google/wiki40b huggingface dataset:
Arani kampsun

Arani kampsun ehk arankampsun on Arani saartelt Iirimaa läänerannikult pärit kudum.
Klassikaline arankampsun on paks üle pea selga tõmmatav džemper, mida katavad mitmesugustest palmikutest ja teistest reljeefsetest koemustritest moodustatud vertikaalsed mustripaneelid. Arankampsuni tüüpiliseks värvuseks on kreemikas naturaalvalge. Traditsioonilisel arankampsunil on 4–6 ülalt alla ulatuvat mustripaneeli laiusega 5–10 cm. Mustripaneelid on nii esi- kui seljaosal kesktelje suhtes sümmeetriliselt paigutatud. Ka varrukad on enamasti kaetud ülalt alla kulgevate mustriribadega.
Kampsunite kudumiseks olevat algselt kasutatud pesemata ja värvimata naturaalvalget või tumedat lambavillast lõnga. Lõng kedrati kuni 1970. aastateni vokiga. Tänu villarasvadele oli sellisest lõngast kootud riideese osaliselt vetthülgav, mis tähendas, et seda sai kanda ka siis, kui kampsun märjaks sai.

Ajalugu

Pole selge, millal selliseid kampsuneid Arani saartel kuduma hakati. Saare elanikud on ilmselt sajandeid kandnud mõnd kootud kampsuni kohalikku varianti nagu Briti saarte teisteski piirkondades. Tõenäoliselt sarnanes see Guernsey kampsuniga. Arani saarte naaberregioonides Iirimaal kasutati üsna sarnaseid mustreid, kuid sealsed kampsunid erinevad arankampsunitest nii lõike poolest kui ka selle poolest, et need kooti peenemast lõngast.
Ajaloolased on seisukohal , et tegelikult leiutati arankampsun oma praegu tuntud kujul 20. sajandi alguses ettevõtlike naiste poolt eelkõige müügi eesmärgil. Jämedam lõng ning lihtsam konstruktsioon võeti kasutusele töömahu vähendamiseks ja tootluse suurendamiseks.

Legendid

Tuntuim arankampsunitega seotud legend räägib, et igal perel olid välja kujunenud oma mustrikombinatsioonid ja nende paigutus kampsunil, nii et uppunud meremeest sai tema kampsuni abil identifitseerida. Selle legendi aluseks arvatakse olevat J. M. Synge'i 1904. aastal kirjutatud näidend Riders to the Sea ("Ratsanikud merre"), milles uppunu isik tehakse kindlaks käsitsi kootud riideesemete järgi. Tegelikult on näidendis mainitud ja identifitseerimiseks kasutatav ese lihtne sokk, mille kuduja ära tunneb silmade arvu ja kudumisel tehtud vea tõttu.
Tõendid perekondlike mustrite süsteemse kasutamise kohta puuduvad. Mõned vanad kudujad kinnitavad perekondlike mustrikombinatsioonide kasutamist, teised eitavad seda. Küll aga on allikaid, mis kinnitavad, et kaluri kodukoha võis tema kampsuni järgi kindlaks teha. Samuti kooti kandja nimetähed kampsuni alumisse serva.
Tõendid puuduvad ka ajalooliste Iiri klannimustrite olemasolu kohta.
Äksi Andrease kogudus

EELK Äksi Andrease kogudus on luterlik kogudus, mis kasutab Äksi kirikut.
Kogudus kuulub Tartu praostkonda.
2010. aasta seisuga on koguduse õpetaja Esa Luukkala, organist Tambet Anja, juhatuse esimees Koit Lang ning jumalateenistus toimub igal pühapäeval algusega kell 11.00 Äksi kirikus.
Enn Veerte

Enn Veerte on eesti alpinist.
Ta on esimene eestlane, kes tõusis üle 7000 m kõrguse mäe tippu.
   
