google/wiki40b huggingface dataset:
Sasuke Uchiha

Sasuke Uchiha (jaapani keeles うちは サスケ Uchiha Sasuke) on tegelane mangast "Naruto", mille loojaks on Masashi Kishimoto.
Sasuke on üks viimastest ellujääjatest Uchiha klannist, mis oli üks vanemaid ning tugevamaid klanne Konohagakure-s, kuni Sasuke vanem vend Itachi Uchiha enne seeriaid klanni tappis. Seeria alguses on Sasuke eesmärk taastada oma klann ja tappa oma vanem vend. Seeria jätkudes pannakse Sasuke tiim seitsmesse (Team 7), mille juhiks on Kakashi Hatake. Tiimi kuuluvad ka Naruto Uzumaki ja Sakura Haruno. Alates akadeemiast on igale tüdrukule Sasuke meeldinud, samuti ka Sakurale, kes annaks kõik, et Sasukele ka tema meeldiks. Naruto, kellele jällegi meeldib Sakura on kade Sasuke üle, sest ta meeldib kõigile. Sellepärast üritab ta alati Sasukesest parem olla ja teda ületada. Sasuket ei huvita jällegi ükski tüdruk, sest ta tahab tugevamaks saada, et oma klann restoreerida. Naruto ja Sasuke on sellest saati vaenlased. Sasuke häält animes on teinud jaapani keeles Noriaki Sugiyama ja inglise keeles Yuri Lowenthal. Paljud vaatajad kritiseerivad Sasuket tema külma ja ükskõikse käitumise pärast.
Hiina Sotsiaalteaduste Akadeemia

Hiina Sotsiaalteaduste Akadeemia (hiina keeles: 中國社會科學院; pinyin'i  transkriptsioonis  Zhōngguó Shèhuì Kēxuéyuàn), on Hiina Rahvavabariigi humanitaar- ja sotsiaalteadusi edendav teadusakadeemia.
Akadeemia asutati 1977. aastal Pekingis.

Liikmeskond

Akadeemial on 53 liiget ja 133 auliiget.
Saue raudteepeatus

Saue raudteepeatus on raudteepeatus Harju maakonnas Saue linnas. Peatuskoht asub laiarööpmelise Tallinna–Keila raudtee ääres 19 km kaugusel Balti jaamast. Peatus jääb Padula ja Valingu raudteepeatuse vahele.
Ümberistumisvõimalus on Saue linnas Kuuseheki tänaval bussipeatuses "Raudteejaam" Tallinn–Saue liinibussidele number 190 ja 208.
Kaheteelise raudtee vahel on üks perroon pikkusega 141 meetrit. Peatuses peatuvad kõik Tallinnast Keilasse, Paldiskisse, Riisiperre ja Klooga-randa sõitvad elektrirongid. Piletihinnalt kuulub peatus II tsooni.

Ajaloost

Saue (saksa Friedrichof) raudteepeatus rajati aastal 1872.
Tõenäoliselt aastal 1917 valmis Saue jaama puidust jaamahoone. Selles olid jaamakorraldaja ruum ja reisijate ootesaal. Selles oli ka üks korter jaamateenistuja perele.
Raudteejaamana oli Saue vajalik Tallinn-Keila esialgu ühe rööpmepaariga raudteelõigul rongide möödumise tagamiseks rongiliikluse tiheduse suurenemisel pärast esimest maailmasõda. Algselt oli selle lõigul ainult üks seda võimaldav raudteejaam Nõmmel, 1920-ndate keskelt alates lisandus veel sobivama asukohaga Pääsküla raudteejaam.
1926 avati Saue jaamahoones postiagentuur Saue Vaksal.
1970-ndatel rajati teine rööpapaar Valingust Saueni, mistõttu vähenes Saue kui raudteejaama tähtsus ja ta suleti kui raudteejaam. Edasi toimis endine jaam juba rongipeatusena (raudteepeatusena) ühe reisijateplatvormiga kahe tee vahel.
Alates 1990ndatest raudtee poolt kasutust mitte leidnud jaamahoone ooteruumis tegutses kauplus ja elamiseks kasutati ka hoones olnud elukorterit.
Jaamahoone lammutati viletsa seisukorra tõttu 2011. aasta augustis-septembris. Praegu on hoone asukohas haljasala.
Sügisel 2017 tähistati jaama asukoht mälestuskiviga. Kivi avati endise jaamahoone asukohal 27. augustil kell 18.29 suure rahvahulga osavõtul.
Konstantin Pätsi esimene ajutine valitsus

