google/wiki40b huggingface dataset:
Tareste maastikukaitseala

Tareste maastikukaitsala on Hiiumaa põhjaosas, Kärdla ja Tõrvanina vahelisel rannaalal, asuv maastikukaitseala. Administratiivselt asub kaitseala Hiiumaa vallas Tareste külas ja Kärdla linnas. Kaitseala pindala on 452,5 hektarit, mis hõlmab nii maismaad kui mereala.
Tareste-Tõrvanina piirkond on elupaigatüüpidelt mitmekesine ja vaheldusrikas ala, mida kasutatakse aktiivselt puhke- ja õppe-eesmärkidel. Tareste laht ja rannikuala on rände- ja pesitsuspaigaks rohketele vee- ja rannikulindudele. Alale jäävad ka kaitsealuste taimeliikide kasvukohad.

Elustik

Vastavalt kaitse-eeskirjale kaitstakse Tareste maastikukaitsealal linnudirektiivi I lisasse kantud liike rukkirääku ja sookurge, mis on ühtlasi III kaitsekategooria liigid ning I ja II kaitsekategooria linnuliike ning II ja III kaitsekategooria taimeliike.

Turism

Kaitsealale oli rajatud matkarada, mis kulges mööda rannikut Kärdlast Tõrvaninale. 5,5 kilomeetri pikkune rada läbis erinevaid metsa- ja rannikukooslusi. Riigimetsa Majandamise Keskus sulges 2019. aasta alguses ametlikult matkaraja ja likvideeris telkimisala. 
Tõrvaninal asub liivane supelrand, mida ääristavad nõmme- ja palumännikud. Rand on kuulus oma valgete laulvate liivade poolest.
Sadao Araki

Sadao Araki (jaapani keeles 荒木 貞夫; 26. mai 1877 – 2. november 1966 Komae, Tōkyō) oli Jaapani Keiserliku Armee kindral enne Teist maailmasõda ja selle ajal.
Armeeteenistuses oli Araki 1898–1945, ta osales Vene-Jaapani sõjas, Siberi interventsioonis, Teises Hiina-Jaapani sõjas ning Teises maailmasõjas. Teenete eest pälvis ta Pühade Aarete ordeni I klassi, Kuldse Tuulelohe ordeni II klassi ning Tõusva Päikese ordeni I klassi.
Araki oli karismaatiline juht ja üks peamisi jaapani parempoolse rahvusluse teoreetikuid Jaapani keisririigi lõpul. Teda on nimetatud Jaapani fašismi üheks eestvedajaks 1920.–40. aastail.
Teda peeti Jaapani politiseerunud armee radikaalse fraktsiooni Kōdōha juhiks. Peaminister Tsuyoshi Inukai valitsuses oli Araki sõjaminister. Hiljem oli ta Fumimaro Konoe ja Kiichiro Hiranuma valitsustes haridusminister.
Pärast Teist maailmasõda mõisteti ta Tōkyō protsessil sõjakuritegudes süüdi ja talle määrati eluaegne vanglakaristus. Ta sai armu ja vabastati 1954. aastal.
Roßwein

Linnaosad

Roßwein (linn), Gleisberg, Wetterwitz, Wettersdorf, Haßlau, Niederforst, Klinge, Ossig, Naußlitz, Seifersdorf, Ullrichsberg ja Zweinig.
Järvakandi kultuurihall

Järvakandi kultuurihall on kultuuriasutus Rapla maakonnas Kehtna vallas Järvakandi asulas. Asutuse juhataja on Tiia Hansar.
Hall valmis 1987 kaarhallina. Hall renoveeriti 2008-2009.
August Allikmäe

August Allikmäe (sünninimi August Weber; 22. aprill 1898 Saru, Võrumaa – 19. november 1987) oli eesti advokaat.
Ta lõpetas 1928. aastal Tartu Ülikooli õigusteaduskonna.
Ta oli aastail 1929–1935 vandeadvokaadi abi ja 1935–1941 vandeadvokaat Tallinnas.
August Allikmäe on maetud Rahumäe kalmistule.
Harilik guajakipuu

Botaanilised tunnused

Harilik guajakipuu on igihajas puu. Tüvi ja puit on rohekaspruuni värvusega.
Hariliku guajakipuu lehed on kuni 7 cm pikkused, vastakud, sulgjad ja tumerohelise värvusega.
Õied on guajakipuul sinised ja meenutavad sinilille õisi.

