Kondratjevi lained

Avastamise ajalugu

Vene majandusteadlane Nikolai Kondratjev (saksa kirjanduses ka Kondratieff) oli esimene, kes tõi sellised tähelepanekud rahvusvahelise tähelepanu alla eelkõige oma raamatus "The Major Economic Cycles" (1925), samuti teistes samal aastakümnel ilmunud töödes.
Kaks taani majandusteadlast Jacob von Gelderen ja Samuel de Wolff vaidlesid 50- ja 60-aastaste tsüklite olemasolu üle juba 1913. aastal, kuid nende tööd tõlgiti taani keelest teistesse keeltesse alles hiljuti.
Kondratjev oli vene majandusteadlane, kuid tema majanduslikud järeldused polnud Nõukogude võimule vastuvõetavad. Pärast nendega väljatulekut tagandati ta kiirelt oma kohalt äritegevuse uuringute instituudi direktorina. Tema tegevuses nähti kriitikat Jossif Stalini majandusplaanide suhtes. Seepärast saadeti Kondratjev Gulagi, kus ta 1938. aastal surma mõisteti.
1939. aastal pani Joseph Schumpeter raamatus "Business Cycles" ette nimetada tsükleid Kondratjevi laineteks need esimesena avastanud majandusteadlase järgi. 1950. aastatel soovitas prantsuse majandusteadlane François Simiand nimetada tõusuperioodi A-faasiks ja langust B-faasiks.
Mõned turuasjatundjad jaotavad Kondratjevi laine "neljaks aastaajaks": kevad (edu ehk platoo), suvi (kiirenemine ehk õitseng) tõusuperioodil, sügis (langus ehk platoo) ja talv (kiirenemine ehk surutis) langusperioodil.
2000. aastate lõpu finantskriis on suurendanud huvi pikaajaliste majandustsüklite vastu kriisi potentsiaalse põhjuse seletajana.

Kahtlused pikkade tsüklite kohta

Pika tsükli teooria pole enamiku akadeemiliste majandusteadlaste poolt aktsepteeritud, kuid sellele vaatamata on see üks innovatsioonipõhiste, arenduste ja evolutsioonilise majandusteooria ehk põhi heterodox-voolu aluseid majanduses. Nende majandusteadlaste seas, kes Kondratjevi teooriat aktsepteerivad pole ühtset konsensust kindlate lainete alguse ja lõpu daatumite suhtes. See annab voli veel ühele teooria kriitikale: statistikas nähakse mustreid, mida tegelikult seal pole.
Veel enam, fenomeni põhjuse suhtes pole üksmeelt. Kui suurt rolli see mängib, pole täpselt teada: mõned teaduslikud mustrid on leitud enne, kui neile seletus on suudetud anda (Parim näide puudutab perioodilist elementide tabelit – see lükati paljude teadlaste poolt tagasi seletuse puudumise põhjusel). Mõned usuvad, et tegelikele inimlikele vigadele, mis mitmeid majanduslike olukordi ajaloos põhjustanud on, pole piisavalt tähelepanu pööratud ning seevastu on liiga suur tähelepanu lainete ja selle faaside karakteristikute uurimisel. Väidetakse, et mitmed situatsioonid olid kergelt välditavad, mitte peatamatu laine mustri tagajärg. Mõned kahtlevad Kondratjevi lainete õigsuses, kuna usuvad, et iga laine on struktuurne tsükkel, mida ei ole võimalik korrata. Usutakse ka, et Kondratjevi uurimused on kallutatud, kuna väidetavalt kasutas ta ainult kindlaid sündmusi, jättes välja need, mis tema tulemusi oleks muutnud.
Kondratjevi lainete analüüsides tekib probleem, et enne 1870. aastat pole palju andmeid ning tol ajal oli Euroopas vaid paar riiki. Samuti koosnes varajane andmestik enamasti hindadest, kaubavahetuse statistikast ja vähesest infost tööstusliku tootmise kohta. Enne 20. sajandi majanduslangusi olid madalate hindade ja kasumite ajad, kuid neid ei seostata suure töötuse või langeva tööstusliku toodanguga. Langevad hinnad tõstsid tõelist ostujõudu ning elustandard tõusis. Kullastandardi kadumisega polnud hinnad enam surutises ja selliseid perioode kutsuti langusteks. Siiani on ainus tõeline majanduskriis väga suure töötusega on olnud suur depressioon 1930. aastate alguses.