google/wiki40b huggingface dataset:
Pahkla Camphilli Küla

Pahkla Camphilli Küla on Kohila vallas tegutsev sihtasutus, mis rakendab Eestis Camphilli liikumise põhimõtteid, pakkudes kogukonnas elamise teenust erihoolekannet vajavatele täiskasvanutele. Sihtasutus loodi 1992 ühingu Pahkla Tugikodu ümberorganiseerimise käigus.
1987. aasta kergejõustiku maailmameistrivõistlused

1987. aasta kergejõustiku maailmameistrivõistlused olid II kergejõustiku maailmameistrivõistlused. Need toimusid 1987. aastal 28. augustist 6. septembrini Roomas Itaalias.
Teised kergejõustiku maailmameistrivõistlused peeti Stadio Olimpicol.
MM-il osales 157 riiki 1741 sportlasega.
Välja jagati 43 komplekti medaleid (meestele 24 ja naistele 19).
Uute aladena olid kavas naiste 10 000 m jooks ja 10 km käimine.
Eestlastest osales võistlustel vasaraheitja Jüri Tamm (84.56, 2. koht), odaviskaja Marek Kaleta (76.10, 16. koht) ja kümnevõistleja Valter Külvet (katkestas).
Edukaimad sportlased olid Saksa DV jooksja Silke Gladish-Möller ja USA jooksja-kaugushüppaja Carl Lewis kolme kuldmedaliga. Noorim maailmameister oli USA jooksja Danny Everett (20-aastane) ja vanim Saksa DV 50 km käija Hartwig Gauger (32-aastane).
Helsingi MM-il võidetud tiitlit kaitses seitse sportlast (Greg Foster, Edwin Moses, Sergei Bubka, Sergei Litvinov, Calvin Smith ja Martina Opitz-Hellman). Seitsmes tiitli uuendaja oli Carl Lewis, sest Ben Johnsonilt võeti aasta hiljem, Seouli olümpiamängudel puhkenud dopinguskandaali järel Rooma MM-i kuld.
Maailmameistrivõistlustel püstitati üks maailmarekord: Stefka Kostadinova kõrgushüppes (2.09)
Tartu Noortemaja Sõprus

Tartu Noortemaja Sõprus oli Eesti NSV ajal Tartus tegutsenud asutus. Asutus moodustati 1. oktoobril 1945. aastal Tartu Linna II Kultuurimaja nime all. 
Asutus oli Tartu linna alluvuses (erinevalt Tartu Linna I Kultuurimajast, mis oli maakonna alluvuses). 1945.–1947. aastatel tegutsesid mõlemad kultuurimajad aadressil Hariduse tänav 2 (praegusel Kompanii tänaval) ja seejärel aastast 1947 hoones aadressil Kalevi tänav 24 (praegu Tartu Üliõpilasmaja). 1949. aastal korraldati Tartu Linna I Kultuurimaja ümber ja Kalevi 24 hoone läks Tartu Linna II Kultuurimajale. 1952. aastal nimetati Tartu Linna II Kultuurimaja ümber Tartu Linna Kultuurimajaks ja 1961. aastal Tartu Noortemajaks Sõprus.
Noortemajas tegutses aastaid ansambel "Fix".Juhatajana oli tuntud Heiki Unt, kunstnikuna tegutses Heiki-Mati Kruus, metoodikuna Ivi-Ly Pajur.
Joala lahingu mälestussammas

Joala lahingu mälestussammas oli Vabadussõja Joala lahingus langenutele püstitatud mälestusmärk Narvas.
Esimene sammas avati 8. augustil 1933.
Sambad hävitati enne Teist maailmasõda.
Costa Rica lipp

