google/wiki40b huggingface dataset:
Franz Josephi sild

Silla rajamine

Silla projekteerisid insenerid Rowland Mason Ordish ja William Henry Le Feuvre, kes valisid silla tarinduseks enda poolt patenteeritud Ordishi–Le Feuvre'i tarindussüsteemi (vantsilla varaseid lahendusi).
Sild ehitati aastatel 1865–1868. Kettkanduritega sild oli kolmeavaline, silletega 46,95+143,9+46,95 m.

Rekonstrueerimine ja lammutamine

1898. aastal sild rekonstrueeriti, kettkandurid asendati trosskanduritega.
1940. aastail sild lammutati. 1949–1951 ehitati samas asukohas raudbetoonist Šverma sild, mis 1997. aastal nimetati ümber Štefániki sillaks.
Alar Alve

Põlva FC Lootos

Alve oli aastatel 2007–2010 klubi suurim väravakütt. Ühtlasi oli ta hooajal 2008 Eesti kõikide liigade resultatiivseim mängija.

Tartu JK Tammeka

2011. aasta hooaja alguses liitus mängija Tartu JK Tammekaga ning lõi Meistriliiga debüütmängus Paide Linnameeskonna vastu värava.
30. veebruar

Rootsi kalender

Erinevalt teistest riikidest, kus Juliuse kalendrilt Gregoriuse omale siirdudes jäeti rida päevi vahele, kavatseti Rootsis jätta järjest ära rida lisapäevi liigaastatel 1700–40. Ehkki 1700. aasta veebruaris loobutigi lisapäevast, algas samal aastal Põhjasõda ning kalendrireformiga ei jõutud tegelda, nii et 1704 ja 1708 jäid liigaastateks.
Segaduse vältimiseks taastati 1712 Juliuse kalender ja lisati üks päev, nii et 1712. aastal oli ainus 30. veebruar Rootsi ajaloos. See vastas 29. veebruarile Juliuse ja 11. märtsile Gregoriuse kalendris.
Üleminek uuele kalendrile lõppes Rootsis 1753. aastal, kui jäeti vahele veebruari 11 viimast päeva.

Kääbikute kalender

John Ronald Reuel Tolkieni Keskmaa-raamatute sarjas kasutasid kääbikud oma ajaarvamist. "Sõrmuste isanda" lisa D kohaselt oli nende aastas 12 30-päevast kuud. Kuu nimega Solmath vastab meie veebruarile ning tekstis on seda ka korduvalt veebruariks nimetatud, mistõttu Tolkieni mütoloogias on 30. veebruar reaalne kuupäev.
Pettnau

Vaatamisväärsused

Väärt nägemine Pettnaus on St. Georgskirche, mis ehitati aastal 1090, ja Mellaunerhof, mis on vanim võõrastemaja Tiroolis.
Tõnu Õim

Tõnu Õim (sündinud  16. juunil 1941 Raasikul) on Eesti maletaja. 
Ta on 9. ning 14. kirimale maailmameister.
Ta on kirimale rahvusvaheline meister (1975) ja rahvusvaheline suurmeister (1981). Ta on alates 1992. aastast Eesti Kirimaleühingu auliige. Rahvusvaheline Kirimaleliit (ICCF) valis Õimu 2001. aastal 20. sajandi parimaks kirimaletajaks.
Michał Sokolnicki

Michał Sokolnicki (6. veebruar 1880 Kaszewy Kościelne – 17. jaanuar 1967 Ankara) oli poola ajaloolane, diplomaat, poliitik.
Aastatel 1920–1922 oli ta Poola saadik Soomes ja ühtlasi alates 2. detsembrist 1921 ka Poola saadik Eestis.
Aastatel 1923–1931 töötas ta Varssavi Poliitteaduste Kõrgkooli õppejõuna.
Aastatel 1931–1936 oli ta Poola saadik Taanis ja 1936–1945 suursaadik Türgis.
Hemant Divate

Hemant Divate (sündinud 1967. aastal) on Mumbais elav ja töötav marathi luuletaja, tõlkija, toimetaja ja kirjastaja.

