google/wiki40b huggingface dataset:
Lainetakistus

Lainetakistus ehk tunnustakistus (inglise keeles characteristic impedance) on kõrgsageduslikku elektrisignaali edasikandva liini (lainejuhtme) tunnussuurus ja võrdub peegeldusteta liinis kulgeva elektromagnetlaine pinge ja voolu suhtega laine levitee mingis punktis. Lainetakistuse väärtus oleneb liini tüübist, materjalist ja mõõtmetest, ent mitte liini pikkusest.
Lainetakistus on oluline parameeter energia ja samuti signaali edasikandmisel. Energiaülekanne on maksimaalne, kui liini lainetakistus on võrdne generaatori sisetakistusega ja koormustakistusega, s.t kui liin on generaatori ja koormusega sobitatud. Samuti toimub signaali ülekanne allika ja vastuvõtjaga sobitatud liinis moonutusteta ja vähima kaoga.
Paul Liitoja

Paul Liitoja (1. oktoober 1917 Paide vald, Järvamaa – 18. oktoober 2004) oli Eesti sõjaväelane (nooremleitnant).
Raimondo Laikre

Raimondo Laikre (sündinud 4. märtsil 1983) on Eesti laulja. 
Ta oli 2007. aastal telesaate "Eesti otsib superstaari" esimese hooaja üks finaliste. 
2007. aasta suvel tegid Raimondo ja Anna-Liisa Supp kontserditurnee "10 kontserti Eestimaa kirikutes". 
2007. aastal oli Raimondo üks soliste "Valge gospli" kontsertidel. 
Tema ja Marvi Vallaste esitatud laul "Tallinn" (autor Piret Laikre) võitis 2009. aastal loomingukonkursi "Tallinna laul".
Raimondo on üles astunud ka "Eestimaa uhkuse" galal. 
Raimondo Laikre on usklik. Usulistest tõekspidamistest lähtudes esines ta 2014. aasta 5. oktoobril SA Perekonna ja Traditsiooni Kaitseks korraldatud üritusel "Meeleavaldus perekonna ja demokraatia kaitseks", et protesteerida kooseluseaduse vastu.

Singlid

2008. aasta suvel ilmus tema esimene singel "Suveaeg".
2012. aasta detsembris andis välja jõuluteemalise singli "Jõuluaeg on see". 
2013. aasta novembris ilmus singel "Ma teen kõik".

Isiklikku

2007. aasta novembris sündis Raimondo Laikre ja ta elukaaslase Monika poeg Ramón.
Kõrgkeel

Kõrgkeeleks nimetatakse arvutiteaduses programmeerimiskeelt, mis konkreetse arvuti ülesehitusest ja operatsioonisüsteemist ei sõltu. Erinevalt madalkeeltest võib kõrgkeeltes esineda tavakeele elemente ning neid võib olla tunduvalt kergem kasutada. Kõrgkeeled võivad automatiseerida või isegi täielikult varjata olulisi arvutisüsteemide alasid (näiteks mäluhaldust), tehes programmi arendamise protsessi arusaadavamaks ja lihtsamaks. Abstraktsioonitaseme suurus näitab, kui kõrgetasemeline vaadeldav programmeerimiskeel on.
Esimene arvutite jaoks välja töötatud kõrgkeel oli Konrad Zuse loodud Plankalkül. Kuigi Plankalkül ei leidnud tema ajal rakendust, mõjutas see Heinz Rutishauseri keelt Superplan (ja mõnel määral ka Algolit). Esimene tõeliselt levinud kõrgkeel oli Fortran. 1958. ja 1960. aastatel Euroopa ja Ameerika arvutiteadlaste määratletud keel Algol võttis esimesena kasutusele rekursiooni ja plokkstruktuurid ning oli esimene keel, mis tegi selget vahet väärtustel, nimeparameetritel ja nendele vastaval semantikal. Samuti võttis Algol kasutusele while-do-tsüklid ja if-then-else-konstruktsiooni. Umbes samal ajal võttis COBOL kasutusele kirjed ja Lisp hakkas esimese programmeerimiskeelena kasutama lambda-arvutust.