Costa Rica lipp on Costa Rica Vabariigi lipp.
Lipul on proportsioonides 1:1:2:1:1 sinine, valge, punane, valge ja sinine horisontaaltriip. Riigi- ja merelipul on punase laiu esimeses kolmandikus Costa Rica vapi kujutis. 
Sinine tähistab Costa Rica taevast, võimalusi, idealismi ja visadust, valge – rahu, tarkust ja õnne ning punane – vabaduse eest langenute verd ja inimeste soojust ning heldust.
Sinist ja valget on tõlgendatud ka pärinevana Kesk-Ameerika Ühendatud Provintside lipult (kuigi seal oli helesinine): valge sümboliseerib Kesk-Ameerikat kui silda Põhja-Ameerika ja Lõuna-Ameerika vahel ning sinised triibud Kariibi merd ja Vaikset ookeani. 
Punast on tõlgendatud ka revolutsiooni värvina.     
Rahvuslipu autor on president José María Castro Madrizi abikaasa Pacífica Fernández Oreamuno, kes kavandas selle  1848 Prantsusmaa lipu eeskujul. Triipude asetus on horisontaalne, sest erinevalt Prantsusmaast on Costa Ricasse tsivilisatsioon tulnud idast, mitte lõunast. 
Praegune riigilipp võeti ametlikult kasutusele 27. septembril 1906 (21. oktoobril 1964 muudeti vappi, asendades viis tähte seitsme tähega).

Ajalugu

Enne iseseisvumist kasutati Costa Ricas kuningas Carlos III poolt kehtestatud Hispaania lippu (1786–1821) ja Agustín de Iturbide kehtestatud Mehhiko lippu (1822–1823).
Esimene Costa Rica rahvuslipp ilmus välja septembris 1821. Sellel oli kaks sinist triipu, mis pidid kujutama kahte ookeani, kuid hiljem kasutusel olnud valge vahetriibu asemel kasutati kollast triipu, mis pidi kujutama "kuldset Ameerikat". Seda lippu kasutati võitluses Mehhiko iseseisvuse eest   kuni maini 1822 ning pärast Costa Rica iseseisvuse väljakuulutamist 10. mail 1823 kuni 6. juunini 1823. 
Siis võeti kasutusele valge lipp kuueharulise punase tähega keskel. Tähe sakid kujutasid arvatavasti tookordset kuut provintsi. 
Aastal 1824 ühines Costa Rica  Kesk-Ameerika Ühendatud Provintsidega ning võttis 4. märtsil kasutusele nende lipu, mis oli inspireeritud Argentina lipust. Sellel olid horisontaalsed sinine, valge ja sinine laid (valgel laiul oli vapp). 2. novembril 1824 täiendati seda oma riigivapiga. Föderatsiooni vapi muutus 22. novembril 1824 tõi kaasa riigilipu muutuse.  
Novembris 1838 lõi Costa Rica föderatsioonist lahku. Algul kasutati vana lippu. 21. aprillil 1840 kehtestas riigipea Braulio Carrillo Colina föderatsiooni lipu kõrvale horisontaalsete laidudega valge-sini-valge lipu. Need olid vana lipu ümberpööratud värvid. Alates 15. novembrist 1840 jäi uus lipp ainsaks lipuks. 
20. aprillil 1842 võeti uuesti kasutusele sini-valge-sinine lipp. Septembris 1842 viidi riigivapp lipu keskele. Lipu üle käisid ägedad vaidlused. Liberaalne Partei, kes pooldas Prantsuse revolutsiooni, pooldas punase värvi sissetoomist, et lipp oleks sarnasem Prantsuse trikolooriga.  
12. novembril 1848 kehtestatigi kolmevärviline lipp. President José María Castro Madriz laskis lipule lisada punase kesktriibu ning selle sisse  uue riigivapi. Teda mõjutas abikaasa Pacífica Fernández Oreamuno, kes oli samuti Prantsuse revolutsiooni pooldaja. 
Praegune riigilipp võeti kasutusele  27. septembril 1906. Muudatused puudutasid eelkõige vapi väljanägemist ja asendit.
Grott

Grott on madal looduslik või tehislik koobas.
Grotte kasutatakse ka aiakujunduses.
Maeru mõis

Maeru mõis (saksa keeles Meyer) oli rüütlimõis Keila kihelkonnas Harjumaal.
Koidu tänav (Viljandi)

