 2004). Karen Orlau jutte leidub mitmes antoloogiasarja "Mardus" köites, "Eesti ulme antoloogias" (2002), antoloogiates "Fantastika" (2004) ja "Õudne Eesti: Valimik eesti õudusjutte" (2005); novell "Oraakli surm" on ilmunud ka soomekeelses eesti autorite kogumikus "Tallinnasta pois: groteskia virolaista proosaa" (Helsinki: Absurdia, 2003)
Karen Orlau õuduslood on mitmekesise temaatikaga, kaldudes osalt ka etnoulmeks (lühijutt "Rannahiidsed" pälvis 2001. aastal Eesti Ulmeühingu auhinna Stalker). Mitmetes lugudes paistab silma üksikasjalik vägivallakujutus. Orlau imeulmest on tuntuimad omavahel maailma ja tegelaskujudega seotud lühiromaan "Kelmid ja kangelased" ning jutud "Malin Malini metsast" ja "Tont taevaväraval"; "Oraakli surm" võitis 1999. aastal ülekaaluka häälteenamusega Stalkeri. "Kelme ja kangelasi" on peetud eestikeelse rollimängukirjanduse esmateoseks. Luules domineerib armastustemaatika, kuid esineb ka ulmelisi motiive. Nii Orlau proosat kui luulet iseloomustavad omapärane kujundikeel ja tundlik sõnakasutus. Sagedased on mütoloogiliste motiivide töötlused uudses võtmes.
Heli jälgedes

"Heli jälgedes" on ansambli Kõrsikud 2013. aasta album.
Kai Lobjakas

Kai Lobjakas (sündinud 19. juunil 1975) on eesti disainiajaloolane ja Eesti Tarbekunsti- ja Disainimuuseumi direktor .
Ta lõpetas aastal 1998 Eesti Kunstiakadeemia kunstiteaduse erialal. Tema lõputöö teemaks oli "Moodsa köögi tulek Eestisse. 1920.–30. aastad". Lõputöö juhendaja oli dotsent Mart Kalm, retsensent Mirjam Peil.
Ta on koostanud ja toimetanud ülevaate "Eesti tarbekunsti ja disaini klassika 1950. aastatel", mis ilmus kirjastuses Tänapäev 2008. aastal (ISBN 9789985627297).
Varem töötas ta Eesti Tarbekunsti- ja Disainimuuseumi kuraatori ning peavarahoidjana, alates 15. septembrist 2013 on selle muuseumi direktor.
Kuulub suuri rahvusvahelisi tarbekunstinäitusi korraldava Tallinna rakenduskunsti triennaali juhatusse.
Albert Streckeisen

Albert Streckeisen (8. november 1901 Basel – 29. september 1998 Bern) oli Šveitsi geoloog.
Albert Streckeisen on kõige tuntum kui Rahvusvahelise Geoloogiaühingu tardkivimite klassifikatsiooni väljatöötanud komisjoni pikaaegne esimees.
Streckeisen õppis geoloogiat, mineraloogiat ja petroloogiat Baselis, Zürichis ning Bernis. Ta on töötanud professorina Bukarestis ning Bernis. Geoloogias oli tema kitsamaks erialaks petroloogia.
1958. aastal asus Streckeisen täiendama ja revideerima Paul Niggli raamatut "Tabellen zur Petrographie und zum Gesteinsbestimmen". Streckeisen leidis, et raamatus esitatud tardkivimite klassifikatsioon vajaks hoolikat revideerimist. Samas ei olnud raamatus esitatud klassifikatsioon sugugi ainus selleks ajaks väljapakutu. Kokku oli klassifikatsioone kaksteist. Streckeisen otsustas, et pole mõtet välja mõelda kolmeteistkümnendat, vaid keskenduda tuleks olemasolevate klassifikatsioonide analüüsimisele.
1964. aastal avaldas Streckeisen ülevaateartikli, milles käsitles tardkivimite senise klassifitseerimisega seotud probleeme. Artikkel pälvis palju tähelepanu, mistõttu otsustati, et küsimusega tuleb hakata tõsisemalt tegelema. Selleks loodi Rahvusvahelise Geoloogiaühingu juurde komisjon nimega The Subcommission on the Systematics of Igneous Rocks. Komisjon alustas tööd aastal 1970 ning esimeseks esimeheks sai Albert Streckeisen. Komisjoni töö tulemusena valminud tardkivimite klassifikatsiooni nimetatakse sageli Streckeiseni klassifikatsiooniks. Tänapäeval on see ülemaailmselt aktsepteeritud viis tardkivimite klassifitseerimiseks ning nimetamiseks.
Hirmus suvi