Ta võttis osa 1964. aastal Kesk-Aasia sõjaväeringkonna ekspeditsioonist Pamiiris ja tõusis selle käigus Nõukogude Liidu kõrguselt kolmanda mäe Lenini mäe tippu (7134 m).
Claes Åkesson Tott

Perekond

Tott abiellus 1558 Ingeborg Clasdotter Gyllenstiernaga ja 1570 Kerstin Henriksdotter Horniga, kes oli Henrik Klasson Horni tütar.
Tema poeg teisest abielust Henrik Klasson Tott (surnud 1603), abiellus Erik XIV vallastütre Sigridiga (1566–1633).
Poppo von Osterna

Poppo von Osterna (umbes 1200 – 9. juuni 1267) oli Saksa ordu tegelane.
1244-1246 oli ta Preisi ordu maameister. 1252-1256 oli ta Saksa ordu kõrgmeister.
Fróði Benjaminsen

Fróði Benjaminsen (sündinud 14. detsembril 1977) on Fääri saarte jalgpallur, Fääri saarte jalgpallikoondise kapten. Ta on kaitsemängija.
Ta mängib alates 2008. aastast klubis HB Tórshavn.

Koondisekarjäär

Benjaminsen hakkas Fääri saarte koondises mängima 1999. Esimese värava koondises lõi ta 21. augustil 2002 sõprusmängus Liechtensteini jalgpallikoondise vastu. 2012. aasta seisuga on ta löönud koondises 5 väravat, kõik eri meeskondadele.
9. septembri 2011 seisuga on Benjaminsen Fääri saarte koondises pidanud 69 kohtumist ja on Fääri saarte rekordinternatsionaalide arvestuses teisel kohal. Esikohal on Óli Johannesen 83 kohtumisega. Koondise resultatiivseimate mängijate arvestuses on Benjaminsen 5. kohal, liider on Rógvi Jacobsen 10 väravaga.
2000. aasta EM-valikturniiril kogusid Fääri saared 3 viiki ja jäid viimaseks.
2002. aasta MM-valikturniiril kogusid Fääri saared 2 võitu ja 1 viigi ning edestasid kõik mängud kaotanud Luksemburgi jalgpallikoondist. Kodus viigistati ka Sloveenia jalgpallikoondisega.
2004. aasta EM-valikturniiril piirdusid Fääri saared üheainsa viigiga, mis saadi naaberriigi Šotimaa jalgpallikoondise vastu kodus, ja jäid viimaseks.
2006. aasta MM-valikturniiril said Fääri saared samuti ühe viigi, võõrsil Küprose jalgpallikoondise vastu, ja jäid alagrupis viimaseks.
2008. aasta EM-valikturniiril kaotasid Fääri saared kõik mängud.
2010. aasta MM-valikturniiril saavutasid Fääri saared ühe võidu Leedu jalgpallikoondise üle ja ühe viigi Austria jalgpallikoondise vastu, mõlemad kodus. Alagrupis jäädi endiselt viimasteks.
7. juunil 2011 lõi Benjaminsen 2012. aasta EM-valikmängul Eesti jalgpallikoondisega penaltist 1:0. Ta lõi ka teise penalti, mille Sergei Pareiko küll tõrjus, kuid Arnbjørn Hansen lõi palli väravasse. Kohtumine lõppes Fääri saarte 2:0 võiduga. Fääri saared saavutasid koduviigi ka Põhja-Iirimaa jalgpallikoondisega, teised mängud nad kaotasid ja jäid alagrupis viimaseks. 6. septembril 2011 lõi Benjaminsen värava ka Serbia jalgpallikoondise vastu, aga see kohtumine lõppes Serbia 3:1 võiduga.
Georg Günther Tunzelmann

