Vatla mõis

Vatla mõis (saksa keeles Wattel) oli rüütlimõis Läänemaal Karuse kihelkonnas. Tänapäeval jääb kunagine mõis Lääneranna valla territooriumile Pärnu maakonnas.
Kunagises härrastemajas tegutsevad Vatla Põhikool ja Vatla Raamatukogu.

Mõisa tekkelugu

Vatla piirkonna ajalugu ulatub muinasaega, mille tõestuseks on Vatla maalinn. 14. sajandi alguses kuulus Vatla küla nagu ka paljud teised ümberkaudsed alad Liivi ordule. 1320 müüs ordu meister Gerhard von Jorke küla Padise kloostrile. 1402 läks küla maadevahetuse käigus Lihula tsistertslaste naiskloostri omandisse. Liivi sõja järgselt 1581, läksid kloostri maad Rootsi riigile, kes jagas need läänidena eraomandisse.
Vatla küla doneeris kuningas Sigismund III koos Õeküla (Hoyküll), Ridase (Redes) ja Karefär küladega Joachim Grevele (ka Grewe, Greffe), kes rajas Vatlasse mõisa. Täpset mõisa asutamisaega pole siiski teada, veel 1615. aastal nimetatakse Vatlat üksnes külana (Wettelkylby).
1649 oli mõisa valdajaks Joachim Greve poeg Ernst Greve, kelle käest 1668 pärisid mõisa tema lesk Catharina (sündinud Hastfer) ja poeg Christoph Otto Greve.
1671 immiteeriti mõis Lihula ja Matsalu mõisate omanikule Claes Tottile, kes suri 1674 ilma järglasteta. Totti valdused päris tema onu, vabahärra Sten Bielke. Pärast Bielke surma 1684 mõis riigistati.
1686. aastast pärinevates reduktsiooni dokumentides on muuhulgas kirjeldatud ka mõisa toonaseid hooneid, mis olid üsna viletsas seisus. Mõisa härrastemaja oli pooleliolev, 1678 alustatud, kuusepalkidest korstnata õlgkatusega ehitis, millel puudusid uksed ja aknad, põrandad olid kohati laudadest. Mõisa juurde kuulusid kuusepalkidest õlgkatusega tall, kaks kuuri, kolm rehehoonet, looma- ja lambalaut. Mõisa kõrval põllul asus vana tuuleveski post, mille veskikivi ja metallosad vedelesid aga mõisa hoovis. Mõisast veerand miili kaugusel oli uus kõrtsihoone, mis ehitatud mõni aasta varem põlenud hoone asemele.

Manderstiernad, Silfwerharnisk

1696 doneeriti mõis kindral Adam van der Weydele.
1714 oli mõisa valdajaks kapten Friedrich Karl von Toll (suri 1720).
1732 valdas mõisa Friedrich Karl von Tolli lesk, Magdalene Helene (sündinud von Derfelden). Mõisa hooned olid osaliselt halvas seisukorras. Mõisa juurde kuulus veski ja üks kõrts Pärnusse viiva tee ääres.
1733 läks mõis restitutsiooni korras tagasi parun Bielke järglastele. Mõisa valdajaks sai Sten Bielke poja Thure Bielke tütre Brita Christina abikaasa, rüütelmeiser ja vabahärra Johann von Manderstierna, kelle surma järel jäi mõis tema lesele Brita Christinale. Viimane pärandas 1759 mõisa omakorda edasi pojale, Thure Johann (Jaan) von Manderstiernale. 1767 päris mõisa Thure Johanni vend haagikohtunik Sten Göran von Manderstierna. Talle kuulusid ka Matsalu, Lihula, Sipa mõisad.
Manderstiernade käes oli mõis 50 aastat. 1783 pantis Sten Göran von Manderstierna mõisa 40 000 hõberublaga 45 aastaks maanõunik krahv Berend Heinrich von Tiesenhausenile, kes kinkis mõisa oma tütrele Charlotte Christina von Silfwerharniskile (abikaasa Carl Ernst von Silfwerharnisk).

Kursell, Rosen, Wahl, Maydellid

1798 pantis von Silfwerharnisk mõisa Heinrich Wilhelm Friedrich von Kursellile. Sellest ajast kuulusid Vatla ja Kiska järjepidevalt ühele omanikule ning Kiskast sai Vatla kõrvalmõis.
1807 omandas Vatla ja Kiska mõisate pandiõiguse enampakkumise teel parun Otto Johann Stephan von Rosen. 1813 kinnitati mõis ka tema pärusomandisse.
1831 omandas enampakkumise teel Vatla ja Kiska mõisate pandiõiguse Karl Georg von Wahl, mis kinnistati omandiks 1836.
1845 omandas Vatla ja Kiska mõisad Anna Sophie von Maydell (sündinud Clodt von Jürgensburg). 1883–1889 oli mõisa valdajaks Anna Sophie poeg, Bernhard (Boris) Georg von Maydell ning seejärel taas Anna Sophie ise kuni 1900. aastani, mil ta loovutas mõisad kinkelepinguga oma pojale Carl (Charles) August von Maydellile, kes jäi ka mõisa viimaseks võõrandamiseelseks omanikuks
1866. aastal loodi Vatla ja Kiska mõisapiirkondi hõlmav Vatla vald, mis 1892 liideti Illuste vallaga (1893. aastast alates Paatsalu vald).

Mõisakompleks

Varaklassitsistlik mõisakompleks, mida peetakse üheks Läänema kaunimaks, ehitati välja Otto von Roseni ajal aastatel 1810–1820.
Kunagine härrastemaja on kahekorruseline, keskosa kolmekorruseline. Peahoone vastas paiknesid kõrvuti teineteisega sarnased ait ja tall-tõllakuur. 1930ndatel ehitati tall-tõllakuur ümber rahvamajaks. Nii 1930ndatel kui ka 1959. aastal on tall-tõllakuuri välimust mitmeti muudetud, näiteks kaarfrontoon asendati tollal kolmnurkfrontooniga (2003. aastal taastati frontooni algne kaarne kuju). Veidi eemal asus magasiait, millest tänapäeval on järel vaid müürid. Vaadet magasiaidale varjab nõukogude ajal ehitatud laudakompleks.