Levila

Guajakipuu kasvab looduslikult USA-s Floridas, Antillidel ning Lõuna-Ameerikas Venezuelas, Colombias ja Guyanas.
Guajakipuid kasvatatakse Dominical, Haitil, Venezuelas ja Colombias.
Hämeenlinna

Sport

Jäähokiklubi Hämeenlinnan Pallokerho tuli Soome meistriks hooajal 2005–2006. Jalgpalliklubi FC Hämeenlinna mängib Soome esiliigas.
Läänegermaani keeled

Päritolu ja tunnused

Germaani keeled jagatakse tavaliselt kolme gruppi: lääne-, ida- ja põhjagermaani keeled. Väheste ruunikirjade põhjal on raske täpset sugulust kindlaks teha, keeled jäid vastastikku mõistetavaks kogu Suure rahvasterände perioodi kestel, nii et mõningaid eraldiseisvaid erinevusi on raske liigitada.
Ekspertsüsteem

Ekspertsüsteem on arvutiprogramm, mis aitab asjatundlikult lahendada probleeme mingis valdkonnas või rakendusalal, kasutades andmebaase, mis on rajatud inimkogemuse põhjal. Terminit kasutatakse mõnikord ka teadmusbaasisüsteemi sünonüümina.
Sangla–Rõngu maantee

Sangla–Rõngu maantee (registrinumbriga 47) on üks Eesti tugimaanteedest. 
See saab alguse Väike-Rakke külas Tartu – Viljandi – Kilingi-Nõmme maantee 30. kilomeetril. Tee pikkus on 22,4 km. Tee lõpeb Lossimäe külas Viljandi–Rõngu maantee 60. kilomeetril.

Asulad Sangla–Rõngu maanteel

Väike-Rakke küla, Sangla küla, Järveküla küla, Neemisküla küla, Kaarlijärve küla, Noorma küla, Utukolga küla, Rannu alevik, Ervu küla, Valguta küla, Lapetukme küla, Lossimäe küla.
Adolf Perenson

Adolf Perenson (ka Berenson; Перенсон (Берендсон), Адольф Густавович; 19/31. oktoober 1885 Kolga, Kuusalu kihelkond, Harjumaa – 10. mai 1919 Krasnojarsk) oli eesti päritolu sotsiaaldemokraatliku liikumise tegelane, 1905. aasta Kroonlinna ülestõusust osvõtja, poliitvang ja nõukogude võimu esindaja Siberis Jenissei maakonnas ja Krasnojarski oblasti Täitevkomitees, hukatud Vene kodusõjas valgekaartlaste poolt.
Õppis Peterburi ülikoolis meditsiiniteaduskonnas ja sai sõjaväearsti elukutse, liitus VSDT(b)P-ga ja osales 1905. aasta ülestõusus Kroonlinnas, mille eest 1908. aastal mõisteti süüdi ja saadeti 5 aastaks sunnitööle. Karistust kandis Schlüsselburgi kindluses, Zerentukis, Kutomaris. Asumisele saadeti 1912. aasta augustis Jenissei kubermangu. Tegeles eraarsti praksisega Irkutski lähedal Aleksandri keskvangla (Александровскй централ) ja Nertšinski piirkonna vanglates ning oli apteegijuhataja Jenisseiskis koos abikaasa (Елизавета Христиановна Румба-Перенсон).
Pärast 1917. aasta veebruarirevolutsiooni valiti Krasnojarski Täitevkomitee liikmeks ja hiljem Jenissei maakonna Tööliste ja Soldatite Nõukogu Täitevkomitee esimeheks.
1918. aastal valiti Jenissei kubermangu Tööliste ja Soldatite Nõukogu Täitevkomitee esimehe asetäitjaks ning Siberi Kesktäitevkomitee liikmeks, Vene kodusõja ajal vahistati augustis 1918, admiral Aleksandr Koltšaki vägede poolt ja hukati koos teiste Krasnojarski Täitevkomitee liikmetega 1919. aastal Krasnojarski vanglas.
Eric Enno Tamm

