google/wiki40b huggingface dataset:
Karin Rask

Karin Rask (sünninimi Karin Lätsim; sündinud 21. aprillil 1979) on eesti näitleja ja moelooja.
1997. aastal lõpetas ta Haapsalu Gümnaasiumi, aastatel 1997–1998 õppis Tallinna Pedagoogikaülikoolis raadiorežii eriala ja lõpetas EMA Kõrgema Lavakunstikooli näitleja erialal 2002. aastal. 
Aastatel 2002–2014 oli ta Eesti Nuku- ja Noorsooteatri näitleja. Alates 2014. aastast on ta vabakutseline näitleja.

Moelooming

Ta on lasteriietebrändi Kalamaja Printsess looja. Kalamaja Printsessi puhul on tegemist Eestis toodetud sajaprotsendiliselt taaskasutatud lasteriiete brändiga. Kõik materjalid pärinevad Uuskasutuskeskusest ja iga riideese on unikaalne.

Isiklikku

Ta on abielus Rasmus Raskiga, peres kasvavad 5. oktoobril 2006 sündinud poeg Hugo, 23. mail 2009 sündinud tütar  Natali ja aprillis 2019 sündinud poeg.
Gavriil Latõšev

Noorus

Sündis keskmiktalupoja peres, 1919 läks rätsepa juurde õpilaseks, seal töötas kolm aastat. 1922 – 1926 oli Dubrovski nöörivabrikus tisler. 1924 – 1932 ÜLKNÜ liige. 1926 sõitis Brjanskisse õppima õhtusesse töölisfakulteeti. Samal ajal töötas 1926 – 1928 Uritski-nim. vaguniremonditehase tislerina. 1928 pidi õpingud isa haiguse tõttu katkestama. Oli 1928 – 1930 Dubrovkas puidutöötlemisvabrikus tisler, 1930 – 1932 Moskvas Teise Riikliku Kellatehase tisler. 1930 asus õppima Andrejevinim. töölisfakulteedi õhtusesse osakonda, 1932 – 1938 oli Moskva Stalini nim. raudteetranspordi inseneride instituudi üliõpilane (õppis tunneli- ja metrooehituse inseneriks). 1938 – 1942 töötas Moskvas Metrostroi trusti objektidel vahetusinsenerina, kaevanduse peainsenerina, 1942-1943 oli trusti “Mosoblugol” peainsener, 1943 – 1945 ÜK(b)P Moskva oblastikomitee kohaliku kütusetööstuse osakonna instruktor.

Tegevus Eesti NSV-s

1945 saadeti ÜK(b)P KK poolt tööle Eestisse. 1945-1946 oli EK(b)P KK kütuseenergeetika osakonna juhataja asetäitja (kinnitatud EK(b)P KK büroo otsusega 23.05.1945), 1946 KK ehituse ja kommunaalmajanduse osakonna juhataja asetäitja, 1946-1948 KK sekretäri asetäitja ehituse ja kommunaalmajanduse alal. 1944–1949 õppis kaugõppes ÜK(b)P KK juures asuvas Kõrgemas Parteikoolis. Kohalt vabastati seoses ametikoha reorganiseerimisega, 1948 – 1950 oli EK(b)P KK rasketööstuse osakonna juhataja. EK(b)P Keskkomitee liige 1948 – 1951. ÜK(b)P KK otsusega 7. aprillil 1950 vabastati Latõšev rasketööstuse osakonna juhataja kohalt 22. aprillil 1950 ja saadeti ÜK(b)P KK käsutusse.

