Tore nulg

Välimus

Tore nulg kasvab looduslikus levikualas tavaliselt 20–40, harva kuni 60 m kõrguseks, tüve läbimõõt küündib soodsates kasvutingimustes kuni 2,6 m. Puude eluiga võib soodsates oludes ületada 600 aastat.
Võra on kitsaskoonusja kujuga. Tüve koor on noortel puudel õhuke ja hallikas, vanematel puudel paks, sügavate lõhedega ja punakaspruuni tooniga. Pungad on tavaliselt tumepruunid, munaja kujuga, väiksed, vaiguta või veidi vaigused tipuosas, tipp ümarjas. Noored võrsed on helekollased kuni beežikad, esimesel paaril aastal kaetud punakate karvadega. Okkad on 2–3,7 cm pikkused, painduvad, allpool kaks heledat 4–5 realist õhulõheriba, pealt sinakasrohelised kuni hallikassinised, tömpja tipuga.
Isasõisikud on purpurjad või punakaspruunid. Käbid on ümardunud tipuga, 15–20 cm pikkused ja läbimõõduga 7–10 cm, noorelt purpurjad, valminult kollakaspruunid või punakaspruunid. Seemned on 15×6 mm suurused, kest tumepunakaspruun, tiivake kestaga peaaegu sama pikk. Idulehti on 7–8. 1000 seemne keskmine mass on 62,1 g (var. shastensis) kuni 70,9 g (var. magnifica).

Kliima

Levilas valitseb parasvöötme kliima, talved on seal pehmed ja sademeterohked ning suved on kuivad ja soojad. Suvised temperatuurid tõusevad harva üle 29 °C ja talvised langevad harva alla −29 °C. Puu talub talvel külmakraade kuni −23...–29 °C. Levilas on iseloomulik suvine kuivaperiood, aprillist oktoobrini esineb vaid harva äikesevihma. Peaaegu kogu aasta sademete hulk esineb oktoobrist märtsini, millest 80% või enam moodustab lumi. Sierra Nevadas võib lumepaksus küündida kuni 4 m ning California põhjaosas ja Oregonis kuni 2 m. Aasta keskmine sademete hulk on 750–1500 mm. Eriti hästi kasvab tore nulg väheste sademetega aastatel, sest madal sademete hulk tähendab üldjuhul varasemat lume sulamist ja pikemat kasvuperioodi.

Kasvupinnas

Tore nulg kasvab tavaliselt sügavamatel liivsavimuldadel ja õhematel, moreenist moodustunud muldadel. Kasvupinnase pH on üldjuhul 5,0–6,1. Kohati on kasvupinnaseks uued ja noored mullad, mis on väga väikese huumusesisaldusega ja väljaarenemata mullahorisontidega. Tavaliselt on kasvupinnaseks siiski värsked, parasniisked ja hästi vett läbilaskvad mullad. Veega küllastunud muldadel kasvab ta halvasti. Huumusekihi paksus on tavaliselt 2–8 cm (kohati ka rohkem). Parimad kasvutingimused on paksemate mullahorisontidega kasvupinnastel, mis on moodustunud liustikusetetest või pleistotseeni ajastu järvesetetest. Puud jäävad aga kidurateks järskudel mäenõlvadel, kus mullad on väga õhukesed.

Toreda nulu metsad

Tore nulg moodustab oma levilas tihti puhaspuistuid või on domineerivaks puuliigiks okaspuu segametsades. Tüüpteisendi var. magnifica metsad on sageli tihedad puhaspuistud, mis asuvad madalamal kasvavate halli nulu (Abies concolor) ning kõrgemal esinevate Mertensi tsuuga (Tsuga mertensiana) ja Murray männi (Pinus contorta var. murrayana) metsade vahel. Tihedamad metsad on üldjuhul hõredama alustaimestikuga.
Sierra Nevada niiskematel läänenõlvadel esineb koos toreda nulu tüüpteisendiga Murray mänd, lõunapoolsemates kuivemates kasvukohtades aga suhkrumänd (Pinus lambertiana), kalifornia lõhnaseeder (Calocedrus decurrens) või Mertensi tsuuga. Sierra Nevada põhjaosas kasvab temaga hajusalt Jeffrey mänd  (Pinus jeffreyi), läänemänd (Pinus monticola) ja suhkrumänd.
California rannikupiirkonnas domineerib teisend var. shastensis tihti segametsades koos hõbenuluga (Abies procera) või kasvab kõrgemal kui 1850 m segunenult koos Mertensi tsuuga ja Breweri kuusega (Picea breweriana). Kõrgemal mägedes on serpentiinist moodustunud muldadel põhilisteks kaaspuuliikideks Balfouri mänd (Pinus balfouriana), läänemänd ja Jeffrey mänd.
Kaskaadide lõunapiirkonnast põhjasuunas Oregoni poole ja läänesuunas rannikupiirkonda kaotab var. shastensis pikkamisi oma domineeriva staatuse. Madalamatel kõrgustel asendab teda hall nulg ja kõrgemal Mertensi tsuuga. Peamisteks kaaspuuliikideks on selles piirkonnas veel roheline ebatsuuga (Pseudotsuga menziesii var. menziesii), läänemänd ja keerdmänd (Pinus contorta).