Koidu tänav (varem Harjutuse tänav) on tänav Viljandi kesklinnas.
Koidu tänav ühendab tänapäeval Tartu tänavat ja Uut tänavat ning ristub Carl Robert Jakobsoni tänava ja Posti tänavaga. Tänav on ühesuunaline lõigul Carl Robert Jakobsoni tänavast Tartu tänavani. 
Tänava pikkus on 370 meetrit,

Ehitised

Tuntumad tänaval asuvad ehitised on 1911. aastal ehitatud Kultuuriseltsi "Koit" maja, kus Nõukogude ajal tegutses Ugala teater, Vana-Võidu mõisnike von Strykide linnaresidents, kus aastatel 1929–1940 tegutses Sakalamaa malev ja alates 1945. aastast Viljandi Muusikakool, Jaan Rieti ateljeemaja, ning 1895. aastal ehitatud uusrenessanss-stiilis Viljandi kohtuhoone.

Ajalugu

Tänav on tekkinud pärast 1789. aastat seoses uute linnakvartalite rajamisega, algselt Harjutuse (Exerzier) tänavana (saanud oma nime tänava lõunaosas asunud sõjaväe õppeväljaku järgi). 1866. aasta linnaplaanil on Harjutuse (Koidu) tänav teinud läbimurde Tartu tänavani.
Bo Nilsson

Bo Nilsson (1. mai 1937 Skellefteå – 26. juuni 2018) oli rootsi helilooja ja trompetist.
Ta oli Göteborgi Ülikooli professor.
Enn Väljak

Enn Väljak (kuni 1936. aastani Johannes Mikkelsen; 26. jaanuar 1905 Rae vald, Harjumaa – 17. juuli 1944) oli Eesti (leitnant) ja Saksa (kapten) sõjaväelane.
Ta lõpetas 1933. aastal Sõjakooli seejärel Politseikooli kõrgema klassi. 
Enn Väljak teenis konstaablina Virumaal ja Viljandimaal, kuulus Kaitseliidu Sakala malevasse. 1941. aastal oli ta metsavend, seejärel astus Saksa sõjaväkke, kus teenis kompaniiülemana.
Vabaduse puiestee (Tartu)

Vabaduse puiestee on tänav Tartus. Nõukogude ajal kandis see nime Oktoobri puiestee.
Tänav algab Riia tänavalt (jätkudes Turu tänavana) ja lõpeb Laial tänaval (jätkudes Emajõe tänavana). Puiestee kulgeb piki Emajõe äärt Võidu sillast kuni Vabadussillani ja on umbes 1,03 km pikk.
Vabaduse puiestee äärde jäävad Tartu turuhoone, Tartu Kaubamaja, Keskpark, Raekoja plats, Vabaduse puiestik, Politsei plats jm.
Eesti ajal oli Vabaduse puiesteel Kivisilla ja Vabadussilla vahel homode kohtumispaik.
Paul Saks

Paul Saks (29. mai 1918 Ahja vald – 20. september 2007) on Eesti loomaarstiteadlane.
Uuris põllumajandusloomade luid ja suguelundeid ning veterinaarmeditsiini ajalugu. Õpetas kodu- ja põllumajandusloomade anatoomiat ning koostas õppevahendeid.

Elulugu

Ta sündis Võnnu kihelkonnas Kärsa külas ja oli talupidaja poeg.
Saks omandas alghariduse Kärsa algkoolis ning keskhariduse Tartu Kaubandus- ja Ärinduskeskkoolis, mille kaubandusharu lõpetas ta 1937. aastal. Kaks aastat hiljem lõpetas ka Tartu Kommertskooli, millele järgnes teenistus Eesti kaitseväes.
1940. aastal asus ta õppima TÜ loomaarstiteaduskonda, mille lõpetas 1947. Veterinaariakandidaat (1957, EPA), väitekiri "Luude matseratsioon".
Oli 1944–45 Rasina veterinaariajaoskonna veterinaararsti kohusetäitja, 1946–47 TÜ loomaarstiteaduskonna koduloomade anatoomia kateedri assistent, 1947–51 anatoomia ja histoloogia kateedri vanemõpetaja, 1951–58 EPA anatoomia ja histoloogia kateedri vanemõpetaja, 1959–76 dotsent, 1976–79 juhataja, dotsent, ühtlasi 1961–77 veterinaariateaduskonna dekaan, 1979–85 anatoomia, histoloogia ja füsioloogia kateedri professor kohusetäitja ja juhataja, 1985–94 dotsent.
Ta suri 20. septembril 2007 ja on maetud Ahja kalmistule.