Iseärasused

"Kõrgkeel" viitab masinkeelest kõrgemale abstraktsioonitasemele. Registrite, mäluaadresside ja pinudega tegelemise asemel käsitlevad kõrgkeeled muutujaid, objekte, massiive, keerukaid aritmeetilisi või kahendmuutujatega avaldisi, alamprogramme ja funktsioone, silmuseid, harusid, lukke ja muid abstraktseid infotehnoloogia mõisteid, keskendudes programmi optimaalse tõhususe asemel kasutatavusele. Erinevalt madalatasemelistest assemblerkeeltest ei oma kõrgkeeled palju elemente, mis oleksid otse masina operatsioonikoodidesse tõlgitav. Võib esineda ka muid omadusi, nagu sõnede käsitlemise rutiine, objektorienteeritud keelte funktsioone ja failide sisendeid ja väljundeid.

Suhteline tähendus

Mõned tänapäeval kasutatavad kõrgkeeled on Python, Visual Basic, Delphi, Perl, PHP, ECMAScript, Ruby, Ada, Algol, BASIC, COBOL, C, C++, Fortran, Lisp, Pascal, Prolog ja paljud teised.
Terminid "kõrgkeel" ja "madalkeel" on olemuselt suhtelised. Mõne aastakümne eest peeti C programmeerimiskeelt ja muid sarnaseid keeli kõrgetasemelisteks ning assemblerkeelt madalkeeleks. Tänapäeval võivad paljud programmeerijad viidata C-keelele kui madalkeelele, kuna sellel puudub käitusajateek ning see toetab põhimõtteliselt ainult skalaaroperatsioone ja mälu otseaadresse. Seega seguneb see kergesti assemblerkeelega ja masina tasemel protsessorite ja mikrokontrolleritega.
Assemblerkeelt ennast võib pidada masinkoodi kõrgema taseme esindajaks, sest see võib pooldada lisaks konstantidele ka (piiratud) avaldisi, muutujaid, protseduure ja andmestruktuure. Masinkood on omakorda oma olemuselt veidi kõrgemal tasemel kui mikrokood või paljudes protsessorites sisemiselt kasutatavad mikrotehted.

Kõrgkeele arhitektuur

Alternatiivselt on arvutil võimalik kõrgkeelt otseselt rakendada. Arvutiarhitektuuri, mis on välja töötatud konkreetse kõrgkeele jaoks, kutsutakse kõrgkeele arhitektuuriks.
Paul Lauterbur

Paul Christian Lauterbur (6. mai 1929 Sidney, Ohio osariik – 27. märts 2007) oli USA keemik, kes koos Peter Mansfieldiga sai 2003. aasta Nobeli meditsiiniauhinna.
Paul C. Lauterbur lõpetas 1951 keemia alal Clevelandi kõrgkooli Case Institute of Technology. Mõni aasta hiljem sai ta samal alal Pittsburghi ülikoolist doktorikraadi.
Ta tegi teedrajavaid ülesvõtteid tuumamagnetresonantsi abil, mis on praegu tähtis mitteinvasiivne meditsiinilise diagnostika tehnika. 1972 kirjeldas ta magnetresonantskuvamise printsiipe ning 1973 avaldas esimese neil printsiipidel saadud ülesvõtte.
1963–1984 töötas ta New Yorgi osariigi ülikoolis Stony Brookis, alates 1985. aastast oli ta UIUC meditsiinilise informaatika, keemia, biotehnoloogia, molekulaar- ja integratiivfüsioloogia ja biofüüsika professor.
BMW F01

Hinnad Eestis

Kõik F01 põlvkonna 7. seeria BMW-d maksavad uuena Eesti esinduses üle miljoni. Odavaimaks versiooniks on 730d baashinnaga 80 560 eurot. Kalleimaks 760Li väärtusega alates 145 520 eurot. (Andmed pärinevad hinnakirjast, mis hakkas kehtima 2008. aasta detsembris.) Lisaks võib hinda mõjutada lisavarustus.
Beauforti meri