Konstantin Pätsi esimese ajutise valitsuse tegevus

1918. aasta 25. veebruaril jõudsid Tallinna Saksa keisririigi väeüksused. Kõrgem võim kuulus saksa sõjaväelastele. Saksamaa keisririik ei tunnustanud 24. veebruaril 1918 Eesti Maapäeva Vanematenõukogu poolt välja kuulutatud Eesti iseseisvust. 
Eesti erakondade tegevus oli peatatud ning Eesti rahvusväeosad laiali saadetud. Esimene Ajutine Valitsus läks põranda alla ja ministrite nõukogu esimees Konstantin Päts viibis Saksa keisririigi alistumiseni 11. novembril 1918 interneerituna vangilaagris.
12. märtsil 1918 ülendas ajutine valitsus Aleksander Tõnissoni, Ernst Põdderi ja Andres Larka kindralmajoriks.
East Feliciana vald

Ajalugu

Vald moodustati 1824. aastal.
Kaks kaptenit

"Kaks kaptenit" (vene keeles Два капитана) on vene kirjaniku Venjamin Kaverini (kodanikunimega Zilber) kirjutatud seiklusromaan, mis ilmus 1944. aastal. Romaani eest anti Kaverinile Stalini preemia (1948).
Eesti keeles avaldas romaani 1948. aastal Ilukirjandus ja Kunst Marta Sillaotsa tõlkes.
Kordustrükid ilmusid 1959. aastal Eesti Riikliku Kirjastuse sarjas "Seiklusjutte maalt ja merelt" ja 1982. aastal Eesti Raamatu seiklusromaanide sarjas "Ajast aega". 
Romaan räägib loo Sanja Grigorjevi elust. Raamatu peategelane uurib kunagise polaarekspeditsiooni juhi kapten Ivan Tatarinovi hukkumise tagamaid.
"Kahe kapteni" ainetel on valminud kaks mängufilmi (Lenfilm, 1955 ja Mosfilm, 1976) ning muusikal "Nord-Ost" (2001). 
Kirjaniku sünnilinnas Pihkvas on Pihkva oblasti laste- ja noorsooraamatukogus (Псковская областная библиотека для детей и юношества им. В.А. Каверина) avatud temaatiline muuseum. 1995. aastal püstitati raamatukogu hoone ette romaani kangelastele mälestusmärk.
Wennemar von Dellwig

Wennemar von Dellwig (ka Wolmar von Dellwich; surnud 1510) oli Liivi ordu liige, Viljandi komtuur aastatel 1480–1510.
Wennemari vanemaid pole teada. Tema sugulane oli Maasilinna foogt Herbert von Dellwig, kuid kui lähedalt, pole võimalik kindlaks teha. Tõenäoliselt sündis ta Dellwigis Dortmund lähedal. Tema suguvõsa kuulus Vestfaali väikeaadli hulka.
Dellwig saabus Liivimaale 15. sajandi keskpaiku. 1472. aastal on teda mainitud Võnnu (Cēsise) kumpanina, seejärel sai temast Pärnu komtuur, kuid pole selge, kas ta sai selleks juba 1472 või alles 1477. 1480. aastal sai temast ühe kõige olulisema orduvalduse, Viljandi komtuurkonna juht. Ta kuulus meistrite Johann Freitag von Loringhoveni ja Wolter von Plettenbergi ajal kõige olulisemate ordukäsknike hulka ja 1501–1502, kui Plettenberg oli sõjaretkedel Venemaal, oli ta ordumeistri kohusetäitja. Dellwig oli kõige pikaajalisem Viljandi komtuur.
Annely Peebo

