google/wiki40b huggingface dataset:
Ivar Kaasik

Ivar Kaasik (sündinud 12. aprillil 1965 Kuressaares) on eesti maali- ja ehtekunstnik.
Kaasik alustas õpinguid 1983. aastal Eesti Riiklikus Kunstiinstituudis arhitektuuri kateedris ning lõpetas 1992. aastal Tallinna Kunstiülikooli metallikunstnikuna, tema õpetajaks oli Leili Kuldkepp. Aastatel 1989–1990 õppis ta Halle Kunsti- ja Disainiülikoolis (Burg Giebichenstein Kunsthochschule) Saksamaal Irmtraud Ohme juhendusel seejärel töötas erinevates ametites – muuhulgas aastatel 1992–1999 kullassepana Saksamaal.   
Alates 1992. aastast elab Kaasik Berliinis. Alates 1999. aastast tegutseb Kaasik vabakutselise kunstnikuna.  
Näitustel osaleb ta alates 1989. aastast. Alates 2001. aastast on ta Saksa Maalikunstnike Liidu liige. Eesti Kunstnike Liidu liikmeks sai 2012. aastal, ta on ka metallikunstnike liidu ja maalikunstnike liidu liige.  
Kaasik on esinenud kunstiüritustel Art Cologne 2005, Art Moscow 2006, Art.Fair 2006, pAn Amsterdam 2008, Art Amsterdam 2009. 
Tema töid on Sal. Oppenheim, Sammlung des DLR, Gerard Goodrow, Swissoteli, Taani kuninganna Margrethe II kollektsioonides.

Tunnustused

1996. aastal pälvis Kaasik prossi Pentagram (valgest ja kollasest kullast, 393 teemandiga, 14,50 karaati) eest Pariisis rahvusvahelise teemantehte peaauhinna Diamond International Award.

Raamatud

2004. aastal ilmus raamat "Camera Obscura. Paintings 2001–2004", kus olid ka Harry Liivranna, Jaan Elkeni ja Raivo Kelomehe esseed. 2011. aastal ilmus raamat "Ettevaatust, kunst! Mida teha. Kuidas ja kui palju."
Paul Biya

Paul Biya (täisnimega Paul Barthélemy Biya'a bi Mvondo; sündinud 13. veebruaril 1933 Mvomeka'as, Prantsuse Kamerunis) on Kameruni poliitik, president alates 6. novembrist 1982
Kameruni lõunaosast pärit Biya tegi kiiret karjääri ametnikuna president Ahmadou Ahidjo valitsusajal 1960. aastatel. 1968-75 oli ta presidendi kantselei peasekretärina ning 1975-82 Kameruni peaminister. Kui Ahidjo 1982. aastal ootamatult tagasi astus, sai Biyast president. 1983-84 kindlustas ta oma võimu võitluses eelkäijaga.
1980. aastail algatas Paul Biya Kameruni Rahva Demokraatliku Liikumise juhitud üheparteisüsteemi raames poliitilised reformid. Surve all andis ta järele ning lubas 1990. aastate algul juurutade mitmeparteisüsteemi. 1992. aastal võitis ta mitmeparteilised presidendivalimised napilt, kogudes 40% häältest, kuid tagasivalimistel 1997., 2004. ja 2011. aastal on ta  edumaa olnud suur. Opositsioonipoliitikud ja lääneriigid on süüdistanud teda välimisreeglite rikkumises ja valimispettuses.
Biya on säilitanud Kameruni soojad suhted riigi koloniaalajastu aegse emamaa Prantsusmaaga.
Ehkki Biya on teinud pingutusi, juhtimaks Kameruni avatuma ühiskonna poole, on tema režiim siiski säilitanud autoritaarsed jooned ning hoidunud järgimast Aafrika riikides 1990. aastaist ilmnenud tendentsi liikuda demokraatia poole. Põhiseaduse alusel on Biyal ulatuslik seadusandlik ja täidesaatev võim. Tal on suur mõjuvõim kohtute üle: kohus võib kaaluda seaduse kooskõla põhiseadusega üksnes presidendi taotlusel. Tema partei RDPC käes on endiselt enamus Rahvusassamblees, mis kiidab heaks kogu tema poliitika.
2009. aastal pälvis Paul Biya 19. koha Parade Magazine'i koostatud edetabelis, kuhu valiti maailma 20 kõige hullemat diktaatorit.
TRF1