Georg Günther Tunzelmann (19. märts 1692 Tallinn – 4. november/15. november 1741 Tallinn) oli Eesti vaimulik.
Ta õppis aastal 1709 Tallinna gümnaasiumis. Seejärel õppis ta (immatrikuleeriti 12. mail 1712) Halle ülikoolis. Ordineeriti 15. detsembril 1714 õpetajaks.
Ta oli aastatel 1714–1715 Tallinna Oleviste koguduse abiõpetaja. Aastatel 1715–1720 oli ta (sai abiõpetajaks 16. mail 1715) Tallinna Niguliste koguduse abiõpetaja, aastatel 1720–1734 oli ta (sai õpetajaks 7. veebruaril 1721) sama koguduse õpetaja. Lisaks oli ta Tallinna koolide inspektor. Aastatel 1734–1741 oli ta (sai ametisse 28. juunil 1734) Tallinna Oleviste koguduse õpetaja ja Tallinna superintendent.
Ta koostas matusetrükise superintendent Johannes Andreas Helwigile (1668–1719) ja Tallinna bürgermeistrile Christian Buchaule (1652–1721). Aastal 1725 ilmus Tallinnas Die christliche Uebergebung in Gottes Rathund Willen. Oma märkimisväärselt suure raamatukogu pärandas ta Tallinna toomkoolile.

Isiklikku

Georg Günther Tunzelmann abiellus Tallinnas 4/15. novembril 1714 bürgermeister Thomas zur Mühleni tütre Mariaga.
Tema väimees (tütre Christiana Maria abikaasa) Gustav Heinrich Kellner oli Tallinna Oleviste koguduse õpetaja.
Issaquena maakond

Ajalugu

Maakond moodustati 1844. aastal.
Kurna vald

Kurna vald (Gemeinde Cournal) oli vald Jüri kihelkonnas Harjumaal.
1929. aastal otsustas vallavolikogu alates 1909. aastast ametis olnud endise vallavanema Mart Rosenfeldi elusuuruses näopildi valla kantseleisse üles panna.
Alates 1939. aastast arvati vald uue Tõdva valla koosseisu.
Raymond Hallik

Raymond Hallik (18. detsember 1928 – 29. september 2008) oli Eesti sporditegelane.
Thomas Gainsborough

Thomas Gainsborough (ristitud 14. mai 1727 – 2. august 1788) oli inglise maalikunstnik.

Noorus

Thomas Gainsborough sündis Sudburys Suffolkis. Tema isa oli kangur. 13-aastaselt suundus Thomas Londonisse kunsti õppima, algul graafiku Hubert Gravelot' juurde, hiljem aga tuntud maalikunstniku ja illustraatori William Hogarthi käe alla.

Ipswichi periood

1740. aastatel Gainsborough abiellus. Tal ei õnnestunud oma maastikumaale müüa ning ta otsustas portreedele spetsialiseeruda. 1752. aastal kolis ta koos naise ja kahe tütrega Ipswichi. Tema peamisteks klientideks said kohalikud kaupmehed ja maamõisnikud. Tal ei länud hästi ning ta oli sunnitud oma naise kaasavara tagatisel laenu võtma.

Bathi periood

1759. aastal kolis perekond Bathi. Seal õnnestus Gainsborough'l lõpuks leida jõukamaid kliente. Alates 1761. aastast hakkas ta oma töid Londonisse näitustele saatma ning 1769. aastast osales iga-aastastel Kuningliku Akadeemia näitustel, kus püüdis tähelepanu võita tuntud isikute portreedega. Samal aastal langes talle au kuuluda akadeemia asutajate hulka. Hiljem tema suhted akadeemiaga aga halvenesid ning alates 1773. aastast keeldus ta sealsetel näitustel osalemast.
Islandi Ülikool

Islandi Ülikool (islandi keeles Háskóli Íslands) on Islandi riiklik ülikool, mis asutati 17. juunil 1911.
Esimese aasta jooksul astus ülikooli 45 tudengit. Tänapäeval õpib Islandi ülikooli 25 teaduskonnas kokku umbes 16 000 üliõpilast.
Ülikoolilinnak asub Reykjavíki kesklinnas (Tjörninist edelas) ning selle suurus on ligikaudu 10 hektarit.
2005. aastast on ülikooli rektor Kristín Ingólfsdóttir, kes on ka esimene naisrektor. Enne teda oli rektoriametis Páll Skúlason.
Teaduslugu ja nüüdisaeg

Teaduslugu ja nüüdisaeg on alates 1979. aastast Eestis ilmuv raamatusari. 
Seda andis välja alul Teaduste Akadeemia Kirjastus, hiljem Tartu Ülikooli Kirjastus.
Dago

Dago oli aurik ja miinitraaler.