Teadustöö

Töid põllumajandusloomade osteoloogiast ja suguelunditest ning lindude morfoloogiast, ka veterinaarmeditsiini ajaloost. Eesti Anatoomide, Histoloogide ja Embrüoloogide Seltsi liige (aastast 1957). Üle 60 teadustrükise.
Aleksei Zavizon

Isiklikku

Ta on abielus ja kahe lapse isa.
Raivo Susi

Raivo Susi (sündinud 13. märtsil 1964) on Eesti ettevõtja, kes mõisteti Venemaal süüdi spionaažis ja vahetati hiljem välja Eestis süüdi mõistetud salakuulaja vastu.
Susi vahistati Moskvas 2016. aasta 10. veebruaril. Moskva linnakohus mõistis ta sama aasta detsembris süüdi spionaažis ning määras 12-aastase vangistuse range režiimiga koloonias. 10. veebruaril 2018 vahetati Susi salakuulamises süüdi mõistetud Artjom Zintšenko vastu.

Vahistamise ja vabastamise asjaolusid

Susi vahistati 10. veebruaril 2016 Moskvas Šeremetjevo lennujaama transiittsoonis teel Tallinnast ühte Kesk-Aasia riiki. Moskva Lefortovo kohtu otsusega jäeti ta aastaks vahi alla. Susi advokaadi Aleksei Tolpegini sõnul esitati Raivo Susile süüdistus spionaažis seoses aastatel 2004–2007 toimunud sündmustega.
Ehkki Moskva linnakohus mõistis detsembris 2016 Raivo Susi spionaaži eest süüdi, eitas Raivo Susi kategooriliselt oma süüd ja väitis, et on sattunud Vene-Eesti suhete pantvangiks.
Portaali Delfi.ee andmetel olid Raivo Susi ja OÜ Musket välisministeeriumi sõjalise kauba registreeritud vahendajate nimekirjas. Vahendatavaks kaubaks on muu hulgas tulirelvad, laskemoon, tulejuhtimisvarustus, vee- ja maismaasõidukid, õhusõidukid, soomus- või kaitsevarustus.
Raivo Susi Eestile väljaandmine toimus riikide vastastikuse väljaandmise korras Venemaa kodaniku, salakuulamise eest süüdi mõistetud Venemaa kodaniku Artjom Zintšenko vastu Koidula piiripunktis 10. veebruaril kella 10 ajal.
Raivo Susi praeguse esindaja advokaat Aivar Pilve sõnul plaanib Susi edaspidi oma ettevõtlustegevust jätkata.
Leonid Kolle

Leonid Kolle (kuni 1936. aastani Leonid Stepanov; 29. aprill 1913 Venemaa – 7. jaanuar 1943 Venemaa) oli Eesti sõjaväelane (nooremleitnant).
1940. aasta 24. veebruaril ülendati ta lipnikust nooremleitnandiks.
Kvantitatiivsed uurimismeetodid

Loodusteadustes

Loodusteadustes nimetatakse kvantitatiivuuringuteks kõiki neid uuringuid, milles kasutatakse mõõtmist.

