Gabooni aafrikarästik

Levila

Gabooni aafrikarästikut võib leida Guineas, Ghanas, Togos, Nigeerias, Kamerunis, Kongo DV-s, KAV, Lõuna-Sudaanis, Ugandas, Keenias, Tansaania idaosas, Sambias, Malawis, Zimbabwe idaosas, Mosambiigis ja KwaZulu-Natali provintsi kirdeosas Lõuna Aafrikas. Tüüpasukohaks on liigil märgitud Gabon (Aafrika).

Elupaik

Gabooni aafrikarästikut võib enamasti leida vihmametsas ning selle läheduses rohumaadel, enamasti madalatel kõrgustel, aga siiski võib ta vahel elada kuni 1500 m merepinnast. Spawls ja teised (2004) märgivad oma artiklis, et liigi elupaiga maksimaalseks kõrguseks on 2100 m. Broadley ja Cock'i (1975) sõnul jagavad nad elupaika sõsarliigi lärmaka aafrikarästikuga (Bitis arietans), kes enamasti elab avaral maal.
Tansaanias elutseb ta sekundaarses metsas, india pähkli istandustes ja agraarmaal põõsastes ja puhmastikes. Ugandas aga metsas ning seda ümbritseval rohumaal. Edukalt saab hakkama ka kakao istandustes Lääne-Aafrikas ning kohvi istandustes Ida-Aafrikas. Leitud on neid ka Zimbabwe igihaljastest metsadest. Zimbabwes elavad nad aga ainult väga vihmastes metsa piirkondades riigi ida osas. Üldiselt võivad nad ka elada märgaladel ning seisva ja voolava veega aladel. Tihti kohatakse neid metsaservas põllumaadel ning öösiti autoteedel.

Käitumine

Aktiivsed on nad öösiti ning on tuntud oma väga aeglase liikumise ning pikalt ühes kohas paigalpüsimise poolest. Jahti peavadki nad varitsedes, tihti lebades liikumatult pikka aega, oodates, et saakloom mööda juhtuks kõndima. Teisalt on ka teada, et esimesel 6 öötunnil võivad nad aktiivselt jahti pidada. Ghaanas on teada, et neid tapeti regulaarselt tallide ümbruses, mis asusid 500 m kaugusel metsast, mis näitab, et nad võisid rohumaal rotte jahtida. Gabooni aafrikarästikud on  legendaarsed oma flegmaatilisuse poolest, tuleb palju vaeva näha, et madu vihaseks ajada ja hammustama sundida. Neid peetakse üsna tolerantseteks madudeks, isegi käsitlemise korral hammustavad nad harva ning susisevad vähem kui teised rästiklased, kuigi loomulikult harva esineb ka hammustusi, mis põhjustavad raskeid mürgistusseisundeid.
Liikumine näeb välja suurtele ja rasketele madudele kohaselt nälkjatega sarnaselt kõhusoomustel "lainetades" (vooglemine). Nad võivad ka küljelt küljele unduleeruda (külgvaksamine), kuid ainult lühikest maad. Ditmars (1933) kirjeldas isegi olukorda, kus üks isend oli võimeline külg ees liikuma nagu sarvikrästik (Cerastes cerastes).
Ohu korral sisisevad nad valjult hoiatuseks pikalt ja madalalt ning lamendavad oma pead iga välja hingamisega. Siiski ründavad nad harva, vaid tugeva häirimise korral. Gabooni aafrikarästikud on ühed maailma kiireimad salvajad madude seas, mistõttu peab selle liigi isendiga kohtudes olema väga ettevaatlik!
Palju on teada olukordi, kus nad on väga rahulikuks jäänud. Sweeney (1961) kirjutas oma artiklis, et see liik on nii rahulik, et neid võib käsitleda kui igat teist mitte mürgist madu, kuigi seda ei soovitata teha! Lane (1963) kirjutas, et ta puudutas püütud isendeid enne kergelt vastu pead tangidega, et näha looma reaktsiooni – agressiooni tuli harva ette. Hiljem pani ta tangid kõrvale, võttis loomal kindlalt pea tagant kinni ning teise käega keha toetades tõstis ta kasti. Tema sõnul maod tavaliselt vastu ei hakanud.

Toitumine

Kuna täiskasvanud maod on suured ja jämedad, pole neile mingiks probleemiks alla neelata täiskasvanud jänes. Kui saakloom mööda juhtub, siis salvatakse teda väga kiiresti ükskõik mis nurga all maost. Pärast salvamist hoiavad gabooni aafrikarästikud saaki oma pikkade hammastega kinni, mitte ei lase teda lahti ega oota, et mürk saagi tapaks. Selline käitumine on üsna erinev teistest rästiklastest. Nad toituvad erinevatest lindudest ja imetajatest nagu tuvid, närilised (hiired ja rotid) ning jänesed ja küülikud. On ka haruldasemaid juhtumeid, kus madu on söönud ära pärdiku, okassea ning isegi väikse antiloobi.

Klassifikatsioon

Gabooni aafrikarästiku esmakirjeldus avaldati aastal 1854 ja autoriteks peetakse erinevate allikate alusel nii André Marie Constant Dumérili, Gabriel Bibronit kui ka Auguste Dumérili, kes panid liigile nimeks Echidna Gabonica. 
1896 klassifitseeris George Albert Boulenger gabooni aafrikarästiku maoperekonda aafrikarästik (Bitis).
Liigil on 2 alamliiki: Bitis gabonica gabonica ja Bitis gabonica rhinoceros.
Peter Lenki et al 1999. aasta molekulaarbioloogiliste uuringute alusel, mille käigus uuriti gabooni aafrikarästikute DNA-d – osa tsütokroom b-st, tuvastati, et alamliigid erinevad teineteisest märgatavalt, ning pandi ette käsitleda Bitis gabonica rhinoceros't eraldi maoliigina Bitis rhinoceros. Siiani aga süstemaatikas see oluliselt ei kajastu.

Muu

Aafrikas elav Gabooni aafrikarästik on kantud Guinnessi rekordite raamatusse kui pikimate mürgihammastega madu.