TRF1 on Prantsusmaa sõjaväe kasutatav veetav abimootoriga keskmine 155 mm välihaubits.
Wardi maakond (Texas)

Wardi maakond (Ward County) on maakond USA-s Texase osariigis. Geograafilised koordinaadid on 31°51' N, 103°10' W.
Maakonna halduskeskus on Monahans.
Maakonna pindala on 2165 km², millest 3 km² moodustab veepindala.
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 10 658. Aastal 2000 oli elanikke 10 909.

Ajalugu

Wardi maakond moodustati 1887. aastal Tom Greeni maakonna osast. Maakond sai nime Texase revolutsiooni sõduri Thomas W. Wardi järgi.
Kreeta

Transport

Suuremad sadamad asuvad Irákleioses, Ágios Nikólaoses, Réthymnoes ja Chaniás.
Peamised lennujaamad on Irákleiose ja Chaniá lennujaam. Väiksem lennujaam on Siteías.
Marina (Rocco Granata laul)

Variatsioonid

Lööklaulust "Marina" on ringlemas vähemalt 75 erinevat töötlust, laulu on esitanud Will Brandes, Tony Martinm Gipsy Kings, Toots Thielemans, Marino Marini, Claudio Villa, Peppino Di Capri, Caterina Valente, Willy Alberti, Siro Marcellini, Renato Carosone, Gianni Morandi, Dalida jpt.
Pieter van Klaveren

Isiklikku

Ka Pieter van Klavereni vanem poolvend Lambertus oli tuntud Hollandi poksija.
August Kründel

August Kründel (15. november 1897 Peterburi kubermang – 25. mai 1967) oli Eesti NSV riigitegelane.
Ta sündis Peterburi kubermangus Terpilitsõ külas (praeguse haldusjaotuse järgi Volossovo rajoonis Leningradi oblastis). Juba lapsena tuli tal tööd teha: algul karjasena, hiljem sulasena. Aastal 1915 mobiliseeriti ta tsaariarmeesse. 
Aastal 1918 asus ta tööle Kolositsa (Kaložitsõ) sovhoosi. Kuid kui Nikolai Judenitš tungis Peterburi peale, astus ta vabatahtlikult Punaarmeesse ning võttis osa võitlusest Jamburgi all ja lõunarindel. Aastal 1922 lõpetas ta soomusmasinajuhtide kooli, misjärel töötas ta mõne aja remonditehases ja autotöökojas. Aastatel 1923–1929 töötas ta Metallitööliste Ametiühingu oblastikomitees. Aastatel 1929–1932 töötas ta Moskva autotehases alguses lukksepp-motoristina, hiljem jaoskonnaülema asetäitjana ja tehase parteikomitee sekretäri asetäitjana. Aastatel 1923–1929 õppis ta Moskvas Tööstusakadeemias. Pärast akadeemia lõpetamist töötas ta Moskva autotehases peakonveieri tehnilise oskonna juhatajana, hiljem tehase parteikomitee sekretärina. Teise maailmasõja ajal evakueerus ta koos tehasega Uljanovskisse, kus ta oli pikemat aega majandusalasel ja ametiühingutööl.
Aastal 1945 suunati ta NLKP Keskkomitee poolt tööle Eestisse, kus ta alguses töötas EKP Keskkomitee organiseerimise-instrueerimise osakonna juhatajana. Septembrist 1945 aastani 1951 töötas ta EK(b)P Tallinna Linnakomitee sekretäri ja I sekretärina. 3. septembrist 1951 29. jaanuarini 1953 töötas ta Eesti NSV sotsiaalkindlustuse ministrina. 14. jaanuarist 1953 8. juunini 1961 töötas ta Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi sekretärina. Seejärel oli ta personaalpensionär.
Ta oli aastast 1918 NLKP liige, ta on olnud EKP Keskkomitee liige. Ta oli Eesti NSV Ülemnõukogu II, III, IV koosseisu ja V koosseisu saadikuks (olles 5. märtsist 1947 14. jaanuarini 1953 Ülemnõukogu juhataja) ning NSV Liidu Ülemnõukogu III koosseisu (tegutses aastatel 1950–1954) saadikuks.
August Kründel suri 25. mail 1967 ja maeti 30. mail 1967 Metsakalmistule.
Ieronim Stebnitski