Sotsiaalteadustes

Sotsiaalteadustes kasutatavad kvantitatiivsed uuringud põhinevad statistilistel meetoditel. Kvantitatiivuuringute põhimeetodid on valimistatistika, keskmiste tendentside ja variatsioonide mõõtmine, korrelatsioon-regressioonanalüüs, diskriminant-analüüs, klasteranalüüs, faktoranalüüs jt.
Lee maakond (Mississippi)

Ajalugu

Maakond moodustati 1866. aastal.
Dorrit Black

Noorus ja õpiaastad

Black sündis Adelaide'i eeslinnas Burnside'is inseneri ja arhitekti Alfred Barham Blacki ja amatöörkunstniku Jessie Howard Clarki tütrena. Ta õppis Lõuna-Austraalia Kunsti- ja Käsitöökoolis (South Australian School of Arts and Crafts) umbkaudu 1909. aastal, tegeldes akvarellidega, ning Julian Ashtoni Sydney Kunstikoolis 1915. aastal, keskendudes õlimaalile. 
1927. aastal siirdus Black Londonisse, kus õppis Grosvenori Moodsa Kunsti Koolis (Grosvenor School of Modern Art). Seal katsetas ta ka värviliste linoollõigetega. 1928. aastal õppis ta André Lhote'i akadeemias Pariisis ja tema suvekoolis ning 1929. aastal Albert Gleizese käe all; mõlemad ta õpetajad olid kubismi innukad pooldajad.
Blacki mõjutasid tugevalt modernistlikud ja kubistlikud kunstivoolud, millega ta tutvus Londonis ja Pariisis. Austraaliasse naastes oli ka Black ise juba aktiivne kubist. 1929. aastal tõi ta uue stiili Austraaliasse ning korraldas 1930. aastal Macquarie Galeriis Sydneys näituse, millest sai esimene tema kuuest isikunäitusest.

Kaasaegse Kunsti Keskus Sydneys

Dorrit Black soovis luua keskkonna, mis võimaldaks teistelgi tegelda uutes stiilides loominguga. 1931. aastal asutas ta Kaasaegse Kunsti Keskuse Sydneys Margaret Streetil. See oli Austraalia esimene modernismile keskenduv kunstigalerii. See oli ka üks esimesi Austraalia galeriisid, mille asutas naine. Järgnenud aastail sai Kaasaegse Kunsti Keskusest "inspiratsiooni ja laiema nägemuse allikas" sellistele kunstnikele nagu Nancy Hall. Seal toimusid väikesed, kuid tähelepanuväärsed näitused kunstnikelt, kellest said Austraalia modernismi silmapaistvad edendajad. Nende seas olid Roland Wakelin, Grace Crowley, Grace Cossington Smith, Ralph Balson ja Rah Fizelle.

Teosed

Black lõi enamiku oma linoollõigetest 1930. aastail. 1930. aastate lõpul töötas ta peamiselt akvarellidega ning seejärel naais õlimaali juurde. 1930. aastate lõpul asus ta koos oma eaka emaga elama Adelaide'i Lõuna-Austraalias ning maalis palju vaateid Adelaide'i mägedele ja lõunarannikule. 
Tähelepanu pälvis tema maalitud vaade Sydney lahe silla (Sydney Harbour Bridge) ehitusele. 1931. aastal kandideeris Black Archibaldi auhinnale portree kategoorias.. Lõuna-Austraalia Kunstigalerii (Art Gallery of South Australia) ostis 1940. aastal tema teose "Mirmande" (1928). 
Dorrit Black suri Royal Adelaide Hospitalis 13. septembril 1951 59-aastaselt autoavarii tagajärjel. Tema teosed on esindatud Austraalia Rahvusgaleriis (National Gallery of Australia), paljudes Austraalia osariikide ja kohalikes galeriides ning Victoria ja Alberti Muuseumis Londonis.
Jermaine O'Neal