Tegevus Vene NFSV-s

1950 – 1954 oli NSVL MN Moskva Linnaehituse Riikliku Komitee kaadriosakonna ülema asetäitja, 1954 – 1962 NLKP KK põllumajandusosakonna inspektor liiduvabariikide alal ja 1962 – 1964 inspektor, 1964–1966 NLKP ehitusosakonna maaehitussektori juhataja, 1966 – 1974 Vene NFSV maaehitusministri asetäitja. Aastast 1974 pensionil. Abielus, 1 tütar
Riia Dinamo

Riia Dinamo (läti keeles Rīgas Dinamo) on Läti jäähokiklubi, mis tegutseb Riias. See mängib Kontinentaalse Hokiliiga (KHL) Bobrovi divisjonis. See on üks kuuest KHL-i klubist, mis ei asu Venemaal.
Klubi loodi 7. aprillil 2008 ja selle eelkäija oli samanimeline klubi, mis tegutses aastatel 1946–1995.
Klubi kodustaadion on Arēna Rīga, mis mahutab 10 300 pealtvaatajat.
Esimesel hooajal KHL-is jõuti väljalangemismängudele, kus kaotati esimeses ringis Moskva Dinamole. Hooaegadel 2009–10 ja 2010–11 jõuti läänekonverentsi poolfinaali, kus kaotati vastavalt MVD-le ja Jaroslavli Lokomotivile. Hooajal 2011–12 kaotati konverentsi veerandfinaalis hilisemale Gagarini karika võitjale Moskva Dinamole. Hooajal 2012–13 jäädi läänekonverentsis viimaseks ja ei jõutud esmakordselt väljalangemismängudele. Hooajal 2013–14 kaotati veerandfinaalis napilt, üldskooriga 3:4 Donbassile. Pärast seda pole enam väljalangemismängudele jõutud. Hooajal 2017–18 saadi klubi seni halvim tulemus KHL-is, kui koguti ainult 50 punkti ja jäädi läänekonverentsis taas viimaseks.
Järve luidete maastikukaitseala

Järve luidete maastikukaitseala on maastikukaitseala Saare maakonnas Saaremaa vallas. Kaitseala pindala on 95 ha. 
Kaitseala on moodustatud 1959. aastal kaitse alla võetud Järve luitestiku kaitseala baasil.
Mario Vargas Llosa

Mario Vargas Llosa (sündinud 28. märtsil 1936 Arequipas) on Peruu kirjanik, 2010. aasta Nobeli kirjandusauhinna võitja.
Mario sündis Peruu provintsilinnas Arequipas keskklassi pere ainsa lapsena. Tema isa Ernesto Vargas Maldonado töötas raadios, ema Dora Llosa Ureta kuulus vanasse kreooli perekonda. Isa jättis pere maha veel enne poja sündi ja tema kooselust saksa päritolu naisega sündis Mariole kaks poolvenda Enrique ja Ernesto.
Aasta pärast vanemate lahutust nimetati Mario emaisa Peruu aukonsuliks Boliivias ja Mario kolis koos emaga Cochabambasse, kus kasvas üles. Vanaisal oli seal puuvillaistandus. Lapsena uskus poiss, et tema isa on surnud, sest vanemad ei tahtnud talle tõtt rääkida.
Kui Peruus tuli 1945 võimule president Jos Bustamante y Rivero, andis ta Mario vanaisale diplomaadi koha rannikulinnas Piuras ja pere kolis Peruusse tagasi. 1946 kolis pere pealinna Limasse ja kohtus seal esimest korda isaga. Isa ja ema hakkasid taas koos elama.
Kui Mario oli 14 aastat vana, saatis isa ta sõjaväeakadeemiasse õppima. Aasta enne lõpetamist hakkas Vargas Llosa tööle ajakirjanikuna ja langes sõjaväeakadeemiast välja.
1963 ilmus tema esimene romaan "La ciudad y los perros", mis käsitles tema õpinguid sõjaväeakadeemias. See sai laia tähelepanu osaliseks ja seda saatis suur müügiedu. Seevastu kindralid nimetasid seda teost "degenereerunud mõistuse" tööks ja väitsid, et Ecuador olevat Vargas Llosale maksnud, et too vähendaks Peruu sõjaväe mainet. Sõjaväeakadeemia juhtkond põletas tuhatkond eksemplari sellest teosest.
Nagu paljud Ladina-Ameerika kirjanikud, on ka Vargas Llosa olnud poliitiliselt aktiivne. Noorena oli ta vasakpoolne ja vaimustus Fidel Castro reformidest Kuubal, aga hiljem distantseerus ta sealsest autoritaarsest režiimist ning hakkas toetama liberaalseid ja uusliberaalseid ideid.
1977 valiti Vargas Llosa Peruu Keeleakadeemia liikmeks. Keeleakadeemia liige on ta tänapäevani.
Vargas Llosa kandideeris 1990. aasta Peruu presidendivalimistel paremtsentristliku Demokraatliku Rinde (Frente Democrtico, FREDEMO) kandidaadina. Tema peamised vastased olid endine ÜRO peasekretär Javier Perez de Cuellar ja Alberto Fujimori. Vargas Llosa võitis presidendivalimiste esimese vooru, kogudes 34% häältest, aga kaotas teises voorus Fujimorile, kes jäi Peruu presidendiks 2000. aastani.
Pärast kaotust presidendivalimistel on Vargas Llosa elanud põhiliselt Madridis. 1993 sai ta Hispaania kodakondsuse, kuid Peruu kodakondsus on tal tänapäevani.
4. veebruaril 2011 tõstis Hispaania kuningas Juan Carlos I Vargas Llosa aadliseisusse ja andis talle päriliku aadlitiitli Vargas Llosa markii.
Uuskeel

