google/wiki40b huggingface dataset:
House

House-muusika on üks elektroonilise muusika žanre, mis loodi klubi diskorite (DJ) ja muusikaprodutsentide poolt 1980. aastate alguses Chicagos. Võrreldes diskoga on house-muusika veidi süngem ja minimalistlikum, kuna house kasutab diskost erineva kõlapildiga helisid, mida saavutab muuhulgas süntesaatoritega, funki ja souli.

Teke

Sõna house üle on kaua vaieldud, kust see täpselt pärit on ja kes valis just sellise nimetuse. Kõige aktsepteeritavam versioon on, et see on pärit Chicago ööklubist The Warehouse, kus mängis legendaarne diskor Frankie Knuckles. Klubi külastasid peamiselt mustanahalised ja latiinod. Muusikapoed hakkasid müüma imporditud vinüülplaate, mida nad algul nimetasid "nagu laohoones mängitud" (ingl “as played at the warehouse”), kuid hiljem hakati seda nimetama house-muusikaks (ingl house music). Varajasteks pioneerartistideks olid Frankie Knuckles, Larry Heard, Chip E, Tyree Cooper, Rocky-Jones, Ron Hardy, DJ Leonard "Remix" Rroy ja paljud teised.

Frankie Knuckles

Üheks peamiseks DJ-ks tol ajal oli New Yorgis sündinud Frankie Knuckles, keda hakati hüüdma house'i ristiisaks (ingl the Godfather of House). Ta oli n-ö heliarhitekt, kes eksperimenteeris helidega, lisades helide miksimisel täiesti uue dimensiooni. Õieti ta võttis töötlemata diskomaterjali, pani selle pöörlema ning lisas sellele eelnevalt programmeeritud trummipala, et luua ühtlane 4/4 tempo. Ta mängis õhtuti 8–10 tundi. Tänu temale peeti ööklubi The Warehouse kõige atmosfäärilisemaks kohaks Chicagos.

Larry Levan

Frankie Knucklesi sõber Larry Levan oli Brooklynist pärit mustanahaline teismeline nagu ka tema sõber Frankie. Nimelt oli Larry see, kes soovitas avada Chicagos ööklubi The Warehouse. Ent asjad võtsid vale pöörde ning lõppude lõpuks pidi Larry Levan ikkagi keerutama plaate New Yorgi Paradise Garage'is. Larry Levan ja Frankie Knuckles olid kaks väga tähtsat isikut house-muusika ja tänapäeva tantsu valdkonna arendamises.

House-muusika edu Suurbritannias

House-muusika jõudis Inglismaale 1980. aastate lõpul tänu Ibiza saarele, kus toimusid meeletud peod. 1986. aasta suvel ilmusid kolm house-stiilis laulu kümne parima hulka. Nendeks olid Farley "Jackmaster" Funki laul "Love Can't Turn Around", Raze'i "Jack The Groove" ja Steve "Silk" Hurley "Jack Your Body". On öeldud, et house-muusikat populariseerisid inglased, kes mõtlesid välja acid house'i ning hiljem tõid muudetud house'i versiooni tagasi Ameerikasse. Tänu acid house'ile jõudis house suurema rahva ette ning house-muusikast sai tantsumuusika ka valgenahalistele.

Acid house

Tegelikult sai acid house alguse juba 1985. aastal Chicagos. DJ Pierre ja ta sõbrad vajutasid oma Rolandi 303 süntesaatori peal ühte nuppu ning avastasid, et acid house'i jaoks vajaminev heli oli juba selles olemas. DJ Pierre ja ta sõbrad lõid loo "Acid Trax", mis oli neile omaselt varastatud Ron Hardy poolt ja väljastatud pealkirja "Ron Hardy's Acid Trax" all.
Rudolf von der Aa

Rudolf von der Aa (17. oktoober 1913 Wiederitzsch –  13. juuni 1991 Berliin) oli saksa loomaarst ja loomaarstiteadlane.
Alates 1957. aastast oli ta Berliini Humboldti Ülikooli korraline professor ja veterinaarhügieeni instituudi direktor.
Keila vapp