NBA karjäär

O'Neal valiti NBA 1996. aasta draft'ist seitsmeteistkümnenda valikuna Portland Trail Blazersi poolt. Portlandi jäi O'Neal mängima kuni neljaks aastaks. Seal alustas ta küll enamikku oma mängudest pingilt ning viskas 10,77 minuti jooksul keskmiselt 3,75 punkti. Temast sai ka kõige noorem mängija, kes iial NBA mängust osa on võtnud.
2000. aasta off-season'il vahetati O'Neal koos Joe Kleinega Indiana Pacersi mängumehe Dale Davise vastu. Indianas alustas O'Neal mänge kohe algkoosseisus ja temast sai meeskonna üks silmapaistvamaid mängumehi, visates keskmiselt 12,9 punkti oma esimesel hooajal, mis oli koguni kolm korda rohkem kui ühelgi eelmisel hooajal Portlandis. Tema keskmised näitajad tõusid aga iga järgneva hooajaga järjest kõrgemale. 2001.–2002. aasta hooajal olid O'Neali näitajad tõusnud juba 19 punktini, 10,5 lauapalli ja 2,3 palli blokeerimiseni ja sellega tunnistati ta hooaja lõppedes ka NBA kõige arenenumaks mängijaks ning valiti esmakordselt ka NBA tähtede mängu.
2002–2003. aastal jätkas O'Neal oma tõusuteed ja temast sai üks kolmest mängijast, kelle näitajad on olnud vähemalt 20 punkti ja 10 lauapalli mängu kohta. O'Neal valiti jälle mängima NBA tähtede mängu meeskonda. Sama hooaja off-seasonil, 16. juulil pikendas Indiana Pacers O'Nealiga lepingut kuni seitsme aastani. 
2003–2004. NBA hooajal olid O'Neali keskmised näitajad taas 20,1 punkti ja kümme lauapalli ning ta jäi NBA kõige väärtuslikumaks mängijaks pürgides kolmandale kohale. NBA väljalangemismängudes aitas ta oma meeskonna Idakonverentsi finaalideni, kus tuli vastamisi minna hilisema NBA meistri Detroit Pistonsiga. Idakonverentsi finaalides ei saanud aga O'Neal vigastuse tõttu mänge kaasa teha ja Indiana kaotas kokkuvõttes Detroitile mängudega 4-2.
O'Neal valiti esindama ka Ameerika Ühendriikide korvpallikoondist 2002. aasta korvpalli maailmameistrivõistlustel. Võistlustel saavutati kõigest kuues koht. Ka Ateena olümpiamängudele paluti O'Nealilt abi meeskonna aitamisel, kuid valikmängudes vigastas O'Neal põlve ega saanud olümpiamängudel osaleda. 
O'Neal jätkas Indianas mängimist 2008. aastani, kuni 25. juunil tuli teade, et O'Neal viiakse üle Toronto Raptorsisse. Torontos oli O'Neali keskmine punktisaak 13,5 ja lauapalle 7,00 mängu kohta. 2009. aasta 14. veebruaril viidi O'Neal üle Miami Heati.
Pärast poolteist hooaega Miami klubis, Jermaine läks Boston Celtics klubisse.
Udine ülikool

Udine ülikool (itaalia keeles Università degli Studi di Udine) on ülikool Itaalias Udines.
Ülikool asutati 1978.
Ülikoolis õpib üle 17 000 üliõpilase.
Mittekristlikud allikad Jeesuse kohta

Mittekristlikud allikad Jeesuse kohta on mõned antiikaja allikad väljaspool Uut Testamenti ja kristlikke apokrüüfe.
Vähesed antiikaja mittekristlikud juudi, kreeka ja rooma autorid mainivad Jeesust. Mainitakse peamiselt ainult tema Kristuse tiitlit ja tema hukkamist. Pole kindel, kust nad tema kohta teada said.
Puuduvad viited Jeesuse enese kirjalike teoste kohta. Uue Testamendi järgi kuulutas ta rändjutlustajana, et jumalariik on lähedal, ning mõni aasta pärast tema avalike esinemiste algust Galileas ja Juudamaal löödi ta Rooma asehalduri Pontius Pilatuse käsul messiapretendendina risti.
Mittekristlikud autorid mainivad Jeesust esimest korda alles 40 aastat pärast tema surma. Nende harvadest teadetest nähtuvad erinevad suhtumised, mis ulatuvad sümpaatiast ja neutraalsest distantsist antipaatia ja põlguseni. Mõne teate puhul pole selge, kas jutt on üldse Jeesusest. Samuti pole alati selge, kas teade põhineb oma allikatel või on tegu lihtsalt reaktsiooniga kristlikule pärimusele. Sellepärast on nende teadete tähtsus ajaloolise Jeesuse-uurimise seisukohast vaieldav. Igal juhul aga võimaldavad nad teha järeldusi algkristliku Jeesuse-pärimuse retseptsiooni kohta 1. ja 2. sajandi mittekristlikus ajalookirjutuses.

