google/wiki40b huggingface dataset:
Aegviidu Siniallikad

Aegviidu Siniallikad on tõusuveeallikate rühm, mis asub Lääne-Virumaal Tapa vallas, jäädes Kõrvemaa maastikukaitseala territooriumile.
Siniallikad toovad vee maapinnale oosidevahelises nõos, kus asub allikajärvik.
Suurvee ajal ulatub nende üldvooluhulk kuni 100 m/l, veevaesel ajal umbes 10 l/s.
Jean-François Malherbe

Jean-François Malherbe (1950 Brüssel – 13. detsember 2015 Neuchâtel) oli Belgia filosoof, kirjanik ja pedagoog.
Louvaini Katoliikliku Ülikooli filosoofiadoktor ning Pariisi Ülikooli teoloogiadoktor Malherbe on avaldanud arvukalt käsitlusi eetika ja filosoofia alalt.
Hoppet

Hoppet (rootsi keeles 'lootus') on aastatel 1925–1926 Lääne-Eestis ehitatud ja tänaseni käigus olev ajalooline kahemastiline purjelaev.

Algne kasutamine

Laev ehitati aastatel 1925–1926 Spithamis. Laeva meister oli Mattias Schönberg, Spithami külast, Nibondase talust. Juba 1928. aastal müüdi Hoppet Soome, kus seda kasutati kaubaveoks. Kodusadamad olid aastatel 1928–1947 Porvoo, Vålax, 1947–1953 Hiitis, Rosala, 1953–1965 Bertbyvik, Saltvik, Ahvenamaal. Teise maailmasõja ajal kasutati laeva ka kaitse-otstarbelisteks vedudeks.
Aastal 1965 müüdi laev Stockholmi lõbusõidulaevaks ning see lõpetas kaubaveod. 1982. aastal alustati põhjalikku renoveerimist. Rootsi Mereajaloo Muuseumide nõukogu andis 15. novembril 2002 laevale kultuuriväärtuse staatuse.

Laeva taastamine

2003. aasta suvel asutati Gotlandi Donnergümnaasiumi, Rannarootsi Muuseumi ja Rootsi Rahvaülikooli Eestis ja Soomes eestvedamisel sihtasutus Hoppet Spithamist, mille eesmärk oli kaljas põhjalikult renoveerida ja õppe- ja muuseumilaevana kasutusele võtta. 2003. aasta oktoobris alustati Stockholmis Beckholmeni kuivdokis põhjalike renoveerimistöödega. Väljavahetamist nõudsid paljud pehkinud kaared kesklaevast ahtrini. Kaarte vahetamisel ilmnes aga, et ka kogu veepealse osa plangutus on vaja uuendada. See töö jäi järgmisesse dokiperioodi 2004–2005. 
Oktoobrist 2004 aprillini 2005 jätkati dokis poolelijäänud töid. Vahetati kaared ja reelingutitsid tüürpoordis kesklaevast kuni vöörini ja käis töö tekkveegrite paigaldamisega. 2005. aastal võeti Hoppet välja kaldale ja tehti pingutusi, et ta sügiseks merekindel oleks ja kannataks pukseerimist Stockholmist Loviisasse.
Soomes loodi Rahvaülikool Hoppeti garantiiühing, kelle eestvõttel transporditi purjeks detsembris 2005 veokil Stockholmist Soome, Loviisasse. Kaljas seoti lähedalt soomerootslaste haridusasutustega. Taastamine toimus koostöös Kuggomi kooliga, kus paadiehituse erialal oli võimalik osa võtta laeva renoveerimise kursusest. Laevaehituse praktikat juhendas õpetaja Calle Andersson. Vastutav laevapuusepp oli Suur Tütarsaarelt pärit Lasse Kiiski, kes oli eelnevaltki laevu ehitanud. Koos ühingu juhatusega juhtis renoveerimist Sten Westerholm. Suvel 2010 lasti Hoppet Valkomi sadamas vette ja pukseeriti Isnäsi sadamasse, kus jätkus sisustuse ehitamine.