Uuskeel (inglise keeles newspeak) on tehiskeel George Orwelli teoses "1984", kus seda kasutatakse väljamõeldud totalitaarse Oceania riigikeelena. Uuskeele eesmärk on muuta riigis räägitav keel alluvaks valitsevale ideoloogiale - Inglise sotsialismile (Ingsoc). Uuskeel on kontrollitud keel, mille ülesandeks on piiratud sõnavara ja grammatikaga kontrollida mõtte- ja väljendusvabadust, seejuures välistada mõisted nagu vaba tahe, isikusamasus ja eneseväljendus, mida peetakse Suure Venna ja Partei režiimile ohtlikuks.
Raamatus nimetatakse inglise keelt "vanakeeleks" (inglise keeles oldspeak).
Uuskeel erineb vanakeelest mitmete sõnade puudumise poolest. Uuskeeles pannakse sõnade algusesse eesliide "eba-" (un), kui tahetakse sõna tähendust muuta vastupidiseks. Näiteks kasutatakse uuskeeles sõna "halb" asemel sõna "ebahea" (ungood).
Madisoni maakond (Mississippi)

Ajalugu

Maakond moodustati 1828. aastal.
Harku vald

Alevikud

Harku, Tabasalu

Külad

Adra, Harkujärve, Humala, Ilmandu, Kumna, Kütke, Laabi, Liikva, Meriküla, Muraste, Naage, Rannamõisa, Suurupi, Sõrve, Tiskre, Tutermaa, Türisalu, Vahi, Vaila, Viti, Vääna, Vääna-Jõesuu

Ajalugu

Harku valda on esimest korda mainitud 1891. aastal, mil väikeste mõisavaldade ühinemisel tekkinud vald haaras enda alla praeguse ala ja osa hiljem Tallinnale antud territooriumist (Tiskre, Kakumäe, Õismäe, Pikaliiva ja Kadaka küla). Harku valla õigused taastati 21. novembril 1991.
Harku vallas asuvad Korvi kalmistu ja Rannamõisa kalmistu.

Loodus

Kaunis loodus ja üha arenev elukeskkond on teinud Harku vallast soositud elu- ja puhkepaiga. Kevadest sügiseni on valla elanike arv tänu suvitajatele pea neljakordne. Hinnatud suvituskohad on Suurupi ja Vääna-Jõesuu. Sportlikku puhkamisvõimalust pakuvad Tabasalu looduspark ja Harku park.

