Rinnast võõrutamine

Rinnast võõrutamine ehk ablaktatsioon on imiku võõrutamine rinnaga toitmisest koos võimalikult samaaegse rinnapiima erituse lakkamisega emal.
Eristatakse primaarset rinnast võõrutamist, mille puhul lapsele üldse rinda ei anta, ja sekundaarset rinnast võõrutamist, mille puhul võõrutamine toimub pärast rinnaga toitmise perioodi.

Võõrutamise aeg

Loodusrahvastel võõrutati tavaliselt kahe- kuni nelja-aastased lapsed (Mead, Newton 1967), mõnel üksikul juhul alla aasta vanused. Hiinas ja Jaapanis toimus võõrutamine 20. sajandi alguses nelja- kuni viieaastaselt.
18. sajandil oli Euroopas nelja-aastaste imetamine veel levinud, millest annab tunnistust selle laitmine trükisõnas aastast 1725. Aastal 1800 soovitati Inglismaa autoriteetsetes lastekasvatusraamatutes võõrutamist 12-kuuselt, 1850. aastal enamasti 11-kuuselt; nüüd kritiseeriti juba kaheaastaste imetamist.
Katherine Dettwyler (1995) püüdis määrata kultuurimõjudest sõltumatut, loomulikku võõrutusaega, kasutades analoogiat teiste imetajatega. Arvestades noorlooma kaaluiivet, noorlooma ja täiskasvanud looma mõõtmete suhet ning suhet tiinuse kestuse ja jäävhammaste tuleku ajaga, sai ta lapse võõrutusvanuseks kolm kuni seitse aastat.
Pikaaegne rinnaga toitmine on tänapäeva lääne kultuurides ebapopulaarne ja vähe levinud. Saksamaal on keskmine imetamisperioodi kestus mõned kuud. USA-s 1987. aastal avaldatud uurimuse järgi (Rogers, Morris, Taper) kahetses 65% naistest, kes olid rinnaga toitmise lõpetanud kolmekuusel või nooremal lapsel, seda hiljem. Emade käitumisele avaldavad mõju eeskujud. Kauaaegne rinnaga toitmine võimaldab lapsele mitmekülgsemat toitu, vähendab haigestumist teatud haigustesse ja aitab kaasa turvatundele.
American Academy of Pediatrics soovitab rinnaga toita ühe aasta, UNICEF kaks aastat ja rohkem, kui ema ja laps seda soovivad. (Esimesed neli kuni kuus elukuud soovitatakse lisatoitu mitte anda, välja arvatud erandjuhud, näiteks südamerikke puhul võidakse soovitada lisatoitu varem anda, sest laps vajab energiarikkamat toitu.) Maailma Tervise Organisatsioon soovitab anda esimesed kuus elukuud ainult rinnapiima, ning seejärel edasi imetada kahe eluaastani ja kauem, suurendades järk-järgult lisatoidu osatähtsust vastavalt lapse isule (responsive feeding). Üldist õiget võõrutamisaega ei ole, see sõltub ema ja lapse soovist.

Päevapealt võõrutamine

Järsu võõrutamise otsus võidakse teha kurnatuse tõttu või vajaduse tõttu ema ja laps lahutada, näiteks haiguse tõttu. Lapsel võib see tekitada emotsionaalse trauma, sest rinnaga toitmine pakub talle lähedust ja lohutust. Kui piima ära ei lüpsta, võib see emal tekitada piimapaisu, mille tagajärjeks võib olla rinnapõletik või mädanik. Hormoonide taseme järsud kõikumised, eriti prolaktiini taseme järsk langus, võivad põhjustada või tugevdada depressiooni.

Järkjärguline võõrutamine

Järkjärguline võõrutamine (mitme nädala jooksul) on nii emale kui ka lapsele vähem koormav kui järsk võõrutamine. Näiteks jäetakse ära iga nädal (või iga kahe-kolme päeva tagant) üks rinnapiima söögikord. Nii langeb ema piimaeritus sujuvalt, lapsel on aega harjuda tahke toiduga ning teiste suhtlusviisidega.

Loomulik võõrutamine

Loomuliku võõrutamise puhul otsustab laps ise, millal ta rinnast loobub. See hetk võib eri lastel olla väga erinev, aga see ei ole peaaegu kunagi esimesel eluaastal. Loomuliku võõrutamise teeb raskeks teiste arvamuse surve. Et aidata sellele vastu seista, on loodud imetamisgruppe.