Looming

Hemant Divate esimest kaht marathikeelset luulekogu "Chautishiparyantchya Kavita" ("Luuletused kolmekümne neljani", 2001) ja "Thambtach Yet Nahi" ("Võimatu on lakata", 2006) võib pidada marathi kirjanduses teedrajavateks. Ta luulet on tõlgitud inglise, prantsuse, hispaania, saksa, urdu, araabia, gudžarati, bengali, hindi, oria, tamili, telugu, kannada ja malajalami keelde. 2012. aastal andis kirjastus Poetrywala välja ta kolmanda marathikeelse luulekogu "Ya Roommadhye Aale Ki ife Suru Hote" (Elu algab hetkel, kui sa sesse ruumi sisened).
Luuletaja ja tõlkija Dilip Chitre on tõlkinud inglise keelde "Chautishiparyantchya Kavita", pealkirjaga "Virus Alert". Selle raamatu on oma keeles välja andnud ka hispaanlased ja iirlased. 2012. aastal ilmus tema teine inglise keelest tõlgitud luulekogu, "A Depressingly Monotonous Landscape".
Hemant Divate on Indias mitme kirjandusajakirja nõustaja. Ta on marathikeelse väikese kirjandusajakirja Abhidhanantar asutaja ja toimetaja. See ajakiri, neli numbrit aastas, on järjepidevalt ilmunud 15 aastat. Ajakiri Abhidhanantar ja kirjastus Poetrywala kokku on publiku ette toonud üle 45 marathi- ja ingliskeelse luulekogu.
Ta on oma loomingut tutvustanud mitmel omamaisel ja rahvusvahelisel luule- ja kirjandusfestivalil nii Aasias, Euroopas kui ka Ladina-Ameerikas, sealhulgas Tartus kirjandusfestivalil Prima Vista 2015. ja 2016. aastal.

Tunnustused

Hemant Divate on pälvinud mitmeid mainekaid auhindu, sh Kolkata kirjandusorganisatsiooni Bharatiya Bhasha Parishadi auhind (Kolkata, India) ja Maharashtra Fondi Preemia (Maharashtra Foundation, USA).
Nikolai Lvov

Nikolai Aleksandrovitš Lvov (15. mai (4. mai vkj) 1753 – 3. jaanuar 1804 (22. detsember 1803 vkj)) oli Venemaa arhitekt.
Nikolai Lvov oli väga erudeeritud ja mitmekülgne mees. Tegeles keemia, arheoloogia, geoloogia ja mehaanikaga. Aastast 1783 kuulus ta Venemaa Teaduste Akadeemiasse ja aastast 1785 oli Venemaa Kunstiakadeemia auliige.
Lvov töötas arhitektina Peterburis ja selle lähiümbruses (Gattšinas, Murinos), Moskvas, Toržokis ja Mahiloŭs. Ta projekteeris Peeter-Pauli kindluse Neeva väravad (1784–1787), Prioratski lossi Gattšinas (1798–1799) jpm.
Heelium-3

Heelium-3 on kahe prootoni ja ühe neutroniga stabiilne heeliumi isotoop.
Heelium-3 peetakse potentsiaalseks teise põlvkonna termotuumareaktori kütuseks. Probleem on selle isotoobi haruldus Maal. Heelium-3 tekib triitiumi beetalagunemisel ning seda protsessi tahetakse kasutada ka heelium-3 tootmiseks.
Koolimäe laht

Koolimäe laht on laht Lääne-Viru maakonnas Haljala vallas.
Lahes asub väike saar nimega Loodus.
Lahte suubub Koolimäe oja.
Lahe koordinaadid on 59° 37′ N, 26° 0′ E.
Jelena Slessarenko

Jelena Slessarenko (Елена Слесаренко) (sündinud 28. veebruaril 1982 Volgogradis) on Venemaa kergejõustiklane (kõrgushüppaja), olümpiavõitja 2004.