Eric Enno Tamm on Eesti päritolu Kanada ajakirjanik, kirjanik, keskkonnaaktivist ja analüütik.
Tamm sündis Kanadas, Briti Columbia provintsis Tofinos. Tema isa oli Eesti pagulane, kes kirjeldas pojale sageli Nõukogude sissetungi Eestisse Teises maailmasõjas. 15-aastaselt sai Tammest kohaliku ajalehe karikaturist. Ta omandas magistrikraadi ajakirjanduse alal University of Southern Californias Los Angeleses ning teise magistrikraadi Euroopa-uuringuis Lundi ülikoolis Rootsis. Pärast ülikooli jäi Tamm kolmeks aastaks Rootsi, töötades Põhjamaade toimetajana ajakirjas Wallpaper. Seal käsitles ta oma artiklites Põhjamaade arhitektuuri, disaini ja innovatsiooni sümbioosi.
Tamm on töötanud Coastal Community Networki tegevdirektorina Briti Columbias, Ecotrust Canada kommunikatsioonidirektori ja Euroopa-korrespondendina. Tema kirjutisi on avaldanud Wallpaper, The Globe and Mail, Los Angeles Times Magazine, Canadian Geographic, San Francisco Chronicle, Toronto Star jt väljaanded.

Teosed

Tamm on avaldanud kaks raamatut. Tema esikteos "Beyond The Outer Shores: The Untold Story of Ed Ricketts, the Pioneering Ecologist Who Inspired John Steinbeck and Joseph Campbell" ("Kaugete randade taga: Jutustamata lugu Ed Rickettsist, ökoloogiapioneerist, kes inspireeris John Steinbecki ja Joseph Campbelli") märgiti ära Kiriyama auhinna konkursil 2005. aastal. 
Tamme teine raamat "The Horse That Leaps Through Clouds: A Tale of Espionage, the Silk Road and the Rise of Modern China" ("Hobune, kes hüppab läbi pilvede: lugu spionaažist, Siiditeest ja tänapäeva Hiina tõusust" ilmus 2010. aasta sügisel. Selles kirjeldab ta hilisema Soome presidendi, parun Carl Gustaf Mannerheimi reisi Peterburist Hiinasse ja Tiibetisse tsaar Nikolai II käsul, kogumaks andmeid Qingi dünastia lõpu aegse Hiina keisririigi kohta, kuid samuti ka enda katset korrata Mannerheimi teekonda 2006. aastal. Tammele keelduti korduvalt viisat andmast, kuna ta oli Vancouveris intervjueerinud Falun Gongi liikmeid. Kui Mannerheim väitis end olevat etnograafi, siis Tamm kasutas lõpuks oma Kanada passi asemel Eesti passi ning rändas 17 000 kilomeetrit Pekingini. Raamatus tõmbab Tamm paralleele Mannerheimi-aegse ja praeguse Hiina vahel. Raamat ilmus Kanadas 2010, USA-s ja Soomes 2011. Pealkiri tuleneb Mannerheimi Hiina-pseudonüümist Ma Dahan, mis tähendab küll "pigem kohale jõudvat ja vaprat hobust", pilved on autori lisandus.

Isiklik elu

Eric Enno Tamm elab Kanadas, Ottawa linnas. Oma eesti keele oskuse suhtes on ta ise kriitiline.
Eelsüüteküünal