Beauforti meri (inglise keeles Beaufort Sea, prantsuse keeles mer de Beaufort) on meri Põhja-Ameerika looderannikul. See on Põhja-Jäämere osa Alaska põhjaranniku ja Kanada Arktika saarestiku vahel. Ümbritseb Loodealade, Yukoni, Alaska ja Arktika saarestiku rannikut. 
Beauforti mere pindala on 450 000 km². Meri sai nime Briti hüdrograafi Francis Beauforti järgi. 
Merre suubuvad Mackenzie jõgi ja mitu väikest jõge.
Ravila mõisa park

Ravila mõisa park asub Ravila alevikus Kose vallas Harju maakonnas.
Ravila mõisakompleksis paiknev park on arvele võetud ehitismälestisena, kui piirkondliku vabakujundusega pargi näide.
Pargi pindala on 11,8 või 13,4 ha.
Eesti Pagulasteater Rootsis

Eesti Pagulasteater Rootsis (EPR) oli aastatel 1946–1952 tegutsenud pagulaseestlaste teater. EPR loodi 17. aprillil 1946 Stockholmis. Juhatusse kuulusid Els Vaarman, Jussi Romot ja Edmar Kuus ning majandusasju korraldav Oskar Luiga. Eesmärgiks seati võimalikult kõigi paguluses olevate näitlejate jt teatriga seotud olnud inimeste koondamine, et sihiteadlikult arendada eestlaste emakeelset teatritegevust.
Eesti Pagulasteater Rootsis reorganiseerijad panid aluse aprillis 1950 uuele näitetrupile, mis hakkas esinema nime all Eesti Teater Rootsis.
Aino Kalda

Aino Kalda (kolleegide hulgas ka Anu Kalda, sündinud 19. augustil 1929 Tallinnas) on eesti botaanik, brüoloog; bioloogiakandidaat.

Elukäik

Aastal 1953 lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli, aastatel 1959–1973 töötas sealsamas taimesüstemaatika ja geobotaanika kateedris. 
Aastatel 1973–1996 oli Eesti Metsainstituudis.

Teadustegevus

Ta on uurinud Eesti salu- ja laialehiste metsade taimekooslusi, eriti samblaid, samuti tegelnud Eesti kaitsealade taimkatte uurimise ja inventeerimisega. 
Ta on propageerinud Eesti taimestiku kaitset. Ta on avaldanud arvukalt botaanikaalast aimekirjandust.
Vilja Kiisler

Vilja Kiisler (sündinud 21. juunil 1970) on eesti ajakirjanik, tõlkija ja kirjanduskriitik.

Haridus

Ta lõpetas 1995. aastal Tartu Ülikooli eesti ja soome-ugri filoloogia erialal.

Delfis

Enne Äripäevaga liitumist töötas ta Delfi arvamustoimetajana.

Äripäevas

2012. aastast töötas ta ajalehes Äripäev arvamustoimetajana, 2013–2018 arvamustoimetuse juhina. 
2013. aastal pälvis Kiisler Äripäeva aasta ajakirjaniku aunimetuse.

Postimehes

2018. aasta augustis asus ta tööle ajalehe Postimees ajakirjanikuna, juhtides Postimehe vestlussaadet "Otse Postimehest" ja avaldades poltiikat käsitlevaid artikleid.