Annely Peebo (neiuna Anne Sarv; sündinud 16. novembril 1971 Võhma linnas) on eesti ooperilaulja (metsosopran).
Ta on lõpetanud Tallinna Muusikakeskkooli, kus ta õppis koorijuhtimise eriala ja klaverimängu.
Aastatel 1990–1994 laulis ta Eesti Filharmoonia Kammerkooris.
Seejärel õppis ta Viini Muusika ja Lavakunsti Ülikoolis (Universität für Musik und darstellende Kunst Wien) kammerlaulu Gerhard Kahry ja ooperilaulu Curt Malmi juhendamisel.
Aastal 1997 debüteeris ta "Rigolettos" Viini Riigiooperis (Wiener Staatsoper) ja kuulus samast aastast Viini Rahvaooperi (Volksoper Wien) püsikoosseisu. Alates 2005. aastast töötab ta vabakutselisena.
Ta on laulnud ooperirolle koos Plácido Domingo, José Carrerase, Andrea Bocelli, Stefania Bonfadelli, Renato Brusoni ja paljude teistega.
Annely Peebo räägib viit keelt. Ta on mänginud auhinnatud Prantsusmaa muusikafilmis "Les leçons de ténèbres" ning koos Marko Matverega juhtinud 2002. aasta Eurovisiooni lauluvõistlust Tallinnas Saku Suurhallis.
Sabiniaanid

Sabiniaanid oli 1. sajandil tekkinud koolkond, mille rajas Rooma jurist Masurius Sabinus. Kaasaegsete silmis oli olulisem tema õpilane Cassius, kelle järgi kutsuti koolkonda ka kassiniaanideks. 
Sabiniaanid olid üks kahest valitsevast õiguskoolkonnast; nendele vastandusid prokuliaanid, kellele andis nime jurist Proculus.
Sabiniaanide koolkonna alustalaks oli Sabinuse eelklassikalise õigusteaduse ius civile. Traditsiooniliselt peetakse sabiniaane pigem konservatiivseteks, sest sabiniaanid tõid eelklassikalisele õigusteadusele tuginedes oma kaasaegsesse õigusteadusse tagasi mõtlemise printsiipides ja põhjendasid oma arvamusi ka loomuõigusele toetudes. Üheks oluliseks näiteks sellest on hea usu põhimõtte tagasitoomine juriidilisse argumentatsiooni. Sabiniaanidel oli printsiibiline mõtteviis. Sabiniaanide hulka kuulusid tuntud juristidest lisaks Sabinusele ka Cassius, Priscus Iavolenus ning Salvius Iulianus. Salvius I (u 100–170) oli ka üks sabiniaanide koolkonna peadest. Ka Gaius kuulus pigem sabiniaanide hulka.
Super Hot Cosmos Blues Band

Super Hot Cosmos Blues Band on Eesti ansambel.
Ansambel asutati 2013.
Jonathan Rhys Meyers

Jonathan Rhys Meyers (sündinud Jonathan Michael Francis O'Keeffe; 27. juulil 1977 Dublinis) on Kuldgloobusega pärjatud iiri näitleja.
Ta on eelkõige tuntud filmidest "Tribla nagu Beckham", "Matšpall", "Võimatu missioon III" ja 2005. aasta telefilmist "Elvis" . Lisaks kehastab ta alates 2007. aastast Inglismaa kuningat Henry VIII teleseriaalis "The Tudors".

Lapsepõlv

Jonathan sündis Dublinis, kuid aasta vanusena kolis tema pere County Corki. Kui Rhys-Meyers oli kolmeaastane, lahkus ta isa pere juurest, jättes Jonny ja tema kolm nooremat venda ema kasvatada. Rhys-Meyers veetis tormilise lapsepõlve, olles mõnda aega lastekodus. Koolist visati ta lõplikult välja 16-aastaselt.
Õnnelikuna, et sai koolist eemale, veetis ta aega kohalikus ujulas, kus ta avastas Hubbard Casting. Tulevaste osatäitjate otsijad soovitasid Rhys-Meyersil osaleda David Puttnami produtseeritud filmi "War of the Buttons" (1994) proovis. Kolme proovipäeva järel ei saanud ta siiski rolli ning loobus mõttest näitlejaks püüelda. Mõne aja pärast sai ta kõne, kus teda kutsuti osalema Knorri supi kampaanias. Kuigi alguses häbenes ta reklaami abil saadud tähelepanu, pakuti talle varsti osa mängufilmis.