Ieronim Ivanovitš Stebnitski (vene Иероним Иванович Стебницкий; 12. oktoober 1832 Volõõnia kubermang – 10. veebruar 1897 Peterburi) oli Venemaa geodeet ja sõjatopograaf. Jalaväekindral (1896).

Päritolu ja haridustee

Ta oli pärit Volõõnia aadliperekonnast. 1852. aastal lõpetas ta Peterburi teedeinseneride korpuse instituudi. 1855. aastal astus ta Nikolai Kindralstaabi Akadeemiasse, kus õppis geodeesiaosakonnas, seejärel läbis ta praktika Pulkovo observatooriumis.

Karjäär ja töökäik

Pärast instituudi lõpetamist töötas ta Peterburi–Varssavi raudtee ehitusel, muuhulgas oli ta kaastegev Venemaa esimese metallist raudteesilla rajamisel (üle Luga jõe Preobraženskaja raudteejaama juures).
1858. aastal määrati ta tööle Kindralstaapi, aastast 1860 teenis ta Kaukaasia sõjaringkonna sõjatopograafia osakonnas, aastast 1867 osakonna ülemana.
Ta oli aastatel 1885–1896 Venemaa keiserliku armee sõjatopograafide korpuse juht, ühtlasi aastatel 1886–1896 Venemaa keiserliku armee peastaabi sõjatopograafia osakonna ülem.
Aastast 1886 oli ta Venemaa Geograafiaühingu matemaatilise geograafia osakonna esimees. Aastast 1889 kuni oma elu lõpuni oli ta Geograafiaühingu esimehe abi. Ta võttis osa ka Venemaa Astronoomiaühingu tööst.

Teadus

Ta teostas suuremahulisi geodeetilisi töid, võttis osa triangulatsiooni mahamärkimisest Põhja-Kaukaasias (suur osa tööst teostas ta ise). Ekspeditsioonidel Kaukaasias, Pärsias ja Türgis koostas eri piirkondade topograafilisi kaarte ning teostas astronoomilisi ja geograafilisi uurimusi, mille tulemused avaldas 1870. aastal trükis.
Stebnitski tegevuses olid olulisel kohal kartograafia-alased tööd. Ta koostas rohkelt Venemaa kaarte, sealhulgas Kaukaasia piirkonna kohta.
Kokku on ta avaldanud üle 40 teadustrükise.

Isiklikku

Tema tütrepoeg Pjotr Kapitsa oli füüsik, Nobeli auhinna laureaat.
GSM

GSM-kandevsagedused

GSM-võrgud töötavad mitmes sagedusvahemikus. Enamik GSM-võrke töötab kas 900 või 1800 MHz sagedusalas,  ent mõnes riigis, kus need sagedused olid juba hõivatud (näiteks Kanadas ja USA-s), kasutatakse ka 850 ja 1900 MHz vahemikke. Samuti on kasutatud sagedust 450 MHz. 3G GSM EDGE kasutab sagedusvahemikku 2100 MHz.
Suurim vahekaugus saatjast jaamani on 33 km.