Saavutused

2003 1. koht 1.92 Grand Prix (Osaka)

2004 Maailmameister 2.04 sisemeistrivõistlused (Budapest)

2004 2. koht 2.03 Kuldliiga (Rooma)

2004 1. koht 2.03 Super Grand Prix (Lausanne)

2004 Olümpiavõitja 2.06 (Ateena)
Mükeene

Taasavastamine

Kreeka arheoloog Kyriakos Pittakis viis Mükeenes esimesed kaevamised läbi 1841. aastal. Ta leidis ja taastas Lõvivärava. 1874. aastal saabus Mükeenesse Heinrich Schliemann ja võttis ette kaevamised. Schliemann uskus, et Homerose lood on puhas tõde ja interpreteeris oma leide vastavalt. Ta leidis vanad kuningate hauad ja erakordsed hauapanused. Leides kuldse maski ühest hauast pidas ta seda Agamemnoni maskiks, kuigi tagantjärele on tõendatud, et see peab pärinema mitu sajandit varasemast ajast.
IPadOS

Ajalugu

Enne iPadOS-i oli iPad-ide operatsioonisüsteem iOS kuid nüüd on Apple arendanud iPad-ile erineva operatsioonisüsteemi, millel on rohkem omadusi kui iOS-il.
Tulemaa

Rannik

Põhja- ja läänerannad, kus Andid piirnevad merega, on kõrged ja ebatasased. Seal on mõned fjordid.
Põhja- ning idarannad on lauged. Seal paikneb ka peaaegu ringikujuline San Sebastiáni laht.

Pinnamood

Tulemaa saar koosneb kahest hästi eristuvast osast. Põhjapoolsed kaks kolmandikku koosnevad platoodest ja lainelistest tasandikest.
Lõunaosa on mägine. Mäed koosnevad Andide harudest (Tulemaa Andid, Darwini mäed). Mägede kõrgus ulatub 2469 meetrini (Cerro Yogan). Teistel andmetel on kõrgeimaks tipuks Darwini mägi (2488 m).
Saare lõunaosas on mäed (Darwini mäed)

Kliima

Kliima on jahe, edelaosas ka niiske.

Veestik

Mäeorgude põhjas on ilusad järved (näiteks Fagnano järv ehk Cami järv) või turbarabad või kõige kõrgematel ja varjulisematel nõlvadel liustikud.
Saarel on arvukalt jõgesid, mis saavad alguse mägedest. Enamik neist suubub Río Grande jõkke, mkis omakorda suubub Argentina merre.

Taimed

Mägedes on okasmetsad, põhja pool rohtlad.

Esiajalugu

Esimesed asukad (kütid-korilased) jõudsid Tulemaale maasilla kaudu rohkem kui 10 000 aastat tagasi. Teise sisserännulainega saabusid meritsi saarelt saarele rändavad vesinomaadid Patagoonia lääneranniku lähedastelt saartelt.

Avastamislugu

Saare avastas eurooplastele Hispaania ekspeditsioon Fernão de Magalhãesi juhtimisel umbes 21. augustil 1520. Saar arvatakse olevat nime saanud arvukate lõkete järgi, mida meremehed laevadelt üllatusega silmasid. Nendega kaitsesid end külma eest põliselanikud onad ja jaganid, kes vaatamata karmile kliimale rõivaid peaaegu ei kandnud. Sooja said nad ainult tulest, kusjuures nende kehatemperatuur oli ainevahetuse iseärasuste tõttu kraadi võrra meie omast kõrgem. Lõkked olid neil ka kääbus-lõunapöögist kanuudes, millega nad kalastasid ning küttisid mereimetajaid. 1. novembril 1520 sisenes Magalhãesi ekspeditsioon väina, mille nad nimetasid Kõikide Pühakute väinaks ning mis praegu kannab Magalhãesi väina nime, ning tutvusid saare põhjakaldaga, mille nad arvasid olevat tundmatu lõunamandri (Terra australis incognita) põhjapiirkonna. Väina läbimine võttis aega 19 päeva.
Umbes 1555 kavatses hispaanlane Juan de Alderete Tulemaa vallutada, kuid nagu ka Pedro Sarmiento de Gamboa, pidi ta karmi kliima tõttu oma plaanist loobuma (külalislahked tulemaalased ei olnud eriliseks takistuseks).
17. sajandi alguses avastas hispaanlane Francisco de Hoces, et Tulemaa moodustab saarestiku. Seda kinnitasid hollandlased Cornelius Schouten ja Isaac Le Maire.
Hohenhameln

