google/wiki40b huggingface dataset:
Virgin Racing

Virgin Racing (täisnimega Marussia Virgin Racing) on meeskond, mis osales Vormel 1 sarjas aastail 2010 ja 2011.
Meeskond liitus Vormel 1 sarjaga 2010. aastal, esialgu Manor GP nime all. Pärast seda, kui meeskonna peasponsoriks sai Richard Bransoni Virgin Group, sai ka meeskond uue nime. Algul osales meeskond Suurbritannia lipu all, kuid 2010. aasta lõpus omandas enamuse ettevõttes Venemaa ettevõte Marussia Motors ja 2011. aastal osales tiim Venemaa litsentsiga.
Virgini autod kasutasid Cosworthi mootoreid.

2010

2010. aastal sõitsid meeskonnas Timo Glock (number 24) ja Lucas di Grassi (25). Glock oli eelmisel aastal sõitnud Toyota F1 meeskonnas, aga 3 etappi enne lõppu teinud ränga avarii, mis lõpetas tema hooaja, ja Toyota teda enam ei soovinud. Di Grassi oli olnud GP2-s kolmandal kohal.
Ühtegi punkti nad ei kogunud. Kummagi parimaks jäi 14. koht ning sellega said nad hooaja kokkuvõttes 24. ja 25. koha. Meeskondlikult jäi Virgin Racing viimasele, 12. kohale. Ka Hispania Racingu parimaks kohaks etapil jäi 14., aga Hispania suutis selle välja sõita kolmel korral, Virgin kahel.

2011

2011. aasta sõitjad olid Timo Glock ja Jérôme d'Ambrosio. Di Grassi läks Pirelli testisõitjaks ja üheski sarjas ta pärast seda enam ei osalenud. Virgini pakkumise saada sõitjaks lükkas tagasi Nico Hülkenberg, kes pidas meeskonda liiga nõrgaks ja läks Force India testisõitjaks. D'Ambrosio oli saanud eelmisel aastal GP2-s 12. koha.
Kumbki sõitja ei kogunud hooajal ainsatki punkti. D'Ambrosio parimaks jäi 14. ja Glocki parimaks 15. koht. Nad said individuaalselt taas 24. ja 25. koha. Meeskondlikult oli Virgin taas viimane, 12. Eelviimaseks tulnud Hispania Racing oli üldiselt küll aeglasem, kuid ühel etapil suutis välja sõita 13. koha.

2012

2012. aastal muutis meeskond oma nime: selleks sai Marussia F1 Team. See kajastas omaniku Marussia Motorsi järjest enam suurenenud osalust meeskonnas ja kontrolli meeskonna üle. Ühtlasi katkestati koostöö tehnilise poole eest hoolitsenud ettevõttega Wirth Research. Selle võttis üle McLaren, kelle duubelmeeskonnaks Marussia niimoodi sai.
Ametlikult loetakse Virgin ja Marussia eri meeskondadeks ja Virgin lõpetas 0 punktiga 38 etapist. Neist meeskondadest, kes pole ühtki punkti saanud, polnud veel ükski rohkematel etappidel osalenud. Seda rekordit kordas Hispania Racing, kes sõitis neilsamadel etappidel mis Virgingi, aga jätkas osalemist sama edutult 2012. aastalgi.
Sõitjatest jätkas Glock Marussias. D'Ambrosiole sõitjakohta ei jätkunud ja ta sai Lotus F1 testisõitjaks. Tema asemele palkas Marussia Charles Pici.
Stephensoni maakond

Ajalugu

Maakond moodustati 1837. aastal.
Takahito, prints Mikasa

Isiklikku

Ta oli aastast 1941 abielus Yuriko Takagiga. Neil sündis kolm poega ja kaks tütart (pojad surid enne isa). Tema surma ajal oli neil 9 lapselast ja 4 lapselapselast.
Leonid Reiman

Isiklikku

Tema isa, Buhhaara emiraadis 1915. aastal sündinud tadžiki ja usbeki päritolu Dododžon Tadžijev, elas suurema osa oma elust Dušanbes. Sai seal filoloogiaprofessoriks. Leonid Reimani ema filoloogiadoktor Jekaterina Aleksandrovna Reiman (suri 2009) oli eesti-juudi päritolu: ema poolt juut ja isa poolt eestlane. Tutvusid Leningradis filoloogiasümpoosiumil.
1983. aastal Leningradis värvati Leonid Reimani Riikliku Julgeoleku Komitee kaastööliseks. Ta nõustus, kuid varsti selgus, et tema kandidatuur ei sobinud. Põhjuseks oli asjaolu, et tema üks emapoolseid sugulasi oli Teises maailmasõjas sõdinud sakslaste poolel ja pärast sõda oli lahkunud Läände.
Bakuu Riiklik Ülikool