Tagasi Eestisse

Varsti hakati otsima võimalusi laeva lähemalt Eestiga siduda, sest see on teadaolevalt ainus säilinud omataoline Eestis enne Teist maailmasõda ehitatud purjelaev. Pärast läbirääkimisi allkirjastati lõpuks ostu-müügileping Eesti mittetulundusühingu Puulaevaselts Vikan esindajatega ja septembris 2011 sai selts võimaluse toimetada Hoppet koju Eestisse ning jätkata laeva ennistamistöödega. 2012 kevadel, pärast talvitumist Haapsalus, sai Hoppet Ahvenamaal Maarianhaminas uue taglase. Eesti Vabariik toetas taastamist 50 000 euroga ja esmakordselt oli laev avalikkuse ees esindatud 2013. aasta Tallinna merepäevadel.

Laeva kasutus tänapäeval

Hoppet teeb uuendatuna eri pikkusega merendusalaseid huvi- ja õppereise nii Eestis kui ka rahvusvahelistes vetes. Kodusadam on Haapsalu.
Eduard Roos

Eduard Roos (15. veebruar 1903 Mõrtsi, Pajusi vald, Põltsamaa kihelkond, Viljandimaa – 28. aprill 1979 Tallinn) oli eesti kirjandusteadlane, keeleteadlane ja onomastik.

Elulugu

Eduard Roos lõpetas 1924. aastal Hugo Treffneri Gümnaasiumi. Ta õppis aastatel 1924–1930 ja 1937–1938 Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonnas eesti keelt ning eesti ja üldist kirjandust (lõpetas õpingud aastal 1938). 
Stuudiumi kõrval töötas ta aastatel 1925–1931 Tartu Linna Pedagoogilise Muuseumi asjaajajana, oli aastatel 1926–1927 koolinoorsoo ajakirja Tõusmed ja aastatel 1928–1929 Üliõpilaslehe keeleline korrektor ning tegevtoimetaja, aastatel 1931–1934 töötas ta Eesti Rahva Muuseumi arhiivraamatukogus. 
Ta oli "Eesti filoloogia ja ajaloo aastaülevaate" 1923., 1924., 1929. ja 1930. aasta köite keeleteadusliku osa koostaja ning toimetaja.
Ta vahistati 1944. aastal Saksa teise okupatsiooni ajal ja 1945. aastal Nõukogude kolmanda okupatsiooni ajal: Ta oli aastatel 1945–1957 Siberis vangis ja asumisel, pärast vabanemist tuli Eestisse tagasi.

Gustav Suitsu uurija

Eduard Roos uuris põhjalikult noore Gustav Suitsu kujunemislugu. Voldemar Miller on öelnud, et Eduard Roosi artiklid Suitsust "moodustavad sisu poolest mahuka monograafia. Ajajärgu olemuse tabamise tõttu on see ühtlasi uurimus kogu selleaegsest kultuurielust". Need artiklid leidsid kajastamist ka pagulasperioodikas.

Nimedeuurija

Eduard Roos on tuntud ka eesti muinasnimede uurijana. Ta on käsitlenud eesnimesid 19.–20. sajandi vahetusel ning isikunimesid eesti rahvaluules. 1950. aastatest alates kogus ta eestlastel käibel olnud eesnimesid, huvitudes eriti muinasnimedest.
Eduard Roos kuulus Akadeemilise Emakeele Seltsi nimede eestistamise toimkonda ja oli Nimede Eestistamise Keskbüroo keeleline nõuandja.
Hugo Grotius