Hohenhamelni vallaosad

Hohenhameln, Soßmar, Clauen, Bierbergen, Bründeln, Equord, Harber, Mehrum, Ohlum, Rötzum, Stedum
Tiibet

Tiibeti piirid

Tiibet koosneb kolmest piirkonnast: Ü-Tsang, Amdo ja Kham. 1965. aastal loodud Hiina RV Tiibeti autonoomne piirkond tükeldas ajaloolise Tiibeti. Autonoomne piirkond hõlmab vaid Ü-Tsangi piirkonna ja Khami lääneosa; Khami idaosa ja Amdo ühendati teiste Hiina provintsidega. Kui hiinlased räägivad Tiibetist, siis peavad nad silmas vaid Tiibeti autonoomset piirkonda. Tiibetlaste endi jaoks tähendab Tiibet kõiki kolme piirkonda nendes piirides, mis kehtisid enne Hiina Rahvavabastusarmee sissetungi 1949. aastal.
Tiibeti autonoomne piirkond võtab enda alla 1,23 miljonit km², mis on võrreldav Lõuna-Aafrika Vabariigi pindalaga. See hõlmab aga vaid poole ajaloolisest ja etnilisest Tiibetist, nimelt Ü-tsangi maakonna, millega on liidetud osa Khamist ning millest samas on eraldatud osa põhjapiirkonda ja ühendatud Hiina Xinjiangi provintsiga (Ida-Turkestan), osa Khamist on liidetud Hiina Yunnani ja Sichuani provintsidega. Amdo piirkond on muudetud omaette Hiina provintsiks nimega Qinghai, kust omakorda on osa eraldatud ja ühendatud Gansu provintsiga.

Rahvastik

Tiibeti rahvaarvu hinnatakse umbes 13,7 miljonile, sellest 44,5% ehk 6,1 miljonit on tiibetlased ja 7,5 miljonit hiinlased. Pealinnas Lhasas elab 120 tuhat elanikku, neist 42% on tiibetlased. Sissetulek ühe inimese kohta on 80 dollarit aastas (1990), arvatav eluiga on 40 aastat. ÜRO Arenguprogrammi Arenguindeks on 0,087, millega Tiibet asub Tšaadi ja Djibouti vahel 153. kohal maailmas. Valdav osa tiibetlastest on budistid, aga säilinud on ka budismieelne bööni usund.
Tiibeti keel kuulub Tiibeti-Birma keelkonda. Kirjakeel pärineb VII sajandi algusest. Tiibeti kõnekeel jaguneb mitmeks dialektiks, millest Lhasa dialekti kasutatakse lingua franca´na.

Religioon

Levinuim usund on budismi haru Tiibeti budism. Seega on Tiibeti budismi ajalugu osa ka Tiibeti ajaloost.

Maavarad

Tiibetis on suured boksiidi, kroomi, vase, kulla, raua, hõbeda ja liitiumi varud. Liitiumit arvatakse Tiibetis olevat pool maailma koguvarudest. Hiina Rahvavabariigi maavarudest asub Tiibetis 40%. Potentsiaalse hüdroenergia poolest on Tiibet maailmas kindlalt esikohal. Viimasel ajal on hakatud avastama ka naftat. Metsa all on umbes 13 miljonit hektarit (1985), kokku 3,6 miljonit kuupmeetrit.