Karjäär

Tema mängufilmidebüüt oli väike roll filmis "A Man of No Importance" (1994). Rhys-Meyersi esimene peaosa oli filmis "The Disappearance of Finbar" (1996).
Järgnes Michael Collinsi mõrvari roll Neil Jordani filmis "Michael Collins" (1996).
Suure kiituse teenis ta kriitikutelt Brian Slade'i osa eest filmis "Velvet Goldmine" (1998) ning Briti miniseriaalis "Gormenghast" Steerpike'i rolli eest. Sümpaatse rolli tegi ta jalgpallitreenerina filmis "Tribla nagu Beckham" (2002).
2006. aasta Kuldgloobuste jagamisel pälvis ta auhinna kategoorias 'parim meesnäitleja minisarjas või telefilmis' osatäitmise eest telefilmis "Elvis".
Ahjuahven

Ahjuahven on kalatoit, mida valmistatakse ahvenalihast seda ahjus hautades. 
Ahjuahvena valmistamiseks kasutatakse üldjuhul ahvenafileed,  aga ka eelnevalt roogitud tervet ahvenat. 
Serveeritakse lisanditega, näiteks kartuli ja salatiga.
Õigeusk

Õigeusk on katoliikluse ja protestantismi kõrval üks kristluse kolmest põhivoolust. 
Õigeusu tunnistajaid nimetatakse õigeusulisteks, õigeusklikeks, õigeusklikeks kristlasteks või ortodoksideks. 
Õigeusulised peavad õigeusku kristluse algseks kujuks.

Ajalugu

Kirik asutati aastal 33 pKr nelipühadel ning selle asutajad jäid alati apostlite õpetusse ja osadusse ja leivamurdmisse ja palvetesse (Ap 2:42). Apostellik suktsessioon ulatub tagasi algkiriku viie keskuseni – Rooma, Jeruusalemma, Antiookia, Aleksandria ja Konstantinoopoli kirikuni. 
Aastast 1054 on õigeusu kirik katoliku kirikust lahus (vaata suur kirikulõhe), sest peab hereesiateks sõna filioque usutunnistuses, paavsti pretensiooni täielikule autoriteedile kõikide kristlaste üle ning mõningaid muid katoliku kiriku õpetuslikke ja liturgilisi uuendusi. 
Hiljem lisas katoliku kirik oma õpetusele teisigi dogmasid, mida õigeusu kirik peab hereetiliseks, sealhulgas paavsti ilmeksimatuse ja neitsi Maarja pärispatuta saamise dogma. Katoliku kirik peab õigeusu kirikut skismaatiliseks. Õigeusu kirik peab katoliku kirikut nii skismaatiliseks kui ka hereetiliseks.
Alles 9 sajandit hiljem, 1965. aastal, tühistasid Rooma paavst ja Konstantinoopoli patriarh õigeusutunnistuse pooldajatele kehtestatud kirikuvande.

Õigeusk Eestis

Õigeusule Eestis panid aluse bütsantslikust Konstantinoopoli kirikust lähtunud misjonärid XI sajandil, kes lõid Peipsi taha Novgorodi piiskopkonna. Suurem eestlaste õigeusku minek toimus aga aastatel 1845–1848 usuvahetusliikumise ajal. 
Õigeusu ajalugu Eestis käsitleb ka Eestist pärit Moskva ja kogu Venemaa patriarhi Aleksius II teos "Õigeusk Eestimaal" (vene keeles "Православие в Эстонии", Moskva 1999.).
Bradley maakond

Ajalugu

Bradley maakond moodustati 2. mail 1836. aastal. Maakond sai nime osariigi seadusandja Edward Bradley järgi.
Majakivi