Hugo Grotius (õieti Hugo de Groot; 10. aprill 1583 Delft – 28. august 1645 Rostock) oli hollandi õigusteadlane, kelle teosed lõid aluse rahvusvahelisele õigusele. Ta oli ka filosoof, kristlik apologeet, näitekirjanik ja luuletaja.
Grotius pärines vanast aristokraatlikust Cornets de Grooti burgundia-hollandi suguvõsast. Tema isa oli Delfti linnapea ja Leideni ülikooli nõukogu liige. Ta astus Leideni ülikooli 12-aastaselt ja sai 15-aastaselt doktorikraadi.
Grotius töötas esialgu Madalmaade riigi heaks, kuid 1612. aastal tekkis seal usuline vastuolu ja Grotius, kes toetas ketserlikuks kuulutatud usuvoolu, heideti vangi. Tal õnnestus sealt aga põgeneda ning ta asus ümber Prantsusmaale, kus töötas aastaid katoliikliku kuninga teenistuses. 1630. aastate lõpus astus ta aga Rootsi, toonase võimsaima protestantliku riigi teenistusse. 1645, olles tagasiteel Rootsist, elas ta üle aga laevahuku ja jäi raskelt haigeks. Mõned päevad pärast seda ta ka suri.

"Mare liberum"

Teoses "Mare liberum" (1609) lõi Grotius avamere vabaduse doktriini, mille järgi kogu avameri moodustab rahvusvahelised veed ning ükski riik ei saa neid omada. Teos on kirjutatud hollandi kolonialismi õigustamiseks.

"De iure belli ac pacis"

1625. aastal avaldas ta Pariisis oma suurteose "De iure belli ac pacis libri tres, in quibus ius naturae et gentium, item iuris publici praecipua explicantur". Teos oli pühendatud Louis XIII-le, kes pikka aega talle pensioni maksis.
Raamatut saatis märkimisväärne äriedu, esimese saja aasta jooksul ilmus iga kolme aasta järel uus väljaanne. 1925. aastaks oli ilmunud 84 väljaannet ladinakeelset teksti ja 30 tõlget.
Abhimanyu Singh

Abhimanyu Singh (sündinud Bihari osariigis) on India filminäitleja.
Mati Tolmoff

Mati Tolmoff (sündinud 19. jaanuaril 1957) on Eesti sporditegelane ja poliitik, endine Eesti Spordimuuseumi direktor.
Tolmoff on lõpetanud Tartu Ülikooli kehakultuuriteaduskonna 1979. aastal. Ta on töötanud Tartu linnavalitsuse spordiosakonna juhataja asetäitjana, linna spordiameti direktorina, linnavalitsuse kultuuri- ja spordiosakonna juhina ning Aura Keskuse projektijuhina.
Spordimuuseumi direktoriks sai ta 2001. aastal teisel direktori ametikoha konkursil. Esimesel konkursil valis komisjon välja Ants Veetõusme, keda kultuuriminister Signe Kivi ei pidanud aga sobilikuks. 2009. aastal lahkus ta ametist omal soovil.
Mati Tolmoff on Tartu Linnavolikogu kultuuri-, haridus- ja sotsiaalkomisjoni liige, klubi Tartu Maraton asutajaliige, sihtasutuse Tartu Sport nõukogu aseesimees, Tartu Ülikooli spordinõukogu liige ning Eesti spordiajaloo seltsi liige. 
Tolmoff kuulub Eesti Reformierakonda.

Isiklikku

Mati Tolmoffil on kolm tütart. Tema keskmine tütar on sulgpallur Kati Tolmoff.
Tolmoff kuulub Kaitseliidu Tartu maleva Akadeemilisse malevkonda.

Tunnustus

2000. aastal pälvis Mati Tolmoff Eesti spordipreemia uuenduste eest Tartu linna spordijuhtimises.
Virve Roost