Iseseisvuspüüdluste alused

1913–1951 oli Tiibet de facto iseseisev riik, millel oli oma sõltumatu keskvalitsus, sõjavägi, raha ja maksusüsteem. Rahvasteliitu Tiibet ei kuulunud, eelistades ajada neutraalset ja isolatsionistlikku välispoliitikat ning arendada kahepoolseid suhteid naaberriikidega. Samadel põhjustel ei avaldanud Tiibet soovi astuda ÜRO liikmeks.
Hiina Rahvavabariigi propaganda, mis räägib Tiibeti ajaloolisest kuulumisest Hiina emamaa koosseisu, eelistab nimetatud perioodist mööda minna ja rõhutada valitud lõike varasemate sajandite ajaloost. Hiina Rahvavabariik peab seda ajajärku imperialistlikust agressioonist tingitud võimuvaakumiks. Nimelt olevat 1913. aasta iseseisvusdeklaratsioon Suurbritannia mahitus ja seega puudub Pekingi arvates juriidiline alus väidetel, nagu oleks Tiibet olnud sel perioodil iseseisev riik.
Põlva–Karisilla maantee

Põlva–Karisilla maantee (registrinumbriga 90) on üks Eesti tugimaanteedest. 
See saab alguse Rosma külas Võru–Põlva maantee 24. kilomeetril. Tee pikkus on 34,2 km. Tee lõpeb Tartu–Räpina–Värska maantee 82. kilomeetril Karisilla külas.

Asulad Põlva–Karisilla maanteel

Rosma küla, Lutsu küla, Partsi küla, Soohara küla, Sarvemäe küla, Haavapää küla, Vinso küla, Verioramõisa küla, Kikka küla, Niitsiku küla, Järvepää küla, Igrise küla, Selise küla, Karisilla küla.
Tsementaed

Süžee

Romaani jutustajaks on 15-aastane noormees Jack, kellel on kaks õde – Julie ja Sue – ning noorem vend Tom. Järjestikku surevad laste isa ja ema, kuid lapsed otsustavad viimase surma varjata, kartes, et muidu nad lahutatakse ja paigutatakse eraldi peredesse. Nad matavad ema laiba salaja keldrisse betooni sisse ja üritavad omapäi eladas hakkama saada. Lapsed elavad oma majas eemaletõmbununa ühiskonnast ja selle reeglitest, kuid betoonhaud aina mõraneb ning lastel muutub oma ainulaadse elukorralduse varjamine aina raskemaks.

Dramatiseeringud

1993. aastal lavastatas Andrew Birkin romaani põhjal samanimelise filmi, peaosas Charlotte Gainsbourg.

Mitmesugust

Raamatu tsitaati (filmis Charlotte Gainsbourgi öeldud) kasutatakse Madonna 2000. aasta laulus "What It Feels Like For A Girl".
 
„Girls can wear jeans and cut their hair short. Wear shirts and boots. 'Cause it's OK to be a boy. But for a boy to look like a girl is degrading. 'Cause you think that being a girl is degrading. But secretly you'd love to know what it's like, wouldn't you? What it feels like for a girl.“
 – Julie (Charlotte Gainsbourg)
Wilhelm Reinhold Staël von Holstein

Wilhelm Reinhold Staël von Holstein (5. november 1858 Uulu, Pärnumaa – 29. september 1918 Baden-Baden, Saksamaa) oli baltisaksa aadlik, vabahärra, Vaskrääma ja Sindi mõisnik, Peterburi õukonnategelane ja Liivimaa maanõukogu liige.
Õppis Tartu Ülikoolis, oli korporatsiooni Livonia liige.
Otepää piiskopilinnus

Otepää piiskopilinnus oli Tartu piiskopkonna valdusalasse jäänud linnus Valga maakonnas Otepää vallas Otepää linnas Otepää muinaslinnuse kohal.