Keila vapp on Harju maakonnas asuva Eesti linna Keila vapp.
Keila vapp on kinnitatud ja kasutusele võetud pärast Keilale linnaõiguste andmist 1938. aastal, kuid Nõukogude korra ajal vapi kasutamine katkes. Rukkilille kujutist hakati mitteametlikult linna sümbolina kasutama alates 1973. aastast, kuid ametlikult kinnitati see uuesti linna vapiks 24. juulil 1992.

Vapi kirjeldus

Keila vapiks on alt kumera servaga kuldne vapikilp, mille keskel asetseb sinine rukkililleõis.
Julia Klöckner

Elu

Klöckner kasvas üles Guldentalis veinimeistrite perekonna noorima lapsena. Pärast gümnaasiumi lõpetamist õppis ta politoloogiat, katoliiklikku teoloogiat ja pedagoogikat. Pärast vaheeksami sooritamist töötas ta Wiesbadenis religiooniõpetajana ja asus siis tegema vabatahtliku tööd ajakirjanikuna.

Poliitikukarjäär

Klöckner astus 1997. aastal Kristlik-Demokraatlikku Liitu, selle noorteorganisatsiooni Junge Union (JU) ja naisteorganisatsiooni Frauen-Union (FU). Liidupäeva liikmeks saades astus ta CDU ja CSU fraktsiooni noorte parlamendisaadikute ühendusse Junge Gruppe ja sai ühenduse aseesimeheks. CDU Rheinland-Pfalzi liidumaaüleses ühenduses sai temast juhatuse liige. 2006. aastal valiti ta liidupäeva CDU ja CSU fraktsiooni juhatusse ja temast sai fraktsiooni esindaja tarbijakaitse küsimustes. 2006. aastal valiti ta CDU Rheinland-Pfalzi ühenduse aseesimeheks. 2010. aastal valiti ta Mainzis toimunud CDU Rheinland-Pfalzi parteipäeval 96,9%-se häälteenamusega CDU Rheinland-Pfalzi ühenduse esimeheks.
2010. aastal sai temast Karlsruhes toimunud CDU 23. parteipäeval CDU presiidiumi liige. 4. detsembril 2012 valiti ta CDU aseesimeheks.
Liidupäeva valimistel 2005. aastal võitis ta 43,0%-ga valimisringkonna otsekandidaadile antavatest häältest Kreuznachi valimisringkonna valimised. See oli esimene kord 50 aasta järel, mil võitis CDU kandidaat. Liidupäeva valimistel 2009. aastal valiti ta valimisringkonnast Kreuznach/Birkenfeld 47% häälteenamusega taas liidupäeva. Klöckner sai 18% rohkem hääli kui tema konkurent Saksamaa Sotsiaaldemokraatlikust Erakonnast (SPD). Pärast Rheinland-Pfalzi maapäeva moodustamist 2011. aasta 18. mail loovutas ta 27. mail 2011 oma mandaadi Saksamaa liidupäevas.
Klöckner on liidupäeva, maapäevade ja Euroopa Parlamendi saadikuid ühendava Saksamaa Parlamentaarse Ühingu (Deutsche Parlamentarische Gesellschaft) juhatuse liige. Liidupäevas asutas ta Parlamentaarse Veinifoorumi (Parlamentarisches Weinforum) ja kuulus fraktsioonideülesesse arutelufoorumisse Hospiz.
Selja jõgi

Selja jõe org

Osa maalilisest Selja jõe orust on looduskaitse all (Selja jõe oru kaitseala); see moodustati 1978. aastal. Praegu on kaitseala Selja jõe maastikukaitseala koosseisus. Selja jõe kaldal asub Varangu lademe ja Varangu kihistu stratotüüp.
Küttekeha