Elulugu

Virve Roost sündis 17. augustil 1933. Ta lõpetas 1947. aastal Reegoldi 7-klassilise kooli, 1951. aastal Viljandi I keskkooli ja 1956. aastal Tartu ülikooli bioloogiaosakonna (cum laude).
Pärast ülikooli lõpetamist töötas kaks aastat Vasalemma keskkoolis bioloogia- ja keemiaõpetajana. 1958. aastal asus tööle Teaduste Akadeemia Eksperimentaalbioloogia instituudi dekoratiivaianduse sektorisse, mille baasil 1961. aastal asutati Tallinna botaanikaaed. Seal teostas end oma tööelu lõpuni, tegi läbi ametiredeli kõik astmed aednikust troopilise ja subtroopilise floora sektori juhatajani. Vastutavalt positsioonilt taandus omal soovil 1993. aastal. Pärast seda töötas mõned aastad kasvuhoones aednikuna, seejärel korrastas lepingulise töötajana Tallinna botaanikaaia mustvalgete fotode rikkaliku kogu (identifitseeris persoone) ja skaneeris arvutisse botaanikaaia slaidikogu.
Oma elutööks peab kasvuhoonetaimede kollektsiooni komplekteerimist (ca 2000 taksonit) ja esimese ekspositsiooni kujundamist. Teaduslik töö oli seotud eelkõige orhideedega, sel alal kaitses 1979. aastal edukalt kandidaadikraadi (praeguses mõistes PhD). Esines mitmel ülemaailmsel ja Euroopa orhideekonverentsil, korraldas Tallinnas 1980. aastal esimese Nõukogude Liidu orhideekonverentsi. Avaldas artikleid Euroopa ja Ameerika orhideeajakirjades.
On olnud aktiivne oma eriala propageerija, kirjutanud üle 100 aimeartikli, esinenud palju kordi raadios ja televisioonis ning avaldanud populaarteaduslikke raamatuid.
Võõrkeeltest valdab vene, soome, saksa ja inglise keelt.

Teadustöö

Uurimisvaldkond: troopiliste orhideede kasvatamine katmikalal, toalillekasvatus. Tema juhendamisel loodi Tallinna Botaanikaaias üks Baltimaade rikkalikumaid kasvuhoonetaimede kollektsioone (u 2000 taksonit) ja kujundati ekspositsioon. Üle 100 aimekirjutise.
Vastseliina Katariina kogudus

EELK Vastseliina Katariina kogudus on Võru praostkonna kogudus, mis tegutseb Vastseliina kiriku juures Külaoru külas Võrumaal.
Koguduse õpetaja on Toivo Hollo, organist-koorijuht Ara Bander ja Kätlin Vaher, juhatuse esimees Ele Raha.
Kogudust on esimest korda mainitud 1273. aastal. 
Koguduse pastoraat asub kiriku taga Külaoru külas ja kantselei asub aadressil Võru tänav 1, Vastseliina. Kantselei on avatud maist novembrini esmaspäeval, kolmapäeval ja reedel kell 9–13.
Jumalateenistused algavad igal pühapäeval kell 11, Misso kirikus esimesel, kolmandal ja viiendal pühapäeval kell 13 ja Oraval vallamaja alumises saalis teisel ja neljandal pühapäeval kell 13.
Rosalío Cortés

Rosalío Cortés (Rosalío Cortés Sánchez, 1820 – 1884) oli Nicaragua arst, advokaat ja poliitik, koos demokraadi Gregorio Juárez Sacasaga teise Nicaragua valitseva hunta (chachagua) liige aastal 1857. Taoline valitsusviis oli konservatiivse Legitimista partei ja liberaalse Democrático partei vahel sõlmitud ja Nicaragua isamaasõjas flibustjeer William Walkeri vastu suunatud Pacto Providenciali jätkuks. Ta asendas huntas eelmist legitimistade partei esindajat kindralit Tomás Martínez Guerrerot.
Greene'i maakond (Illinois)

Ajalugu

Maakond moodustati 1821. aastal.
Kortsleht (ajaleht)