Rooma allikad

Tacitus teatab umbes 117 oma "Annaalides" kristlastest (Christianos), kelle süüks Nero 64. aastal olevat Rooma süütamise ajanud, ning märgib:  auctor nominis eius Christus Tiberio imperitante per procuratorem Pontium Pilatum supplicio adfectus erat; ("selle nime ajendaja Kristus oli Tiberiuse valitsemise ajal prokuraator Pontius Pilatuse käsul hukatud;") Pole selge, kas see teade tugineb Rooma või kristlikele allikatele. Võib-olla sai Tacitus sellest teada riigi idaosas asevalitsejaks olles.
Suetonius kirjutas umbes 120 keiser Claudiuse eluloos, et keiser "ajas juudid, kes Chrestuse õhutusel pidevalt mässasid, Roomast välja" (Iudaeos impulsore Chresto assidue tumultuantis Roma expulit.) (49). Pole teada, kas ta pidas silmas Jeesust ja oletas, et ta on rahutuste õhutaja.

Teised allikad

Teised juudi ja rooma allikad kujutavad endast ainult ääremärkusi või poleemikat neile teadaoleva kristliku pärimuse kohta.
Markus Jürgenson

Koondisekarjäär

A-koondise debüüdi tegi Jürgenson 18. detsembril 2010 sõpruskohtumises Hiina vastu. Samas mängus tegid oma debüüdi veel Rauno Alliku ja Marko Meerits.

Isiklikku

Tema isa, Kalle Jürgenson, on Eesti poliitik, füüsik ja õpetaja. Vend Joonatan Jürgenson on eesti klassikaline pianist.
Manjava skiita

Manjava skiita (ukraina keeles Скит Манявський; ka Хресто-Воздвиженський чоловічий монастир Risti Ülendamise meesklooster) on Ukraina Õigeusu Kiriku klooster, mis asub Ukrainas Ivano-Frankivski oblastis.
Tuletikk

Tuletikk on vahend tule süütamiseks. Tavaline tuletikk on umbes 45 millimeetri pikkune ja paari millimeetri paksune puidust tikk, mille otsas on hõõrdumisel kergestisüttiv, põlev aine. Tavaliselt kasutatakse tikuotsas kaaliumkloraadi, väävli, täiteainete ja sideainete segu. Tikk valmistatakse enamasti haavapuidust, kuid see võidakse teha ka papist. Tikud pakitakse tikutoosi, mille küljel on punast fosforit sisaldav hõõrdepind tiku süütamiseks. Tiku süttimise protsess on keeruline. Tiku otsa hõõrdumisest hõõrdepinna vastu saavad alguse mitmed keemilised reaktsioonid.  
Esimesed (valge) fosforiga tikud võeti kasutusele alles 1830. aastatel. Nende tikkudega tuli olla eriti ettevaatlik, sest need süttisid hõõrdumisel mis tahes pinnaga. Tänapäeva tuletiku leiutas 1844. aastal rootslane Gustaf Erik Pasch, kes asendas varem kasutusel olnud tuleohtliku ja mürgise valge fosfori punase fosforiga ning paigutas selle tikuotsa asemel tikutoosi küljele. Tänu sellele oli tikkude tootmise monopol pikka aega rootslaste käes.
Tänapäeval toodetakse ka väävlivabasid tikke.
Valter Polli