Vaatamisväärsused

Harku vald on rikas mõisate poolest. Esinduslikumad neist asuvad Harkus, Väänas ja Murastes (varemeis), paljusid mõisaid on esmamainitud 15.-16. sajandil või isegi varem. Ühes ilusaimas – Vääna mõisahoones – tegutsevad nüüdisajal kool, lasteaed ja raamatukogu. Vaatamisväärne on ka Harku mõis, kus 28. septembril 1710 sõlmiti ajalooline Harku rahu Tallinna rae, Eestimaa Rüütelkonna ja Vene tsaari Peeter I esindajate vahel, mis lõi aluse siinsete aladele riiklikule korraldusele ja õhtumaisele autonoomiale 18.-19. sajandil.
Valla kultuuri- ja hariduselu hoiavad üleval Tabasalu, Harkujärve ja Vääna koolid, Tabasalu Muusikakool ning arvukad seltsid. Suurimad kultuuriüritused on iga-aastased Tabasalu päevad, taaselustatud bigbändide festival Tabasalus ja Harku valla laste lauluvõistlus.
Harku vallal on kaks sõprusvalda: 1992. aasta mais sõlmiti partnerlus- ja koostöölepe Eura vallaga Soomest ja 2004. aasta detsembris Piasecznoga Poolast.

Suurupi tuletornid

Valla suurimaks vaatamisväärsuseks on Suurupi ülemine ja alumine liitsihi moodustavad tuletornid, mis juhatab teed Tallinna sadamasse.
Suurupi ülemine tuletorn on Mandri-Eesti vanim töötav tuletorn, mis on hooajal avatud ka külastajatele. Paekivist silindrikujuline ülemine tuletorn rajati 1760. aastal, et laevadel oleks võimalik Naissaare ja Suurupi vahele tormivarju minna. Tuletorn on 22 m kõrge, 63 meetri kõrguselt üle merepinna asuvalt vaaterõdult avaneb imeline vaade Tallinna ja Lohusalu lahele. Torni ümbritseb müüri ja 19. sajandist pärit hoonestusega linnak. Suurupi tuletornid ja linnakud on kultuurimälestisena riikliku kaitse all. 
Suurupi alumine puidust neljatahulise tüvipüramiidi kujuline viilkatusega tuletorn valmis 1859. aastal. See on vanim töötav puittuletorn Põhja-Euroopas ja kuulub The International Association of Marine Aids to Navigation and Lighthouse Authorities (IALA) 100 väärtuslikuma töös oleva ajaloolise tuletorni hulka. Kogu kompleks on kultuurimälestisena riikliku kaitse all.
Renda mõis

Renda mõis ehk Lielrenda mõis (Rendas muiža) on mõis Lätis Kuldīga piirkonnas Renda vallas Rendas. Saksa keeles Groß Rönnen.
Renda mõis on kuulunud Pahlenitele ja Platovitele. Praegu asub peahoones põhikool.
Mõisasüda asub Abava ürgoru kaldal. Kunagi oli seal Kuramaa hertsogite jahiloss. Mõisa peahoone rajati 19. sajandi lõpul uusgooti stiilis.
Park rajati 1895. aastal. Park on regulaarse planeeringuga, peahoone juurest algavad pärnaalleed. Eksootilistest liikidest kasvavad seal hobukastan, euroopa nulg, hiigel-elupuu, täpiline viirpuu, harilik pirnipuu. Mõisakompleksi juurde kuuluvad ka tallid, aidad, dekoratiivsed väravad.
Mõisa peahoone koordinaadid on 57° 4′ 29″ N, 22° 17′ 10″ E.
Kuldīga

Ajalugu

1242. aastal hakati Saksa ordu Liivimaa haru maameistri Dietrich von Grüningeni juhtimisel ehitama Venta jõe vasakule kaldale endise kurelaste mahapõletatud puidust linnuse asemele uut linnust. See valmis 1245. aastal; edaspidi kujunes selle ümber asula ja väikelinn. 1368. aastal võeti Kuldīga Hansa Liitu.
Kuldīga oli Saksa ordu Liivimaa haru Kuldīga komtuurkonna komtuuride residents.
Linn oli enne pealinna üleviimist Miitavisse Kuramaa hertsogkonna pealinn aastatel 1596–1616.

