google/wiki40b huggingface dataset:
Sänna – Suure-Ruuga lahing

Lahingu käik

21. märtsil jõudis Tartust Võru raudteejaama II diviisi komandandirood 25-aastase F. Vreemanni juhtimisel. Vreemann oli pea katkematult viimasel viiel aastal sõdades osalenud. Tema juhitud üksus koosnes peamiselt tavalistest Võru vabatahtlikest ja kooliõpilastest, kellele ta oli veel alles aasta tagasi võimlemistunde andnud. Väliselt oli üksus kirju, kes kandis gümnaasiumisinelit, papaahat, vene sinelit või saksa kiivrit, kuid relvastus oli hea. Kokku oli neil 8 kuulipildujat, neist 5 Madseni kuulipildujat ja 3 Lewise kuulipildujat.
Kohe pärast Võrru saabumist hakati liikuma rinde poole, mille mürin kostis välja raudteejaamani. Öömaja saadi Nursi metsavahimajas ja hommikuhämaruses jätkati retke Sänna suunas. Sinna jõudnult langesid poisid ägeda kuulipilduja tule alla ning taganesid metsa. Haavata olid saanud leitnant Mürk, roodukirjutaja ja veel mitmed teised. Hargneti ahelikku ja rünnati uuesti ning pärast lõunat taganes vaenlane Sännast. Seejärel võttis Vreemanni rood suuna itta – Rõuge poole. Järgmisel hommikul tungiti videvikus mõisasse, kust vaenlane vastupanuta taganes, hämaruse tõttu aga vaenlase jäljed kaotati. Vasakult ja kaugelt eest kostis lakkamatu lahingumüra. Järgmisel päeval mindi ahelikus Suurõ-Ruuga küla suunas, kui äkki kostis paremalt, metsaservalt, venekeelne: "Rood kogupauk!". Kapten Vreemann langes hääletult, läbipuurituna kolmest kuulist. Poisid heitsid pikali ja algas terve päeva kestnud lahing, alles vastu õhtut sunniti vaenlased külast lahkuma. 
Rood oli kaotanud kõik ohvitserid ja ühe veebli. Koolipoisid viidi samal päeval tagasi Võrru. Uusi võitlejaid oodates valmistuti juhi matusteks. Kapten Vreemanni põrm viidi pärast kiriklikku matuseteenistust oma koduküla Pindi kalmistule. Veel poolel teel kihutas matuselistele järele käskjalg, kes teatas, et kohe tuleb minna vaenlasele vastu Vastseliina alla. Kapten Vreemanni matsid kodurahvas Nõnovalt ja veel mõned lähemad sõjakaaslased.
Eduard Schabak

Eduard Schabak (8. juuli 1866 – 17. mai 1942) oli Eesti metsandustegelane.
Schabak sündis Tartumaal Konguta vallas Kobilu karjamõisa rentniku peres, tema vanemad olid pärit Lätist Valmiera maakonnast. 1885. aastal lõpetas Schabak Tartu gümnaasiumi ja 1887. aastal Tartu Ülikooli II järgu agronoomina. Seejärel õppis ta Peterburi metsainstituudis, mille ta lõpetas 1890. aastal.
Instituudi lõpetamise järel töötas Schabak abimetsaülema, noorem- ja vanemtaksaatori ning metsaülemana nii Eestis, Lätis kui ka Venemaal. 1904–1905 osales ta aga kahurväe lipnikuna Vene-Jaapani sõjas. 1907–1909 oli ta metsakorralduse revident Arhangelski kubermangus, 1909–1919 Lääne-Venemaa kubermangudes, tema töökohaks oli Minsk. 1916. aastal osales ta lühiajaliselt lipnikuna Esimeses maailmasõjas.
1919. aasta lõpus tuli Schabak Eestisse ning 16. detsembril määrati ta Põllutööministeeriumi Metsade Peavalitsuse vanemnõuniku ehk metsainspektori kohusetäitjaks ning 1920. aasta 1. märtsil nimetati ta metsakorralduse osakonna (hiljem Metsakorralduse Büroo) juhatajaks. Selles ametis juhtis Schabak Eesti Vabariigi metsanduskorralduse ülesehitamist, muuhulgas õpetas ta 1920–1922 Tartu Ülikooli juures metsanduskorralduse aluseid, kuid loobus korralise õppejõu ametikohale asumisest. Metsakorralduse Büroo juhiks oli Schabak 1934. aastani, mil ta jäi pensionile.
Schabak oli viljakas kirjamees, kes avaldas 1921–1939 62 artiklit ajakirjas Eesti Mets, ülevaateid Eesti metskondadest ajalehes Postimees ja metsandusteemalisi brošüüre. 1913. aastal ilmus Venemaal tema kirjutis "Taksaatori märkmed", mille esimene osa avaldati eesti keeles eraldi raamatuna 2010. aastal.
Roomassaare