Modulatsioon

Modulatsioonimeetodina on GSM-is kasutusel Gaussi sagedusmanipulatsioon (GMSK – Gaussian Minimum Shift Keying). GSM-saatja muudab signaali faasi, mis tähendab vastuvõtjale kindlat digitaalset kahendkoodi.
Oletagem, et moduleerime sinusoidi. See tähendab, et tal on neli faasi: nullfaasinihe, veerandfaasinihe, poolfaasinihe ja kolmveerandfaasinihe.
Oletagem, et meil on 2 eri sagedusega sinusoidi. Seega on võimalik 2×4 bitikombinatsiooni, mis tähendab, et modulatsioon on 3-bitine. Kombinatsioone on siin kaheksa: 000, 001, 010, 011, 100, 101, 110, 111.
Teabe eraldamiseks kasutatakse TDMA-süsteemi, et lubada 8 täiskiirusega (13 kbit/s) või 16 poolkiirusega (5,6 kbit/s) kõneühendust kanali kohta. Seal on 8 ajapilu rühmitatud TDMA-kaadrisse (270,833 kbit/s ja kaadri kestus on 4,615 ms).
GMSK tööpõhimõtet kasutatakse tavalises GSM-võrgus kasutatavate nn krüptotelefonides. Krüptotelefonid töötavad küll tavalises GSM-võrgus, kuid nendega peetavat vestluse sisu ei suuda mobiilioperaatorid oma tehnikaga lahti krüpteerida. GMSK modulatsioonimeetoidiga turvakõnet saab aga pidada vaid teise samasuguse telefoniga, sest tavamobiil ei suuda kõneks vajalikku turvaalgoritmi vastu võtta. Kahefunktsiooniline krüptotelefon võimaldab rääkida siiski ka tavalisel GSM-lainel. Turvakõne tegemiseks peab omanik juba telefoni algseadistuses valima kolme turvarežiimi vahel.
Ksantogeenhapped

Ksantogeenhapped on ditiosüsihappe estrid.
Need on ebastabiilsed terava lõhnaga õlised vedelikud. Nad lagunevad kergesti väävelsüsinikuks ja alkoholiks.
SH-rühma vesinikuaatomi asendamisel leelis- või raskmetalli-ioonidega saadakse ksantogenaadid.
Udo Einsild

Udo Aleksander Einsild VR II/3 (20. juuli 1897 Tartu – 21. oktoober 1957 Monte Carlo, Monaco) oli sõjaväelane Eestis (ohvitseri asetäitja), Prantsusmaal (auaste teadmata) ja Hispaanias (nooremleitnant) ning prantsuse kunstitegelane.

Haridus

Ta lõpetas 1917. aastal Peterburis Tšernjajevi reaalkooli ning õppis 1917. aastal Peterburi Polütehnilises Instituudis majandust ja 1920. aastal Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas.

Vabadussõjas

Ta teenis Kuperjanovi partisanide polgus ohvitseri asetäitjana. Tema hüüdnimi oli "Habe" ning ta oli legendaarne oma seiklushimu, distsiplineerimatuse, võitlushimu ja soomusetegemise poolest.

Pärast Vabadussõda

Ta oli augustis 1920 sõjavälikohtu all vaherahu kehtimise ajal jaanuaris 1920 toimunud salakaubaveo pärast. Talle mõisteti algul 8 kuud kindlusevanglat.
Kuna ta oli juba karistatud Vabadussõja ajal Tartu komandant alamkapten Emil Smironinile vastuhakkamise pärast, mõisteti talle kokku 6 aastat sunnitööd. 
Ilmselt ta amnesteeriti Vabadusristiga vääristamise tõttu, sest ta oli edaspidi vabaduses. Küll aga degradeeriti ta reameheks.
Ta läks 1920. aastate algul Saksamaale, kus ta tegutses Berliini eesti kirjanike, kirjastajate ja kunstnike kogukonnas.

Prantsusmaal

Ta elas alates 1923. aastast Pariisis, kus ta tegutses vasakpoolsete kirjanike ja kunstnike kogukonnas. Ta oli peamiselt kunstikaupmees ilma isikliku galeriita.
Ta lävis lähedalt Eduard Wiiraltiga, aga ka maalikunstnik Mihhail Kikoiniga (Michel Kikoïne), maletaja Aleksandr Alehhiniga jpt. Tema lähim sõber oli maalikunstnik Chaïm Soutine, kes tihti elas Einsildi juures nii Pariisi lähedal rahuajal kui ka Saksa sissetungi ajal 1940. aastal maal Civry-sur-Serein'is Yonne'i departemangus. Soutine maalis mitu portreed Einsildi perekonnast.