Valter Helmut Polli (28. märts 1912, Päinurme, Koigi vald, Järvamaa - 28. oktoober 2005) oli eesti ajakirjanik.
Ta on lõpetanud Tartu Tehnikagümnaasiumi ja hiljem Tartu Ülikooli majandusteaduskonna. Hiljem töötas Tartus kindlustusseltsi "Oma" peakorteris. Okupatsioonide ajal töötas veel mitmes firmas, kaasa arvatud ajalehes "Postimees" majandusjuhina. 1944. aastal oktoobris läks Saksamaale, kus algul töötas Vestfaalenis mõisavalitsejana.
Sõja lõppedes siirdus edasi Hamburgi, kus elas neli aastat, seal ta tegutses Hamburgi eestlaste esindajana, laagrikomiteede esimehena, kaitses kaasmaalaste huvisid saksa ametiasutustes ja korraldas kultuurilisi ja teisi üritusi.
1950. aastal emigreerus Austraaliasse ja asus esialgu Sydneys elama oma nimekaimu juures, töötas mitmes firmas tööjuhatajana ja omas vahepeal ka kinnisvarade vahendusfirmat. Siis katsetas ta viis aastat piimatalu pidamist Windsoris, ning lõpuks, kuni pensionile minekuni töötas nõuandjana suurfirma "Australasia" peakorteris. Tema eestvõttel asutati New South Wales Eesti Võitlejate Ühing ja oli selle ühingu esimeseks esimeheks. Hiljem tegutses ta pikemat aega revisjonikomisjoni esimehena. Valter Polli võttis osa Sydney väliseestlaste seltskondlikust tegevusest. Ta on olnud ajalehe "Meie Kodu" kaastööline ja andis ka ise oma kutsetöö kõrval välja ajakirja "Olion". On teinud kaastööd ka Austraalia lehtedele ja oli nõuandjaks eestikeelseile raadiosaadetele nii poliitilistes kui majandusküsimustes. Samuti võttis ta osa austraallaste poliitilisest ja seltskondlikust tegevuses, lisaks oli ta kohaliku parempoolsete erakonna abipresident, etniliste gruppide esindaja ning New South Wales’i osariigi nõukogu liige.
Valter Polli maeti Ao kalmistule 17.detsembril 2005.
Hou Yifan

Hou Yifan (hiina keeles  侯逸凡, pinyin'is Hóu Yìfán; sündinud 27. veebruaril 1994 Xinghuas Taizhous) on hiina maletaja, maailmameister (2010–2012, 2013–2015 ja 2016–2017), rahvusvaheline suurmeister (2009).
Ta on kahekordne Hiina naiste malemeister (2007, 2008). Hou sai Hiina naiskonna koosseisus naiste maleolümpiatel ühe kuldmedali (2016), kolm hõbemedalit (2010, 2012, 2014) ja ühe pronksmedali (2006).

Maailmameistrivõistlused

Hou kvalifitseerus 2005. aastal toimunud FIDE tsooniturniiril maailmameistrivõistluste turniirile (2006), kus sai 56. asetuse. Jõudis seal kaheksandikfinaali, 2008. aastal sai MM-i turniiril 3. asetuse ja jõudis finaali, kus kaotas Aleksandra Kostenjukile. 2010. aastal sai MM-i turniiril taas 3. asetuse. Tuli maailmameistriks, võites finaalis Humpy Konerut. 2012. aastal sai MM-il esimese asetuse, kuid kaotas teises ringis Monika Soćkole ja 32 parema hulka ei pääsenud.

Taas maailmameister

2011.–2012. aastatel toimunud FIDE naiste grand prix' sarja võitis Hou Yifan ja sai õiguse tiitlimatšile valitseva maailmameistri Anna Ušeninaga. 2013. aastal Taizhous peetud matši võitis Hou tulemusega 5½:1½ ja sai taas maailmameistriks. Kuid 2015. aastal toimunud MM-i turniirist Hou osa ei võtnud ja jäi tiitlist ilma. 
2013.–2014. aastatel toimunud FIDE naiste grand prix' sarja võitis taas Hou Yifan ja sai õiguse tiitlimatšile valitseva maailmameistri Marija Muzõtšukiga. 2016. aastal Lvivis toimunud matšis võitis Hou Muzõtšukki tulemusega 6:3 ja sai kolmandat korda maailmameistriks. Järgmisel aastal Teheranis toimunud MM-i turniirist ta  osa ei võtnud ja kaotas tiitli.
Ta sai FIDE-lt 2007. aastal naiste suurmeistri ja 2009. aastal rahvusvahelise suurmeistri nimetuse.