Küttekeha

Küttekeha on kütte- või kuumutusseadme soojust andev osa. Soojus võib siirduda küttekehalt köetavale keskkonnale või seadmeosale konvektsiooni (konvektsioonkütteseade ehk konvektor), kiirguse (kiirguskütteseade ehk radiaator) või kokkupuute teel (kontaktkütteseade). Kütteseadme kuumutamiseks rakendatakse kuuma vett, auru, sulametalli või muud läbivoolavat soojuskandjat (läbivooluküttekeha), elektrit (elektriküttekeha), keemilist reaktsiooni (keemiline küttekeha) või paigutatakse küttekeha ajutiseks kuuma keskkonda, köetavale alusele vms. Läbivooluküttekeha on sirg- või siugtoru, õõnesribistik, -plaat vms, tema pind võib olla sile või liigestatud.  Madalatemperatuuriliseks elektriküttekehaks on küttekaabel.

Elektriküttekeha

Elektriküttekehades läbib elektrivool küttetraate, -ribasid või -vardaid, mis on valmistatud suure takistusega kuumuskindlast metallist (näiteks kroomi ja nikli sulamist, volframist, molübdeenist), räni- või metallkarbiidist (SiC, TiC, ZrC) või grafiidist ning mis võivad olla katmata või ümbritsetud isolatsiooni ja kaitsekattega.
Elektriliste konvektsioon- ja kontaktküttekehade töötemperatuur on tavaliselt 100..1000 °C. Töökindluse ja ohutuse tagamiseks valmistatakse nad enamasti hermeetiliste metalltorudena, mille teljel teralises pressisolatsioonis (kvartsliiv, periklass vm) paikneb keermik-küttetraat. Kasutatakse ka küttekehi, mille keermik paikneb keraamilises (šamott-) plaadis, sellised on enamik elektripliidi kütteplaate.
Kiirgusküttekehade töötemperatuur on 1000...3000 °C ja need osad, mida läbib elektrivool, paiknevad lahtiselt või läbipaistvas ümbrises. Kiirgusküttekehadena kasutatakse ka infrapunalampe. Elektriküttekehade eelis läbivooluküttekehade ees on lihtne ehitus, väikesed mõõtmed, hea reguleeritavus ja kõrgemate temperatuuride saavutamise võimalus.

Küttekehade kasutamine

Läbivooluküttekehi kasutatakse keskküttes, soojusvahetites, vedelikemahutite kütteseadmeis jm. Elektriküttekehi kasutatakse elektriahjudes, -pliitides, hoonete kütte- ja kliimaseadmeis, masinate ja aparaatide kohtkütteseadmeis jm.

Küttekehade ajaloost

Esimesed läbivooluküttekehad valmistas koos esimese vesikütteseadmega kasvuhoone jaoks 1716. aastal rootsi masinaehitaja Mårten Triewald (1691–1747). Esimese elektriküttekeha valmistas 1842. aastal E. Lenz.
Braunlage

Geograafia

Braunlage paikneb Warme Bode ääres, mis on Bode jõe ülemjooks, piiri lähedal Elendiga Saksi-Anhalti liidumaal. Omavalitsus ulatub piki Harzi rahvuspargi kaguserva kõrguselt 550 m kuni kõrguseni 971 m Wurmbergi tipus. Teised tipud lähikonnas on Achtermannshöhe ja Hahnenkleeklippen.

Transport

Braunlage asub liidumaanteedel B 4 (Braunschweigist Nordhausenisse) ja B 27 (Blankenburgist Göttingeni).
Kohalikud bussid pakuvad teenust Braunlage ning lähedalasuvate kogukondade Bad Harzburgi, Sankt Andreasbergi, Schierke, Wernigerode, Hohegeißi, Bad Sachsa, Nordhauseni, Bad Lauterbergi, Herzberg am Harzi ja Clausthal-Zellerfeldi vahel. 
Braunlaget teenindas Lõuna-Harzi Raudteekompanii, mis pakkus Harzi kitsarööpmelisel raudteel ühendust Sorge kaudu, kuid teenus lõpetati 1958. aastal.