Piiskopilinnus

Tartu piiskopi linnus valmis Otepääl esialgsel kujul aastal 1225. See oli esimene kivikindlus Eestis. Samal aastal külastas Otepääd paavsti legaat (katoliku kirikupea volinik välisriigis) Modena Wilhelm, kes märkis siin tugeva linnuse ja kahe kiriku olemasolu.
Oletatavasti valmis esimesena kas linnuse ringmüür või peatorn. Linnuse üldkavatis järgis ilmselt varasema muinaseestlaste linnuse oma. Igal juhul ehitati kõigepealt välja üksnes ülemisel platool paiknev osa, mille jäänused on tõenäoliselt üks vanimaid Lõuna-Eesti telliskiviehitisi. 13. sajandi lõpul ümbritseti ringmüüriga ka alumine platoo, mis sel moel kujunes jällegi eeslinnuseks. Veel hilisemal ajal poolitati eeslinnus vahemüüri ja torni abil. Linnus asus looduslikult väga hästi kaitstud kohas: pealinnus asus 40 meetri kõrgusel ümbritsevast maapinnast, eeslinnus sellest 20 meetrit madalamal.
Üks omapärane moodustis on linnuse hoovil asuv suur lohk, mida paljud uurijad pidasid veetankiks – joogiveereservuaariks. Tegemist on Eesti keskaegses arhitektuuris unikaalse rajatisega: vaid Sangaste (Keeni) linnamäel on olemas midagi sarnast.
1343. aasta Jüriöö ülestõusu ajal asus seal Tartu piiskopi vägede staap Johan Üxkülli juhatusel. Seejärel kuulus linnus järgemööda mitmele vasallile.
Otepää piiskopilinnuse hävitas ordu 1396 ja seda ei taastatud. Piirkonna majanduskeskus siirdus seejärel arvatavasti linnuse lähistelt kahe kilomeetri jagu kirdesse, hilisema Vana-Otepää mõisa paikkonda.
Otepää linnuse varemetest on selle varajase hävimise ja varemetesse jäämise tõttu leitud palju unikaalseid esemeid, millest silmapaistvaim on Otepää püss, täpselt dateeritud Euroopa püssidest seni vanim.
Osa linnuse varemeid on 20. sajandil välja kaevatud ja eksponeeritud. Praegune linnuse juurdepääsutee loodest, kihelkonnakiriku poolt, ei ole algne, vaid rajatud 19. sajandil. Algne tee suundus linnusesse (mäkke) selle kirdeküljest, kus asus tõenäoliselt ka väike alev. Selle asukohta tähistab nüüdisajal väike länguvajunud kivirist.
Otepää muinaslinnus (piiskopilinnus) ja selle läheduses asunud kihelkonnakirik andsid nime ka hilisemale alevile (praegusele linnale), mis tekkis 18.–19. sajandil linnusest kilomeetri jagu lääne poole tähtsasse teeristi. Algselt kandis alev Nuustaku nime.
Otepää linnust on uuritud alates 1950. aastatest. Esialgu kaevas seda Osvald Saadre, hiljem Ain Mäesalu.
Leo Rannit

Leo Rannit (aastani 1937 Raudberg, 17. september 1905 Pihkva – 11. november 1996 Concord West NSW, Austraalia) oli Eesti keemik ja sõjaväelane (kapten).

Elulugu

Lõpetas 1924 Tartu Poeglaste Reaalgümnaasiumi ja 1927 Sõjakooli. Õppis 1933–36 TÜ keemiaosakonnas, lõpetas 1937 Tallinna Tehnikainstituudi. Oli 1937–39 lektor Sõjakoolis ja 1938–44 õppeülesande täitja TTÜ-s. 1941 arvati TTÜ aspirantuuri professor A. Partsi juhendamisel. Põgenes 1944 Saksamaale, kus asutas Hanau UNRR-i laagris eesti gümnaasiumi ja oli seal ka õpetaja. Siirdus 1949 Austraaliasse, kus 1952 sai tööd tehnilise ametnikuna Sydney Tehnikaülikoolis. Hiljem töötas samas õppeasutuses, mille nimeks oli saanud Uus-Lõuna-Walesi Ülikool, keemiku ja õppejõuna spektraalanalüüsi alal.