Kortsleht oli aastatel 2007–2008 ja 2010 ilmunud Eesti sõltumatu roheline poliitiline ajaleht, mis pärast selle de facto väljasuremist arhiveeriti internetiaadressile kortsleht.softf1.com. Kortslehte andsid vabatahtlikena välja Erakonna Eestimaa Rohelised liikmed, kellest suurem osa kuulus tol ajal erakonna opositsiooni postiloendisse Roheline Idu. Sellele vaatamata avaldas ajaleht ka pea kõigi juhatuseliikmete artikleid.
Algselt igakuisena kavandatud ajalehe ilmumistsükkel muutus hõredamaks ning 2008. aasta viimane pabernumber ilmus juunis, juuli- ja augustinumbrite lood avaldati vaid veebilehel. Viimane number (nii paberil kui ka elektrooniliselt) üllitati 2010. aasta mais erakonna sisevalimiste eel ning see toetas otseselt opositsiooni seisukohti. Kokku ilmus Kortslehte 13 numbrit ja üks erileht 2007. aasta ökomessi puhul.
Ylläs

Ylläs on suusakeskus Soomes Lapi maakonnas Kolari vallas Äkäslompolo külas, umbes 150 km põhjapolaarjoonest põhja pool.
Suusakeskusel on mäesuusanõlvad Yllästunturil ja talvisel hooajal umbes 330 km murdmaasuusaradu, sealhugas 38 km valgustatud radu.
Suvisel hooajal saab matkata Pallas-Yllästunturi rahvuspargis.
Indiana Ülikool (Bloomington)

Indiana Ülikool Bloomingtonis on ülikool Bloomingtonis Indiana osariigis Ameerika Ühendriikides.  
See on Indiana Ülikooli süsteemi keskne ülikoolilinnak. 
Ülikool on asutatud aastal 1820.
Käpla mõis

Käpla mõis (saksa keeles Kebbriel) oli keskaegne piiskopi lauamõis Ridala kihelkonnas Läänemaal.
David Lekuta Rudisha

David Lekuta Rudisha (sündinud 17. detsembril 1988 Kilgorisis) on Keenia kergejõustiklane (800 meetri jooksja), kahekordne olümpiavõitja, kahekordne maailmameister ja maailmarekordiomanik 800 m jooksus.
2006. aastal võitis Rudisha Pekingis juunioride kergejõustiku maailmameistrivõistlustel kuldmedali ajaga 1.47,40. Järgmisel aastal tuli ta Ouagadougous Aafrika juunioride meistrivõistlustel meistriks võistluste rekordiga 1.46,41. 2008. aastal Aafrika meistrivõistlustel Addis Abebas võitis ta kuldmedali tulemusega 1.44,20.
2009. aasta kergejõustiku maailmameistrivõistlustel Berliinis ei jõudnud Rudisha 800 meetri jooksu finaali, kuid hooaja lõpus peetud 2009. aasta IAAF-i finaalvõistlustel sai ta esikoha tulemusega 1.44,85.
Rudisha jooksis 6. septembril 2009 Rietis uueks Aafrika rekordiks 1.42,01. Eelmine rekord oli 1984. aastast 1.42,28 Sammy Koskei nimel. 10. juulil 2010 jooksis ta Heusden-Zolderis Aafrika rekordiks 1.41,51. See oli maailma kõigiaegade teine tulemus Wilson Kipketeri maailmarekordi 1.41,11 järel. Hiljem samal hooajal suutis Rudisha üle joosta Kipketeri 1997. aastast püsinud maailmarekordi saades ajaks 1.41.09. 22. augustil 2010 Berliinis jooksis Rudisha 0,02 sekundiga üle Kipketeri maailmarekordi. Nädal aega hiljem jooksis ta Rietis juba uueks maailmarekordiks 1.41,01.
2010. aasta Aafrika meistrivõistlustel Nairobis tuli ta 800 meetri jooksus Aafrika meistriks ajaga 1.42,84. 2011. aasta maailmameistrivõistlustel Daegus tuli ta maailmameistriks ajaga 1.43,91.
Rudisha võitis 2012. aasta suveolümpiamängudel Londonis kuldmedali, püstitades uue maailmarekordi 1.40,91. Ta juhtis jooksu algusest lõpuni.
2014. aasta Rahvaste Ühenduse mängudel Glasgow's sai ta tulemusega 1.45,81 hõbemedali. 2015. aasta maailmameistrivõistlustel Pekingis tuli ta teist korda maailmameistriks, saades ajaks 1.45,84.
2016. aasta suveolümpiamängudel Rio de Janeiros kaitses ta oma olümpiavõitu 1.42,15-ga.
David Rudisha isa Daniel Rudisha võitis 1968. aasta suveolümpiamängudel 4×400 m teatejooksus hõbemedali.
Sven Vabar