Vaatamisväärsused

Linna vaatamisväärsuste hulka kuuluvad ajalooline linnasüda, 1242. aastal ehitatud Kuldīga ordulinnuse jäänused, tellissild üle Venta jõe ning Ventas rumba – Euroopa kõige laiem, kuid vaevalt 1 meetri kõrgune juga.
Vanalinn, Kuldīga ordulinnuse  jäänused, Adati vabriku asupaik, Raiņa iela 6A asuv armulauabalustraad, kamin aadressil Pils iela 5, elumajad Baznīcas iela 17, Pils iela 5, Liepājas iela 17, Kalna iela 14, Jelgavas iela 1, 1905. gada iela 12, Baznīcas iela 7, kahest hoonest kompleks Kalna iela 13 ja 15,  aselinnapea kohtumaja, linnavahi majake, Peetri kabeli kellatorn, Anna ja Katariina luteri kirikud, kolm Anna kiriku vitraaži ning orel, Katariina kiriku orel, oreli noodivihik, kümme oreli juures asuva lühtri klaasdetaili, kiriku altar, kantsel, reljeef Kuldīga vapiga, altar ja interjööri kaunistuselemendid, vana raekoda, katoliku kirik, selle külgaltarid, orel ja kantsel, õigeusu kiriku kupli maalingud, sealne kuninglik värav ja Jumalaema ikoon, hertsogi apteek, Balti Õpetajate Seminari hooned  aadressilLiepājas iela 31, Liepājas iela 1 maja reljeefid, Veckuldīga linnamägi,  sillad Alekšupīte jõel (6 silda)  ja kümne hoone uksed on riikliku kaitse all olevad muinsusmälestised.
Kohaliku kaitse all on Charlottenruhe mõisa kabel, saksa gümnaasiumi hoone, Virka mõisa häärber, elumajad 1905. gada iela 1, Baznīcas iela 9, majapidamishoonega elumaja Liepājas iela 3a ja 30 hoone uksed.
Looduskaitse all on kolm tamme Pilskalna iela lõpus, vaher aadressil Pētera iela 3, hõberemmelgas aadressil Pētera iela 8, tamm aadressil Mucenieku iela 24, Ventas rumba, mänd vanal saksa kalmistul, hõberemmelgas aadressil Mucenieku iela 20, toomingas aadressil Darba iela 8-2, pärn aadressil Dīķu iela 3, joa juures kasvav saarepuu, elupuu aadressil Leona Paegles ielā 5, mandžuuria pähklipuu aadressil Dzirnavu iela 9 ja vaher Anna kalmistul. Linna läbib Venta oru hoiuala.
Juhan Liivi nimeline Alatskivi Kool

Juhan Liivi nimeline Alatskivi Kool on põhikool Alatskivil. Kooli aadress on Kooli 1, Alatskivi.
Alatskivi Keskkooli eelkäijaks võib pidada Alatskivi 6-klassilist Kõrgemat Algkooli, mis loodi 1920. aastal ümbruskonna külakoolide ühendamisel ja töötas Alatskivi lossis. 
1940. aastal muudeti kool 7-klassiliseks. 1950. aasta 25. oktoobril sai Alatskivi Mittetäielikust Keskkoolist Alatskivi Keskkool, avati 8. ja 9. klass. 
1961. aasta kevadel alustati uue koolimaja ehitamist ning 1962. aasta sügisel algas õppetöö uues majas. See koolihoone on kantud Muinsuskaitseameti  Samal aastal muudeti Eestis põhikool 8-klassiliseks. 30. aprillil 1964, Juhan Liivi 100. sünniaastapäeval, anti koolile kirjaniku nimi. 
1989. aastal muudeti keskkool 12-klassiliseks.
2018. aastal muudeti kool põhikooliks. Kooli uus nimi on Juhan Liivi nim Alatskivi Kool.
1962. aastal valminud koolihoone on Muinsuskaitseamet tunnistanud Eesti XX sajandi arhitektuuri tähelepanuväärseks ehitiseks.
Heinrich von Dincklage