Nimi

Roomassaare on deskriptiivne liitsõnaline kohanimi, mis koosneb omastavas käändes olevatest sõnadest 'roog', 'maa' ja 'saar'. Paiga vanem nimi oli Roomaa saar.
Parrot AR.Drone

Parrot AR.Drone on kvadrootor, kaugjuhitav mehitamata õhusõiduk, millel on neli rootorit ja tiivikut. Drooni on võimalik juhtida nutitelefoni–, tahvelarvuti– ja tavaarvutiprogrammiga.
Väike-Aavoja veehoidla

Väike-Aavoja veehoidla on veehoidla Harju maakonnas Anija vallas Vikipalu külas. Veehoidla pindala 5,2 ha. Veehoidlas on 2 saart. Veehoidlast saab alguse Aavoja.
Johann Friedrich Hartknoch

Johann Friedrich Hart(k)noch (28. september 1740 Goldap, Ida-Preisimaa - 1. aprill 1789 Riia) oli saksa kirjastaja ja raamatukaupmees.
Ta oli organisti poeg. Õppis Königsbergi ülikoolis teoloogiat.
Ta kirjastas August Wilhelm Hupeli teoseid ning varustas tema lugemisseltsi uuema kirjandusega. Hupel hindas Hartknochi kõrgelt ja tellis vaid temalt, kuigi Riiast raamatute saabumine Põltsamaale võttis tihti palju kauem aega, kui pakkusid Tartu konkurendid.
Aeroakustika

Aeroakustika on akustika haru, milles uuritakse helide tekkimist turbulentsest vedeliku voolamisest või aerodünaamiliste jõudude interaktsioonist pindadega. Heli teket võib siduda ka perioodiliselt varieeruva voolamisega. Selle nähtuse märkimisväärne näide on tuuleheli, mida tekitab tuul erinevatest statsionaarsetest objektidest mööda puhudes.
Kuigi puudub täielik teaduslik teooria aerodünaamilisest voolamisest helide tekke kohta, põhineb kõige praktilisem aeroakustiline analüüs n-ö aeroakustilisel analoogial, mille esitas Sir James Lighthill 1950. aastatel töötades Manchesteri Ülikoolis . Aeroakustilise analoogia kohaselt on vedeliku liikumist kirjeldavad valemid viidud kujule, mis sarnanevad klassikalise (lineaarse) akustika helilainevõrrandiga vasakul poolel ja allesjäänud liikmed allikatena paremal poolel.
Leet-käosulane

Süstemaatika

Mõnikord eraldatakse viis põõsalindlaste sugukonda kuuluvat perekonda, sealhulgas perekond käosulane, eraldi sugukonda või alamsugukonda roolindlased (Acrocephalidae).
Käosulase perekonnas eraldatakse kaks alamperekonda, kummaski neli liiki. Leet-käosulane arvatakse alamperekonda Iduna ja seetõttu nimetatakse teda ladina keeles aeg-ajalt ka Iduna pallida.
Euroopas leidub kaks alamliiki, mida uuema süsteemi järgi on hakatud käsitlema liikidena: idapoolne elaeica ja läänepoolne opaca (mauri käosulane). Mauri käosulane on pisut suurem ja suurema nokaga ning tema keha alaküljel on pruunikas varjund. Leet-käosulase kõhupool on vahel rohekas ja teda on väga keeruline eristada lõuna-käosulasest Hippolais rama. Aafrikas leidub lisaks veel kolm alamliiki.

