google/wiki40b huggingface dataset:
Jaan Raik

Jaan Raik (sündinud 9. jaanuaril 1972 Tallinnas) on Eesti arvutiteadlane.

Elulugu

Jaan Raik on arvutiteadlase-matemaatiku Ernst Raiki poeg.
Raik lõpetas 1990. aastal Tallinna 44. Keskkooli ja 1995. aastal Tallinna Tehnikaülikooli automaatikateaduskonna. 1997. aastal kaitses ta samas tehnikamagistri kraadi väitekirjaga "Hierarchical Test Generation Based on Alternative Graph Models" ning 2001. aastal tehnikadoktori kraadi väitekirjaga "Hierarchical Test generation for Digital Circuits Represented by Decision Diagrams". Ta on täiendanud end Saksamaa, Prantsusmaa ja USA ülikoolides. 1995–98 töötas ta TTÜs arvutitehnika instituudi assistendina, 1998–2002 teadurina, 2002. aastast vanemteadurina, 2012. aastast professorina ja 2017. aastast tenuuriprofessorina.

Teadustöö

Jaan Raiki peamised uurimisvaldkonnad on kõrgtaseme testigenereerimine, dünaamiline verifitseerimine, testide hulga minimeerimine, diagnostika aktseleraatorid, defektorienteeritud test, süsteemide modelleerimine otsustusdiagrammide abil, digitaalsüsteemide diagnostika teooria ja testisünteesi analüüsi algoritmide loomine. Raik on teaduskonverentside Design Automation and Test in Europe, European Test Symposium ja European Dependable Computing Conference programmikomiteede liige ning IEEE Computer Society, IEE ja Katsetehnika Tehnilise Nõukogu (Test Technology Technical Council) liige, Nordic Test Forumi liige. Ta on avaldanud üle 340 teadustrükise.

Tunnustus

2001. aastal pälvis Jaan Raik Šveitsis tegutseva Gebert Rüfi Fondi teaduspreemia ja 2004. aastal TTÜ Arengufondi Boris Tamme nimelise järeldoktori stipendiumi. 2004. aastal pälvis Jaan Raik vabariigi presidendi kultuurirahastu noore teadlase preemia ning 2007. aastal Eesti Teaduste Akadeemialt Bernhard Schmidti nimelise preemia. 2016. aastal otsustas president Toomas Hendrik Ilves anda Jaan Raikile Valgetähe IV klassi teenetemärgi.
Theoderichi mausoleum

Theoderichi mausoleum, ka Theoderich Suure mausoleum on ehitismälestis, mis asub Ravennas, keskaegsest linnasüdamest pisut kõrval, ja on ehitatud 520. aastal Theoderich Suure viimseks puhkepaigaks.
Ehitis on üks seitsmest Ravennas asuvast objektist, mis 1996. aastal kanti UNESCO maailmapärandi nimistusse nime all "Ravenna varakristlikud mälestised ja mosaiigid". UNESCO veebilehel nimetatakse ehitist unikaalseks arhitektuuriteoseks, mis on ehitatud Istria lubjakivi suurtest plokkidest ja on ainuke tänaseni säilinud barbarikuninga hauaehitis sellest ajaperioodist. 
ICOMOS-i hinnangul seisneb hoone ajalooline tähtsus ta gootidepärases dekoratsioonis, mida pole mõjutanud rooma ega Bütsantsi kunst, olgugi et on kasutatud roomapärast kivitöötlustehnikat (opus quadratum), mis oleks pidanud olema hääbunud juba neli sajandit enne hoone ehitamisaega.

Arhitektuur

Hoome on sümmeetrilise kümmenurga kujulise põhiplaaniga tsentraalehitis, küljepikkusega umbes 4,40 m. Koosneb kahest üksteise peal asetsevast identse kujuga, kuid erineva läbimõõduga korrusest, mille ruumid pole omavahel ühenduses. Mausoleumi kroonib 11-meetrise läbimõõduga kuplikujuline monoliitlagi.
Alumine korrus oli ette nähtud hauakambriks ja on võlvitud ristservjoonvõlviga. Ruum laieneb ristikujulisena neljaks müürinišiks, millest ühes on uks sissepääsuks.
Ülemisele korrusele pääseb välistrepi ja silla kaudu. Siseruum oli ringikujuline kabel altarinišiga idaseinas.

