Trieste Vaba Territoorium

Teine maailmasõda

Itaalia võitles Teises maailmasõjas teljeriikide poolel. Kui fašistlik režiim 1943. aastal kokku kukkus ja Itaalia kapituleerus, okupeeris territooriumi Wehrmacht, kes rajas sinna Aadria Rannikumaa operatsioonitsooni, mille pealinnaks oli Trieste.
Jugoslaavia 4. armee ja Sloveenia 9. korpus sisenesid Triestesse 1945. aasta 1. mail peale Opicina linnas peetud lahingut. Suurbritannia 8. armee 2. (Uus-Meremaa) divisjon saabus järgmisel päeval ja sundis alistuma 2000 Triestes vastu pidanud Saksa sõjaväelast, kes olid hukkamist kartes keeldunud partisanivägedele kapituleerumast. Liitlasvägede ja piirkonna okupeerinud Jugoslaavia vägede vahel kujunes välja rahutu vaherahu, mis püsis seni kui Briti kindral Sir William Morgan pani ette territooriumi jagamise ja Jugoslaavia vägede väljaviimise liitlasvägede poolt okupeeritud alalt. Jugoslaavia liider Josip Broz Tito nõustus sellega põhimõtteliselt 23. mail kui Briti 13. korpus liikus väljapakutud demarkatsioonijoone suunas. 10. juunil allkirjastati Duinos kokkulepe, millega rajati piiri tähistanud Morgani liin. Jugoslaavia väed tõmbusid tagasi 1945. aasta 12. juunil.

Trieste Vaba Territooriumi lõpp

1954. aasta 5. oktoobril allkirjastasid Ameerika Ühendriikide, Suurbritannia, Itaalia ja Jugoslaavia ministrid Suurbritannia pealinnas Londoni memorandumi. Memorandum andis endise tsooni A koos Triestega Itaaliale kui tavapärase tsiviilhaldusega piirkonna ja tsooni B, millel oli olnud kommunistlik valitsus juba aastast 1947, Jugoslaaviale. Lisaks anti Jugoslaaviale ka mitu Muggia omavalitsuse küla mis olid kuulunud tsooni A: Spodnje Škofije, Jelarji, Hrvatini, Kolomban, Cerej, Premančan ja Barizoni. Memorandumi lisas I määratletud demarkatsioonijoone alusel loovutati Jugoslaaviale ka San Dorligo della Valle omavalitsuses asunud Socerb'i küla ja loss.
1975. aastal allkirjastati Itaalias Osimo linnas kahepoolselt Osimo leping, millega peatasid Itaalia ja Jugoslaavia lõplikult vastastikused nõudmised endise Trieste Vaba Territooriumi aladele (kuna Londoni memorandum jagas territooriumi vaid de facto, mitte aga de jure).

Majandus

Endise Trieste Vaba Territooriumi ala majandus põhineb sadamatel: seal asuvad Trieste vabasadam ja Koperi sadam (Koperi ehk Capodistria linnas). Neist esimene on alates aastast 1719 omanäoline vabakaubanduspiirkond (tänapäeval on sel ka offshore staatus), mida kinnitati ka 1947. aastal Itaaliaga sõlmitud rahulepinguga ning mis võimaldab kaupade transportimist piirkonnas. Seda staatust tunnustab nii rahvusvaheline üldsus kui ka Euroopa Liit.
Fragment Leedu poliitiku Algirdas Šemeta poolt Euroopa Komisjoni nimel 2012. aasta 7. augustil Trieste Vabasadama kohta antud vastusest:
Itaaliaga 1947. aasta 10. veebruaril sõlmitud rahulepingu lisa VIII näeb oma artiklis 1 ette, et Trieste sadam peab olema tollivaba sadam. Lisa VIII artikkel 5(2) näeb ette, et vabasadamasse importimisega, sealt eksportimisega või kaupade läbi sadama transportimisega seoses ei tohi vaba territooriumi ametivõimud maksustada selliseid kaupasid tollimaksude või muude tasudega kui need, mida kogutakse osutatud teenuste eest.
Sadama majandus kannatab kehva raudteeühenduse käes, kuna sealsed tariifid on kõrged ja puudub kaasajastatud infrastruktuur. Kuigi aastal 2010 renoveeriti ja laiendati Trieste sadama uue ja vana osa vahelist Galleria di cintura raudteed, on see tänaseni suuresti kasutuseta.

Demograafia

1940. aastate lõpus ja territooriumi poolitamisele järgnenud aastatel otsustasid kuni 40 000 inimest (peamiselt itaallased) erinevatel põhjustel lahkuda Jugoslaavia B-tsoonist ja asuda elama A-tsooni: neist mõnda ähvardati ja mõned lihtsalt eelistasid mitte elada Jugoslaavias. Kui Jugoslaavias kutsuti sealt lahkunud inimesi itaaliakeelse sõnaga optanti ("valijad"), siis lahkujad ise kasutasid enda kohta terminiti esuli ("pagulased"). Umbes 14 000 itaallast otsustas jääda Jugoslaavia tsooni, mis tänapäeval on jaotatud Sloveenia ja Horvaatia vahel.
Kui mõnedel andmetel ulatus Trieste Vaba Territooriumi elanike arv 1949. aastal 370 000 elanikuni, jääb see tänapäeval 330 000 elaniku kanti (olles umbes 10,8% võrra vähenenud). Väheneva rahvastikuga alal paistab eriti silma elanike arvu kahanemine Trieste piirkonnas.