Ajalugu

Laev ehitati 1912 Inglismaal. I maailmasõja ajal kuulus laev Venemaa mereväele ja see kohandati ümber relvastatud miinitraaleriks (nr 4); oli Balti laevastiku koosseisus. 
23. oktoobril 1915 oli laev Osmussaare juures ankrus, kui teda ründas Saksamaa allveelaev U-9. Torpeedo tabas Dagot otse kesklaeva ja Dago uppus kohe.  
Laevavrakk leiti 1998 ja see asub Osmussaare lähedal 34 m sügavusel. Vrakk on arvele võetud Eesti kultuurimälestisena.
Kabala vald

Ajalugu

Kabala valla omavalitsuslik staatus kinnitati aastal 1991.
Vääriskala

Vääriskala on eriti maitsev ja hinnaline kala.
Tuntud vääriskalad on lõhe, forell, angerjas jpt.
Vääriskaladele vastandatakse soomkala.
Kalju Tammaru

Kalju Tammaru (sündinud 21. detsembril 1956 Harku külanõukogus) on eesti raamatukogundustegelane. Aastast 1996 on ta Eesti Hoiuraamatukogu peavarahoidja ja aastast 2003 ühtlasi Eesti Raamatukoguhoidjate Ühingu terminoloogiatoimkonna esimees.

Haridus

Kooliteed alustas Kalju Tammaru 1964. aastal Ranna Algkoolis. 1968–1975 õppis Tallinna 2. Keskkoolis. Lõpetas Eduard Vilde nimelises Tallinna Pedagoogilises Instituudis 1979. aastal raamatukogunduse ja bibliograafia eriala cum laude. Hiljem on Tammaru end täiendanud raamatukogunduse valdkonnas Ameerika Ühendriikides ja Rootsis (1994).

Ametialane tegevus

1979. aastal asus Kalju Tammaru tööle Fr. R. Kreutzwaldi nimelisse Eesti NSV Riiklikku Raamatukokku vanemraamatukoguhoidjana. Tema põhitegevuseks kujunes Eesti raamatukogude ajaloo uurimine. Läbinud 1979–1981 teenistuse Nõukogude Liidu armees, töötas nimetatud raamatukogus aastani 1984 vanemraamatukoguhoidja ja osakonnajuhataja asetäitjana.
1984–1989 oli Kalju Tammaru Eesti NSV Raamatupalati viimane ja noorim direktor. Ametikohast tulenevalt kuulus ta 1986–1990 NSV Liidu raamatupalatite direktorite nõukogusse. 
Kui Raamatupalat 1989. aastal likvideeriti, sai Tammarust Eesti Rahvusraamatukogu teenindusdirektor. Tema juhtimisel valmistati lugejate teenindamiseks ette 1993. aastal avatud uus Rahvusraamatukogu hoone Tallinnas aadressil Tõnismägi 2.
Aastal 1996 sai temast aasta varem Rahvusraamatukogust eraldunud Eesti Hoiuraamatukogu peavarahoidja, kellena töötab tänaseni. Hoiuraamatukogu tegeleb harva kasutatavate teavikute säilitamise ja vahendamisega.
Ühtlasi on Kalju Tammaru haridus- ja teadusministeeriumi teadusraamatukogude direktorite nõukogu liige ja kuulub kultuuriministeeriumi kultuuriväärtuste töögruppi.