Ajalugu

Esmakordselt mainitud 1227. aastal kui Brunla, toimis linn kaevandusasulana Harzi metsades. See ilmus 1253. aastal Saksimaa Regensteini krahvide registrisse kui Brunenlo ja taaselustati, kui nende järglased Blankenburgi krahvid rajasid 1561. aastal sinna rauatehase. Blankenburgi dünastia väljasuremisega 1599. aastal läks Braunlage Braunschweig-Wolfenbütteli hertsogitele. 
17. sajandil oli see väike Braunschweigi alev, mis paiknes endiste Blankenburgi maade lääneosas. Turism arenes 19. sajandi lõpust alates, teised äriharud olid metsandus ja suur graniidikarjäär Wurmbergil. 1910. aasta paiku sõitis üks esimestest linnalähedastest bussiliinidest Bad Harzburgist üles Braunlagesse, seda teenindasid Büssingi sõidukid. Wurmbergi suusahüppemägi püstitati 1922. aastal (lammutati 2014. aastal). 1934. aastal sai Braunlage linnaõigused ja omavalitsusstaatuse kui tervisekeskus.
Pärast Teist maailmasõda paiknes Braunlage kindlustatud Saksamaa sisepiiri lähedal, mis jooksis üle Harzi mägede. 1963. aastal rajati sinna Wurmbergi gondeltõstuk, täna pikkusega 2,8 km ja kõrguste vahega 400 m tipujaama, pikim Põhja-Saksamaa. 7. mail 1964 demonstreeris Gerhard Zucker Hasselkopfi künkal postirakettide lendu. Üks rakett plahvatas, tappes kaks pealtvaatajat.
Saksamaa taasühinemisest saati 1990. aastal paikneb Braunlage taas Harzi turismipiirkonna keskmes, siiski peab see toime tulema naaberkuurortide kasvava konkurentsiga Saksi-Anhaltis.

Kultuur ja vaatamisväärsused

Kohaliku ajaloo muuseum hõlmab Braunlage traditsiooni tervisekeskuse ja Rahvusvahelise Suusaföderatsiooni (FIS) ametliku toimumiskohana. Linnas on ulatuslikud spaa-aiad.

Sport

Kohalik hokimeeskond Harzer Wölfe on oluline osa Põhja-Saksa jäähokikultuurist.
Wurmbergil on olnud mitu suusahüppemäge, mis on võõrustanud rahvusvahelisi võistlusi nagu FIS-i suusahüpete kontinentaalkarikavõistlused 2011. aastani.

Vaatamisväärsused

Silberteich ja Hahnenkleeklippen Sankt Andreasbergi teel on populaarsed turismisihtkohad.
Dicke Tannen on hiiglaslike kuusepuude kaitseala Hohegeißi lähedal.
Arvutimaailm

Arvutimaailm oli esimene Eestis ilmuv infotehnoloogiaajakiri, see ilmus 1993–2012.

Ajaloost

Arvutimaailma asutas aastal 1993 Eesti informaatikafond tehnikateadlase Ustus Aguri eestvedamisel. Ajakirja luues seati eesmärgiks jõuda laiema lugejaskonnani, kõigi elualadeni, kus on kokkupuuteid arvutitega. Arvutimaailma väljaandja oli 1997-2003 Eesti Informaatikakeskus ning seejärel Riigi Infosüsteemide Arenduskeskus.
2005. aasta lõpus müüs Riigi Infosüsteemide Arenduskeskus ajakirja kirjastusele Presshouse, mis suunas ajakirja eeskätt infotehnoloogia ärikasutajale. Kodukasutajatele keskendus juba varem sama kirjastuse poolt turule toodud tehnoloogiaajakiri Digi.
2012. aasta detsembris lõpetas Presshouse ajakirja Arvutimaailm väljaandmise. Viimase numbri ilmumisaeg on 21. detsember 2012.