Levila

Leet-käosulane on levinud Lõuna- ja Kagu-Euroopas, Väike-Aasia, Lähis-Idas ja Aafrikas põhja pool ekvaatorit.
Ta on rändlind. Talvitumisalad asuvad Saharast lõunas ja Araabia poolsaarel.
Eestis on leet-käosulast kohatud ainult ühel korral, 2004. aasta varasuvel Läänemaal.

Välimus

Leet-käosulane on 12–14 cm pikk, beežikashalli ülapoole ja valge alapoolega käosulane. Sugupooled on sarnased nagu teistelgi käosulastel. Talle on iseloomulik saba allapoole vibutamine.
Leet-käosulase laul on üksluine sädin.

Elupaik

Leet-käosulane elab poolkõrbete ja orgude kuivades põõsastikes, oaasides, aedades ja kultuurmaastikul.

Pesitsemine

Leet-käosulase pesa paikneb madalal puul või põõsas, tavaliselt vähem kui kahe meetri kõrgusel. Kurnas on 2–5, sagedamini 3–4 muna, mida haub peamiselt emaslind 11–13 päeva. Pojad väljuvad pesast 11–15 päeva vanuselt. Leet-käosulane pesitseb suve jooksul tavaliselt kaks korda.

Toitumine

Leet-käosulane on peamiselt putuktoiduline nagu enamik teisigi põõsalindlasi. Sügisel sööb ta ka marju.
Poola lipp

Poola lipp on Poola riigilipp.
Lipul on kaks ühesuurust laidu, ülal valge ja all punane. Lipu värvid on võetud Poola vapilt. Vapil on krooniga valge kotkas punasel taustal.
Punane ja valge olid Rzeczpospolita värvid ning esinesid juba selle eellasriikide Poola kuningriigi ja Leedu suurvürstiriigi vapil. Leedu vapp on tänapäevani punane ja valge.
Lipu kiitis Poola Seim heaks 1. augustil 1919.
Punase varjundit 1919. aasta seaduses kindlaks ei määratud. See, millise varjundiga punast kasutati, sõltus praktikas sellest, missugust punast käepärast oli. Jagamiste-eelses Poolas oli eriti hinnas karmiinpunane. See oli kallis värv, mistõttu seda seostati rikkuse ja eesõigustega. Seda saadi poola košenillitäist Porphyrophora polonica, kuigi olemas oli ka importvariante. Karmiinpunase poolakeelne nimetus kamazyn hakkas tähendama aadlikku ja keeld kanda karmiinpunast võis kuuluda aadlike karistuse hulka. 19. sajandi esimesel poolel asendus karmiinpunase kandmine tollal levinud prantsuse moe mõjul punakaslilla ehk amarandiga.
1921 andis Sõjaväeministeerium välja Stanisław Łoza brošüüri "Godło i barwy Rzeczypospolitej Polskiej" ("Poola Vabariigi vapp ja värvid") Poola riiklike sümbolite kujutistega. Lipu punane oli karmiinpunane. Kuid Vabariigi Presidendi seadusega 13. detsembrist 1927 muudeti lipu punane kinaverpunaseks. Uus seadus jõustus 28. märtsil 1928. Kinaver jäi Poola lipule kuni 31. jaanuarini 1980. Siis võeti kasutusele punase tänapäevani kehtiv varjund, mis on kinaverist pisut tumedam ja meenutab rohkem karmiinpunast.
Alates 1955 on Poolal kaks lippu, mida nimetatakse riigilipuks. Peale ülalkirjeldatud lipu on veel "vapiga riigilipp", millel on valgel laiul Poola vapp. Ka see lipp kehtestati 1919 ning oli algselt mõeldud Poola saatkondadele, konsulaatidele ja kaubandusesindustele. 1928–1938 oli see ainult kaubanduslipp. Aastast 1938 kasutavad seda jälle Poola riigi institutsioonid välismaal. 7. detsembri 1955 dekreet kinnitas lipu niisuguse kasutusala ning laiendas seda tsiviillennujaamadele ja Poola lennukitele, mis teevad rahvusvahelisi lende. 31. jaanuari 1980 seadus laiendas selle lipu kasutusala sadamakaptenite ja -pootsmanite kontoritele. Iga kord, kui vappi on ametlikult muudetud, on muutunud ka vapiga lipp.
Alates 2004 tähistatakse iga aasta 2. mail Poolas lipupäeva.
Lipp on pidevalt heisatud kõige kõrgemate Poola võimuasutuste hoonetele, näiteks Poola presidendilossile ja Seimi hoonele. Teised asutused ning paljud poolakad ja Poola elanikud heiskavad rahvuslipu rahvuspühadel ja teistel riikliku tähtsusega juhtumite puhul. Tänapäeva Poola seadused ei keela rahvuslipu heiskamist, kui lippu väärikalt koheldakse.
The Stig