Organisatsiooniline tegevus

Kalju Tammaru on osalenud aktiivselt raamatukogunduslike organisatsioonide töös. Alates Eesti Raamatukoguhoidjate Ühingu taasloomisest 9. juunil 1988 on ta olnud sellega seotud 1988–1989 juhatuse liikmena ning 1990–1991 ja 1996–1998 juhatuse aseesimehena. Alates 2003. aastast on Kalju Tammaru Eesti Raamatukoguhoidjate Ühingu terminoloogiatoimkonna esimees.
Rahvusvahelistest organisatsioonidest on ta osalenud EBLIDA ja IFLA projektides ning komiteedes: 1998–1999 oli ta Kesk- ja Ida-Euroopa riikides autoriõiguse rakendamist edendanud projekti CECUP juhtkomitee liige ning 2000–2001 elektrooniliste ajakirjade ja andmebaaside litsentseerimispoliitika aluseid tutvustava projekti CELIP juhtkomitee liige. Ühtlasi on Tammaru IFLA juures tegutseva autoriõiguse ja muude juriidiliste küsimuste komitee liige.

Isiklikku

Kalju Tammaru on tegelenud aastaid kodu-uurimisega, juhendanud selles valdkonnas ka õpilasi ja osalenud vabariiklike kodu-uurimise konkursside žüriides.
Tema isiklikus kalendrikogus on umbes 15 000 kalendrit, selle baasil on korraldatud näitusi Eesti Rahvusraamatukogus, Tallinna Linnamuuseumis ja Harjumaa Muuseumis.
Voldemar Vaho

Voldemar Vaho (ka Vahho; 28. juuli 1909 Rannu vald, Tartumaa – 1. detsember 1984 Tallinn) oli Eesti korvpallikohtunik ja sporditegelane, Ernst Vaho vend.
Aastal 1929 lõpetas ta Riigi Tehnikagümnaasiumi, hiljem sõjakooli.
Aastani 1941 oli ta korv- ja võrkpallikohtunik.
Enne II maailmasõda oli ta Pärnu metsamajandis ametnik, hiljem töötas Harju KEK-is.
Underi ja Tuglase Kirjanduskeskus

Underi ja Tuglase Kirjanduskeskus on Eesti Teaduste Akadeemia teadus- ja arendusasutus, mis asub Tallinnas Roosikrantsi tänav 6.
Kirjanduskeskuse muuseumiosakond asub Nõmmel Väikese Illimari tänav 12. Majas elasid aastail 1933–1944 Marie Under ja Artur Adson ning aastatel 1944–1971 oli siin Elo ja Friedebert Tuglase kodu.
Alates 1971. aastast antakse iga aasta 2. märtsil, kirjaniku sünniaastapäeval, mõnele eesti kirjanikule Friedebert Tuglase novelliauhind.
Underi ja Tuglase Kirjanduskeskus annab välja uurimuste sarju "Collegium litterarum", "oxymora", "Underi ja Tuglase Kirjanduskeskuse kultuuriloolised kogud", "Moodsa eesti kirjanduse seminar" ja Friedebert Tuglase "Kogutud teosed".
Kirjanduskeskuse direktor on akadeemik Jaan Undusk.

Ajalugu

1970. aastal pärandas Friedebert Tuglas oma vara Teaduste Akadeemiale sooviga asutada tema elukohas uurimiskeskus-muuseum. 1971. aastal asutatud Friedebert Tuglase Majamuuseum avati külastajaile 2. märtsil 1976. 
1993. aastal nimetati majamuuseum ümber Underi ja Tuglase Kirjanduskeskuseks. Sama aasta oktoobris ühinesid Keele ja Kirjanduse Instituudi kirjandusosakond ja Kirjanduskeskus uueks teadusasutuseks Eesti Teaduste Akadeemia Underi ja Tuglase Kirjanduskeskuseks.

Kirjanduskeskuse tegevussuunad

Underi ja Tuglase Kirjanduskeskuse tegevuseks on eesti kirjakultuuri tekstide uurimine nii ajaloolises kui ka teoreetilises perspektiivis, eesti kirjasõna analüüs ajaloolise Balti kirjaruumi ja maailmakirjanduse kontekstis, kirjandus- ja kultuuriteoreetilise mõtte arendamine. Tähtis on veel eesti rahvuskirjanduse ja humanitaarse kirjasõna allikapublikatsioonide kirjastamine.