Muud

Mõned nn Bismarcki tornid (tornikujuline mälestusmärk Otto von Bismarckile) näivad olevat inspireeritud Theoderichi hauamonumendist, eriti Szczecinis asuv (püstitatud 1913–1921), aga ka Friedrichsruh Bismarcki mausoleumi siseruum (püstitatud 1899) ja 20. sajandi esimesel kümnendil ehitatud tornid Jenas (1906) ja Radebeulis (1907).
Erumäe linnamägi

Erumäe linnamägi ehk Erumäe Kants ehk Aru Erumäe linnamägi asub Tartumaal Elva vallas, Kavilda ürgoru (Maioru) idakaldal. Aru mõisast umbes poolteist kilomeetrit põhja pool.
Metsaserva peitunud võimsa otsavalliga linnamägi kujutab endast väljaulatuvat mäeneemikut, mille kõrgus ulatub kuni 18 meetrini. Põhiplaanilt ovaalse linnuseõue pikkus loode-kagu suunas on 80 m, laius umbes 40 m, pindala 2500 m². Õue lõuna- ja kaguserva ääristab kaarjalt kulgev kuni 4,4 m kõrgune otsavall. Valli välisjalamil on 1–1,5 m sügavune ning 6–8 m laiune vallikraav. Õue lääneküljel on 1–2 m kõrgune äärevall. Põhjast ja idast külgneb linnuseala järsu orunõlvaga ning seal valli pole.
Linnusel puudub kultuurikiht, puuduvad ka leiud. Kaitseehituse välise ilme järgi võib arvata, et need on rajatud I aastatuhande algul. 2008 aastal plaanitakse linnusel väljakaevamisi.
Aleksander Arulaid

Aleksander Arulaid (24. mai 1924 Tallinn – 9. juuli 1995 Tallinn) oli Eesti maletaja ja insener.
Ta lõpetas aastal 1941 Tallinna 10. Keskkooli ja aastal 1951 Tallinna Polütehnilise Instituudi elektrimasinate ja -aparaatide erialal.
Ta tuli kolm korda (1948, 1955, 1964) males Eesti meistriks.
FC Viktoria Plzeň

FC Viktoria Plzeň on 1911. aastal Plzeňis asutatud Tšehhi jalgpalliklubi, mis hooajal 2011–2012 mängib riigi kõrgliigas.
Hooajal 2010–2011 võitis klubi esmakordselt meistritiitli ja sai seega õiguse osaleda UEFA Meistrite Liiga 2011–12 võistlustel.
Rohuküla raudteejaam

Rohuküla raudteejaam oli raudteejaam Läänemaal Haapsalu linnas Rohukülas, ligi 8 km kaugusel Haapsalust.
Raudteejaam rajati seoses laiarööpmelise Keila–Haapsalu raudtee pikendusega Vene Keisririigi sõjasadamasse Rohukülla.

