Innocentius VI

Suhted Saksamaaga

Innocentius VI korraldusel kroonis Ostia kardinalpiiskop Pierre Bertrand 5. aprillil 1355 Saksa kuninga Karl IV Roomas Saksa-Rooma keisriks.

Suhted Bütsantsiga

Innocentius VI alustas Bütsantsi keisriga läbirääkimisi 1054 puhkenud skisma lõpetamiseks.

Suhted Iirimaaga

Innocentius VI taunis 8. novembril 1357 Armagh'i peapiiskoppi Richard FitzRalphi, kes eiras kerjusmunkade privileege. Ta määras 1. oktoobril 1358 juhtumi uurimiseks ametisse komisjoni.
Ta taastas Inniscathy piiskopkonna.

Suhted Inglismaaga

Innocentius VI üritas sõlmida vaherahu Inglismaa ja Prantsusmaa vahel Saja-aastase sõja lõpetamiseks. Paavst saatis 1356 Inglismaa kuninga Edward III juurde nuntsiuseks paavsti kaplani Simon Sudbury.
Ta sätestas Canterbury ja Yorki peapiiskopi vahelises vaidluses priimase tiitli üle, et Canterbury peapiiskoppi tuleks edaspidi nimetada "Kogu Inglismaa priimaseks", Yorki oma aga "Inglismaa priimaseks".

Suhted Itaalia riikidega

Innocentius VI saatis 30. juunil 1353 kardinal Gil Álvarez de Albornozi Itaaliasse legaadiks ja nimetas ta paavstlikuks vikaariks. Kardinal suutis oskusliku tegevuse tulemusena ja palgasõdurite abiga alistada mitmed kohalikud valitsejad, kes tunnustasid taas paavsti jurisdiktsiooni. Paavst vabastas 1354 vanglast Cola di Rienzo, määras ta Rooma senaatoriks ja saatis Itaaliasse kardinalile appi. Ta taunis 1354 kardinali vahendusel sõlmitud Montefiascone rahulepingut, kuid tunnustas 20. juunil 1355 Malatesta suguvõsaga sõlmitud rahulepingut. Ta kuulutas 1356 välja ristisõja Faenza ja Romagna vastu, mille valitsejad keeldusid paavsti jurisdiktsiooni tunnustamast. Ta tagandas 27. veebruaril 1357 kardinali legaadi ametist ja määras tema asemele Cluny abti Androin de la Roche, kuid ennistas 18. septembril 1358 Albornozi tagasi ametisse.

Suhted Kastiiliaga

Innocentius VI ekskommunitseeris Kastiilia kuninga Pedro I, keda kahtlustati oma abikaasa mõrvas. Paavst üritas ka lahendada Kastiilia ja Aragóni vahelist tüli.

Suhted Prantsusmaaga

Innocentius VI üritas sõlmida vaherahu Inglismaa ja Prantsusmaa vahel Saja-aastase sõja lõpetamiseks.
Ta kehtestas 1358 vaidluses kuuriale müüdavate viinamarjade üle Nîmes'ile interdikti.

Suhted Ungariga

Innocentius VI saatis 1360 kardinal Gil Álvarez de Albornozi legaadiks Ungarisse.
Ta vähendas Kalocsa peapiiskopkonna kanoonikute arvu 12-lt 6-ni.

Suhted Venemaaga

Innocentius VI nõudis 19. juulil 1356 Liivimaa prelaatidelt, et nad keelaksid kaupmeestel tarnida õigeusklikele venelastele sõjavarustust.

Innocentius VI ja Eesti

Innocentius VI teavitas 12. augustil 1353 Västeråsi, Linköpingi ja Oslo piiskoppe Riia peapiiskopi Fromhold von Vyshuseni ja Saksa ordu vahelisest kokkuleppest. Ta nõudis 1. märtsil 1356 Riia peapiiskopilt ja Saksa ordult rahulepingu sõlmimist ning nõudis Lübecki piiskopilt, et see taastaks rahu Saksa ordu ja Liivimaa prelaatide vahel. Ta kohustas 16. märtsil 1360 Tartu piiskoppi Johannes I Viffhusenit ja Arles'i peapiiskoppi Étienne Aldebrandi jälgima kardinal Francesco degli Atti vahendusel Riia peapiiskopi ja Saksa ordu vahel sõlmitud kokkuleppe täitmist. Ta nõudis 17. augustil 1360 Riia peapiiskopi palvel Arles'i peapiiskopilt ja Tartu piiskopilt Riia elanike, bürgermeistrite ja raehärrade vabastamist Saksa ordule antud vasallivandest. Ta kinnitas Riia peapiiskopi tehtud kinkelepingud ja andis indulgentsi neile, kes käivad teatud kirikupühadel Riia kirikus missal.
Jaanuaris 1354 teavitas Riia peapiiskop paavsti Vastseliina piiskopilinnuses toimunud imeteost. Paavst andis seejärel 40-päevase patukustutuse igaühele, kes käis palverännakul kabelis, kus oli Kristuse Pühima Risti reliikvia.
Paavst määras 14. märtsil 1354 Kuramaa piiskopiks Ludolphi ja 24. jaanuaril 1360 Jakobi.
Ta nõudis 19. juulil 1356 Liivimaa prelaatidelt, et nad keelaksid kaupmeestel tarnida õigeusklikele venelastele sõjavarustust.
Ta tegi 10. jaanuaril 1357 Tartu piiskopile ülesandeks anda Liivimaa aadlikule Nicolaus von Ixkullele ja tema pruudile Hildegunde von Tisenhusenile dispensatsioon. Ta tegi 1. aprillil 1361 piiskopile ülesandeks anda dispensatsioon Liivimaa aadlikule Gerhard Virkesile ja tema pruudile Elisabet von Werdenile.
Ta kinnitas 17. augustil 1360 Padise kloostri privileegid.
Ta määras 4. oktoobril 1355 Otepää rektori Johannes Thoysi Saare-Lääne piiskopkonna kanoonikuks, 12. juulil 1356 Tartu kanooniku Wilkinus de Wokenisse Bolkówi vikaariks, 24. juunil 1358 Tartu kanooniku Woldemar de Rosise Tartu skolastikuks, 15. juulil 1358 Albertus de Puteo Paistu Maarja koguduse (Peystel) rektoriks, 12. veebruaril 1359 Tartu kanooniku Theodoricus Vreze Tallinna kanoonikuks ja 18. novembril 1359 Tartu preestri Bernardus Cagheneri Soontagana preestriks. Ta andis 28. jaanuaril 1361 Tartu kanoonikule Henricus de Valdele prebende, 27. aprillil 1361 Tartu vaimulikule Ludolphus Kerchofile benefiitse ja 3. jaanuaril 1362 Tartu kanoonikule Theodoricus Frisole prebende.