Lahkumine Postimehest

2019. aasta 22. aprillil teatas ta avalikult, et lahkub Postimehest, lisades intervjuus ERR-ile, et tal olid põhimõttelised erimeelsused aprilli algul peatoimetajaks saanud Peeter Helmega ajakirjandus- ja arvamusvabaduse osas. Hiljem lisas ta, et tema meelest on Postimehes ajakirjandusvabadusega järjest rohkem probleeme.
Helme ütles Kiisleri lahkumist kommenteerides ERR-ile, et eriarvamused tekkisid seoses stiiliküsimusega Kiisleri 16. aprillil ilmunud arvamusartiklis "Asi pole retoorikas, sisu on õõvastav", ja et ta ei avaldanud Kiislerile lahkumiseks survet, ega nõudnud ka artikli muutmist. Intervjuus Delfile ütles ta, et Kiisleri artikkel sisaldas väljenduslaadi ja väljendeid, mis olid tema meelest liiga agressiivsed. Helme avaldas arvamust, et ajakirjanik võiks väljenduda rahulikumalt ja vähem polariseerivalt, lisades et tal pole probleemi Postimehe ajakirjanike maailmavaadetega.
Kärsspealised

Evolutsioon

Esimesed kärsspealised on teada varatriiasest ligi 250 miljonit aastat tagasi. Mõned neist olid tuataarale äärmiselt lähedased.
Kärsspealised põlvnevad soomussisalike kõige primitiivsemast rühmast eellohelistest, mis on tänapäevaks välja surnud. Nad erinevad eellohelistest sarvlõugade olemasolu poolest. Nende hambad on luude külge kasvanud, samal ajal kui eellohelistel kinnituvad need eraldi sompudesse. Selle tunnuse poolest on tänapäeva kärsspealised isegi eellohelistest primitiivsemad ja põlvnevad järelikult selle rühma mingitest seni leidmata vormidest. 
Tuataara on kärsspealiste tekkest saadik väga vähe muutunud. Tema ehitus on üsna sarnane oma rohkem kui 200 miljonit aastat tagasi elanud eellaste omaga. Ka teiste soomuseliste esivanemad nägid sel ajal umbes samamoodi välja ja sellepärast on tuataara uurimine ülioluline tänapäeva roomajate põlvnemise seisukohast.
Vooru vald

Vooru vald (saksa keeles Worroküll) oli vald Viljandimaal Tarvastu kihelkonnas. 
Vald eksisteeris 1866–1902 ja siis liideti Vooru vald Vana-Suislepa vallaga.
Valla alal asus Vooru mõis.
San-Pedro siilikkaktus

San-Pedro siilikkaktus (Echinopsis pachanoi) on kiirekasvuline sammaskaktus, mis kasvab looduslikult põhiliselt Peruus ja Ecuadoris.
See on keskmise toimega tugevusega uimakaktus.
San-Pedro siilikkaktus võib kasvada kuni 6 m kõrguseks.
Taimed sisaldavad 0,8% meskaliini.
Buchanani maakond (Missouri)

Ajalugu

Maakond moodustati 1838. aastal.
Helena Takalo

Anni Helena Takalo (sünninimi Kivioja; sündis 20. oktoobril 1947 Nivalas) on Soome endine murdmaasuusataja. Tema karjääri edukamad aastad olid 1970. aastate lõpupoole. 
1976. aasta olümpiamängudel kuldmedali võidu järel teatati talle dopingu kasutamise süüdistusest, kuid asja uuesti uurimisel avastati, et dopingu kasutamisega oli siiski vahele jäänud Nõukogude Liidu sportlane Galina Kulakova. Kulakova ei saanud selle eest mingit muud karistust, kui jäi enda väljasõidetud pronksmedalist ilma.
Helena Takalo tunnistati 1975. ja 1976. aastal Soome parimaks naissportlaseks ning 1978. aastal Soome aasta sportlaseks.
2006. aasta suvel avati Helena Takalole 2,5 meetri kõrgune pronksist mälestussammas Pyhäjärvel, mille autor onAntonio da Cudan.
Menoraa

Menoraa (heebrea מנורה menora, mitmuses menorot) on judaismis seitsmeharuline küünlajalg. See sümboliseerib Moosese nähtud põlevat põõsast.
Menoraad kasutati Vana Testamendi järgi usurituaalides Jeruusalemma templis. Menoraa tegemise juhis on Teises Moosese raamatus 25:31-40. Tänapäeval kasutatakse seda sünagoogis.
Menoraad on kujutatud ka Iisraeli vapil.
Hanuka ajal kasutatakse 9-harulist küünlajalga, mida nimetatakse hanukiaks.
Coosi maakond (Oregon)