Heinrich von Dincklage (ka Dincelaghe, Dinstelage) oli Liivi ordu maameister aastatel 1295–1296.
Ta pärines tõenäoliselt Vestfaalist Dinckelagede suguvõsast. Tema teenistuskäigu kohta ordus pole mdiagi teada peale selle, et ta oli umbes aasta Liivi ordu maameister.
Ühine põllumajanduspoliitika

Ühine põllumajanduspoliitika, ÜPP (inglise Common Agricultural Policy, CAP) oli esimene ühine Euroopa poliitika, mis võeti vastu Rooma leppega 1958. aastal.
Seda nähakse kui kompensatsiooni Prantsusmaale tolliliidu eest, mis hõlmas Saksamaale huvipakkuvaid tööstustooteid.
Euroopa Liidu ühise põllumajanduspoliitika eesmärk on kindlustada piisav heaolu põllumajandussektoris töötavatele inimestele ja mõõdukad põllumajandustoodete hinnad tarbijatele. Põllumajanduspoliitika, mis tagab maailmaturu hindadest kõrgemad hinnad ühisel põllumajandustoodete siseturul, vastutab hinnatoetussüsteemide eest ja jagab toetusi.
Kõrgemad hinnad on konkurentsivõimelised, sest imporditud põllumajandustoodetele kehtestatakse tollimaks ja lõivud.
Euroopa Liidu ekspordifirmad saavad ekspordihüvitist ühisest Euroopa Liidu eelarvest, kui nad müüvad põllumajandustooteid väljaspool Euroopa Liitu.
Viimastel aastatel on viidud ellu palju reforme, et muuta ÜPP-d keskkonnasõbralikumaks ja sotsiaalpoliitikale suunatumaks. Äärmiselt bürokraatlikke reegleid määrab nõukogu kvalifitseeritud häälteenamus. ÜPP-d hallatakse läbi mitmete töögruppide ja juhtimiskomiteede, kuhu kuuluvad liikmesriikide esindajad. 
Alates Lissaboni lepingu jõustumisest otsustavad põllumajandust puudutavate õigusaktide vastuvõtmise Euroopa Liidu Nõukogu ja Euroopa Parlament koos.
2017. aasta septembris Tallinnas ja Matsalus toimunud Euroopa Liidu ühtse põllumajanduspoliitika tulevikku käsitleval konverentsil tõdeti, et praegune põllumajanduspoliitika ei taga põllumajanduse säästvat arengut ning see vajab põhjalikku muutust.
Päkapikk

Terminoloogia

Ehkki päkapikk ei ole päriselt sama, mis kääbus (kääbus tähistab uuemas eesti keeles eelkõige üksikjuhtumeid) on vanemas eestikeelses kirjavaras neid sünonüümidena kasutatud, nimetades näiteks "Nibelungide laulu" tegelast Alberichi kääbuseks.
Samuti võivad lastekirjanduses päkapikud olla samastatud pöialpoistega, samas kui eepilises fantaasiakirjanduses viimast nimetust ei kasutata.
Mütoloogiate ja kirjanduslike traditsioonide keerukuse tõttu võivad eesti sõna päkapikk vasted teistes keeltes olla mitmesugused. Nii on Lumivalgekese muinasjutu seitse päkapikku inglise keeles Seven Dwarfs, jõuluvana abilised aga elves, mis mõnes kontekstis tuleks tõlkida eesti keelde hoopis haldjateks.
Nahhitševan

Rahvastik

1989. aasta rahvaloenduse andmetel oli enamik elanikest aserid, armeenlaste osakaaluks oli umbes 5%.
1919. aastal hinnati armeenlaste osakaaluks ligi 50%.