Suhted kiriku institutsioonidega

Innocentius VI andis kuurias viibivatele prelaatidele korralduse, et nad siirduksid tagasi oma piiskopkondadesse. Ta vallandas finantsraskuste tõttu kuuria ametnikke. Paavsti kaplan oli Simon Sudbury.
Ta tunnustas 1356 bartolomiitide ordut ja kohustas neid järgima augustiinlaste reeglit.
Ta tunnustas dominiiklaste tegevust.
Ta taunis 8. novembril 1357 Armagh'i peapiiskoppi Richard FitzRalphi, kes eiras kerjusmunkade privileege. Ta määras 1. oktoobril 1358 Armagh piiskopkonna juhtumi uurimiseks ametisse komisjoni.
Paavst teavitas 12. augustil 1353 Västeråsi, Linköpingi ja Oslo piiskoppe Riia peapiiskopi Fromhold von Vyshuseni ja Saksa ordu vahelisest kokkuleppest. Ta nõudis 1. märtsil 1356 Riia peapiiskopilt ja Saksa ordult rahulepingu sõlmimist ning nõudis Lübecki piiskopilt, et see taastaks rahu Saksa ordu ja Liivimaa prelaatide vahel. Ta kohustas 16. märtsil 1360 Tartu piiskoppi Johannes I Viffhusenit ja Arles'i peapiiskoppi Étienne Aldebrandi jälgima kardinal Francesco degli Atti vahendusel Riia peapiiskopi ja Saksa ordu vahel sõlmitud kokkuleppe täitmist. Ta nõudis 17. augustil 1360 Arles'i peapiiskopilt ja Tartu piiskopilt Riia elanike, bürgermeistrite ja raehärrade vabastamist Saksa ordule antud vasallivandest.

Liturgilised otsused

Innocentius VI sätestas 13. veebruaril 1353 Saksamaal ja Tšehhis Kristuse Pühima oda ja naelte kirikupüha tähistamist.

Teoloogilised vaidlused

Innocentius VI taunis frantsiskaani spiritualistide tegevust ja nõudis inkvisitsioonilt nende karistamist. Püha Birgitta tervitas paavsti saamist ametisse, kuid taunis spiritualistide tagakiusamist.
Paavst tunnustas Aquino Thomase kirjutisi.

Onupojapoliitika

Innocentius VI määras kardinaliks oma sugulased Étienne Auberti ja Andouin Aubert´i.

Innocentius VI kultuuriloos

Innocentius VI lasi rajada Avignoni kindlustused ja piiskopina ehitada Noyoni katedraali.
Ta rajas 1359 Rieux' piiskopkonda kolleegiumi ja 30. juunil 1360 Bologna ülikooli usuteaduskonna. Ta lubas Bologna ülikooli teoloogiatudengitel käia tsiviilõiguse ja meditsiini loengutes.
Paavsti ihuarst oli Guy de Chauliac.
Ta lasi 1356 vangistada alkeemik Jean de Roquetaillade'i.
Astronoom Joannes de Thermis pühendas paavstile traktaadi "Tractatus de tempore celebrationis Paschalis".
Paavsti on kujutatud 15. sajandil tehtud Firenze Santa Maria Novella kiriku freskol. Avignoni paavstipalees asub kunstnik Henri Séguri portree paavstist.

Surm

Innocentius VI suri 12. septembril 1362 Prantsusmaal Avignonis ja maeti 14. septembril Avignoni katedraali. 26. novembril 1362 maeti tema säilmed ümber kartuuslaste kirikusse. Tema hauamonumendi rajas skulptor Bertrand Nogayrol.