Coosi maakond (Coos County) on maakond USA-s Oregoni osariigis. Geograafilised koordinaadid on 43°18' N, 124°09' W.
Maakonna halduskeskus on Coquille.
Maakonna pindala on 4678 km². Veepindala on 534 km².
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 63 043. Aastal 2000 oli elanike arv 62 779.
Kõrgharidus

Kolmeastmeline kõrgharidussüsteem

Alates 2002/2003. õppeaastast on kõrgharidussüsteem kolmeastmeline ja järgib Euroopa kõrgharidusruumi bachelor-master-PhD mudelit. 
Kõrgharidustaseme õpped nendel kolmel astmel on järgmised:
1) kõrghariduse esimesel astmel bakalaureuseõpe ja rakenduskõrgharidusõpe,
2) kõrghariduse teisel astmel magistriõpe ja integreeritud bakalaureuse- ja magistriõpe ning
3) kõrghariduse kolmandal astmel doktoriõpe.

Kõrgharidusõppesse vastuvõtu üldtingimused

Kõrgharidusõppesse vastuvõtu üldtingimuseks on keskharidus, kuid õppeasutused võivad kehtestada täiendavaid vastuvõtutingimusi, näiteks sisseastumiseksamid, riigieksamite tulemused või vestlus.

Kõrgharidust andvad õppeasutused

Kõrgharidust andvad õppeasutused jagunevad:

a) avalik-õiguslikeks ülikoolideks ja eraülikoolideks, mis viivad läbi õpet kõigil kõrgharidustaseme õpetel 

b) riigirakenduskõrgkoolideks ja erarakenduskõrgkoolideks, mis viivad läbi õpet rakenduskõrgharidusõppes, kuid võivad seda teha ka magistritasemel. 
Lisaks võivad rakenduskõrgharidusõpet läbi viia ka kutseõppeasutused, kellel on õppe läbiviimise õigus.

Kõrghariduse õppekavad

Kõrghariduses kehtivad erialased õppekavad.
Näiteks elektroonika ja (tele)kommunikatsiooni erialal kehtib praegu ühine elektroonika ja kommunikatsiooni õppekava õppetöö käigus toimuva spetsialiseerumisega ehk eriala (elektroonika või kommunikatsioon) valimisega.  
Varem kehtisid mitmete erialade, näiteks automaatika ja telemehaanika, süsteemitehnika/arvutisüsteemide, elektroonika, telekommunikatsiooni jm jaoks eraldi õppekavad.

Kõrgharidussüsteemi reguleerivad seadused

Kõrgharidussüsteemi reguleerivad Eestis ülikooliseadus, rakenduskõrgkooli seadus ja erakooliseadus.
Hanna Falk

Hanna Falk (sündinud 5. juulil 1989) on Rootsi murdmaasuusataja. 
Maailma karikavõistlustel osales Falk esimest korda 21. märtsil 2007 Stockholmis ja sai 1 km sprindi vabasõidus 49. koha. Esimese võidu sai ta 5. detsembril 2009. aasta MK-etapil Düsseldorfis, kui võitis 0,8 km sprindi vabasõidu. Juunioride MM-võistlustel on Falk võitnud kaks hõbemedalit teatesõitudes 2008. ja 2009. aastal.
Kumari parema külje poi

Kumari parema külje poi on poi Väinameres peamise Muhu väina laevatee ääres, Kumari madalast 6 kaabeltaud läänes.
Kuni maini 2011 tähistas samas asukohas vrakki Kumari ohupoi.
Poi geograafilised koordinaadid on 58° 46′ 26″ N, 23° 13′ 56″ E. Samad koordinaadid olid ka ohupoil.
Mööda laevateed põhja poolt tulles tuleb märk jätta parema poordi poole. Teisel pool laevateed asub Kumari vasaku külje poi, suhteliselt ligidal on veel Unterneemani madala parema külje poi.
Poi veepealne osa on roheliseks värvitud. Poi tipus asub tuli, mis pimedal ajal plingib lühidalt ühe korra 3 sekundi jooksul. Samuti on olemas helkur ja radaripeegeldi.
Poi on vees mai algusest detsembri alguseni.
Lutteri lahing