Eelsüüteküünal on elektriline seadis, mida kasutatakse diiselmootorite käivitamise lihtsustamiseks.
Diiselmootorid, erinevalt bensiinimootoritest, ei kasuta küttesegu süütamiseks süüteküünlaid. Eelsüüteküünal on hõõgkuum seade põlemiskambris, mille temperatuur on piisav selleks, et diislikütus rõhu all tema läheduses  süttiks. Mõnel juhul võivad eelsüüteküünlad hõõguda ka mootori töö ajal, üldjuhul küll mitte täisvõimsusega, näiteks seni, kuni jahutusvedelik on saavutanud kindla temperatuuri.
Eelsüüteküünal hõõgub valgelt. Küünal hõõgub eredamalt otsa poolt, vastasel korral ei tööta ta õigesti ja vajab vahetamist.
Sõltuvalt mootorist võivad eelsüüteküünlad olla ühendatud jadamisi või rööbiti.
Mõnel autol, sealhulgas kõigil vanematel autodel, on võimalik mootorit käivitada, kui eelsüüteküünlad on sisse lülitatud. Mootori kuumus koos elektrist saadud kuumusega võib eelsüüteküünla kergesti läbi põletada. Läbipõlenud eelsüüteküünaldega diiselmootori käivitamine madalatel temperatuuridel on väga raske. Sellepärast on oluline, et elektrivool läbi eelsüüteküünla mõne aja pärast katkeks. Tänapäevastel autodel takistavad releed mootori käivitamist sisselülitatud eelsüüteküünalde korral.
Tavalise eelsüüteküünla võimsus on ligikaudu 150 vatti.
Lunar Reconnaissance Orbiter

Missioon

Sond ehitati NASA Goddardi kosmosekeskuses ja see kaalub 1,9 tonni. Missioon pidi algselt kestma aasta, kuid NASA on seda mitu korda pikendanud.
Sondi projekt valmis 2006. aastal ja algselt pidi LRO Kuu orbiidile minema oktoobris 2008, kuid starti lükati edasi 17. juuniks 2009. NASA pidi starti veel ühe päeva võrra edasi lükkama, et kosmosesüstik Endeavour saaks startida missioonile STS-127, mis oli tehnilise rikke tõttu hilinenud. LRO startis 18. juunil ja saabus Kuu orbiidile 23. juunil.
LRO uurib Kuu topograafiat, polaaralasid, mõõdab radiatsiooni Kuu orbiidil ja teeb kõrgresolutsiooniga fotosid, et nende alusel valida välja tulevased maandumispaigad mehitatud ja mehitamata missioonidele. Lisaks sellele on sond tuvastanud varasemate Vene ja USA missioonide, sealhulgas Apollo programmi, täpsed maandumispaigad ja neid pildistanud.
Lääne-Austraalia hoovus

Lääne-Austraalia hoovus on külm hoovus India ookeanis, Läänetuulte hoovuse põhjaharu. Hoovab mööda Austraalia läänekallast lõunast põhjasse. 
Veetemperatuur on veebruaris +19 °C lõunas kuni +26 °C põhjas, augustis vastavalt +15 °C kuni +21 °C. Vee soolsus on 35,5–35,7‰. Hoovuse kiirus on 0,7–0,9 km/t. 
Lõunapoolkera troopikas muutub Lääne-Austraalia hoovus Lõunapassaathoovuseks.
Varangu mõis

Mõisakompleks

Varaklassitsistliku peahoone ehitust alustas 1795 von Berg. Hoone arhitektiks peetakse Tartu barokse raekoja autorit Johann Heinrich Bartholomäus Walterit. Omapärane on mõisahoone juures see, et fassaadi kaunistused pole vormitud lubimördist, vaid on välja tahutud peeneteralisest paekivist.
Kuulus Eestimaa Rüütelkonna peamehele (1824-27) ja Eestimaa tsiviilkubernerile (1833-41) Paul von Benckendorffile. Viimane omanik oli paruniproua Amata von Schilling. 1919. aasta võõrandamise järel töötas mõisahoones kool, hiljem metskond. 1970.–1980. aastatel seisis hoone tühjalt ning lagunes tugevasti. 1990. aastate lõpul läks mõis eravaldusse ja selles on alustatud restaureerimistöödega.
Peahoone läheduses asub arvatavasti 18. sajandist pärinev ühekorruseline puidust valitsejamaja, pärimuse kohaselt endine Ao mõisa peahoone, mis 1870. aasta paiku Varangule toimetati.
Varangu mõisa valitsejamajas elas 1909–1918 graafik Eduard Viiralt.
Recep Akdağ