Teadustöö

Uurimisvaldkond: polümeeride keemia. Oli Austraalia Kuningliku Keemiainstituudi liige. Eesti Üliõpilaste Seltsi Austraalia Koondise abiesimees 1959–60 ja laekur 1964–65, 1970–71.
Peeter Normak (insener)

Peeter Normak (sündinud 10. aprillil 1931 Tallinnas) on eesti insener, majandusteadlane ja ettevõtja.
Ta on töötanud mitmes Rootsi firmas, sealhulgas ettevõtetes EI AB AEG ja Stockholmi Aurukatlaühing. Ta on paberivabrikant.
Peeter Normak on Üliõpilasselts Liivika vilistlane.
Dinkad

Dinkad on arvukuselt suurim rahvas Lõuna-Sudaanis.
Dinkad kõnelevad Niiluse-Sahara keelte Lääne-Niiluse rühma kuuluvat dinka keelt. Suurem osa dinkadest elab riigi maapiirkondades, nende koguarv on 2,5–3 miljonit.
Kaarel

Kaarel on eesti mehenimi.
August Konstantin Hörschelmann noorem

August Konstantin Hörschelmann (27. veebruar 1863 Haapsalu – 25. juuli 1937 Eschwege) oli Eesti vaimulik.
Õppis aastatel 1873–1881 Kuressaare gümnaasiumis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1881–1886. Oli prooviaastal Tartus ja Rõuge Maarja koguduses. Ordineeriti 31. mail 1887 õpetajaks.
Oli aastal 1887 Rõuge Maarja koguduse adjunktõpetaja. Aastatel 1887–1889 oli vikaarõpetajaks Gelliehausenis, Göttingeni lähedal, aastatel 1889–1891 aga samas kohas õpetajaks. Aastatel 1891–1892 oli Viljandi Jaani koguduse adjunktõpetajaks ja oli samaaegselt usuõpetaja. Aastatel 1892–1893 oli ta Vändra Martini koguduse õpetaja, aastatel 1892–1895 oli ta kurttummade ühingu Vändra filiaali haridusosakonna "Hephata" juhataja. Õppis aastal 1894 kurttummade koolitamist. Oli aastatel 1894–1906 Vändra kurttummade kooli direktor. Aastatel 1906–1907 oli ta Riia lähedal (Jugla järve ääres), Strazdumuižas (saksa k. Strasdenhof) asuva pimedatekooli direktor. Aastatel 1907–1908 oli ta Jelgavas asunud saksa õpetajateseminari direktor. Aastatel 1909–1910 oli Kuramaa saksa seltsi tegevjuht. Aastatel 1910–1911 oli ta Liepāja saksa gümnaasiumi õpetaja, aastal 1911 sama kooli direktor. Aastatel 1913–1918 oli ta Paldiski Nikolai koguduse õpetaja, oli aastatel 1915–1917 küüditatud Siberisse. Aastatel 1919–1922 oli luterlikuks pastoriks Guttstadtis, Ida-Preisimaal (praegu Dobre Miasto, Olsztyńi kreisis, Warmia-Masuuria vojevoodkonnas, Poolas. Aastal 1922 oli kirikuametis Wittenis (Ruhri linnastus, Nordrhein-Westfaleni liidumaal), aastatel 1922–1926 oli ta luterlikuks vaimulikuks Zürichis. Suri aastal 1937 Eschweges (Werra-Meißner-Kreisis, Kasseli ringkonnas, Hesseni liidumaal).

Isiklikku

Tema isa Otto Friedemann Jakob Hörschelmann oli aastail 1860–1861 Nõo Püha Laurentsiuse koguduse õpetaja, vanaisa Friedrich August Hörschelmann oli Viru-Jaakobi koguduse õpetaja, teine vanaisa Constantin Winkler oli Rakvere Kolmainu koguduse õpetaja. Tema onu Heinrich Emil August Hörschelmann oli Põltsamaa Niguliste koguduse ja Peterburi Anna koguduse õpetaja, teine vend Carl Anton Ferdinand Hörschelmann oli Kose Püha Nikolause koguduse õpetaja.
Kronobioloogia

Kronobioloogia on bioloogia haru, mis uurib organismide elutegevuse rütme – biorütme.
Elu rütmiline kulgemine on üks bioloogia põhiseaduspärasusi. Rütmilise elutegevusega reageerib organism ka väliskeskkonnas toimuvatele muutustele.