Eelmäng

Enne, kui Kolmekümneaastase sõja tegevus jõudis Alam-Saksi ringkonda, olid selle liikmete riigijuhid ärevuses ja valmistusid halvimaks. Nii valisid nad aastal 1625 endi seast luterliku Holsteini hertsogi, samaaegselt Taani kuninga Christian IV uueks Alam-Saksi ringkonna koloneliks, s.o. ühiste ringkonna vägede ülemjuhataja. Selles ametis asus Christian IV sõjalisse liitu Ernst von Mansfeldiga ja kavatses alustada Tüüringis Kesk-Saksamaal ja siis edasi lõunasse liikuda. Tema eesmärgiks oli tuua leevendust Saksa protestantidele, kes olid mõni nädal varem Dessau lahingus raskelt lüüa saanud.
Christian IV liitumisega laienes Kolmekümneaastane sõda, mis oli seni piirdunud vastasseisuga Saksa-Rooma riigis, nüüd teistesse Euroopa riikidesse, kuigi Christian kui Holsteini hertsog ei olnud täiesti välismaalane.

Lahing

Christian IV, püüdes ära kasutada Albrecht von Wallensteini puudumist, kavatses rünnata Tilly armeed 1626. aasta juuli lõpus. Kuigi Christiani vägi kohtas lõunasse liikudes esialgu vähest vastupanu, kuulas Wallenstein lõpuks Tilly abiväe-palveid, saates talle lisaks 4300 sõdurit. Nüüd Alam-Saksi väed ja taanlased, demoraliseerunud, väsinud ja näljased, ei kavatsenud võidelda suures lahingus tugevama väe vastu, kuid paduvihm ja porised teed takistasid nende taganemist. 26. augustil otsustas Christian jääda paigale väikeste külade Hahauseni ja Lutter am Barenberge vahele.
See positsioon võinuks olla kasulikum, kui Christian olnuks pädevam väejuht. Alustaval suurtükitulel 27. augusti hommikul kasutas ta ainult kahte oma 22 välisuurtükist, samas Tilly kasutas oma suurtükke palju paremini. Katoliiklik Liiga jätkas kiiresti laviinina kõike väljapaneva rünnakuga, mis, kuigi löödi tagasi, võimaldas ühel Liiga rügemendil saada sillapea sügava oja, mis eraldas kahte armeed, Taani-Alam-Saksi poolel. See tõi segadust Taani-Alam-Saksi vägede sekka, kui Christian käskis vasturünnakule. Olles vaevalt löönud tagasi katoliiklaste jalaväe, kaotasid alamsaksilased ja taanlased kogu lahingukorra, kui nad tulid tagasi oma endistele positsioonidele, mis jättis Taani-Alam-Saksi jalaväe haavatavaks, kui Tilly käskis oma ratsaväel rünnata. Rahvusrügemendid Christiani juhtimisel hävitati, kui nad kindlustasid positsioone. Tema teised väed hajusid põhja suunas. Christian ise, kelle alt tapeti neli hobust, põgenes allesjäänud ratsaväega Wolfenbüttelisse.