Paljunemine

Tore nulg on ühekojaline okaspuu ning paljuneb seemnete abil. Käbikandvus algab tavaliselt 30–45 aastastel puudel ning suureneb aastatega järk-järgult. Tolmlemine toimub maist kuni juuni lõpuni, sõltuvalt kasvukoha kõrgusest ja ilmastikutingimustest. Seemned valmivad sama aasta augustis-septembris. Väga head seemneaastad esinevad 1–4 aasta järel. Seemnete eraldumine koos käbide lagunemisega algab septembri lõpust oktoobri keskpaigani ning nende levitajaks on peamiselt tuul, kandes nad tavaliselt kaugusele, mis on 1,5–2 korda suurem puu kõrgusest. Erakordselt heal seemneaastal võivad puud toota 1,4 miljonit seemet ühe hektari kohta. Tavalisel heal seemneaastal on see näitaja siiski umbes kümme korda väiksem. Parima kvaliteediga seemneid toodavad täiskasvanud ja elujõulised puud. Nooremad puud võivad samuti palju seemneid anda, aga nende tootlikkus on väga kõikuv. Kuna käbid valmivad üldjuhul vaid puu tipuosas, siis igasugused tipuosa kahjustused (kahjurid, haigused, mehaanilised kahjustused) vähendavad oluliselt käbide arvu. Eriti sagedasti esineb selliseid kahjustusi vanematel puudel. Seemnete idanevus on tavaliselt küllaltki madal, alla 40%, kuid selle kompenseerib suur seemnete koguhulk.
Seemned idanevad kõige paremini paljastel või hõreda rohurindega mineraaltoitaineterikastel muldadel, kuid peale esimest eluaastat on parimad ellujäämisvõimalused tõusmetel, mis kasvavad tihedama rohurindega muldadel. Esimestel aastatel on noorte seemikute peamisteks suremuse põhjustajateks kuumus (taimkatteta maapinna temperatuur võib tõusta kohati kuni 70 °C), põud, külmakahjustused ja konkureerimine teiste taimedega. Suremus on suurim seemikute hulgas, kes on kasvanud ligi 30 cm kõrguseks. Nende puude juuri kahjustavad suslikud ja noori võrseid söövad hirved. Esimeste eluaastate kasvutingimused on parimad täisvarjus, kuid vanemad puud kasvavad kõige paremini täisvalguses. Noored seemikud kasvavad küllaltki aeglaselt, 2–4 aastased puud on vaid 10–15 cm kõrgused.

Haigused ja kahjurid

Patogeenidest põhjustab toreda nulu metsades kõige suuremat kahju parasiittaim Arceuthobium abietinum ssp. magnificae. See parasiit on levinud kogu toreda nulu areaalis ning on nakatanud 40% Californias kasvavatest toreda nulu puistutest. Nakatunud puud on vastuvõtlikud seenhaigusele, mida tekitab seen Cytospora abietis. Haiguse tõttu kuivavad parasiittaime poolt nakatunud oksad ning väheneb puu kasv. Nõrgestunud puud on omakorda vastuvõtlikud kooreüraskite ründele ja teistele haigustele. Tüvemädanikku põhjustavad seenhaigused nakatavad puud parasiittaimede poolt tekitatud tüvekoore kahjustuste kaudu ning vähendavad puude kvaliteeti või põhjustavad tüve murdumise tõttu nende hukkumist. Tihedad metsad lihtsustavad parasiittaimede levimist ühelt puuvõralt teisele.
Seenhaigustest on oluline veel juurepessu põhjustav seen Heterobasidion annosum, mis on levinud tihedamates metsades Sierra Nevada idanõlvadel. Kooreüraskitest põhjustab kõige rohkem puude hukkumist Scolytus ventralis. Selle üraski tõttu hukkub igal aastal Californias puid kogumahuga ligi 1 miljonit m³.

Avastamine

Toreda nulu määras eraldi liigina William Lobb 1859–1863 toimunud California-ekspeditsioonil. Varem oli selle küll avastanud David Douglas, kuid ta polnud seda eraldiseisvana määranud.