Sven-Hannes Vabar (sündinud 7. juunil 1977 Tallinnas) on Eesti kultuurikriitik ja -ajakirjanik.
Ta lõpetas 1995 Tallinna 21. Keskkooli. Aastatel 1995–2002 õppis Tartu Ülikoolis ajakirjandust, 2002–2007 semiootikat. Kaitses semiootika ja kulturoloogia erialal bakalaureusekraadi (2005) ning magistrikraadi (2007). Nii bakalaureuse- kui ka magistritöö teemaks oli Uku Masingu maailmapilt.
Töötab Eesti Kirjandusmuuseumi kultuuri- ja kirjandusteooria töörühmas toimetajana.
On tegutsenud ka kultuuriajakirjanikuna: kirjutanud eesti ajalehtedes filmi- ja kirjanduskriitikat, teinud intervjuusid kirjanikega, töötanud Raadios Vaba Euroopa ja osalenud raadiosaadetes "Kultuurikaja", "Litter" ja "Ööülikool".
Avaldanud proosat ajakirjades Vikerkaar ja Vihik ning ajalehtedes Sirp, Müürileht ja Tartu Postimees. Koostanud ja toimetanud Tartu "mitte-kohtade"-teemalise raamatu "Mitte-Tartu", mis ilmus 2012.
Harilik hõõlaskastik

Kirjeldus

Harilik hõõlaskastik on roomava risoomiga hõredaid kogumikke moodustav taim. Kõrre alus on sibuljalt jämenenud ja vanade lehetuppedega ümbritsetud. Lehelaba heleroheline, 2–7 mm lai, pikalt teritunud tipuga, leht mõlemalt poolt või ainult pealt kare. Keeleke on 3–4 mm pikk, kilejas ja lõhestunud tipuga. Õisik kuni 30 cm pikkune, ühekülgne, paljude 1–3 cm pikkuste harudega, harudel asuvad katusekividega sarnaselt asetsevad raotud pähikud.

Levik

Harilik hõõlaskastik on levinud Lääne-Aasias Türgist Kasahstanini, Lõuna-Euroopas, Ida-ja Kesk-Euroopas. Rahvusvahelise Looduskaitseliidu andmetel kuulub liik soodsas seisundis liikide hulka. 
Lisaks harilikule hõõlaskastikule kuulub perekonda Beckmannia veel Beckmannia syzigachne.
Mieders

Ajalugu

Asutatuna 1100. aastal, paikneb hajaküla oru kergelt tõusval nõlval 2718 m kõrge Serlesi jalamil. Asustatuna varakeskajal, on keskuses majad, mis kaunistatud barokk freskodega.

Turism

Kahehooajaline turismikeskus asub otse Serlesbahneni suusa- ja matkaala jalamil. Nõlvad on tuntud ka oma pika suvise alpisõiduki (monorelsstee) poolest, mis ulatub gondli ülemisest jaamast alumise jaamani, viies läbi madala metsase nõlva, paralleelselt köisraudtee marsruudiga.

Transport

Innsbruckiga ühendab valda bussiliin.
Comanche maakond (Kansas)