Tagajärjed

Lahing oli korvamatu löök Christian IV-le, Taanile ja luterlikele riikidele Alam-Saksi ringkonnas. Kõik Alam-Saksi riigid peale Mecklenburgi ja Holsteini keeldusid edasisest liidust Christianiga. Liiga väed vallutasid luterliku Bremeni peapiiskopkonna, ohustasid kalvinistlikku Bremeni linna, võtsid luterliku Vestfaali Verdeni piiskopkonna. See sundis protestantlikke Saksa vürste rahu paluma ja Ferdinand II oleks võinud sõja lõpetada, jäädes rahule keiserlik-katoliiklike saavutustega, kuid selle asemel andis välja Restitutsiooniedikti, mis julgustas Rootsit sõtta astuma.
Aleksander Grinev

Elulugu

Grinev õppis Peterburis käsitöökoolis, Moskva Maali-, Raid- ja Ehituskunstikoolis ning Ilja Maškovi ateljees. 1913 asus elama Tallinna, esialgu töötas Peeter Suure merekindluses tehnik-joonestajana. Käis Eesti Kunstiseltsi joonistuskursustel ja õppis Nikolai Triigi ateljees. 1920. aastal oli kunstikoolis Pallas õppejõud, 1922–1923 elas Berliinis, kus töötas vene kirjastuste juures raamatukujundaja ja illustraatorina. 1923 naasis Eestisse, kus elas 1941. aastani ja töötas vabakunstnikuna. Võttis osa paljudest näitustest. Teise maailmasõja puhkemise ajal asus ümber NSV Liitu.

Looming

Tema loomingus on enim õlimaale, kuid tuntuks sai ta iseäranis oma eksootiliste ja värvikate akvarellide kaudu. Grinevi loomingus on näha tugevaid Mir Iskusstva mõjutusi – näiteks idapäraseid stiliseeritud taime- ja arhitektuurimotiivide ning figuuridega kompositsioonide näol.
Aleks Kaskneem

Tehnikaalased artiklid

On avaldanud üle 70 artikli populaarteaduslikul ja tehnilisel alal ajakirjades Tehnika ja Tootmine, Teadus ja Tehnika, Tehnika kõigile, Plaanimajandus, Pioneer ja ajalehes Noorte Hääl.

Ühiskondlik tegevus

A. Kaskneem oli Eesti Loodusuurijate Seltsi tegevliige, Eesti NSV Teaduste Akadeemia Looduskaitsekomisjoni ja Kodu-uurimise Komisjoni liige, juhatades ühtlasi vaatamisväärsuste tähistamise toimkonna tööd.
A. Kaskneem uuris rändlindude orienteerumist raadiosaatjate ja maapealsete vaatlusjaamade kaudu. Tema ideed refereeriti rahvusvahelises lindude rände uurimise ajakirjas Die Vogelwarte. Konstrueeris aparaadi linnuhäälte üleskirjutamiseks (Eesti Loodus 1965 nr 4).
A. Kaskneem oli matkaspordi ja matkaliikumise entusiast. 1952. aasta suvel organiseeris ta jalgsimatka marsruudil Võru–Petseri–Aluksne–Võru, millest võttis osa 24 inimest. Seda matka on loetud Eesti matkaliikumise alguseks. 1959. aastal oli Eesti Matkaspordi Föderatsiooni üks asutajaid.
Oli 1952. aastal üks Eesti matkaspordi alusepanijaid.
Oli ka Eesti orienteerumisspordi algataja ja arendaja. Tema initsiatiivil moodustati Vabariiklik Orienteerumisspordi Komitee ja mõni aasta hiljem Eesti NSV Orienteerumisspordi Föderatsioon. Vabariikliku kategooria kohtunik orienteerumises (1958).
Oli 8. juunil 1959 Eesti NSV Matkaspordi Föderatsiooni juures asutatud orienteerumisspordi komitee esimees.
Orienteerumise öise teatevõistluse Jüriööjooksu idee autor.
Suurgildi hoone