Hispaania kodusõjas

Ta läks 1936. aastal koos prantsuse vabatahtlikega sõdima Hispaania kodusõtta vabariiklaste poolel. Tema ametlik teadaolev auaste oli nooremleitnant, teated tema kõrgemast auastmest pole tõendatud.

Tagasi Prantsusmaal

Kui 3. septembril 1939 kuulutas Prantsusmaa Saksamaale Teises maailmasõjas sõja, läks ta vabatahtlikult Prantsuse sõjaväkke. Tema käekäigust Teises maailmasõjas pole lähemaid teateid.
1949. aastast oli ta kunstikaupluse omanik Pariisis. Ta olevat mänginud kasiinos maha suurem asumma raha ja tegi Monte Carlos 21. oktoobril 1957 enesetapu.

Isiklikku

Tema vend oli kunstnik Johannes Einsild.
Tema abikaasa oli kunstnik Berthe Sourdillon de la Salle (1895–1976) ning tema poeg oli kunstitegelane ja galerist Alexandre Einsild de la Salle (1930–2017).
Kouvola linn

Ajalugu

Tänaseni kohalikele tööd andvad puidu- ja paberitööstusetehased on ehitatud 1860.–1970. aastatel. Ja kuna toorainet ja toodangut pidi ka transportima, ehitati Helsingist Peterburi viiv raudtee läbi Kouvola. Raudteejaam valmis 1875. aastal.
Nauwalde vald

Vallaosad

Nauwalde, Spansberg, Schweinfurth ja Nieska.
Elmar Wilhelm Georg von Rehekampff

Elmar Wilhelm Georg von Rehekampff (29. juuni/11. juuli 1869, Kaarma-Suuremõisa vald, Saaremaa – 22. jaanuar 1941, Kuressaare) oli Eesti jurist ja lepidopteroloog.
P. L. Travers

Pamela Lyndon Travers (kodanikunimega Helen Lyndon Goff; 9. august 1899 Queensland, Maryborough – 23. aprill 1996 London) oli Austraalia päritolu inglise kirjanik.
Travers alustas oma luuletuste avaldamist teismelisena. Seejärel kogus ta tuntust näitlejana, tuuritades Austraalias ja Uus-Meremaal Shakespeare'i teoseid mängivas näitetrupis.
1924 naasis ta Inglismaale ja pühendus kirjanduslikule tegevusele varjunime P.L. Travers all. Initsiaale kasutas ta sellepärast, et oleks raskem aru saada, et ta naine on.
Travers on Mary Poppinsi raamatusarja "Mary Poppins" autor. Selle esimene romaan "Mary Poppins" ilmus 1934 ja sai kohe väga menukaks. Travers kirjutas sellele 7 järge, millest viimane ilmus 1988.
1964 valmis Disney stuudios film "Mary Poppins", milles peaosa mängis Julie Andrews. See valmis peamiselt romaanisarja esimese raamatu põhjal, kuid pisut kasutati ka hilisemaid raamatuid. Film nimetati 13 Oscari kandidaadiks ja ta võitis neist viis: parim naispeaosaline (Andrews), režissöör, originaalmuusika, laul ja eriefektid. 7 korda kaotas ta filmile "Minu veetlev leedi", mis nimetati 12 Oscari kandidaadiks ja võitis neist 8. Kuid Traversile enesele ei meeldinud film üleüldse ja ta keeldus kõigist hilisematest pakkumistest filmile järg teha.
1983 valmis Nõukogude Liidus muusikafilm "Hüvasti, Mary Poppins".
Traversi sallimatus filmi ja eriti Disney stuudio vastu oli nii suur, et kui ta oli juba üle 90 aasta vana ja briti teatriprodutsent Cameron Mackintosh soovis luua muusikali "Mary Poppins", nõustus Travers üksnes tingimusel, et üksnes Inglismaal sündinud kirjanikud (ja eriti mitte ameeriklased) tohivad selle tegemises osaleda ja mitte keegi ei tohi neist olla filmide tegemisega seotud olnud. See välistas muuhulgas vendadel Shermanitel muusikali jaoks uute laulude kirjutamise. Siiski tohtis muusikalis kasutada olemasolevaid, juba filmis kõlanud laule. Need tingimused kirjutas ta sisse ka oma testamenti.
1977 tõsteti Travers aadliseisusse.
Juhan Paberit