Majakivi on Eesti suuruselt kolmas rändrahn ruumala järgi (584 m³). Rahn asub Juminda poolsaarel Kuusalu vallas Harju maakonnas Hara külas.
Ümbermõõt 40,9 m, kõrgus 7 m.
Derfelden

Derfelden (vene Дерфельден) on baltisaksa aadlisuguvõsa.
Suguvõsa immatrikuleeriti 1745. aastal nr.18 Eestimaa rüütelkonda, 1797. aastal nr.226 Liivimaa rüütelkonda ja 1800. aastal nr.23 Saaremaa rüütelkonda. 
Eestimaal kuulusid suguvõsale erinevatel aegadel: Kloostri (Klosterhof), Kloodi (Peuth), Veltsa (Weltz), Lautna (Lautel), Velise (Felks), Suure-Rõude (Groß Ruhde), Karinõmme (Karrinõm), Oidrema (Oidenorm), Liivi (Parmel), Peningi (Penningby), Päärdu (Kosch), Konuvere (Konofer), Paunküla (Paunküll), Kurna (Kurnal), Jälgimäe (Jelgimäggi), Päinurme (Assik), Penijõe (Pennijöggi), Putkaste (Putkas), Ohekatku (Odenkat), Emumäe (Emmomäggi), Lehtse (Lechts), Nõmmküla (Nömmküll) ja Linnape (Linnapäh)  mõis.
Liivimaal: Kaelase (Kailes), Libatse (Wildenau), Jeŗi (Seyershof), Tõikvere (Toikfer), Heisri (Neu-Pigant) ja Koigu-Anne (Koik-Annenhof) ning Saaremaal: Karja (Karris) mõis.
Mart Laari teine valitsus

Ministrite vahetamise põhjused ja valitsuskriis

President Lennart Meri otsus anda valitsuse moodustamise õigus 1999. aastal Laarile põhjustas opositsiooni ja nende toetajate hulgas rahulolematust, kuna nende meelest oleks pidanud valitsuse kokku panema valimised võitnud Keskerakonna liider Edgar Savisaar, kaasates sellesse ka ministreid Rahvaliidust. Kuid kuna kolm erakonda olid juba sõlminud eelleppe ei näinud President Lennart Meri selleks võimalust.
Uue valitsuse esimeseks sammuks oli negatiivse lisaeelarve koostamine, millise vajaduse oli põhjustanud Vene kriis ja eelmiste valitsuste majanduspoliitika. Hoolimata kartustest, võttis rahvas eelarvekärped mõistvalt vastu ja esimest korda taasiseseisvunud Eesti ajaloos oli aasta pärast valitsuse moodustamist selle populaarsus kõrgem, kui moodustamise ajal.
1999. aastal sai siseminister Jüri Mõisast Tallinna linnapea. Peaminister Laar on varem kinnitanud, et uus siseminister peab olema jõuline isiksus, kes jätkab Jüri Mõisa algatatud reforme siseministeeriumis ja selleks leiti sobivaks Tarmo Loodus, kelle suurimaks tööks jäi haldusreformi ettevalmistamine, mis hiljem Reformierakonna ja opositsiooni vastuseisu tõttu lõpetamata jäi, olles üks valitsuskriisi tekkimise põhjuseid.
2001. aasta oktoobris astus ise tagasi majandusminister Mihkel Pärnoja. Juba kevadest saadik räägiti ja nõuti nii Pärnoja kui teede- ja sideministri Toivo Jürgensoni lahkumist, kuid seni olid need ettepanekud valitsusliidu mainet rängalt räsinud ministrite suhtes vastuseta jäänud. Pärnoja põhjendas oma tagasiastumist sellega, et probleemide lahendamise asemel rünnatakse pidevalt tema isikut. Tema suurimateks ettevõtmisteks ministrina jäid Eesti Raudtee erastamine ja NRG-tehingu ettevalmistamine, mis siiski ebaõnnestus.
2002. aasta jaanuariks oli valitsusparteide omavaheline läbisaamine läinud nii halvaks, et kogu valitsus astus tagasi; põhjuseks oli Reformierakonna ja Keskerakonna värskelt moodustatud koalitsioon Tallinna linnavalitsuses. Uute valimisteni oli jäänud pisut rohkem kui aasta, kuid räägiti ka erakorralistest valimistest. Mart Laar pidas oma üheks suuremaks õnnestumiseks enne tagasiastumist eelarve vastuvõtmist riigikogus. Uue valitsuse moodustas Reformierakond koos Keskerakonnaga.