Ajalugu

Kronobioloogilised uuringud said alguse prantsuse astronoomi Jean-Jacques d'Ortous de Mairani 1729. aastal tehtud uuringutest, kus ta märkas taimelehtede liikuvuse ööpäevast rütmi, mis ilmnes ka taime pimedas hoidmisel.
Šuštalep

Ajalugu

Šuštalepi aladel ja selle ümbruses on elatud juba kiviajal. Kuni venelaste tulekuni oli seal šori uluss (küla). Šuštulepi algnime all asula tekkis 1800–1806 Siberi koloniseerimise ajal.

Rahvastik

Venelased, šorid.

Majandus

Regionis on kaevandused, s. h. Šuštalepskaja kaevandus. Kivisüsi läheb Lõuna-Kuzbassi elektrijaama.
Maret Suits

Maret Suits (sünd. Anna Liisa Margareta Suits, aastast 1945 Maret Elson; 21. jaanuar 1914 Pudasjärvi – 14. juuli 1956 Stockholm) oli eesti näitleja ja luuletaja.
Ta lõpetas aastal 1932 Tartus gümnaasiumi ja aastal 1937 Tartu Näitekunsti Stuudio. Ta on õppinud Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonnas.
Ta mängis aastatel 1937–1939 teatris Estonia, aastatel 1939–1941 Kuressaare Teatris ja aastatel 1942–1944 teatris Vanemuine.
Aastal 1944 põgenes ta Rootsi, ta töötas Rootsi reisilaevadel ja Göteborgi ülikooli kantseleis.

Isiklikku

Ta oli abielus laevakapten Helmer Elsoniga. Tema isa Gustav Suits oli luuletaja, kirjandusteadlane ja teatrikriitik; ema Aino Thauvón-Suits oli filoloog ja lavakõneõppejõud, emapoolne vanaisa Emil Thauvón oli Viitasaari koguduse pastor. Õde Helga Suits-Kangro oli lastepsühhiaater.
Lipp (male)

Lipu väärtus

Tavaliselt on lipp natuke tugevam kui vanker ja oda kokku ja natuke nõrgem kahest vankrist. Lipu vahetamine muu viguri kui vastase lipu vastu on peaaegu alati kahjulik.
Lipp on vankrist ja odast tugevam kahel põhjusel (kuigi nad kontrollivad sama arvu välju). Esiteks on lipp liikuvam üksus ja selle liigutamiseks kulub üks käik, samas kui vankri ja oda liigutamine nõuab kahte käiku. Teiseks pole lipu liikumine erinevalt odast piiratud üht värvi väljadega. Vankri ja oda eelis on, et nad võivad ühte välja kaks korda rünnata (või kaitsta), kuid praktika on näidanud, et lipu eelised on tähtsamad.
Lipp on kõige võimsam lahtises seisus, kui vastase kuningas pole kaitstud või kui vastase laagris on palju kaitsmata malendeid. Oma pika ulatuse ja mitme liikumissuuna tõttu on lipuga sageli võimalik kahvlit anda. Võrreldes teiste pika liikumisulatusega malenditega (vanker ja oda) ei vähene lipu võimsus eriti ka kinnistes seisudes.

Strateegia

Algajad toovad lipu tihti juba avangus välja lootes sellega vastase malendeid lüüa või matti panna. Kuna lipp on kõige väärtuslikum malend, peab sellega vastaste ähvarduste eest taanduma, mistõttu tugevamad mängijad eelistavad lippu hoida kaitstuna oma laagris. Vaatamata sellele on erandlikke avanguid, kus lipp tuuakse juba teisel käigul välja nagu Skandinaavia kaitse, mida on mängitud maailmameistrimatšil.
Lippude vahetus on üks lõppmängu alguse tunnuseid, kuid olemas on ka lippude lõppmängud ja mõnikord vahetatakse lipud juba avangus.