Isiklikku

Ta on abielus ja kuue lapse isa; tema naine kannab pearätikut.
Lootospark

Ajalugu

Lootospark avati 2004. aasta 7.novembril. Eesti Jalgpalli Liidu, Põlva linna ja jalgpalliklubi Lootos ühisprojektina valmis III põlvkonna kunstmurukattega, valgustus- ja soojendussüsteemiga varustatud ja rahvusvahelistele standarditele vastav jalgpalliväljak. Staadioni tribüün mahutas algselt 150 pealtvaatajat. Staadioni avamise puhul mängisid omavahel EJL vs FC Cosmos (3:0) ja FC Lootos vs FC Flora Tallinn (0:3).
2005. aastal väljastas Eesti Jalgpalli Liit staadionile "B"-litsentsi, mis võimaldas läbi viia Eesti meistrivõistluste Meistri- ja Esiliiga mänge. Staadionil mängis hooajal 2005-06 oma kodumängud Meistriliiga meeskond Tartu JK Merkuur
Lootospark on kodustaadioniks jalgpalliklubi "Lootos" naiskonnale, meeskonnale ja noortevõistkondadele.Staadionit kasutab kehalise kasvatuse tundide läbiviimiseks Põlva Kool.
2009 aasta aprillis mängiti Lootospargis Naiste Balti Turniiri A-koondiste mängud: Eesti-Läti 5:0(3:0), Läti-Leedu 1:3(0:1), Eesti-Leedu 1:0 (0:0). 
2010 aasta 2-4.juuli mängiti staadionil Naiste Balti Turniiri U17 koondiste mängud: Leedu-Eesti 1:3, Läti-Leedu 1:1, Eesti-Läti 4:1 (0:0).
Staadion moodustab ühtse kompleksi Põlva Jalgpalliklubi Lootos klubihoonega, kus asuvad staadioni teenindusruumid, koosolekute ruum (80 kohta) ja kohvik.
2019 aastal renoveeriti staadioni kate. Paigaldatud Edelgrass Dimondblade kate vastab FIFA Quality Pro standarditele.
Harry Tisch

Harry Tisch (28. märts 1927 Heinrichswalde, Ida-Preisimaa (tänapäeval Slavsk, Kaliningradi oblast, Venemaa) – 18. juuni 1995 Berliin) oli Saksa DV riigi- ja ametiühingutegelane.
Põhikooli lõpetamise järel õppis Harry Tisch aastatel 1941–1944 Pasewalkis ehituslukksepaks. 1944. aastal mobiliseeriti Tisch Wehrmachti, 1945. aastal langes ta Briti vägede kätte sõjavangi. 28. novembril 1945 õnnestus tal vangilaagrist põgeneda.
Seejärel töötas Tisch Ueckermündes lukksepana ning astus Saksamaa Sotsialistlikku Ühtsusparteisse, Saksa Vabasse Noorsoo Liitu ja Saksa Vabade Ametiühingute Koondisse. 1948–1953 töötas ta funktsionäärina mitmel ametikohal. 
1953–1955 õppis ta Karl Marxi nimelises Kõrgemas Parteikoolis. Seejärel oli ta kuni 1961. aastani mitmel ametikohal parteitööl Rostockis. 1961–1975 oli Harry Tisch Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Rostocki ringkonna allorganisatsiooni esimene sekretär.
1963. aastal sai Harry Tisch Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee liikmeks. Alates 1971. aastast oli ta Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee Poliitbüroo liikmekandidaat ja alates 1975. aastast liige. 1963. aastast oli ta Rahvakoja liige ja alates 1975. aastast Saksa DV Riiginõukogu liige. Samuti kuulus ta 1975. aastast Saksa DV Rahvusrinde presiidiumisse.
26. aprillist 1975 kuni 2. novembrini 1989 oli Harry Tisch Saksa Vabade Ametiühingute Koondise esimees, 
8. novembril 1989 astus Harry Tisch koos kogu Poliitbürooga kõigist ametitest tagasi. 2. detsembril 1989 anti tema suhtes välja vahistamismäärus. 3. detsembril 1989 heideti ta Saksamaa Sotsialistlikust Ühtsusparteist välja ja vahistati. 21. veebruaril 1990 vabastati ta vahi alt, kuid vahistati varsti uuesti. Kohtuprotsess tema vastu algas 1991. aastal, varsti lasti Tisch vahi alt vabaks. Teda süüdistati korruptsioonis ja riigi raha kuritarvitamises. Teda karistati 18-kuulise vabaduskaotusega. Eeluurimisperioodil vanglas oldud aeg loeti karistuse hulka ja kandmata karistusaeg peatati ning Tisch lasti vabaks.
1995. jaanuaris algatati tema suhtes kriminaaluurimine seoses Saksa DV ajal toimunud piiriületajate tapmistega.
Binyamin Netanyahu