2005–2012

Ajakiri ilmus kümme korda aastas. Vahele jäid jaanuar ja juuli. Arvutimaailm määratles end kui IT-proffidele suunatud ajakirja, mis annab ülevaate Eesti tehnoloogiasektoris toimuvast, vahendab IT-juhtidele kogemusi ning pakub uudiseid ja ärikasutajale suunatud toodete teste. Tiraaž oli 7000 eksemplari.

alates 2013

Ajakirja Arvutimaailm veebi toimetamine ja väljaandmine anti 2013. aasta alguses üle MTÜ-le Reisijutud, mis jätkab arvutiuudiste, testide ja artiklite avaldamist Arvutimaailmas kajastatud teemadel. MTÜ Reisijutud juhatuse esimees on ajakirja viimane peatoimetaja Kaido Einama.
Juhan Aidas

Juhan Aidas (11. veebruar 1867 Vana-Tänassilma vald, Viljandimaa – 5. august 1911 Viljandi vald) oli eesti õpetaja ja botaanik.
Ta on esimese eestikeelse taimemääraja kaasautor.
Ta on (ümber) maetud Everti talu kalmistule.
Zomini looduskaitseala

Zomini looduskaitseala (varasem eestikeelne nimekuju Zaamini looduskaitseala) on looduskaitseala Usbekistanis Jizzaxi vilajetis Zomini rajoonis Turkestani aheliku lääneosa põhjanõlvadel Kulsai, Guralaši, Baikunguri ja Aldašmansai jõe orgudes.
Zomini looduskaitseala on Usbekistanis pikima traditsiooniga. See loodi 1959 ning selle sisse arvati ka 1926–1929 ja 1934–1951 eksisteerinud Guralaši looduskaitseala territoorium. Alates 1978. aastast kuulub ta Usbekistani rahvuspargi (praegu Zomini rahvuspargi) looduskaitsealusesse tsooni.
Looduskaitseala pindala on 10 560 hektarit (aastani 1983 oli ta poolteist korda väiksem). 
Tähtsaimad kaitseobjektid on kohalikud mägede kadakaliigid (nn artšad: zarafšoni kadakas, turkestani kadakas, tömbiviljane kadakas). Mägedes kasvavad kõrged ja pikaealised kadakad on sellel looduskaitsealal kõige paremini säilinud. Maastike seas on ka kõrgmäestikustepid, alpiaasad, kanjonid jm. Taimi on ligi 700 liiki, sealhulgas pihlakas, kuslapuu, kibuvits, kukerpuu, karuputk, naistepuna, rohtlaliiliad, siisimünt, pune, siilirohi, laugud, kõrrelised.
Imetajaid eluneb seal umbes 40 liiki, linde üle 150 liigi, roomajaid mitu liiki. Loomastikku kuuluvad muu hulgas siberi kaljukits, valgeküüneline pruunkaru, turkestani ilves, okassiga, metssiga, tolai, mäger, kivinugis, nirk, kivikana, nurmkana, must-toonekurg, habekotkas, kaljukotkas, raisakotkas, kaeluskotkas, Ancistrodon halys ja nastikud.
Looduskaitsealal on vaatamisväärseid kanjoneid, kaljusid ja puid.
Aastal 1972 rajati looduskaitsealale Šaraf Rašidovi otsusega vabariikliku tähtsusega sanatoorium, mis tegutseb tänini.
Eva Koff

Haridus

Ta lõpetas 1991. aastal Tallinna Reaalkooli ja 1996. aastal Tartu Ülikooli bakalaureuseõppe prantsuse keele ja kirjanduse alal.

Töökäik

Lisaks vabakutselisele tööle kirjanikuna on ta töötanud prantsuse keele õpetajana Rocca al Mare koolis (2001–2006) ja on praegu prantsuse keele õpetaja Vanalinna Hariduskolleegiumis.