Ajalugu

Mõnedel andmetel hakati Haapsalu–Rohuküla raudtee pikendust ehitama 1913. aastal. Tõenäoliselt leidis see aset siiski 1915. aastal seoses Rohuküla kui keiserliku sõjasadama (osa Peeter Suure merekindlusest) laiendusega.
Planeeringu visandi järgi pidi Rohukülla rajatama võimalusterohke raudteevõrgustik koos raudteepersonali elamute, vaguniremondi-depoohoonete, manööverdusplatsi, jaamahoone ja paljude haruteedega sadama muulidele. 
Haapsalu–Rohuküla raudteelõik valmis tõenäoliselt 1915. aasta sügisel.
Ulatuslike plaanide lõpuleviimise katkestas I maailmasõda, kui taganevad Vene Keisririigi väed sadama koos selle juurde kuulunud rajatistega 1917. aasta oktoobris hävitasid. Muu hulgas hävitati siis ka tellistest jaamahoone.
Aastatel 1920–1930 kasutati sadamat ja raudteed aktiivselt tsiviilotstarbel ning käigus oli Haapsalu–Rohuküla reisirong. Kaupa veeti 1920. aastate alguses Rohuküla teeharul samade rongidega, millega veeti reisijaid ja pagasit. 1923. aasta andmetel oli Rohuküla peatuses kaks raudteed (peatee ja kõrvaltee) koos kahe pöörangu ja jupi tupikupukiga lõppevat umbteed. Rohukülas oli ka puidust reisiplatvorm (0,80 x 71,6 m) ja selle ääres (Haapsalust tulles paremal pool) peatuskohahoone. 1925. aastal arvati Rohuküla raudteeharu peateeks. 
1933. aastal valmis raudtee servas uus madal perroon ja lihtsa arhitektuuriga palkidest sõrestikehitis, mis oli laudvoodriga ja köetav. Vaksalihoones (mis õigemini oli ootepaviljon-varjualune) asus lisaks ooteruumile ka piletikassa. Samasugune hoone ehitati samal ajal ka Lilleküla peatusse.
Kohalik elanik Evald Saar on meenutanud:
 
„Lastena teenisime raha kohvrite laadimisel rongist laeva ja laevalt rongi (kohvri eest andsid reisijad tavaliselt 20 senti).“
 – 
Pärast II maailmasõda kasutati raudteed peamiselt sõjaväebaaside teenindamiseks ja kaubaveoks sadamast sisemaale. Haapsalu–Rohuküla raudteele rajati lisaks harutee sõjaväebaasi, Kiltsi lennuvälja varustamiseks. 
Viimased sõjaväeveod toimusid Rohuküla raudteel tõenäoliselt 1993. aastal, kui Haapsalu jaama toimetati äraviimiseks nõukogude sõjaväetehnikat.
Pärast võõrvägede lahkumist jäi teeharu kasutult seisma ja langes kiiresti metallivaraste rüüste objektiks. 
1995. aasta lõpuks oli raudtee suures osas üles võetud ja teetamm võsastunud. 
Praegu asub vanal raudteetammil Läänemaa Tervisetee.
Erektsioon

Füsioloogia

Erektsioon tekib siis, kui kaks torukujulist struktuuri, mida nimetatakse corposa cavernosaks, mis kulgevad peenise pikkuses, täituvad venoosse verega . See võib tuleneda mis tahes erinevatest füsioloogilistest stiimulitest, mida tuntakse ka seksuaalse stimulatsiooni ja seksuaalse erutusena . Corpus spongiosum on ühekordne torukujuline struktuur, mis asub otse corpus cavernosa all, mis sisaldab kusitit, mille kaudu uriin ja sperma liiguvad vastavalt urineerimise ja ejakulatsiooni ajal. See võib samuti kergelt verega täituda, kuid vähem kui corpora cavernosa.
Munandikott võib, kuid mitte alati, erektsiooni ajal pingestuda. Üldiselt tõmbub eesnahk automaatselt ja järk-järgult tagasi, paljastades peenisepea, kuigi mõned mehed peavad oma eesnaha käsitsi tagasi tõmbama.

Öine erektsioon

Peenis võib magades erekteeruda.

Sotsiaalne

Erektsioon on seksuaalse erutuse tavaline näitaja ja see on vajalik, et mees saaks penetreerida seksuaalvahekorras.
Erektsioonid on tavalised lastel ja imikutel, ning esinevad isegi enne sündi. Pärast puberteeti jõudmist esineb erektsioonE palju sagedamini. Mõned valitsused ja kohtud on seksuaalse sättumuse mõõtmiseks kasutanud erektsiooni mõõtvaid peenise pletüsmograafe . Erakordset vastumeelsust erekteerunud peenise suhtes nimetatakse mõnikord kui Medortofoobia .