Fondid

Kirjanduskeskuses on üle 41 000 säiliku Tuglase pärandvara – raamatukogu, kunstiteoste, fotode ja ajalehelõigendite kogud, memoriaalesemed. 1993. aastast alates asub siin ka Underi ja Adsoni raamatukogu. 2011. aastal kinkis Bostonis elav kunsti- ja kirjanduskriitik Paul Reets (s 1924) Kirjanduskeskusele oma kultuuriloolise kogu.

Väljaanded

Kirjanduskeskusel on neli väljaannete sarja : "Collegium litterarum" (kirjandusloolised uurimused), "oxymora" (teoreetilised uurimused), "Moodsa eesti kirjanduse seminar" (eesti kirjanduse võtmetekstide kommenteeritud kogu) ja muuseumi väljaanne "Underi ja Tuglase Kirjanduskeskuse kultuuriloolised kogud". Lisaks avaldatakse Kirjanduskeskuses ka Friedebert Tuglase "Kogutud teoste" sarja.
Keiu Kriit

Keiu Kriit on Eesti lavakoomik, kes esineb Comedy Estonia korraldatud stand-up comedy üritustel.
Kriit on esimene naine Eesti stand-up-komöödias, ta alustas esinemist inglise keeles. Temast kirjutati 2011. aasta oktoobris ajakirjas Anne ja Stiil.
Mänksikeelne Vikipeedia

Mänksikeelne Vikipeedia (mänksi keeles Wikipedia) on Vikipeedia mänksikeelne versioon.
Mänksikeelsele Vikipeediale pandi alus 2003. aasta septembris.
Seal on 4984 artiklit, millega see on artiklite arvult 181. keeleversioon.
Nomogenees

Nomogenees on reeglipäraselt toimuv evolutsioon.
Mõiste võttis kasutusele Lev Berg, kes avaldas 1922. aastal monograafia "Nomogenees". Tema käsitlus nomogeneesist ehk evolutsioonist kui reeglipäradega protsessist on mittedarwinlikest evolutsiooniõpetustest üks tuntumaid.
Rudolf Bultmann

Rudolf Bultmann (20. august 1884 Wiefelstede – 30. juuli 1976 Marburg) oli saksa teoloog ja Uue Testamendi professor, kes tõlgendas kristliku usundit eksistentsialistlikku filosoofiaga. Ta sai tuntuks Uue Testamendi demütologiseerimise programmi kasutusele võtmisega. Tema vaated võeti kasutusele süstemaatilises usuteaduses ja filosoofias.
Demütologiseerimise mõiste tähendab kristluse vabastamist üleloomulikest "müütidest". Alates 1940. aastast keskendusid Bultmanni teoloogilised tööd oma Piibli eksistentsiaalse tõlgenduse arusaadavaks muutmisele laiale lugejaskonnale. Selle eesmärgi täitmiseks sõnastas ta kirjas Neues Testament und Mythologie (1941) Uue Testamendi sõnumi demütologiseerimise vajaduse. Ta väidab, et Uues Testamendis on mütoloogiline maailmapilt, mis vajaks asendamist teadusliku maailmavaatega:
 
„Meil pole võimalik kasutada elektrivalgust ja raadiot, kasutada moodsa meditsiini vahendeid ja täita ravinõudeid, kui me samal ajal usume Uue Testamendi vaimude ja imede maailma. Kui keegi arvab seda oma isikus teha suutvat, siis võtku teatavaks, et sellega ta teeb ristiusu hoiaku kuulutamise tänapäeval arusaamatuks ja võimatuks.“
 – Rudolf Bultmann: Neues Testament und Mythologie. 1941, 18.
Marburgis teoloogiat õppides olid R. Bultmanni õpetajad Wilhelm Herrmann, Johannes Wess ja Wilhelm Heitmüller religiooniloolisest koolkonnast. Alates aastast 1922 kuulus ta "dialektiliste" teoloogide ringi, kes pärinesid alates 1918. aastast liberaalteoloogide hulgast. Marburgis kohtus ta ka eksistentsiaalfilosoof Martin Heideggeriga. Ta oli professor Breslau (1916–1920), Gießeni (1920–1921) ja Marburgi (1921–1951) ülikoolides.
Kristie Miller