The Stig on telesarja "Top Gear" salapärane katsesõitja, kes kunagi ei eemalda oma kiivrit ega ütle midagi. Stigi ülesanne on autode testimine Top Geari ringrajal. 
Nimi Stig tuleneb Jeremy Clarksoni koolist, kus uusi õpilasi kutsuti alati Stigideks.
Telesarjas osales kaks fiktiivset tegelaskuju, vastavalt tema kombinesooni värvuse järgi – must ja valge Stig. Katsesõitjana osalenud isikute tegelik arv ja taust hoitakse ranges saladuses.

Isikud

The Stigi kehastas kuni 2002. aastani vormelisõitja Perry McCarthy ("must Stig"), osaledes 22 "Top Geari" saates. Testisõitja saladuse paljastas McCarthy oma elulooraamatus "Flat Out, Flat Broke". 
Uueks Stigiks ("valge Stig") valiti võidusõitja Ben Collins. Pärast Stigi isiksuse avalikuks tulekut 2009. aastal lõpetas BBC mehega lepingu. Mälestusteraamatus "The Man in the White Suit: The Stig, Le Mans, The Fast Lane And Me" on mees kinnitanud oma rolli The Stigina.
Pärast Collinsi lahkumist on The Stigi maski taga varjunud erinevaid isikuid, nende hulgas ka Michael Schumacher ja Damon Hill.

Varia

2010. aastal pandi üks The Stigi (kasutati aastatel 2002–2005) kiivritest oksjonile hinnaga 800–1200 Inglise naela. Kiivril on Richard Hammondi, Stigi ja produktsioonimeeskonna liikmete autogrammid.
Liophidium

Levila

Neid madusid võib kohata Madagaskaril,   Komoori saartel ja Maskareenide saarestikus.
Konstantin Päts'i Riigivanemaks Valimist Korraldav Komitee