Spontaanne või juhuslik erektsioon

Spontaanne erektsioon, tuntud ka kui tahtmatu, juhuslik või soovimatu erektsioon, on tavaline ja meeste füsioloogia normaalne osa. Sotsiaalselt võivad sellised erektsioonid olla piinlikud, kui need toimuvad avalikult või soovimatult. Erektsioon võib toimuda spontaanselt mis tahes kellaajal, ja kui see on riietatud, võib see põhjustada mühu põkstes, mida (vajadusel) võib varjata või peita, kandes liibuvat aluspesu, pikka särki või lohvakaid riideid.

Suurus

Pehme peenise pikkus ei vasta tingimata peenise pikkusele, kui see on erekteerunud; mõned väiksemad peenikesed peenised kasvavad palju rohkem, samal ajal kui mõned suuremad peenikesed peenised kasvavad suhteliselt vähem. Üldiselt on erekteerunud peenise suurus fikseeritud kogu puberteedi kestel. Selle suurust võib kirurgiliselt suurendada kuigi peenise pikendamine on vastuoluline ja ühe uuringu kohaselt ei olnud enamik mehi tulemustega rahul.
Inimese erekteerunud peenise keskmise suurusega seoses tehti uuring milles osales 15 521 meest ja see on parim uurimistöö selle teema kohta, kuna peenised mõõdeti tervishoiutöötajate poolt, mitte ei mõõdetud ise, on jõudnud järeldusele, et keskmine erekteerunud inimese peenise pikkus on 13,12 cm (5,17 tolli), samas kui inimese peenise keskmine ümbermõõt on 11,66 cm (4,59 tolli).
Kadrina Tervisekeskus

Kadrina Tervisekeskus on asutatud 1994. aastal ning asub Kadrina alevikus, Lääne-Virumaal. Alates 1998. aastast paikneb tervisekeskus Rakvere tee 1 korterelamu esimestel korrustel. Tervisekeskuses on esindatud nii perearstikeskus kui ka hambaravi.
Butafoor

Butafoor on inimene, kes valmistab ehtsaid objekte matkivaid esemeid (butafooriat) peamiselt teatrietendustel, aga ka mujal ehtsate asemel kasutamiseks.
Butafoorid töötavad peamiselt teatrites. Butafoori ülesandeid võivad seal täita ka teatrikunstnik, dekoraator, rekvisiitor, lavameister jts.
Āraiši kirikumõis

Āraiši kirikumõis (saksa keeles Arrasch Pastorat, läti keeles Āraišu mācītājmuiža) oli kirikumõis Liivimaal Võnnu kreisis Āraiši kihelkonnas. Praegu asub Lätis Amata piirkonnas Drabeši vallas Āraišis.

Ajalugu

Pastoraadi asutas 1643. aastal krahv Axel Oxenstierna.

Mõisaansambel

Hooned ja park pärinevad 18.–19. sajandist. Säilinud on tall, kanala, jääkelder, pastoraadi hoone.

Varia

Aastatel 1836–1838 oli seal koduõpetajaks Paul Eduard Hirsch.
Martin Veinmann

Martin Veinmann (sündinud 2. detsembril 1950) on eesti näitleja, õppejõud ja koolitaja.
1972. aastal lõpetas Veinmann Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri V lennus.
Veinmann töötab Eesti Draamateatris näitlejana. Teatri kõrvalt on ta mänginud ka filmides, telelavastustes ja -sarjades. Nende seas on "Don Juan Tallinnas" (1972), lühifilm "Löö vastu" (1975), "Minu naine sai vanaemaks" (1976, Harald), "Šlaager" (1982, Vello), "Karoliine hõbelõng" (1984, Kaspar), "Ohota na drakona" (1986), "Doktor Stockmann" (1989, Billing), "Nimed marmortahvlil" (2002) TV3 argipäevaseriaal "Kodu keset linna" (2003-, Hannes), lühifilm "Kaksikelu" (2003), ETV krimisari "Ohtlik lend" (2006, Raul), TV3 seriaal "Kättemaksukontor" (2015. aastast, Joosep Mengel) jt
Samuti on Martin Veinmann Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia Kõrgema Lavakunstikooli lavakõnedotsent ning teeb mitme koolitusfirma kaudu kõnetehnikakoolitust.
Veinmann on 180 cm pikk.
Dahlak