Kristie L. Miller on Austraalia filosoof, kes tegeleb metafüüsikaga.
Ta on Sydney ülikooli kaasprofessor.
Kazimierz Truchanowski

Kazimierz Truchanowski (9. oktoober 1904 Romaniv (tänapäeval Ukraina) – 18. august 1994 Varssavi) oli poola kirjanik ja tõlkija.
Kazimierz Truchanowski sündis Romanivis Volõõnias (praeguse haldusjaotuse järgi Romanivi rajoonis Žõtomõri oblastis Ukrainas). 1922. aastal lõpetas ta Žitomiris gümnaasiumi ja asus Kiievi Ülikoolis õppima meditsiini, kuid oli sunnitud õpingud katkestama. 1925. aastal siirdus Truchanowski Poolasse. Ta töötas riiklikus metsamajandis ja õppis metsandust. Saksa okupatsiooni ajal võttis ta Armija Krajowa koosseisus osa vastupanuvõitlusest.
Alates 1945. aastast oli Kazimierz Truchanowski kutseline kirjanik. Pärast sõda elas ta Łódźis, 1947. aastast Varssavis ja oli ajakirja Nowiny Literackie (Kirjandusuudised) toimetaja.
Kazimierz Truchanowski kirjanduslik looming oli mõjutatud Franz Kafka teostest ja sisaldas ulmekirjanduse elemente.
Eesti keeles on 1986. aastal ilmunud romaan "Ja väravad prantsatasid kinni" (poola keeles "Zatrzasniecie bram", 1973).
Vanaküla (Gambyn)

Loodus

Küla lõunapiiril voolab Riguldi jõgi, küla idapoolne osa aga asub Leidissoo looduskaitsealal. Samasse kanti jäävad ka looduskaitsealused rändrahnud – Ramsikivi, Klaanemaa Laanekivi, Klaanemaa nõmme rändrahn, Metsküla idapoolne Suurkivi ja Metsküla läänepoolne Suurkivi.
Kristjan Pütsep

Kristjan Pütsep (sündinud 11. veebruaril 1987 Tartus) on eesti filmiprodutsent ja muusik ansamblis Ilge Vateva.

Biograafia

Õpib 2008 Balti Filmi- ja Meediakooli filmimajanduse ja tootmise alal.
Fobofoobia

Allikad

Kasutatud on ingliskeelse Wikipedia artiklit "Phobophobia".
Jäätmete kogumine

Jäätmete kogumine (inglise waste collection) on jäätmete kokkukorjamine, sorteerimine ja segukoostamine nende edasises veo- või tekkekohas taaskasutamise või kõrvaldamise eesmärgil.
Pildisensor

Pildisensor ehk pildiandur on optoelektrooniline seadis, mis muundab kahemõõtmelise optilise kujutise analoogsignaaliks. Pildisensori peamine kasutusvaldkond on digitaalne pilditehnika.

Värvikujutise signaali saamine

Pildisensori elemendid reageerivad üksnes kujutise heledusele. Värvilise kujutise saamine põhineb RGB-värvimudelil: kolme värvusega – punane (R red), roheline (G green), sinine (B blue) – kiirguste eri annustes liitmisel on võimalik saada kõik värvused ja ka hallvärvuste skaala valgest mustani. Seega peavad sensori väljundisse jõudma nende kolme põhivärvuse infot esitavad signaalid.
Objektiivist saabuvast valgusest põhivärvuste eraldamiseks on peamiselt kasutusel värvifilter, harvemini optiline prisma.