Saavutused

35. valitsuse suurimateks saavutusteks olid Euroopa Liidu ja NATO-ga liitumiskõneluste lõpuleviimine, ettevõtetele tulumaksu kaotamine reinvesteeritud tulult, Tiigrihüppe projekt, ID-kaardi rakendamine, e-valitsus ja Eesti majanduskasvu kindlustamine.
Tartu Kommertskool

Tartu Kommertskool oli kool Tartus. 
Tartu kommertskool avati 1911. aastal, kool oli rahvuslikult meelestatud, kuigi vene õppekeelega. Direktor oli klaverikunstnik Harald Laksberg. Õpetajad olid põhiliselt eestlased. Nende hulgas oli pärastisi silmapaistvaid kultuuritegelasi. Eesti keelt õpetas Johannes Aavik, hiljem tuli tema asemele Villem Grünthal-Ridala. 
1919/1920. õppeaasta algul nimetati kool Reaal- ja Kommertskooliks ning koliti endise Tartu Reaalkooli ruumidesse. Direktoriks määrati Juhan Lang. 
1920/1921. õppeaastal lahutati Kommertskool Reaalkoolist. Õpilased võisid vabalt valida, kumba kooli nad lähevad.
1976. aasta suveolümpiamängud

1976. aasta suveolümpiamängud olid XXI kaasaegsed olümpiamängud, mis toimusid 17. juulist 1. augustini 1976 Kanadas Montréalis.
Montreal kinnitati olümpialinnaks ROK-i 69. istungil Amsterdamis 1970. aastal. Muud kandideerinud linnad olid Firenze (Itaalia), Los Angeles (USA) ja Moskva (NSV Liit). Toimus kaks hääletusvooru. Esimesel korral sai Moskva 28, Montréal 25 ja Los Angeles 17 häält, teises Montréal 41 ja Moskva 28 häält.
Esimest korda osalesid olümpiamängudel Antigua ja Barbuda, Kaimanisaared ning Paapua Uus-Guinea. Andorra osales esimest korda suveolümpiamängudel, taliolümpiamängudel oli ta esimest korda osalenud pool aastat varem 1976. aasta taliolümpiamängudel Innsbruckis.
Esimest korda võitsid olümpiamedali Tai ja Bermuda. Sealjuures Bermuda on 2013. aasta seisuga kõige väiksem riik, kes kunagi on olümpiamedali võitnud.

Eestlased olümpiamängudel

Aavo Pikkuus tuli olümpiavõitjaks jalgrattaspordis 100 km meeskonnasõidus ja oli individuaalselt 44.
Raul Arnemann tuli sõudmises kahepaadil pronksmedalile.
Tõnu Lepik ei saanud kaugushüppes lõppvõistlusele.

Boikott

1976. aasta algul võistles Uus-Meremaa ragbimeeskond Lõuna-Aafrika Vabariigis. See tekitas Aafrika riikides pahameelt, sest LAV oli eemaldatud olümpialiikumisest rassismi pärast. Nad nõudsid Uus-Meremaa mittelubamist olümpiamängudele. ROK ei olnud sellega nõus, põhjendades seda sellega, et ragbi ei ole olümpiaala.
Protesti märgiks loobusid olümpiamängudel osalemast Guyana, Iraak ja 22 Aafrika riiki: Maroko, Alžeeria, Tuneesia, Liibüa, Egiptus, Mauritaania, Niger, Tšaad, Sudaan, Etioopia, Keenia, Tansaania, Uganda, Elevandiluurannik, Ghana, Togo, Nigeeria, Kamerun, Kongo Vabariik, Sambia ja Svaasimaa. See otsus sündis mängude avapäeval ja mõne riigi sportlasi (Kamerun, Egiptus, Maroko ja Tuneesia) oli juba võistelnud. Sellepärast ei olnud võistkondlikel aladel enam võimalik loobujaid uute võistkondadega asendada.
Mihhail Kalinin