Dahlak on Eritreale kuuluv saarestik Punases meres.
Saarte pindala on umbes 750 km². Saared on madalad, kõrgus kuni 15 m. Mandrist eraldab neid Massawa väin.
Saarestik koosneb 2 suurest ja 124 väikesest saarest. Ainult 4 saart on alaliselt asustatud. Enamik inimesi elab suurimal, Dahlak Kebiri saarel.
Kohalikud elanikud räägivad dahliki keelt. See on lähedane tigre ja tigrinja keelele ning on ajalooliselt tigre murre, kuid on viimasest piisavalt palju lahknenud, et lugeda seda iseseisvaks keeleks . Dahliki keele rääkijaid on 2500–3000.
Dahlaki elustik on väga liigirikas nii mereloomade kui merelindude poolest ja see meelitab kohale palju turiste. Turistid pääsevad saarestikule paadiga Massawast, mis asub teisel pool saarestikku mandrist eraldavat väina.
Juba Rooma riigi ajast on tuntud Dahlaki pärlid ja tänapäevani toodavad Dahlaki pärlikasvandused suurel hulgal pärle.
Oletatakse, et saarestiku nimi tuleb araabiakeelsest sõnast "dah'ala", mis tähendab 'põrguväravad'.
Dahlaki elanikud olid esimesed aafriklased, kes pöördusid islamisse. Seda kinnitavad saarelt leitud hauakivid. 7. sajandi alguses tekkis saarestikus sõltumatu moslemi riik, mille hiljem vallutas Jeemen. Vaheldumisi valitsesid saart Medri-Bahri kuningriik ehk Meremaa ja Etioopia, kuni 1517. aastal vallutas selle Osmanite riik. Türklased arvasid Dahlaki Habeshi provintsi, mille keskuseks oli tänapäeva Sudaani sadamalinn Sawakin.
Kui Eritrea sai 1890. aastal Itaalia kolooniaks, läks ka Dahlak Itaaliale. Siiski ei tarvitanud itaallased saari millekski muuks kui saarestiku suuruselt teisel, Nokra saarel oleva vangla jaoks, mida valvasid Itaalia koloniaalväed.
Pärast Teist maailmasõda läks Eritrea ja ühtlasi Dahlak Etioopiale. Etioopia võttis sotsialistliku arengusuuna ja 1970. aastatel loodi Nokra saarele sõpruse märgina Nõukogude mereväebaas.
Etioopia ja Nõukogude Liit lagunesid umbes korraga. Aastal 1990 kaotas Etioopia kontrolli Dahlaki ja 1991 ülejäänud Eritrea üle. Samal aastal suleti mereväebaas. 1993. aastal tunnistati üldiselt Eritrea iseseisvust ja Dahlak sai Eritrea osaks.
Dovre vald

Nimi

Vanalt Dovre talu saadud nime (vanapõhja Dofrar) kannab vald (algselt kihelkond) ajast, mil sinna ehitati esimene kirik. Nimi on mitmuse vorm tundmatust sõnast dofr, kuid see võib olla päritolult seotud leedukeelse sõnaga daubà, mis tähendab lõhet või kuristikku. Sellele sidemele võib viidata ka see, et Dovre talu kõrval voolab mäeküljelt kaks väikest jõge sügavatesse lõhedesse. Ka mujal Norras, kus kohanime alguses on Dovre, on täheldatud lõhede või kuristike lähedust.