Ajalugu

1990. aasta jaanuaris deklareeris Nahhitševani ANSV Ülemnõukogu Nahhitševani kavatsusest Nõukogude Liidust välja astuda. Seega oli Nahhitševan esimene Nõukogude Liidust eraldumist kuulutanud piirkond.
Madis Pesti

Madis Pesti (15. detsember 1917 Velise vald – 11. juuli 1969) oli Eesti NSV riigitegelane ja haridusjuht.
Ta lõpetas aastal 1936 Tallinna Reaalkooli , aastal 1950 NLKP Keskkomitee Kõrgema Parteikooli ja aastal 1955 NLKP Keskkomitee juures asuva Ühiskonnateaduste Akadeemia. Ta kaitses aastal 1955 ajalookandidaadi väitekirja, pealkirjaks "Eesti välispoliitikast 1934–1940".
Ta töötas aastatel 1946–1947 EKP Keskkomitee instruktorina, aastatel 1950–1952 ajakirja Eesti Bolševik toimetajana, aastatel 1955–1957 ENSV TA Ajaloo Instituudi sektorijuhatajana, aastatel 1958–1959 EKP Keskkomitee Partei Ajaloo Instituudi direktori asetäitjana. Aastatel 1959–1968 oli ta ENSV Kõrgema ja Keskerihariduse Komitee esimees.

Isiklikku

Ta oli abielus ja kahe poja isa. Vanem poeg Olavi on ajaloolane, noorem poeg Arvo oli dissident ja eesti ühiskonnategelane.
Benji Madden

Benji Madden (sündinud 11. märtsil 1979, sünninimi Benjamin Levi Combs) on USA muusik, ansambli Good Charlotte kitarrist.
Ta on Joel Maddeni kaksikvend.
Minu inimesed

"Minu inimesed" on Eesti muusiku Chalice'i laul. 
Laul esiettekanne toimus Eesti Vabariigi aastapäeval 2006. aastal, ajaleht Postimees nimetas seda hiljem teiseks aastapäevakõneks. 
Seda lauldi ka 2007. aasta laste- ja noorte laulupeol "Ilmapuu lävel", solist oli Jarek Kasar ehk Chalice ise.
Pae järv

Pae järv (ka Lasnamäe karjäär) on tehisjärv Tallinnas Lasnamäel. Järve ümbritseb Paepark
Lumelammas

Levik

Lumelammas on levinud Ida-Siberist kuni Kaug-Ida põhja- ja keskosani. Põhja-Ameerikas elavad lumelambad mandri lääneosa mägedes Alaskast Põhja-Mehhikoni.

Välimus ja suurus

Lumelambaid on sageli võrreldud mägilammastega, kellega nad ka suuresti sarnanevad. Lumelambad on mägilambatest raskepärasema kehaehitusega. Lumelammastel puudub kaelal ja rinnal lakk. Sarved on rasked ja jämedad, laia eespinnaga, kuid üsna lühikesed. Isaste loomade tüvepikkus 148-182 cm, õlakõrgus 95-115 cm, kaaluvad 70-140 kilogrammi. Emasloomad on mõõtmetelt väiksemad.

Elupaik ja elulaad

Lumelambad eelistavad asustada raskesti läbipääsetavaid ja kaljuseid mäenõlvu. Mõnes paigas elavad nad paikselt, toiduvaesemates piirkondades sooritavad regulaarseid rändeid. Lumelambad toituvad peamiselt rohttaimedest, eelistades kõrrelisi ja liblikõielisi; söövad ka seeni ja samblikke.