Mihhail Kalinini tegevus enne 1917. aasta revolutsioone

Enne Oktoobrirevolutsiooni oli Kalinin Lenini ja VSDT(b)P bolševike tiiva toetaja. Ta tegutses revolutsionäärina mitmel pool, töötas lühikest aega ka Tallinna Volta tehases metallitöölisena. 1912 valiti ta VSDTP keskkomitee liikmekandidaadiks.

Tegevus Nõukogude Venemaal, Vene SFNV-s ja NSV Liidus

Pärast revolutsiooni ei saanud tast kommunistliku partei juhtkonnas kuigi olulist tegelast, VK(b)P KK Poliitbüroosse hakkas ta kuuluma alles 1925. Et ta ei avaldanud kuigivõrd oma arvamust ning nõustus tegema kõike, mis Stalin tal teha käskis, siis sai ta oma kohal püsida veerand sajandit.

Mälestuse jäädvustamine

Kalinini auks on tema järgi nimetatud Kaliningradi (varem Königsberg) linn (1946. aastal) ja oblast (varasem Ida-Preisimaa põhjaosa). 
Kalinini auks oli üks Tallinna 4 linnarajoonist Kalinini rajoon (umbes praeguse Põhja-Tallinna ja Haabersti alal). 30. augustil 1940 nimetati natsionaliseeritud Balti Raudtee Peatehased ümber M. I. Kalinini nimeliseks raudteetehaseks (hilisem M.I. Kalinini nimeline Tallinna Elektrotehnika Tehas).
Kalinini nime kandis 1950. aastatest kuni 1990. aastani Tallinnas paiknev Kopli tänav. Majal kus Kalinin Tallinnas elas – Soo tänav 38 – asus mälestustahvel. Kalinini mäletussammas asus Balti jaama lähedal Stalingradi väljakul 1950–? ning 1970–? asus tema mälestussammas ka Kalinini nimelise tehase sissepääsu juures.
Tveri linn kandis aastatel 1931–1990 nime Kalinin ja ka tänapäeval on Tveri oblastis Kalinini rajoon.
Koroljovi linn Moskva oblastis kandis 1938–1996 nime Kaliningrad. Tema järgi nimetati ka hulk külasid ja kolhoose, nt Imeni M. I. Kalinina alev Nižni Novgorodi oblastis.

Isiklikku

Mihhail Kalinini abikaasa oli Jekaterina Ivanovna Kalinina (Jekaterina Johani t. Lorberg). 
Mihhail Kalinin oskas eesti keelt.
Värkraud

Värkraud on hobuse rautamisel kasutatav tööriist, millega voolitakse (lõigatakse ja silutakse) kapja. Värkraud koosneb pika säärega terast ja S-kujulisest raudvarrest, mille tipuosas on puust nupp.
EUR-Lex

EUR-Lex (ka Eur-Lex) on paljukeelne Euroopa Liidu õigusakte ja teisi avalikke dokumente sisaldav veebileht ja andmebaas. Andmebaasi kasutamine on tasuta. Veebilehel avaldatakse ka Euroopa Liidu ametlikku väljaannet Euroopa Liidu Teataja (The Official Journal).
Galba

Galba (Servius Sulpicius Galba Imperator Caesar Augustus; sünninimi Servius Sulpicius Galba; 24. detsember 3 eKr - 15. juuni 69 pKr) oli Vana-Rooma keiser 8. juunist 68 kuni surmani. 
Galba lintšiti sõdurite poolt.
Elmar Rõigas

Elmar Rõigas (13. november 1913 Hageri vald, Harjumaa – 22. juuni 2002 Tallinn) oli Eesti arstiteadlane ja dermatoveneroloog.