Vapp

Valla vapp pärineb lähiajast. See kinnitati 11. juulil 1986. Vapi hallil taustal on kujutatud kuldsete sarvedega muskusveist. 
Muskusveis asustab Kanada, Alaska ja Gröönimaa põhjapoolseid alasid, Norras see loom põliselanike hulka ei kuulu. Dovre vallaga on muskusveised siiski tihedalt seotud: aastal 1932 lasti 10 isendit Dovres lahti, aastaks 1978 oli neid 35. Seetõttu sobib muskusveis valla sümboliks.
Maria Thun

Maria Thun (neiupõlvenimega Maria Jung) (24. aprill 1922 Marburgi lähedal – 9. veebruar 2012 Biedenkopf) oli saksa biodünaamilise põllumajanduse edendaja ja Maria ja Matthias K. Thuni külvikalendri kaasautor.
1963. aastast alates ilmub külvikalender iga-aastaselt, eesti keelde on seda tõlgitud alates 1990. aastast.
Maria Thun osales biodünaamilise põllumajanduse uurimiskeskuse korraldatud üritustel. Üritusel tutvus ta Franz Rulniga, kes andis välja loojuva ja tõusva Kuu rütmidel põhinevat kalendrit. Thun hakkas selle kalendri alusel Marburgi lähistel Gisselbergis katsepõldudel seemneid külvama ja saaki korjama.
Tol ajal oli levinud seemnete idanevustestide tegemine, kus seemned asetati klaaskausis olevasse vette. Thuni meelest ei olnud need idanevustestid sobilikud, tema eelistas jälgida taimede kasvu idanemisest järgmise aasta külvini. Katsete ja vaatluste ning astronoomilise kalendri alusel hakkas ta taimerühmade lõikes katsekülve tegema.
Maria Thuni biodünaamilise põllunduse meetod püüab arvestada Päikese, tuule ja planeetide osalusega taimede kasvamisel ning püüab rakendada konstellatsioone, et määrata sodiaagi tähtkujude alusel kindlaks päevad, millal oleks eri taimede külv, istutamine, hooldamine, saagikoristus ja talveks varumine võimalikult kooskõlaline.

Viljapäevad ja viljataimed

Viljataimede rühma kuuluvad seemnes viljuvad taimed, nagu uba, harilik hernes, lääts, soja, mais, harilik tomat ja harilik paprika, kõik kõrvitsalised, ka suvikõrvits (kabatšokk) ja harilik kurk, maasikas, euroopa karusmari, kirsipuu, must sõstar, harilik pirnipuu, harilik ploomipuu, harilik pohl, harilik sarapuu, harilik vaarikas, teraviljad (nisu, riis, mais, kaer, oder, rukis). Viljataimede seemnete külv, istutamine, kõplamine, hooldamine, koristamine ja konserveerimine on soodustatud viljapäevadel.

Õiepäevad ja õistaimed

Õietaimede rühma kuuluvad lilled, lillesibulad, spargelkapsas, ravimtaimedena (ürdid õisikud) kasutatavad taimed ja biodünaamilise komposti taimed. Õietaimede seemnete külv, istutamine, kõplamine, hooldamine, koristamine ja konserveerimine on soodustatud õiepäevadel.

Lehepäevad ja lehttaimed

Lehttaimede rühma kuuluvad enamik kapsaliike, sh nuikapsas ja lillkapsas (kuid mitte spargelkapsas (õistaim)), salatiliigid, põldkännak, lehtsigur, spargel, harilik apteegitill, muru, lehtpeet, aedseller, maitseroheline, porrulauk, rabarber, spinat, petersell jne. Lehttaimede seemnete külv, istutamine, kõplamine, hooldamine on soodustatud lehepäevadel, kuid koristatakse õiepäevadel.

Juurepäevad ja juurtaimed

Juurtaimede rühma kuuluvad taimed, kelle viljad moodustuvad juurepiirkonnas, nagu lehtkaalikas, porgand, aed-moorputk, redis, rõigas, punapeet, mustjuur, juurpetersell, juurseller, kartul, sibul, küüslauk. Juurtaimede külv, istutamine, kõplamine, hooldamine, koristamine ja konserveerimine on soodustatud juurepäevadel.