Ajalugu

Maakond moodustati 1867. aastal.
Allika ja koormuse sobitamine

Sobitamine

Antud teema olulisus avaldub eelkõige raadiosageduslike süsteemide ekspluateerimisel ja projekteerimisel. Raadiosaatjates täidab allika ülesannet tavaliselt raadiosaatja lõppaste (võimsusvõimendi) ja koormuseks on tavaolukorras antenn. Energia ülekandeks on levinud süsteem: saatja  – ülekandeliin – antenn. Vahetades saatja vastuvõtja vastu saame süsteemi, millega on võimalik püüda elektromagnetlaineid keskkonnast. Mõlemale süsteemile esitatakse professionaalsetes süsteemides samu nõudeid. Peamiselt vajame maksimaalset energiaülekannet. Seni kuni on tegemist raadiosagedustega, peab alati mõtlema ka elektroonikaseadme astmete omavahelise sobituse peale.  Sobitamisest rääkides mõeldakse  näivtakistuste Z sobitamist. E süsteemis toimuks maksimaalne võimsuse ülekanne, vastavalt maksimaalse võimsuse ülekande teoreemile plokist A plokki B , peavad A väljundimpedantsi ja B sisendimpedantsi reaalosad olema võrdsed ja imaginaarosad vastasmärgiga. Alati ei ole sobituse saamine kuigi lihtne, sest enamikul juhtudel sõltub ahela impedants kasutatavast sagedusest ja on kompleksne, s.t sisaldab imaginaarosa.

Maksimaalse võimsusülekande teoreem

Selleks et saada  maksimaalset võimsust allikalt, millel takistus on puhtaktiivne, peab aktiivtakistusliku koormuse takistus olema võrdne allika klemmidel nähtava sisetakistusega.  Sealjuures on saadav kasutegur η = 0,5. Raadiosageduslike süsteeme omavahel sobitades lähtutakse just sellest printsiibist.

Erinevad sobitusviisid

Sobituse meetodeid on mitmesuguseid, järgnevalt on toodud vaid mõned võimalused.

Reaktiivkoormus

Enamasti ei ole koormuseks aktiivtakistus, vaid näivtakistus. Näivtakistuse reaktiivtakistuslikku osa on alati võimalik kujutada aktiivosaga rööbiti või jadamisi oleva mahtuvusliku või induktiivse komponendina. Võttes arvesse reaktiivosast tekkiva L1 või C1 muutuse, saame kasutada samu valemeid, nagu aktiivkoormuse puhulgi. Tekkivate uute mahtuvuste ja induktiivsuste arvutamiseks saab kasutada elektrotehnikast tuntud valemeid. Näiteks kui lisandub rööbiti olev mahtuvus (joonis C), siis kogumahtuvus on , või kui lisandub jadamahtuvus (joonis D), siis kogumahtuvus on

Sisendreaktiivsuse kompenseerimine

Vaadeldes eelmisi skeeme, kui koormuse reaktiivtakistus on mahtuvuslik ja seda on võimalik kompenseerida  muutmisega, siis ahela hüvetegur  ei muutu. Kui aga koormuse reaktiivtakistus on induktiivne, siis sobiliku  säilitamiseks oleks tarvis muuta  induktiivsust, kuid see ei ole alati võimalik. Seetõttu võib olla  tarvilik  koormuse reaktiivsust kompenseerida. Selleks lisatakse koormusele väline reaktiivsus, mille arvuline suurus on võrdne koormuse reaktiivsusega, kuid vastandmärgiga. Lisades mahtuvusliku iseloomuga koormusele  rööbiti induktiivsuse  (joonis E), moodustub resonantssagedusel rööpvõnkering ja sisuliselt muutub kogu koormus puhtaktiivseks . Joonisel F lisatakse mahtuvuslikule koormusele jadamisi induktiivsus  ja resonantssagedusel käitub ahel jadavõnkeringina, resulteerides puht-takistusliku koormusena R1.
Marika Mägi

Marika Mägi (sündinud 25. veebruaril 1968 Tallinnas) on Tallinna Ülikooli arheoloogia vanemteadur ja endine arheoloogiaprofessor.
Ta on omandanud 2002. a Tartu Ülikoolis doktorikraadi arheoloogia erialal.
2003. a  välitööd Saaremaal Valjala vallas, objektil Lepna katkuauk
Kirgiisi keel