Süžee

Filmi tegevus toimub 12.-19. juunil 1940 Lätis (põhiliselt Riias). Baltisakslasest Läti välisminister Vilhelms Munters saab Nõukogude luurelt ülesande hankida president Kārlis Ulmaniselt volitus välisriikides asuvate Läti riigi varade kasutamiseks. Muntersil õnnestubki Ulmanist veenda, et Läti saadik Londonis ei ole usaldusväärne ja ta saabki volituse. Kuid tegelikult mängib Munters kahekordset mängu ning ta kavatseb välismaale põgeneda ning ise pankades asuvad varad omastada.
Samal ajal saab Muntersi perekonnatuttavate tütar Izolde Vāgnere tuttavaks Läti Raadio reporterite Robertsi ja Kārlisega. Izolde on baltisakslane, tema vanemad on juba möödunud aastal Saksamaale lahkunud. Kuid Izolde on esialgu veel Lätisse jäänud, kuna ta peab ülikooli lõpetama. Robertsi ja Izolde vahel tekib vastastikune sümpaatia ning suhted hakkavad kiiresti arenema. Kuid Vilhelms Munters tahab saata Izoldega volitust Saksamaale. Viimasel hetkel aga tuleb Izolde laeva pealt tagasi. Roberts saab volituse oma valdusesse. Vahepeal aga okupeerib Nõukogude Liit Läti. Nüüd peab Izolde Saksamaale lahkuma. Roberts jõuab Muntersiga kokkuleppele, kuid ta annab talle üle võltsitud volituse. Õige volituse põletab ta ära. Izolde saab viimasele Saksamaale minevale laevale. Munters tahab laeva peale minna, kuid Läti diplomaatilise passiga teda sinna ei lasta. Nõukogude agendid võtavad ta sadamas vahi alla. Roberts läheb Izolde korterisse, kuid seal on NKVD varitsus ja ta lastakse kohapeal maha.
Filmis on segatud ajaloolised faktid fiktsiooniga.Munters tegi küll koostööd Nõukogude luurega, kuid volitust Läti varade kasutamiseks ta ei taotlenud ega saanud. Izolde ja Roberts on väljamõeldud tegelaskujud.
Pelagie saared

Pelagie saared (sitsiilia Ìsuli Pilaggî; itaalia Isole Pelagie) on saarestik Vahemeres, mis halduselt kuuluvad Agrigento provintsi.
Saarestiku suurimad saared on Lampedusa ja Linosa. Kolmas saar on Lampione.
Kuuluvad Itaaliale.
Sylke Otto

Isiklikku

Sylke Otto on 170 cm pikk ja kaalub 64 kg.
Laimjala vald

Külad

Aaviku, Asva, Audla, Jõe, Kahtla, Kapra, Kingli, Kõiguste, Käo, Laheküla, Laimjala, Mustla, Mägi-Kurdla, Nõmme, Pahavalla, Paju-Kurdla, Randvere, Rannaküla, Ridala, Ruhve, Saareküla, Saaremetsa, Viltina, Üüvere.

Ajalugu

11. sajandist on pärit Viltina sadamakompleks.
Laimjala vald moodustati 1991. aasta 26. septembril.

Loodus

Kuke jõgi, Maadevahe jõgi, Koigi raba, Pireti kivi.
Endise valla territooriumil asub kolm järve – Ümmargune-, Pikk- ja Naistejärv. Samuti kaks oja – Kuke ja Vihu, kuhu kevaditi tuleb kudema särg, Kuke ojas on leidnud endale kodu ka vähk. Ojades õitsevad kollane vesikupp, võhumõõk, valge vesiroos, kollane vesikupp. Endise valla territooriumil on marjarikas Koigi raba ning Lääne-Eesti saarestiku biosfäärikaitseala tuumala – Kahtla laid. Rannikuäärsetel loopealsetel kasvavad käpalised – kaunis kuldking, valge tolmpea, kaheleheline käokeel. Roolahtedest varutakse roogu. Vallas on metsa vähe, peamiselt lehtpuumetsad. Loomadest on esindatud põdrad, metssead, kitsed ja teised väiksemad ulukid. Lindudest pesitsevad luiged, haned, kevaditi ja sügisel rändavad läbi valgepõsklagled. Valla territooriumil pesitses ka merikotkas.

Järved

Koigi järvestik, Naistejärv, Koigi järv, Pitkjärv, Koigi Ümmargune järv ja Saastna laht ehk Vaika järv.

Lahed

Kolli laht, Kotkaabaja, Kunnati laht, Kõiguste laht, Massilaht, Mäenõmme laht, Oogilaht, Persulaht, Rangela laht, Roolaht, Saanalaht, Saareküla laht, Saastna laht, Soolaht, Tagulaht, Tepulaht, Tõrvalaht, Vaike laht, Ärmbu abaja,

Laiud

Atja laid, Harklaid, Kahtla laid, Kadakanina laiud, Latikalaid, Lembrilaid, Nabralaid, Paelaid, Parevere laid, Pulgalaid, Rampsilaid, Rootsikare, Rusulaid, Suur Viirelaid, Töödilaid, Valkkare, Virmalaid, Võrgukare, Väike Viirelaid, Ämmulaid,
Suhteline ajaarvamine

Suhteline ajaarvamine (ehk relatiivne kronoloogia) on ajalooliste sündmuste reastamine üksteise suhtes. Näiteks aastate loendamine mõne valitseja valitsemisaja alguse või mõne sündmuse (lahing, looduskatastroof jms) suhtes.
2013. aasta FIFA konföderatsioonide karikaturniiri väljalangemismängude faas

2013. aasta FIFA konföderatsioonide karikaturniiri väljalangemismängude faas algas 26. juunil poolfinaalidega ning lõppes 30. juunil 2013 finaaliga Estádio do Maracanãl Rio de Janeiros. Kaks meeskonda igast grupist edenes väljalangemismängude faasi. Mängiti ka kolmanda koha mäng, kus kohtusid mõlema poolfinaali kaotajad.
Kui väljalangemismängude faasis jääb mäng normaalaja järel viiki, siis mängitakse lisaaega (kaks 15 minutilist perioodi), kus mõlemal meeskonnal on lubatud teha neljas mängijate vahetus. Kui seis on pärast lisaaega endiselt viigis, siis otsustatakse mängu võitja penaltiseeriaga.