Ajalugu

Tallinna Suurgild, mille liikmeteks olid linna võimsaimad ja rikkaimad kaupmehed, asutati umbes 1325. Tavaliselt valiti ka raehärrad Suurgildi liikmete hulgast.
Suurgild ostis oma seni puudunud hoone ehitamiseks 1406 raekoja läheduses asuval krundil. Ehitus kestis 1407–1410, siseviimistlus lõpetati 1417.
Suurgildi hoonel on olnud väga palju funktsioone: seal on toimunud Suurgildi liikmetest suurkaupmeeste pidustused, see oli rongkäikude alg- ja lõpp-punktiks, seal peeti pulmi, jumalateenistusi (seda küll vaid paarkümmend aastat, pärast Oleviste kiriku põlemist 1820 oli see parim koht), teatrietendusi, kohtuistungeid ja kontserte.
Alates 1872. aastast oli hoone Tallinna Börsikomitee käsutuses ning siis kutsuti hoonet Börsihooneks.
Ka esimene filmidemonstratsioon Eestis leidis aset Suurgildi hoones.
Alates 1952. aastast on Suurgildi hoone olnud Eesti Ajaloomuuseumi põhihoone.

Arhitektuur

Suurgildi hoone on hilisgooti stiilis. Hoonel on kõrge viilkatus, mida on ehitamisest saadik väga vähe muudetud. Fassaadil on kõige silmatorkavamaks asjaks portaal ning selles asuvad tammepuidust uksed, millel on suured pronksist koputid, mis valmistati 1430. aastal. Neid peetakse keskaegse Tallinna pronksivalu parimateks näideteks.
Mõlemal koputil on peal kirjad; parempoolsel koputil ladinakeelne: anno domini milessimo CCCCXXX O rex glorie xpe veni in pace ('Issanda aastal 1430. Oo, kuulsusrikas kuningas Kristus, tule rahus.'), vasakpoolsel alamsaksakeelne: got d’ ghebenediet al dat hus is vnde noch komen sal ('Jumal õnnistagu kõiki, kes selles majas ja kes siia veel tulevad.'). Uksed on kaetud rosetikujuliste sepisnaeltega.
Hoonel olid algselt neljakandilised aknad, kuid 1890. aastatel muudeti need teravkaarseteks gooti akendeks. Peafassaadil asetseb Tallinna väikese vapi kujutis: hõbedane rist punasel kilbil. See vapp on ühtlasi Suurgildi vapp ning seepärast on seda võimalik leida ka hoone teistes osades, nagu näiteks aktsiisikambri portaalil. Mõnel hoones leiduvaist vappidest on kirjas aastaarv 1551.
Gildimajal oli algselt kaks avarat saali. Suurem neist, kahelööviline suur gildisaal, mille ristvõlvlagi toetub kolmele suurele piilarile, on säilinud väga väheste muudatustega. Väike gildisaal pole aga kahjuks oma algsel kujul säilinud – ta on hilisemate juurdeehitustega tükeldatud mitmeks väiksemaks ruumiks. Gildihoonele tehti juurdeehitusi 1413. aastal, mil Suurgild ostis endale naabermaja omanikult kahe maja vahelise ala. Sinna rajati õueväravad ja aktsiisikamber. Praegu asub aktsiisikambris Eesti Ajaloomuuseumi mündikogu väljapanek. Kangialune viib mööda Börsi käiku välja Laiale tänavale.

Tänapäev

Aastatel 2010–2011 toimus Suurgildi hoones remont ja 2011. aasta juunis avati hoones uus püsiekspositsioon "Visa hing. 11 000 aastat Eesti ajalugu".
2014. aastal sai Suurgildi hoone, kus asub Eesti Ajaloomuuseum, Euroopa kultuuripärandi märgise. Keskajast pärinev Suurgildi hoone ja kaupmeeste seosed Hansa Liiduga on hea näide keskajal toimunud Euroopa integratsioonist. Märgise eesmärgiks on tõsta esile Euroopa ühtsust, arengut ja ühiseid väärtusi rõhutavaid paiku.
Ninaüline kilbis

Ninaüline kilbis (ladina scutum supranasale, supranasale) on roomajate pead katva naha soomus. Ninaüline kilbis on liigiti erineva kuju ning laiuse ja kõrgusega, seetõttu kasutatakse seda ka roomajate teaduslikul süstematiseerimisel.
Ninaüline kilbis paikneb ninakilbise taga.
Selles artiklis on kasutatud ladinakeelset artiklit la:Scutum supranasale seisuga 14.01.2014.