Kirjaviis

Kuni 1928. aastani kasutas kirgiisi kirjakeel araabia kirja, seejärel mindi üle ladina kirjale. 1940. aastal võeti kasutusele kirillitsa, mis on kasutusel tänaseni.
Tänapäeva kirgiisi keel kasutab kahte ametlikku kirja: kirillitsat kasutatakse Kõrgõzstanis, Usbekistanis, Kasahstanis. Hiinas, Afganistanis ja mujal Aasias kasutatakse araabia kirja.
Jens Böhrnsen

Jens Böhrnsen (sündinud 12. juunil 1949 Bremenis) on Saksamaa poliitik, Bremeni linnapea aastatel 2005–2015.
Pärast Horst Köhleri tagasiastumist oli ta 31. maist kuni 30. juunini 2010 Saksamaa liidupresidendi kohusetäitja.
Dumbo (film)

"Dumbo" on 1941 valminud Walt Disney animastuudio täispikk joonisfilm, mis põhineb Helen Abersoni ja Harold Perli lool "Dumbo" (1939).
Film räägib elevandi ja hiire sõprusest.
Gusau

Gusau on linn Nigeerias, Zamfara osariigi pealinn ja Gusau valla keskus.
Gusau asub Sokoto jõe kaldal. Linna geograafilised koordinaadid on 12° 10′ N, 06° 40′ E.
Aastal 2010 elas Gusaus World Gazetteeri arvutuste järgi 147 404 inimest. Suurem osa elanikest on hausad, on ka fulbesid, jorubaid, ibosid ja teisi.
Gusaus kehtib alates 1999. aastast šariaat.
Linna läbib raudtee.
Vahetult linnast ülesjõge asub Gusau pais, mille abil paisutatakse tarbevett Gusau ja selle ümbruskonna elanike jaoks. Aastal 2006 hukkus paisu purunemise tagajärjel 40 inimest ja hävis umbes 500 maja.
Lothrop Stoddard

Lothrop Stoddard (29. juuni 1883 – 1. mai 1950) oli Ameerika poliitik, ajaloolane ja eugeenik.
Oberlichtenau vald

Vallaosad

Oberlichtenau ja Niederlichtenau.
Törölä

Törölä ehk Terelevo (ka Tereleva, vana nimetus Savela, vene Терелево) on endine ingerisoome küla ajaloolises Hietamäki kihelkonnas Kesk-Ingerimaal Peterburi linnast lõunas Kargino jõe ääres. Kaasaegse haldusjaotuse järgi jääb ala Leningradi oblasti Lomonossovi rajooni Annino valla territooriumile.
Küla nimetus Törölä tuleneb külas elanud ingerisoome suguvõsa Törö nimest.
1676. aastal on küla mainitud kui Savala ning see kuulus Dudergofi pogostisse (Duderhoffskoj Pogost).
1817. aastal oli külas (nimetatud kui Терилoво) 10 talu.
1831. aasta oli külas (nimetatud kui Терелево) 10 talu.
1838. aastal elas külas (nimetatud kui Терелевa) 39 inimest, kellest 14 olid mehed ja 25 naised.
1848. aastal elas külas (nimetatud kui Sawela) 72 ingerisoomlast äyrämöist, kellest 34 olid mehed ja 38 naised. Haldusjaotuslikult kuulus küla Hietamäki kihelkonda Oranienbaumi maakonnas Peterburi kubermangus.
1856. aastal oli külas (nimetatud kui Терелевa) 14 talu 34 meeshingega.
1860. aastal oli külas (nimetatud kui Терелево) 15 talu. 
1880–1890. aastail oli külas (nimetatud kui Терелево) 23 talu.
1913. aastal oli külas (nimetatud kui Терелево) 23 talu.
Aastatel 1917–1928 kuulus küla Pigelevo külanõukokku (aastatel 1922-1923, 1924-1926 Šundorovo külanõukogu) ning aastatel 1928-1941 Finno-Võssotskoje külanõukokku.
1941. aastal oli külas (nimetatud kui Рахия) 20 majapidamist.
Teise maailmasõja ajal perioodil 01.08.1941–31.12.1943 oli küla okupeeritud saksa vägede poolt. Küla hävis Teises maailmasõjas.