Konstantin Päts'i Riigivanemaks Valimist Korraldav Komitee oli 1934. aastal asutatud Eesti poliitiline ühing. Tema eesmärk oli Konstantin Pätsi seadmine Riigivanema kandidaadiks ja valimine Riigivanemaks 1934. aasta valimistel.
Komitee registreeriti 8. veebruaril 1934, tema asutajaliikmed olid Nikolai Kann, Mihkel Juhkam, Jaan Maasing, August Jürmann, Leopold Raudkepp, Ernst Peterson ja Eduard Sahkenberg.
Komitee koosnes kohalikest linna-, alevi- ja vallakomiteedest ning abikomiteedest ja komitee juhatusest. Juhatuse asukoht oli Tallinnas.
Konstantin Pätsi Riigivanema kandidaadiks ülesseadmise nõudmise Valimiste Peakomiteele esitas August Jürman 23. veebruaril 1934, lisades juurde Põllumeeste Keskpanga kviitungi 750-kroonise kautsjoni sissemaksmise kohta ja Konstantin Pätsi nõusoleku lasta end üles seada Riigivanema kandidaadiks ja kandideerida Riigivanema valimistel 1934. aastal.
Nõudmisele olid alla kirjutanud 39 hääleõiguslikku kodanikku: Nikolai Kann, Johannes Mürk, Timotheus Kuusik, Reinhold Julius Tammemägi, Paul Luttein, August Kurs, Viktor Viilup, Aleksander Borell, Ernst Peterson, Aleksander Veiderman, Johannes Reinthal, Reinhold Mühlbaum, Artur Tupits, August Peet, Mihkel Juhkam, August Jürman, Hans Kõrgesaar, Eduard Sahkenberg, Leopold Raudkepp, Jaan Masing, Ella Maring, August Einer, Nikolai Talts, Bernhard Etruk, Jaan Luu, Johan Holberg, Jaan Teemant, Aleksander Veiler, Hendrik Mikheim, Joonas Haarman, Aleksander Roots, Ernst Tults, Paul Männik, Hugo Tallenhof, Alfred Gross, Elfriede Ulm, Margarete Rebane, Oskar Suursööt, Oskar Amberg.
Allkirjade kogumise lõpetamise ajaks 21. märtsil 1934 oli Konstantin Pätsi kandidatuuri ülesseadmiseks antud vähemalt 18 501 toetusallkirja, neist Harjumaal 1875, Pärnumaal ilma Pärnu linnata 1782, Tartumaal ilma Tartu linnata 3448, Võrumaal koos Võru linnaga 1345, Läänemaal koos Haapsalu linnaga 1185, Petserimaal koos Petseri linnaga 245, Saaremaal koos Kuressaare linnaga 890, Valgamaal koos Tõrva linnaga 258, Järvamaal 258, Viljandimaal koos linnadega 2042, Virumaal koos linnade ja alevitega 2845, Tartus 505 ja Tallinnas 1823. Seega oli Konstantin Pätsi kandidatuuri ülesseadmise nõudmisega ühinenud üle kümne tuhande hääleõigusliku kodaniku, mis oleks talle Riigivanema valimise seaduse § 33 alusel andnud õiguse kandideerida 22. ja 23. aprillil 1934 toimuma pidanud Riigivanema valimistel.
Komitee loeti likvideerituks Poliitiliste parteide ehk erakondade ja teiste samu sihte taotlevate poliitiliste ühingute ja nende liitude likvideerimiskomisjoni otsusega 16. juunist 1939, mis teatati Mihkel Juhkamile 21. juulil 1939.
Arnold Susi

Arnold Susi VR I/3 (4. jaanuar 1896 Livonia Põhja-Kaukaasia – 29. mai 1968 Tallinn) oli Otto Tiefi valitsuse haridusminister, ametilt advokaat.
Arnold Susi sündis Põhja-Kaukaasias eesti külas õpetajast isa perekonnas. Aastail 1915–1916 õppis Peterburi Ülikoolis ajaloo-keeleteaduskonnas.
Esimese maailmasõja ajal mobiliseeriti ning lõpetas 2. Peterhofi lipnikekooli 1916 ja sõdis ohvitserina rindel. 1917–1918 teenis 3. Eesti polgus.
Osales Vabadussõjas vabatahtlike kooliõpilaste roodukomandörina.
1924. aastal lõpetas Tartu Ülikooli õigusteaduskonna, pärast seda töötas Tallinnas advokaadina. 
1944. aastal oli ta Eesti Vabariigi Rahvuskomitee liige ja septembrist 1944 haridusminister.
2. juulist - 3. juulini 1945 toimunud NSVL Ülemkohtu sõjakolleegiumi kohtuistungil mõisteti Arnold Susi süüdi Vene SFNV kriminaalkoodeksi § 58 / 2 järgi, mille säte kõneleb katsest eraldada Nõukogude Liidu küljest mõni tema territooriumi osa. Alles mõni nädal hiljem kvalifitseeriti süüdistus ümber § 58 / 1a järgi, mis käsitleb nõukogude isamaa reetmist.
Vangistuses tutvus ta Aleksander Solženitsõniga.
 
„Sarvraamide tagant paistab sirge kulmujoon, nägu tundub kohe range ja pilk läbitungiv – sellisena me kujutlemegi meie sajandi haritud inimest. Juba enne revolutsiooni oli ta õppinud Petrogradis ajaloo-keeleteaduskonnas ning iseseisva Eesti kahekümne aasta jooksul säilitanud suurepärase hääldusega vene keele oskuse. Hiljem Tartus oli ta saanud juriidilise hariduse. Peale emakeele valdas ta veel saksa ja inglise keelt ning oli kõik need aastad pidevalt jälginud Londoni "Economist'i" ja "Bericht'e", saksakeelseid teaduslikke ülevaateid, uurinud mitmete riikide konstitutsioone ja koodekseid – ja nüüd esindas ta meie kongis tagasihoidlikult ja väärikalt Euroopat.“
 – Aleksandr Solženitsõn, "Gulagi arhipelaag", I osa, lk 165.