Looming

Ta on kirjutanud stsenaariumi Vikerraadio lastesaatele "Mina lood", mis oli eetris aastatel 2004–2007. Aastatel 2011–2014 oli ta Eesti Televisiooni lastesaate "Lastetuba" stsenarist.

Isiklikku

Eva Koff on abielus Indrek Koffiga ja neil on neli last.
Tartu Riikliku Ülikooli Metsandusteaduskond

Tartu Riikliku Ülikooli Metsandusteaduskond oli aastail 1946–1951 tegutsenud Tartu Ülikooli teaduskond.
Kuna Eesti NSV-s oli maa natsionaliseerimisega saanud metsade ainuomanikuks riik, suurenes vajadus metsandusspetsialistide järele, mida senine Tartu ülikooli põllumajandusteaduskonna metsaosakond ei suutnud rahuldada. 12. juulil 1946 nimetas rektor ametisse metsandusteaduskonna organiseerimistoimkonna, mille juhataja oli Valdek Ritslaid (dekaan alates 15. aprillist 1947). Teaduskond alustas tegevust 1. septembril 1946. 
Alates 1950. aastast tegutsesid teaduskonnad üldmetsateaduse; metsakasvatuse ja dendroloogia; metsatakseerimise; metsatööstuse mehhaniseerimise; insenerikonstruktsioonide; ja veomasinate kateeder. Teaduskonnas tegutses metsakasvatuse ja -kaitse üliõpilaste ring. 
Seoses sundkollektiviseerimisega suurenes 1949. aastal vajadus kõigi põllumajandusspetsialistide järele üldse. Seetõttu asutati 1951. aastal Tartu ülikooli senise agronoomia-, metsandus- ja loomaarstiteaduskonna baasil Eesti Põllumajanduse Akadeemia, millele anti Tartu ülikoolilt eraldatud varad üle 4. juulil 1951 ja mille avaaktus toimus 31. augustil 1951.
Teaduskond asutati Nõukogude Liidu okupatsiooni ajal rasketes poliitilistes tingimustes, mis kestsid kogu tema lühikese tegevusaja jooksul, süvenedes eriti pärast 1949. aastat. Teaduskonnas tegutsesid parteiorganisatsiooni ja ELKNÜ organisatsiooni grupp. 
Metsandusteaduskonna lõpetas 88 isikut, lisaks 3 Saksa okupatsiooni ajal ülikooli lõpetanut, kelle diplomit ei tunnustatud ja kes pidid uuesti ülikooli lõpetama.
Teaduskonna dekaan aastail 1947–1950 oli Valdek Ritslaid ja 1950–1951 Teodor Krigul.
Ants Peetsalu

Elulugu

Töölise poeg. Lõpetas 1960 Tartu 5. Keskkooli, 1966 TÜ arstiteaduskonna, 1969–72 TÜ üldkirurgia kateedri aspirant, meditsiinikandidaat (TÜ, 1972), väitekiri "Muutused vere hüübimissüsteemis gastroduodenaalsete haavandite ja neist põhjustatud verejooksude korral", meditsiinidoktor (TÜ, 1992), väitekiri "Vagotomy in doudenal ulcer disease: A study of gastric acidity, serum pepsinogen I, gastric mucosal histology and Helicobacter pylori". Oli 1966–67 Nõukogude armees, 1968–69 Vabariikliku Tartu Kliinilise Haigla kirurg, 1972–81 TÜ üldkirurgia kateedri assistent, 1982–92 üldkirurgia, anestesioloogia ja reanimatoloogia kateedri dotsent, aastast 1992 kirurgiliste haiguste õppetooli korraline professor ja kirurgiakliiniku juhataja, 1994–2000 ka arstiteaduskonna dekaan, kirurgiliste erialade residentuuri üldkoordinaator. 1975–76 stažeeris Helsingi, Turu ja Tampere Ülikoolide kirurgiakliinikutes, 2000 oli külalisprofessor Turu Ülikooli kirurgiakliinikus.