Isiklikku

1943. abiellus ta Walter Thuniga. Perre sündis kaks last, tütar Christina (sündinud 1943) ja poeg Matthias (sündinud 1948).
Saka vald (Läti)

Ajalugu

XIX sajandi esimesel poolel olid praeguse valla alal Ulmale, Saliena, Ostbaka, Pilsmuiža, Mācītājmuiža, Stembre, Sarkanās muiža ja  Minde mõisavallad, mis aastal 1866 ühendati ühiseks Upesmuiža vallaks. Saka valla nime kannab see aastast 1923.  Maareformi ajal moodustati sellest vallast veel Ulmale vald. Aastal 1935 oli valla pindala 141,1 km².  Aastal 1945 moodustati vallas Pāvilosta, Saka ja Saliena külanõukogud, aastal 1949 aga vald likvideeriti. Aastal 1951 liideti Saka külanõukoguga likvideeritav Saliena külanõukogu ja osa Pāvilosta külanõukogust, sellal kui Pāvilosta ise sai töölisasula staatuse. Aastal 1960 liideti külanõukoguga veel osa Cīrava külanõukogust, aastal 1962 aga Ulmale külanõukogu. Aastal 1987 liideti osa Saka külanõukogu maadest Jūrkalne külanõukoguga. Aastal 1990 muudeti külanõukogu vallaks. Aastal 2004 liideti Pāvilosta linn ja Saka vald ühiseks Saka piirkonnaks. 2009. aastast kuulub vald Pāvilosta piirkonda.

Mälestised

Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Akmeņragsi majaka torn, Saka luteri kirik ja selle kantsel, hiiepaik Piņņi ohvrikivi, Saka vasallilinnus, Saka linnamägi, Nikāse talu elumaja, hiiepaik Dzeņi Ohvrikivi, Puuslikumäe nime kandev linnamägi, Laši muinaskalmed ja Ķuķi muinaskalmed. Kohaliku kaitse all on Akmeņragsi majaka keskaegne kalmistu ja Maznodupji kivirajatis.

Loodus

Suurimad jõed on Rīva jõgi ja Saka jõgi ning viimase lisajõed Tebra ja Durbe. Looduskaitse all on Ulmale park, Rīva Balti jääpaisjärve kaldaluited, Ostbaha parunite matmispaiga puudetukk, Gulēni mänd ja Strante-Ulmale järsakrannik, lisaks kasvab seal arvukalt nimetuid looduskaitsealuseid põlispuid. Vallas asub 170 hektari suurune Saka erikanõmme hoiuala, selle lääneossa jääb ka osaliselt Pāvilosta hallide luidete hoiuala, edelaossa aga osaliselt Ziemupe hoiuala. Lisaks asub seal Grīnise looduskaitseala.

Külad

Vallas on üheksa küla. Valla keskus Saka on staatusega (mazciems) ja seal oli 2018. aastal 29 elanikku. Sama staatusega on veel kaks küla – Saļiena 56 elanikuga aastal 2005 ja Ulmale 71 elanikuga aastal 2018. Staatusega vidējciems on Rīva 48 elanikuga aastal 2018. Mežvidi küla on staatusega vasarnīcu ciems ja aastal 2018 oli seal üks elanik. Neli valla küla on staatusega skrajciems – Ķoniņciems 10 elanikuga aastal 2005, Mežaine 16 elanikuga aastal 2005, Strante 24 elanikuga aastal 2018 ja Upsēde 23 elanikuga aastal 2005. Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.
Norbert Hurt

Treenerikarjäär

Alates 1. augustist 2011 töötab Norbert Hurt Esiliiga meeskonna Tallinna FC Flora II peatreenerina ning Tallinna FC Flora üldise noortetöö eest vastutaja ja koordineerijana. 2013. aastal nimetati ta Tallinna FC Flora peatreeneriks. 2016. aastal lahkus Norbert Hurt Tallinna FC Flora peatreeneri kohalt.
Ta on olnud ka Tartu JK Tammeka peatreener (2009. aastal), U18- ja U15-koondise peatreener, U16-koondise treener, EJL-i 1993.–1995. aastal sündinud noorte talentide otsija.