Elulugu

Binyamin Netanyahu vanemad olid Varssavis sündinud juudi ajaloo professor Bentsiyyon Netanyahu (sünninimi Benzion Mileikowsky) ning Tsila Segal, kelle vanemad sündisid Leedus. Isa kuulus Revisionistlik liikumisele.

Sõjaväeteenistus

Aastail 1967–1972 teenis ta Iisraeli sõjaväe eliitlöögiüksuses ning teenis seal välja kapteni auastme.

Haridus

Kõrghariduse omandas Netanyahu aastail 1972–1975 USAs Massachusettsi Tehnoloogiainstituudis, kus ta õppis ärijuhtimist ja arhitektuuri.
Tema IQ on 180.
Jämaja–Hänga tee

Jämaja–Hänga tee (registrinumber 21104) on kõrvalmaantee Saaremaal Saaremaa vallas Sõrve poolsaarel. Tee pikkuseks on 6,5 km.
Tee saab alguse Läätsa–Jämaja–Sääre–Mäebe tee 22. kilomeetril Ohessaare külas  ning lõpeb Kuressaare–Sääre maantee 44. kilomeetril Mõntu ja Hänga külade piiril. Tee läbib Ohessaare, Jämaja, Iide, Laadla, Soodevahe, Mõntu ja Hänga külad. Tee ei ületa ühtegi silda, küll aga kaks truupi. Teele jääb kaks bussipeatust: Vanatorgu, Iide.
Tee on pinnatud kruusatee. Tiheasustusega aladel Ohessaare ja Iide külades on tee mustkattega. Tee klass on IV. Liiklussagedus teel on kuni 200 autot ööpäevas. Iide külas on kiiruspiirang 50 km/h. Teevalgustuse kohta andmed puuduvad.
Austurvike (Hullo laht)

Austurvike (ka Estorvike, eestirootsikeelsed nimed; rootsikeelne nimi Österviken) on Lääne maakonnas Vormsi vallas asuv laht.
Lahe koordinaadid on 58° 58′ N, 23° 12′ E.
Xenotarsosaurus bonapartei

Xenotarsosaurus bonapartei oli suur Hilis-Kriidi aegne dinosaurus, kahejalgne lihasööja teropoodide rühmast Abelisauroidea, perekonna Xenotarsosaurus ainus teadaolev liik.
Tema jäänuseid on leitud Argentinast.
Katrina Lehis

Isiklikku

Tema elukaaslane on Harri Uutar, neil sündis aprillis 2017 poeg.
Allegro (rong)

Allegro (ka Sm6) on reisirong, mis sõidab Helsingi ja Peterburi vahel.
Rong tegi oma esimese reisi 12. detsembril 2010 Helsingist Peterburisse. Reisiks kulub umbes 3,5 tundi.
Allegro on Alstomis toodetud Pendolino-tüüpi ülikiirrong. Selle maksimaalne kiirus on 220 km/h.
Rongil on seitse vagunit, millest üks on restoranvagun. Istekohti on 342, lisaks kaks kohta invaliididele.
Rong kuulub Soome ja Venemaa riiklike raudteefirmade ühisettevõttele Karelian Trains.
Mati Õun

Mati Õun (sündinud 17. juulil 1942 Tallinnas) on eesti sõjaajaloolane ja sporditegelane.