Elulugu

Elmar Rõigas oli postiametniku poeg.
Lõpetas 1932 Tallinna Linna Poeglaste Reaalgümnaasiumi ja 1940 TÜ arstiteaduskonna; meditsiinikandidaat (1961, Eesti Teaduste Akadeemia), väitekiri "Meeste urogenitaaltrakti põletikkude trihomonaalsest etioloogiast ".
Osales 1944 II maailmasõjas Saksa sõjaväes 6. piirikaitserügemendi arstina. Oli 1940–1944 jaoskonnaarst Surjus ja Pärnus, 1943–1944 Pärnu raehärra, 1945 Pärnumaa tervishoiuosakonna juhataja, edasi dermatoveneroloog Narvas, Kuuda leprosooriumis ja 1950–1957 Tallinna Vabariiklikus Naha- ja Suguhaiguste Dispanseris, 1955 ka Tallinna Kehakultuuritehnikumi ja Tallinna Meditsiinikooli õpetaja. 1955–1957 ka Eksperimentaalse ja Kliinilise Meditsiini Instituudi protozooloogia sektoris mittekoosseisuline teadur, 1957–1962 nooremteadur, 1962–1968 vanemteadur, 1968–1975 Zooloogia ja Botaanika Instituudi vanemteadur ja 1976–83 Eesti NSV TA Eksperimentaalbioloogia Instituudi vanemteadur, 1979–1983 samas parasitaarprotozooloogia sektori juhataja.

Teadustöö

Uurimisvaldkond: kusesuguteede, hingamisteede ja seedekulgla trihhomonoosi tekitajate omadused, süüfilise ja gonorröa epidemioloogia ja leepra ajalugu Eestis. Üle 60 teadustrükise, 2 autoritunnistust, üle 100 aimetrükise.
Norbert Angermann

Norbert Angermann (sündinud 2. novembril 1936 Forstis) on saksa ajaloolane.
Angermann tegeleb peamiselt keskaegse Baltikumi poliitiliste probleemide ning keskaegsete Vene-Saksa suhete uurimisega.
Angermann on Paul Johanseni silmapaistvamaid õpilasi. Hiljem on tema õpilastest kujunenud küllaltki lai koolkond, mis tegeleb samuti peamiselt keskaegse Liivimaa ajaloo uurimisega, kuid mitmed omavad huvi ka hilisemate perioodide vastu, näiteks Olaf Mertelsmann. Kuni 2002. aastani,mil ta emeriteerus, oli Angermann Hamburgi ülikooli Ida-Euroopa ajaloo professor.
Angermann on Balti Ajaloo Komisjoni liige.
Russki saar

Russki saar (vene остров Русский 'vene saar') on saar Venemaal Peeter Suure lahes. Halduslikult kuulub Vladivostoki linna.  
Pindala on umbes 97,6 km². Rahvaarv on 5204 inimest (2002).
Saarel asub Kaug-Ida Föderaalne Ülikool.

Loodus

Russki saare reljeef on mägine. Saarel on 47 mäge, kõrgem neist on 291,2 m. Kaldad on kaljused.

Sündmused

2012. aasta 2. juulil avati aprillis valminud Russki saare sild, mis ühendab saart Vladivostoki mandrilise osaga. Sama aasta septembris toimus saarel Aasia ja Vaikse Ookeani Majanduskoostöö kohtumine.
Armin Lomp

Armin Lomp (5. jaanuar 1883 Elistvere vald – 17. august 1936 Tartu) oli eesti fotograaf ja ettevõtja.
Lomp õppis fotograafiat 01.03.1896-01.03.1899 Tartu fotograafi Aleksander Stadeni juures.
Ta osales Vabadussõjas algusest lõpuni 2. diviisi päevapiltnikuna, hiljem pidas Tartu üht tuntumat fotoäri Raekoja platsil ja oli Tartu Kaitsemaleva majanduspealik. Lisaks sõjasündmustele pildistas Lomp ka Tartu rahu sõlminud Eesti delegatsiooni.
Armin Lomp pälvis kaks Kotkaristi ja ühe Valgeristi.