Juhan Paberit (13. märts 1917 Valguta vald, Tartu maakond – 27. veebruar 2015) oli eesti skulptor.

Elukäik

Juhan Paberiti sünnikoht on Lõve veski Lapetukme külas, kus tulevane kunstnik veetis oma lapsepõlve möldri kümnelapselises perekonnas. Õppis 1925–1928 Rõngu algkoolis ja 1931–1938 Tartu Poeglaste Gümnaasiumis. Majanduslik olukord oli raske, mistõttu venis õpingute aeg pikaks. Lõve veski läks pankrotti ning pere oli sunnitud kolima Taremetsa ning hiljem Luhavälja tallu vanaisa juurde. Kuni nõukogude okupatsiooni oli talupidaja. Paberit töötas pool aastat kohtu-uurijana. Sõja algul evakueerus Venemaale, kus teenis tööpataljonis Saratovi linnast idas. Sealt mobiliseeriti Eesti laskurkorpusse. Sai kaks korda sai kergelt haavata. 
1946. aastal astus ta kaaslastest märksa vanemana Tartu Riiklikku Kunstiinstituuti, kus temast sai koos hilisema ERKI rektori Jaan Varesega skulptor Anton Starkopfi õpilane.  Kokku õppis kuus aastat, lõpetades pärast Tartu Kunstiinstituudi likvideerimist 1952. aastal Tallinnas ERKI Johannes Hirve õpilasena.  
Töötas 1952–1953 Tartu Kunstikoolis. 1953–1954 Kunstifondi Tartu osakonna direktor. 1965–1972 Eesti Kunstnike Liidu Tartu osakonna sekretär.

Looming

Juhan Paberitist kujunes aastakümneteks üks innukamaid kiviraidekunsti meistreid. Loonud portreid, kompositsioone ja mälestusmärke. Näiteks Paide fašismiohvrite mälestusmärk (1967, arhitekt Ülo Sirp), Rahvatasujate mälestusmärk Rannu koolimaja ees (1973),  Teises maailmasõjas langenud sõdurite mälestussammas Elvas (1979, arhitekt G. Valdre) ja Kanepis (1984, arhitekt G. Valdre), Oisu valla alal langenute mälestussammas (1990, arhitekt Allan Murdmaa). Paberiti sõjamonumendid on kõik figuraalsed ning Eestis ainukordselt meisterliku kõrgreljeefiga.
Eesti kunstimuuseumides ja erakogudes säilivad Paberiti portreeskulptuurid. Tuntumad neist on „Tiina“ (marmor, 1956, Tartu Kunstimuuseum), „Väike Aune“ (terrakota,1963, Eesti Kunstimuuseum), „Töölisneiu Marja“ (marmor, 1964, EKM), „Marika Sahva portree“ (pronks, 1972, TKM).
Aastakümnetega jõudis kujur luua Tartu ümbruse kalmistuile üle 100 hauamälestise. Teiste seas ka professor Vootele Meipalule (1977, Tartu Maarja kalmistu), akadeemik Adolf Mölderile (1981, Tartu Pauluse kalmistu) ja professor K. Arule (1991, Tartu Puiestee kalmistu).  Juhan Paberit raius oma graniitteosed peaaegu alati ise, lastes meistritel vaid üldisema vormi ette raiuda.

Isiklikku

Tema tütar on kunstnik Anneli Salumaa. Tal on vennapoeg Tõnis Paberit (19. XI 1952.)
Lembit Põlma

Lembit Põlma (22. juuli 1934 Paide – 23. jaanuar 1988 Tallinn) oli Eesti geoloog ja litoloog.