Isiklikku

Tal on elukaaslase Maris Mägiga poeg.
Vidzeme eeslinn

Vidzeme eeslinn (läti Vidzemes priekšpilsēta) on Riia linnaosa. Vidzeme eeslinn asub Riia ida- ja keskosas Daugava paremal kaldal. Linnaosa pindala on 57 km² ja Läti Rahvastikuregistri andmetel elas 1. jaanuaril 2012 seal 172 705 elanikku. Linnaosa moodustati 1941. aasta jaanuaris ja kandis kuni 1990. aasta 28. detsembrini nime Proletaarne rajoon (Proletāriešu rajons). Praegustes piirides on linnaosa alates 1979. aastast.
Läti Rahvastikuregistri andmetel oli 1. jaanuaril 2012 Vidzeme eeslinna elanikest lätlasi 48,07%, venelasi 36,57%, valgevenelasi 3,42%, ukrainlasi 3,34%, poolakaid 1,91%, juute 1,30% ja teistest rahvustest inimesi 3,27%. 2,11% elanike rahvus oli teadmata.
Dr House

Tegevustik

Telesarja peategelane Gregory House on inimpõlgurist geenius, kes juhib New Jerseys Princeton-Plainsboro õppehaiglas arstiderühma. Igas jaos esineb keeruliste haigustunnustega ravitav. Rühm üritab patsiendile diagnoosi panna ja ta haigust ravida. Harilikult saadab neid seejuures edu alles siis, kui ravitava seisund on eluohtlikuks muutunud. Üldjuhul võetakse dr House'i maailmakuulsasse osakonda vastu ainult haigeid, kellele ei ole suudetud mujal õiget diagnoosi panna ning kelle seisund seeläbi keeruliseks on muutunud. Peale selle lükkab House tagasi juhtumid, mida ta ei pea huvitavaks.
Diagnoosi panemisel toimub arutelu, mida juhib House. Seejuures lisab House valgetahvlile haigustunnuseid ja võimalikke haigusi ning tõmbab välistatud ideid maha. Tihtipeale eirab House oma meeskonna arvamusi ning paneb need proovile, viidates olulistele teguritele, mida nad pole arvestanud. Lisaks tuleb ette, et ravitav valetab oma haigusnähtude ja oluliste haigusloo mõjurite kohta, mispeale House ühmab: "Kõik valetavad" või "Haigustunnused ei valeta." 
Sageli saadab House kellegi oma meeskonnast vajalike niidiotste leidmiseks haige koju, kusjuures ilma haige loata. Jao kestel pannakse patsiendile mitu korda vale diagnoos, mille alusel teda ka ravitakse. Valest ravist tingitud edasised tüsistused põhjustavad uusi haigusnähte, mis aga jao lõpuks House'il õige diagnoosi aitavad panna.
Olles väisanud 7. hooaja lõpuosas Cuddy't, ja teinud seda mõneti ühiskonna reegleid eiraval viisil – nimelt sõites Cuddy söögituppa sisse autoga, läbi Cuddy maja akende ja seina, veedab dr House seejärel ligi aasta vangistuses (8. hooaja algusosad), kust vabaneb katseajale. Neis osades on filmi tegevustik ehitatud üles eelnevatest osadest mõneti erinevalt. Hooaja, ja ühtlasi kogu seriaali lõpetuseks, lavastab House oma surma ja loobub arstipraktikast.
Hanns Heinz Ewers

Hanns Heinz Ewers (3. november 1871 Düsseldorf – 12. juuni 1943 Berliin) oli saksa kirjanik, luuletaja, filmitegija, maailmarändur ja filosoof.
Tänapäeval teatakse Ewersit peamiselt tänu tema õudusjuttudele ja romaanidele, neist tuntuim "Alraune" (1911, e.k. 1929 ja 1994).
Tema kirjanduslikeks eeskujudeks olid Heinrich Heine, E. T. A. Hoffmann ja Oscar Wilde.
Filosoofidest mõjutas teda enim Max Stirner.