Värvifiltriga süsteem

Sensori elementide ees asetseb niisuguseid värvusi neelavate elementidega värvifilter, et moodustuvad kolmele värvusele reageerivad sensorielementide rühmad. Inimsilma värvitaju iseärasustest tingituna määrab lahutusvõimet kõige enam roheline värvus, seepärast on pooltel elementidel rohelised filtrid ning ülejäänutel vaheldumisi punased ja sinised. Niisuguse filtriga sensorit nimetatakse Bayeri sensoriks. 
Iga pildielemendi kohta registreerib pildiprotsessor üheaegselt kolme põhivärvuse väärtused: üheks värvuseks on piksli enda värvus (täpsemalt elemendi ees oleva filtrielemendiga määratud värvus), kahe ülejäänud värvuse väärtused arvutab protsessor interpoleerimise teel, hinnates infot naaberpikslite rühma kohta. Interpoleerimise täpsus mõjutab oluliselt pildikvaliteeti, nii et ühesuguse pikslite arvuga kaamerate pildid võivad detailide esitustäpsuselt ja värvipuhtuselt üksteisest tunduval määral erineda.

Optilise prismaga süsteem

Objektiivist saabuv valgusvihk lahutatakse kolmeks põhivärvustega osapildiks ja suunatakse need igaüks eraldi sensorikiibile (nt süsteem 3CCD). Kasutatakse dikroilist prismat, mille pinnad peegeldavad interferentsinähtust kasutades üksnes teatud kindla lainepikkusega valgust, vaadeldaval juhul punast, rohelist või sinist.
Blome mõis (Liepupe kihelkond)

Ajalugu

Mõisa varasem ajalugu on seotud Rozbeķi vasallilinnusega, kuuludes Üxküllidele.  1437 müüsid 3 venda Kudezelli linnuse Roloff Persevalile ja tema pojale Jürgenile. 1477 müüs Persevali lesk Katarina linnuse ja selle juurde kuuluva Blome mõisa Wolmar Ixkullile.  Ürikus on mainitud Sulāni (Sulen), Uzkalni (Uszkalnen) ja Baišāni (Beysen) külasid, mis kuulusid Blome mõisa alla. Persevali kasupoeg  Claus Salze sai aga peapiiskop Michaelilt aastal 1495 eelpoolmainitud külade kõrval asuva Lembskülli küla omale lääniks ja ostis siis ka suure osa Blome mõisa, sealhulgas varem mainitud külad alad endale.
Heinrich Salze müüs Blome mõisa 7150 Riia marga eest aastal 1530 Johann Blankenfeldi vennale Franz Blankenfeldile, aastal 1537 ostis selle aga Andreas Koskull. aastal 1680 ostis mõisa Warner Witte, kes selle aastal 1698 Carl Bluhmile edasi müüs. Tema poeg Gerhard von Bluhmen müüs selle aastal 174 George Gustav von Duntenile müüs. Aastal 1761 müüsid Dunted mõisa Godofreus von Lindele. See omakorda andis mõisa aastal 1772 Limbaži kodanikule  Johann Ernst Sprottele 13850 taalri eest kasutamiseks. Hiljem sai mõisa omanikuks Christina von Wessel. See pantis mõisa aastal 1769 Johann Eberhard Timmile. Aastal 1820 ostis mõisa 26 561 rubla eest lesestunud titulaarnõunik Wilhelmine von Holst (sündinud Timm). Hiljem pärisid mõisa tema lapsed.

Mõisa suurus

Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal neli adramaad, sellele allus 106 mees- ja 132 naishinge, kellest osa kuulus Lemsalu kihelkonna hingekirja. Aastal 1757 oli adramaid neli, aastal 1734 aga 2 ja 1/4. Aastal 1688 oli mõisa suurus viis adramaad, aastal 1641 aga 2 ja 1/2 adramaad. Aastal 1832 oli mõisal adramaid 4 ja 9/10, aastal 1881 aga 6 ja 5/80, lisaks 5 ja 38/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses.
Karl Särgava

Isiklikku

Ta oli kirjanik Ernst Petersoni poeg.