Isiklikku

Tema vanem poeg Heino Susi oli soomepoiss, kirjanik ja biokeemik; tütar Heli Susi on endine saksa keele õpetaja ja tõlkija; noorem poeg Arno Susi oli majandusteadlane.
Theodor Varblane

Theodor Varblane (1. detsember 1903 Verevi – 30. september 1982 Rannu) oli eesti vaimulik.
Lõpetas 1925. aastal Hugo Treffneri Gümnaasiumi. Aastatel 1925–1935 õppis Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Kuulus Eesti Üliõpilaste Seltsi. Prooviaastal oli ta Laiuse, Puhja ja Tartu Pauluse koguduses. Ordineeriti 31. mail 1936 õpetajaks.
Ta oli aastal 1936 Märjamaa Maarja koguduse vikaarõpetaja (kuna õpetaja Jaan Läänel keelati vapside liikumises osalemise tõttu Märjamaal viibimine); aastatel 1936–1945 oli ta Häädemeeste ja Tahkuranna koguduse õpetaja. Aastatel 1945–1965 oli ta Rannu Püha Martini koguduse õpetaja; lisaks hooldas ta aastatel 1950–1956 ka Puhja Püha Dionysiuse kogudust. Jäi aastal 1965 emerituuri.
Segali muusikakool

Segali muusikakool oli aastatel 1903–1917 Tallinnas tegutsenud muusikakool, mille asutasid pianist Alice Segal ja tšellist Heinrich Stukey.
Koolis keskenduti klaveri-, tšello- ja viiulimängu õpetamisele.
Maurice Smith

Maurice Smith (sündinud 28. septembril 1980) on Jamaica kergejõustiklane (kümnevõistleja)
2004. aasta olümpiamängudel Ateenas jäi Smith kümnevõistluses 8023 punktiga 14. kohale. 2005. aasta maailmameistrivõistlustel Helsingis oli ta sunnitud katkestama, kuid 2007. aasta MM-il Osakas võitis ta 8644 punktiga hõbemedali. See oli Jamaica rekord ja tema isiklikust rekordist ligi 300 punkti parem.
Smith tuli 2007. aasta üleameerikaliste mängude meistriks 8278 punktiga, mis on ühtlasi mängude rekord. Ta oli kümnevõistluses ka Kesk-Ameerika ja Kariibi regiooni 2001. aasta meister ning kettaheites Jamaica meister aastatel 2005–2007.

Isiklikku

Maurice Smith on 188 cm pikk ja kaalub 86 kg.
Paikuse vald (1939)

Paikuse vald oli vald Pärnumaal aastail 1939–1950.
Vallavanem Arne Ilmjärv valiti 23. mail 1940 valla- ja linnavanemate esindajaks Pärnu maavalitsusse.
Vald kuulus Riigivolikogu 36. valimisringkonda, kust valiti Viktor Päts.

Väljavõte Vabariigi Presidendi otsusest nr. 88 – 7. oktoobrist 1938 (RT 1938, 87, 776)

11. Paikuse vald – maa-alaga, mis moodustub: a) senise Taali valla maa-alast, välja arvatud Tammiste asunduse maa-ala; b) senise Tori valla Taali metskonna Tori metsandiku kvartaalide nr. 107, 126, 127, 138, 148, 149, 157–159, 162 ja 163 maa-aladest; c) senise Kilingi valla Kabli ja Vingerja külade ning Kilingi metskonna Kikepere metsandiku kvartaalide nr. 1–18 ja Kilingi metskonna Kilingi metsandiku kvartaalide, nr. 1–12, maa-aladest; d) senise Uulu valla Auge, Männiko, Luige[,] Põdra, Nakki ja Laimetsa talude ning Pärnu metskonna Surju metsandiku kvartaalide nr. 16–22 maa-aladest.