Hariduskäik

Ta lõpetas 1961. aastal Tallinna Ehitus- ja Mehaanikatehnikumi ja 1984. aastal kaugõppes Tartu Riikliku Ülikooli ajalooteaduskonna ajaloo erialal.

Sportlase ja sporditegelasena

Ta hakkas tõstmist harrastama 1959. aastal tehnikumis Jaan Toome juhendamisel. Pärast seljavigastust tegeles ta kulturismiga ja korraldas 1970. aastatel ka võistlusi.
Ta on Eesti jõutõstmisele aluse panijaid ja olnud aastatel 1980–1991 Eesti NSV Tõstespordiföderatsiooni jõutõstekomisjoni esimees. Aastast 2000 on ta Eesti Jõutõsteliidu auesimees.

Liikmesus

Ta oli 1988. aastal Eesti Akadeemilise Sõjaajaloo Seltsi asutajaid, oli selle esimees 1988–1990 ja 1998–2000. Aastast 2008 on ta seltsi auesimees.

Looming

Tema uurimisvaldkond on sõjaajalugu. Tal on trükis ilmunud ligi 100 merendus- ja ajalooteemalist raamatut. Ta on mitme teatmeteose (sealhulgas Eesti entsüklopeedia, Mereleksikoni) kaasautor.

Isiklikku

Tema abikaasa on muusikateadlane Tiina Õun.
X'Hal

X'Hal on George Pérezi loodud tegelane DC Comicsi universumis. Ta esineb esimest korda sarjas "New Teen Titans", kd 1, nr 24 (oktoober 1982).
X'Hal oli planeedi Okaara valitsejanna Veega tähesüsteemis. Reptiilidest psiionid röövisid X'Hali ning tegid temaga brutaalseid meditsiinilisi katseid, mille tagajärjel ta algul suri ning seejärel muutus puhtast energiast koosnevaks olendiks. Ülivõimed omandanud X'Hal hävitas psiionid ja nende labori ning läks tagasi Okaarale, kus teda austatakse jumalannana.
Üks X'Hali kaksikutest poegadest sündis psiionite katsete tagajärjel eemaletõukava koletisena. Ta tutvustas rahumeelsetele okaaralastele sõjapidamist ning hiljem rajas Citadeli. Ta sulandus Citadeli arvutiga ning ründas planeeti Tamaran. Lahingu tagajärjel sai valitsev perekond surma. Okaaralased pagendasid X'Hali poja ning olid hiljem sunnitud ta tuhandete elude hinnaga vangistama.
Kalinini tuumaelektrijaam

Kalinini AEJ on tuumaelektrijaam Venemaal Tveri oblastis, Udomlja linna lähedal. 
Tuumajaam on rajatud 1974. aastal. Elektrijaamas on neli VVER-1000 (ВВЭР-1000) tüüpi energiaplokki, võimsusega 1000 MW. Plokid on ehitatud aastatel 1984, 1986, 2004 ja 2011. Jaama võimsus on 4000 MW.
Estonia kaevanduse põleng

Põlengu põhjused

Põlengu täpsed põhjused ei ole teada, kuigi selle väljaselgitamiseks moodustati kaks komisjoni. Ametliku akti järgi arvati põlengu võimalikuks põhjuseks 4. paneeli konveierstrekil olnud põlevate ainete süttimine. Ainete süttimise põhjust kindlaks teha ei suudetud.
Estonia kaevanduse toonane direktor Väino Viilup on tagantjärele veendunud, et põlengu põhjustas süütamine, mille eesmärk oli poliitilise õhkkonna pinevamaks muutmine ning isiklik kättemaks talle Rahvarinde toetamise eest. Kaevanduse toonane peainsener Aivo Viirlaid süütamist tõenäoliseks ei pidanud ja leidis, et põlengu põhjustas ebasoodsate asjaolude kokkulangemine.
Eesti Põlevkivi toonase peadirektori Otto Sullakatko arvates eirati Estonia kaevanduses enne põlengut tuleohutuse reegleid. Samuti leidis ta, et suurema osa kaevandustulekahjude põhjusi ei ole võimalik faktipõhiselt kindlaks teha ning põhjused tuletatakse loogika, tõenäosuse ja kogemuse põhjal.