Teadustöö

Uurimisvaldkonnad: peptilise haavandi tüsistuste epidemioloogia ja ravi, sh kirurgilise ravi kaugtulemused, maovähi patogenees, maksaväliste sapiteede kirurgia, organite (neer, maks) siirdamine. Aastast 1990 kõrgem kategooria üldkirurgias. Scandinavian Journal of Surgery ja Hepato-Gastroenterology kirjastusnõukogude liige. Eesti Kirurgide Assotsiatsiooni president (2001–04), Balti Kirurgide Assotsiatsiooni president (2004–06), Saksa Kirurgide Seltsi ja Põhja-Ameerika Seedetrakti Kirurgia Ühingu tegevliige, Eesti Rahvuskultuuri Fondis professor Uno Sibula nimelise fondi juhatuse esimees. TÜ arstiteaduskonna medal (2000), Eesti Punase Risti III järgu teenetemärk (2001). 165 teadustrükist.
Exmoor

Exmoor on Suurbritannias Edela-Inglismaal Devoni ja Somerseti krahvkonnas asuv piirkond, mis on tänapäeval rahvuspark. 
Rahvuspark asutati 1954. Selle pindala on 693 km². Rahvuspargist 71% asub Somersetis ja 29% Devonis. Exmooris elab 10 600 inimest.
Umbes kolmveerand pargist on eraomanduses. Suurimad maaomanikud Exmooris on Ajaloolise Väärtusega või Looduskaunite Kohtade Riiklik Trust (10%) ja rahvuspargi juhatus (7%). Veel on suured maaomanikud riigi metsandusamet, Suurbritannia monarh ja vee-ettevõtted. Suurim eraomanik on jahimeeste huve kaitsev Badgworthy Land Company.

Kliima

Exmooris on parasvöötme mereline kliima, natuke niiskem ja pehmem kui mujal Inglismaal.
Aasta keskmine temperatuur on Exmoori keskel rannikust kaugel Simonbathis +8,3 °C. Temperatuuri aastane ja päevane kõikumine on Exmooris väiksem kui mujal Inglismaal. Kõige soojemad kuud on juuli ja august, kus päeva maksimaalne temperatuur on keskmiselt +21 °C. Lund sajab sisemaal keskmiselt 23 päeva aastas, rannikul keskmiselt 6 päeva aastas. Püsivat lumikatet talvel ei moodustu.
Pilved moodustuvad sageli sisemaal, mägede lähedal, ja vähendavad sealset päikesevalgust. Keskmiselt paistab päike 1600 tundi aastas. Kõige rohkem päikest paistab juunis, kõige vähem detsembris.
Vihma sajab Exmoori idaosas 800 mm aastas, aga mägedes üle 2000 mm.
15. ja 16. augustil 1952 sadas ööpäeva jooksul 225 mm sademeid. Samal päeval toimus Lyni jõel asuvas Lynmouthi külas uputus, mille käigus Lyn tõusis üle kallaste ja hävitas üle saja maja. Hukkunuid oli 34.

Kultuuri- ja loodusmälestised

Exmooris on 208 kultuuri- ja loodusmälestist. Nende seas on Dunsteri linnus, Tarr Stepsi kiviplaatsild ja Dunsteri kandehobusesild. Exmooris on 16 reservaati.
Exmoor on matkajate, mägironijate ja muidu looduses viibijate seas populaarne. Nende tarbeks on Exmooris 58 km pikkune jalgtee Colerige'i tee, mis on saanud nime 18. sajandi lõpus ja 19. sajandi alguses tegutsenud luuletaja Samuel Taylor Coleridge'i järgi ning algab tema kodu juurest. Exmoori läbivad ka 166 km pikkune Kahe Nõmme tee, mis ühendab Exmoori Dartmooriga, ja 1014 km pikkune Edelaranniku tee, mis on Suurbritannia kõige pikem jalgtee.
Vanessa-Mae