Külanõukogude moodustamine ja valla likvideerimine

1945 augustis moodustati Paikuse vallas Seljametsa külanõukogu keskusega Pustuski asunduses ja Taali külanõukogu keskusega Taali asunduses. 1950. aastal Paikuse vald likvideeriti ja selle alad arvati Pärnu rajooni koosseisu.
Rahn

Rahn on kivi, mille läbimõõt ületab 512 mm.
Eestis on varem kasutatud ka purdsetete klassifikatsiooni, mille järgi nimetatakse rahnudeks kive, mille läbimõõt on suurem kui 1000 mm ehk 1 m. Enam kui 10-meetrise läbimõõduga kive nimetatakse selle klassifikatsiooni järgi hiidrahnudeks.
Rahne, mis on algsest asukohast liustike poolt eemale transporditud, nimetatakse rändrahnudeks.
Osiris

Surm

Osirise mõrvas kurjuse kehastus Seth, kes oli ta vend. Ta sulges Osirise kavalusega kasti ja viskas kasti Niilusesse. Osirise naine viljakuse ja emaduse jumalanna Isis otsis tema säilmeid, kuni ta need puutüvesse peidetuna leidis. Puu hoidis üleval Byblose palee katust. Isis otsustas kirstu avada, aga Osiris oli juba surnud. Ühe müüdi järgi kasutas Isis oma isalt õpitud loitsu Osirise ellu äratamiseks, et temaga laps saada. Hiljem suri Osiris uuesti ja Isis mattis ta laiba kõrbe. Hiljem leidis laiba Seth, kes lõikas selle neljateistkümneks tükiks ja mööda maad laiali laotas. Isis otsis kõik kehaosad üles, sidus need kokku ja mattis Osirise. Jumalad olid Isise pühendumisest üllatunud ja taaselustasid Osirise allmaailma jumalana.

Kohus

Egiptlased uskusid, et kõik inimesed peale vaarao peavad läbi käima Osirise kohtu eest. Seal kaaluti südant. Kui süda oli kergem kui kõrval kaalul asuv maat, sai isik igavese elu osaks.
Rachel Zoe

Rachel Zoe (õieti Rachel Zoe Rosenzweig; sündinud 1. septembril 1971 New Yorgis) on Ameerika Ühendriikide tippmoedisainer, ettevõtja ja disainer. 
Zoe on olnud moemaailmaga seotud juba ligi 20 aastat ning on saanud kuulsaks stilistiks ja disaineriks. Ta on abielus Rodger Bermaniga, kes on ettevõtte Rachel Zoe, Inc. president. Neil on kaks poega.

Varasem elu ja haridus

Zoe sündis New Yorgis Leslie ja Ron Rosenzweigi tütrena. Tal on õde Pamela Rosenzweig. Kui ta alustas stilistikarjääri, jättis ta perekonnanime Rosenzweig oma kunstnikunimest välja, kuna arvas, et see kõlab liiga juudilikult. 
Rachel Zoe kasvas üles USAs New Jersey osariigis Millburnis ja lõpetas Millburni keskkooli. Ta õppis psühholoogiat ja sotsioloogiat George Washingtoni Ülikoolis, kus ta tutvus oma tulevase abikaasa Rodger Bermaniga. Pärast lõpetamist kolis ta New Yorki, et moekarjääri jätkata.

Karjäär

Zoe alustas karjääri toimetajana. Pärast seda sai temast üllatavalt kiiresti üks moetööstuse mõjukamaid inimesi. 
Stilistina on ta töötanud selliste kuulsustega nagu Brenda Song, Backstreet Boys, Lindsay Lohan, Mischa Barton, Mario Orejel, Nicole Richie ja Keira Knightley. Zoe praeguste klientide nimekirjas on näiteks Cameron Diaz, Jennifer Garner, Kate Hudson, Kate Beckinsale, Debra Messing, Demi Moore, Liv Tyler, Joy Bryant, Molly Sims, Beau Garett, Eva Mendes, Paula Patton, Anne Hathaway, Jennifer Lawrence, Miley Cyrus ja Pauly Shore.