Elulugu

Lembit Põlma oli töölise poeg.
Lõpetas 1953 Paide Keskkooli ja 1958 Tartu Riikliku Ülikooli geoloogia osakonna.
Ta lõpetas 1967 Eesti NSV TA Geoloogia Instituudis (GI) aspirantuuri ja kaitses 1975 geoloogia-mineraloogiakandidaadi kraadi Eesti Teaduste Akadeemia juures väitekirjaga "Исследование литологических характеристик ордовикских отложений северной и осевой структурно-фациальных зон Прибалтики".
Oli 1958–1964 ENSV Geoloogia Valitsuse vanemkollektor, geoloog ja vanemgeoloog, 1964–1980 Geoloogia Instituudi nooremteadur, 1980–1988 vanemteadur.

Teadustöö

Ta uuris ordoviitsiumi setendite litoloogiat, litostratigraafiat ja faatsiesi Baltimaades, Valgevenes, Ukrainas, Venemaa loodeosas ning Magadani oblastis, kirjeldas paljusid stratotüüpseid läbilõikeid. Juurutas ordoviitsiumi karbonaatkivimite uurimisel kivististe kvantitatiivse analüüsi meetodi.
Sai rahvusvaheliselt tuntuks komponentanalüüsi kasutamisega litoloogilistes uurimustes, mis täiendasid oluliselt seniseid arusaamu ordoviitsiumi kivimite koosseisust ja selle muutustest settebasseini erinevates fatsiaalsetes vööndites.

Liikmesus

Looduseuurijate Seltsi liige.

Tunnustus

1982 Artur Luha nimeline teaduspreemia
Robin Söderling

Robin Bo Carl Söderling (sündinud 14. augustil 1984 Tibros) on rootsi profitennisist.
Ta on 2012. aasta 5. märtsi seisuga ATP edetabelis 29. kohal.
Söderling jõudis 2009. ja 2010. aastal French Openi finaali, kus kaotas 2009. aastal Rafael Nadalile ja 2010. aastal Roger Federerile.
Steppenwolf

Steppenwolf oli ameerika hard rock'i ansambel, mis asutati 1961. aastal Los Angeleses.
Steppenwolfi eelkäijaks oli Torontos tegutsenud ansambel The Sparrow. Ansambli juhtfiguur on saksa päritolu Kanada laulja, laulukirjutaja ja kitarrist John Kay. Algkoosseisu kuulusid veel kitarrist Michael Monarch, basskitarrist Rushton Moreve, klahvpillimängija Goldy McJohn ja trummar Jerry Edmonton. Ansambel sai nime Hermann Hesse romaani "Stepihunt" järgi.
Ansambli tuntumad hitid on "Born to Be Wild", "Magic Carpet Ride" ja "Rock Me". Steppenwolf sai laiemalt tuntuks, kui nende laulu "Born to Be Wild" ja nende versiooni Hoyt Axtoni laulust "The Pusher" kasutati 1969. aasta kultusfilmis "Easy Rider" ("Muretu rännumees"). Lugu "Born to Be Wild" jõudis ajakirja Rolling Stone 2004. aastal koostatud 500 kõigi aegade parima laulu edetabelis 129. kohale.
Aastal 1972 ansambel lagunes, kuid tuli taas kokku 1974.
Nende albumeid on müüdud üle 25 miljoni.
Eesti Tantsukunstnike Liit

Eesti Tantsukunstnike Liit (lühend: ETKL) on aastast 2003 tegutsev Eesti mittetulundusühing, mis ühendab kaasaegse, modern- ja džässtantsuga tegelevaid tantsukunstnikke.
Aastast 2012 on ETKL Kultuuriministeeriumi poolt tunnustatud loomeliit ja ühtlasi ka Eesti Teatriliidu liige.
Seinäjoki JK

Ajalugu

SJK asutati 5. novembril 2007, kui TP-Seinäjoki ja Sepsi-78 ühinesid.
Metsanduslikud Uurimused