Jooksuaeg ja järglased

Jooksuaeg kestab tavaliselt novembri keskpaigast jaanuari alguseni. Lumelambad elavad sel ajal segakarjades. Poegimine toimub mais-juunis. Emasloom sünnitab tavaliselt ühe järglase, on täheldatud ka kahte. Emased lumelambad saavad suguküpseks teisel eluaastal, isased kolmandal eluaastal.
Lumelammaste peamiseks vaenlaseks on hunt, talledele on ohtlikuim ahm.
Lumelammaste eluiga on paikkonniti erinev: Põhja-Ameerikas on looduslikes tingimustes keskmine eluiga 12-14 aastat, Jakuutias aga isegi 18-20 või rohkem.
Idre

Idre on paik (rootsi keeles tätort) Rootsis Dalarna läänis Älvdaleni vallas, ajaloolise haldusjaotuse järgi Dalarna maakonnas.
Idre on tuntud talispordikuurort. Idres toimuvad muu hulgas regulaarselt laskesuusatamise IBU Cupi etapid.
Idres elab 706 elanikku (2015).
Ilse Leetaru

Ilse Leetaru (sündinud Kõpper; 27. oktoober 1915 Tallinn – 9. detsember 2006 New York) oli eesti graafik ja kunstikoguja.

Elulugu

Ilse Leetaru sündis Tallinnas ja õppis Tallinna Kaarli Koguduse Eragümnaasiumis, kus sel ajal oli joonistusõpetajaks Kristjan Raud. Selle lõpetamise järel asus ta 1933. aastal õppima klaveri eriala Artur Lemba klaveriklassis Tallinna Konservatooriumis. Õpingud katkesid 1936. aastal pärast abiellumist dr. med. Edmund Leetaruga. Suure põgenemise laine viis ta 1944. aastal Saksamaale. Sealt 1949. aastal USA-sse emigreerunud Leetaru sai kunstiõpinguid alustada võrdlemisi hilja. Ta õppis episoodiliselt Müncheni moekoolis 1948–1949 ning juba USA-s elades asus 1959. aastal õppima New York School of Visual Artsis, lõpetades selle 1963. aastal. 1966. aastal täiendas Leetaru end Pariisis, Académie de la Grande Chaumière's. Leetaru isikunäitused toimusid New Yorgi Eesti Majas 1975., 1979., 1982. ja 2001., Tartu Kunstimuuseumis 1990. ja 2004., Tallinnas Adamson-Ericu muuseumis 1991., Saksa Kultuuri Instituudis 1996. ja Kastellaanimaja galeriis 1998. aastal. 2015. aastal toimus Haus galeriis Leetaru 100. sünniaastapäeva mälestusnäitus. Ilse Leetaru graafikat eksponeeriti arvukatel välisnäitustel ning tema kunst pälvis mitmeid rahvusvahelisi auhindu. Ilse Leetaru oli Eesti Kultuurifondi Ameerika Ühendriikides juhatuse liige ja USA Rahvusliku Naiskunstnike Assotsiatsiooni (National Association of Women Artists) liige, kuuludes aastaid selle žüriisse.

Perekond Leetaru kunstikogu

1930. aastatel sai alguse Leetaru perekonna kunstikogu, kuhu kuulusid Eduard Wiiralti, Kaarel Liimandi, Konrad Mäe, Johannes Greenbergi, Erik Haameri, Herman Talviku, Kuno Veeberi jpt. suurepärased teosed. Leetarul õnnestus paguluses suurtes joontes säilitada oma kunstikogu, mida ta täiendas varase eesti eksiilkunstiga. Osa Eestisse jäänud kunstiteostest leidis püsiva koha Tartu Kunstimuuseumis, 2003. aastal kinkis Ilse Leetaru aga ka oma New Yorgis säilitatud eesti kunsti klassika Eestisse, jagades selle kahe muuseumi – Eesti Kunstimuuseumi ning Tartu Kunstimuuseumi – vahel.