Vanessa-Mae Vanakorn Nicholson (sündinud 27. oktoobril 1978 Singapuris) on Suurbritannia viiuldaja ja mäesuusataja.
Ta on hiinlanna ja tailase tütar. Tal on Suurbritannia ja Tai kodakondsus. 
2014. aasta taliolümpiamängudel esindas ta mäesuusatamises Taid ja tuli 67 võistleja hulgas viimasele kohale. 2014. aasta novembris sai ta 4-aastase võistluskeelu, väidetavalt petuskeemi kasutamise eest olümpiamängudele pääsemiseks.
Toomas Edur

Isiklikku

Tema ema hukkus Estonia katastroofis.
Ta oli abielus Age Oksaga. Nende tütar Elizabeth sündis 1. jaanuaril 2010.
Gustav von Berg

Friedrich Johann Gustav von Berg (2. (ukj 13. aprill) 1756 Kingli – 8. (ukj 20. aprill) 1821 Kingli) oli mõisaomanik ja rüütelkonnategelane.

Elulugu

Ta sündis Kingli mõisniku Karl Friedrich von Bergi (1720–1791) ja tema abikaasa Johanna Juliane von Polli (1731–1772) pojana. Astus Venemaa sõjaväeteenistusse, kus tõusis suurtükiväekapteniks. Pärast erustumist majandas oma Kingli mõisa. 1792. aastal valiti Saaremaa aadlimarssaliks, kellena oli ametis 1797. aastani. Hiljem oli Saaremaa maanõunik.

Perekond

Ta oli kaks korda abielus. Esimest korda naitus 1788. aastal Luise Katharina von Polliga (1763–1789); see liit jäi lastetuks. Teist korda abiellus ta 1799. aastal Juliane von Güldenstubbega (1766–1800). Teisest abielust sündis tema ainus poeg Wilhelm von Berg (1799–1866), kes oli Kingli ja Ohekatku mõisnik.
Efraim Allsalu

Looming

Efraim Allsalu on end Eesti kunstiellu jäädvustanud tänu rikkalikule loomingule ja isikupärasele väljenduslaadile. Kunstnikku hinnatakse eksperimenteerivate maaliliste otsingute ja isikupärase autoritehnika – tundlik värvikasutus, reljeefselt krobeline alusmaalingu pind – väljatöötamise tõttu. Allsalu loomingu kõrgaeg jääb 1960.–1980. aastatesse, mil vaatamata ametlikule nõukogulikule propagandale lõi Allsalu valdavalt elurõõmsa temaatikaga maale, kust võib leida ka iroonia- ja sürrealismielemente. Arvestatava peatüki tema loomingus moodustavad väljendusrikkad ja isikupärased vaimuinimeste karakterportreed. Pulbitseva kultuuri- ja teaduseluga Tartus sai ta jäädvustada legendaarseid kultuuritegelasi, nagu Villem Ernits, Aira Kaal, Jaan Kiho, Elmar Kits, Leonhard Merzin, Helend Peep, Lembit Saarts. Kunstniku loomingust leiame ka tundlikke lillemaale ja vaikelusid.
Efraim Allsalu hakkas näitustel osalema 1956. aastal. Ta kogus maalikunstnikuna kiiresti tuntust ning juba 1960. aastast kuulusid tema tööd Eesti Kunstimuuseumi püsiekspositsiooni. Laia vastukaja pälvis Efraim Allsalu, Ilmar Malini ja Kaljo Polli grupinäitus Tartu Kunstimuuseumis aastal 1964. Aastal 1983 korraldati Eesti Kunstimuuseumis tema isikunäitus. 2015. aastal toimus Adamson-Ericu muuseumis kunstniku loomingule pühendatud näitus "Efraim Allsalu. Elurõõm ja lüürika karmil ajal". 
Efraim Allsalu suri 7. septembril 2006 Tartus ja ta maeti 10. septembril 2006 Tartu Vana-Peetri kalmistule.

Isiklikku

Maalikunstnik Vano Allsalu on tema vennapoeg.