"Metsanduslikud uurimused" (inglise Forestry Studies, saksa Forstliche Forschungsberichte) on aastast 1939 aperioodiliselt ilmuv metsandust käsitlev teadusajakiri.
Sarja väljaanded on arvatud rahvusvahelise teadusinfo instituudi (ISI) teadusajakirjade nimekirja.
Louvre'i püramiid

Louvre`i püramiid (prantsuse keeles Pyramide du Louvre) on klaasist ja metallist püramiid, mis asub Pariisis Louvre'i peamises sisehoovis (Cour Napoleon'is).
Püramiidi tellis 1984. aastal Prantsusmaa president François Mitterrand Prantsuse revolutsiooni 200. aastapäevaks. See avati pidulikult 29. märtsil 1989. aastal ja selle arhitekt on Ieoh Ming Pei. Louvre`i püramiid on Pariisi üks vaatamisväärsusi.
Püramiidi valmimise järel sai sellest Louvre'i muuseumi uus peasissepääs - vana polnud külastajate hulgaga enam toime tulnud. Püramiidi all paikneb aatrium piletikassade, riietehoiu, WC-de jm vajalikuga. Suurt püramiidi ümbritsevad purskkaevud ja kolm väiksemat püramiidi.
Püramiidi kõrgus on 20,6 meetrit, nelinurkse aluse külje pikkus 35 meetrit. Püramiid koosneb 603 rombikujulisest ja 70 kolmnurksest klaaspaneelist, mille paksus on 21 millimeetrit.
Püramiidi rajamine tekitas Prantsusmaal märgatavat vastumeelsust. Kardeti, et selline futuristlik ehitis ei sobi Louvre'i klassitsistliku stiiliga. Irvhambad rääkisid Mitterrandi "vaarao kompleksist", teised kiitsid kahe stiili - vana ja uue - õnnestunud liitmist.
Paikuse külanõukogu

Paikuse külanõukogu (enne 1966 Taali külanõukogu) oli külanõukogu Pärnu rajoonis. Külanõukogu moodustati 1945 Paikuse vallas. Külanõukogu pindala oli 229 km² (1977).
Heinrich Krümmeri erakool

Heinrich Krümmeri erakool (ka (Heinrich) Krümmeri (poeglaste)gümnaasium) oli Võrus 1832-1866 tegutsenud poeglastekool.
Arktika Riiklik Kunstide ja Kultuuri Instituut

Arktika Riiklik Kunstide ja Kultuuri Instituut (vene keeles Арктический государственный институт искусств и культуры) on kõrgkool Sahha Vabariigi pealinnas Jakutskis, üks Venemaa kultuuriministeeriumi valitsemisalas olevast 48 kõrgkoolist.
Instituut asutati 2000. aastal. Instituudi loomisel osalesid mitmed Sahha vabariigi tuntud kunsti- ja kultuuritegelased, sealhulgas Andrei Borissov, Artur Vassiljev, Aja Jakovleva, Albina Borissova-Kõtškina, Stepanida Borissova, Jefim Stepanov, Konstantin Mamontov ja Juri Spiridonov.
Instituut asub Jakutskis aadressil Ordžonikidze 4. Instituudi rektor on 2008. aastast dotsent Sargõlana Ignatjeva. Prorektor teadusuuringute ja rahvusvahelise tegevuse alal on filosoofiadoktor, professor Juri Kitov.
Instituudis õpib päevases ja kaugõppes üle 900 üliõpilase; nende seas on üliõpilasi väljastpoolt Sahhat – Hakassiast, Tõvast, Altai Vabariigist, Amuuri oblastist, Irkutski oblastist, Krasnojarski krai Evengi rajoonist ja Taimõri Dolgaani-Neenetsi rajoonist ning Kamtšatka krai Korjaki ringkonnast. Lühiajalisel stažeerimisel käivad seal üliõpilased välismaa kõrgkoolidest, mis kuuluvad Arktika Ülikooli liikmete hulka.