Kustutustööd

Otto Sullakatko arvates oli tegemist lokaalse tulekahjuga, mis paisus suureks paljude valede otsuste vastuvõtmise tõttu. Teisel objektil olnud mäepäästeüksused olevat hilinenud. Sullakatko arvates oleks põlenguga siiski oma jõududega hakkama saadud, kui tulekahjust ei oleks Soome televisioonis räägitud.
Kustutustöödel osalesid lisaks kohalikule mäepäästele ka mäepäästjad Donbassist ja Kuzbassist, aga ka Tula oblastist, kust abilised jõudsid kohale kõige kiiremini – kahe päevaga.

Tagajärjed

Estonia kaevanduse põlengul inimohvreid ei olnud.
Eesti Põlevkivi toonane tehnikadirektori asetäitja A. Petrovitski leidis 1989. aasta veebruaris, et põleng tekitas kahju üle miljoni rubla. Põlengu ajal olevat tootmata jäänud 80 000 tonni põlevkivi, samuti olevat Eesti Põlevkivile osaks saanud "ränk moraalne kahju". Otto Sullakatko on materiaalseks kahjuks hinnanud 17 miljonit rubla.
Põlengu tagajärjel tekkis veereostus, kui utmisel tekkinud fenoolid kaevandusvette sattusid, mis pani ohtu ka põhjavee ja veekogude puhtuse. Endel Lippmaa ja Arno Pihlak põlengust põhjustatud veereostust looduskatastroofiks siiski ei pidanud.
Põlengu järel vabastati ametist Estonia kaevanduse direktor Väino Viilup. 1989. aastal sai kaevanduse direktoriks senine tootmisdirektor Enn Loko, kes püsis selles ametis 10 aastat.
Pöör

Eesti

Eestis olid pöörad erisuguse ehitusega vastavalt otstarbele. Enim kasutati tugeva puitraamiga ja püstvõlliga pöörasid, neid aeti ringi pikema latiga käsitsi või hobuse jõul. Pööra abil tõmmati paati kaldale, veeti noota, keerati tuulde tuuliku kere või pea jne. Talinoodapüügil kinnitati püstvõlliga pöör kelgule, Peipsi ääres kasutati harkjalgadel pööra rannanoodaveol, süvanoodaveol oli rõhtne paadipöör kinnitatud paadi parrastele. Rõhtvõlliga on kaevupöör, millega vinnatakse üles veeämbreid võlli otsa sisse kinnitatud käepideme abil.
Irbe tuletorn

Irbe tuletorn (läti keeles Irbes bāka) on tuletorn tulejaamas Läti rannikust 20 km kaugusel ning Kuramaa poolsaarest loodes, Kura kurgust läänes ja Sõrve poolsaarest edelas.
Mihhailovi madala (sügavus merepinnast ainult 10...12 m) tähistamine ohutu laevasõidu jaoks on olnud vana probleem. 1963. aastal paigutas Nõukogude Liit siia 1962. aastal Soomes valminud tulelaeva "Irbenski".
1979. aastal hakati Tallinnas Lennusadama staaplil ehitama suurt raudbetoonist kessooni, millest pidi saama uue tuletorni alus. Aastatel 1980–1983 paigaldati madalale kivipuiste, et sängitada torni kessoone. Suvel 1984 pukseeriti kessoonid Mihhailovi madalale ja uputati seal ettevalmistatud kivipuistele. Aastatel 1984–1985 paigaldati tuletorni ülejäänud osad ning aparatuur. Tulelaev viidi 1985. aastal madalalt ära Ventspilsi sadamasse ning tööle hakkas uus torn.
Torn on ehitatud raudbetoonelementidest, tüvel on malmist tüübingutega kate. Torni pjedestaal on musta värvi. Valget värvi tüvel on punaseid elemente (triibud, rõdud jms). Tornil on 14 korrust, lael on helikopteri maandumisväljak ning kokku on kõrgus merepinnast 38,5 m.
Tuli on valge ja plingib iga kümne sekundi järel. See paikneb merepinnast 35 meetri kõrgusel, olles nähtav kuni 10 meremiili kaugusele.