Bakuu Riiklik Ülikool (aserbaidžaani keeles Bakı Dövlət Universiteti) on ülikool Aserbaidžaanis Bakuus. 
Ülikool kuulub Euroopa Ülikoolide Assotsiatsiooni.
Ülikool asutati 1919.
Ülikoolis õpib umbes 22 500 õpilast. Õppejõude on umbes 1300 ja neist umbes 250 on doktorikraadiga.
Urmas Susi

Urmas Susi (sündinud 23. oktoobril 1962 Järvakandis) on Eesti sõjaväelane, kolonelleitnant.
Susi lõpetas 1994. aastal kaitsejõudude peastaabi nooremohvitseride ettevalmistus- ja täienduskursused. On saanud täienduskoolitust kursustel Taanis, Rootsis ja Eestis.
7. augustil 2015 mõisteti Urmas Susi Harju maakohtus süüdi Kaitseliidu Harju maleva raha omastamises, dokumendi võltsimises ja võltsitud dokumendi kasutamises. Susi tunnistas oma süüd, kahetses tehtut ja hüvitas tekitatud kahjud.
Gröönikeelne Vikipeedia

Gröönikeelne Vikipeedia (grööni keeles Kalaallisut Wikipedia) on Vikipeedia gröönikeelne versioon.
Seal on 1671 artiklit, millega see on artiklite arvult 234. keeleversioon.
Walter Gropius

Walter Adolph Gropius [v'alter 'aadolf gr'oopius] (18. mai 1883 Berliin – 5. juuli 1969 Boston) oli saksa arhitekt, Bauhausi asutaja.
Ka tema isa oli arhitekt. 
Gropius lahkus 1934. aastal, pärast natsipartei võimuletulekut, Saksamaalt. Ta elas ja töötas Inglismaal, sealt siirdus aga USA-sse, kus ta ka 1969. aastal suri.
Walter Gropiuse materjalikäsitlus oli omas ajas väga moodne ja uuenduslik. Tema projekteeritud hooneid võrreldakse tihti abstraktsionismiga maalikunstis.

Isiklikku

Gropius abiellus oma armukese Alma Schindleriga pärast Alma abikaasa Gustav Mahleri surma. See abielu ei kestnud kaua ning Alma abiellus hiljem Franz Werfeliga.
Joann Ümarik

Joann Ümarik (13. märts 1888 Arukse talu, Polli vald, Pärnumaa – 1. juuni 1984 Tallinn) oli eesti õigeusu vaimulik.
Ta pühitseti diakoniks piiskop Platoni poolt 23. juunil 1918 ja preestriks peapiiskop Aleksandri poolt Tallinna Issandamuutmise peakirikus 1. jaanuaril 1921.
Joann Ümarik oli preester Juuru Püha Vassili Suure koguduses 1920–1933, Tallinna kalmistu koguduses 1933–1934 ja Pärnu Issandamuutmise koguduses 1934–1950. Ta oli Harjumaa, hiljem Pärnumaaa praost, 1942–1945 Sinodi liige. 
Pärast Eesti taasvallutamist Nõukogude Liidu poolt 1944. aastal keeldus Joann Ümarik andmast allkirja "kirikulõhe" (Eesti õigeusu kiriku iseseisvumise) "patukahetsusaktile". 25. aprillil 1950 ta arreteeriti, ta vabanes vangistusest 26. augustil 1954. 
Pärast vabanemist teenis ta aastail 1954–1962 Tartu Aleksandri koguduses, hooldades samaaegselt Nõo Püha Kolmainu kogudust ja aastatel 1961–1962 Elva Peetri ja Pauli kogudust (olles samas ka viimaseks preestriks). Alates 1962. aastast teenis ta (kuni surmani) ülempreestrina Tallinna Neeva vaga õigeusulise suurvürsti Aleksandri kogudust.
Joann Ümarik suri 1. juunil 1984 Tallinnas ja ta maeti 5. juunil 1984 Tallinna Aleksander Nevski kalmistule.

Isiklikku

Tema vend oli põllumajandusteadlane Jaak Ümarik.
Aleksander Ellam

Elulugu

Aleksander Ellam sündis 1897. aastal Laimjalas Kahutsi küla Alla talus, ta oli pere vanim poeg. Ellamite pere kuuest lapsest olid kommunistid viis: Marie Ellam (1890 – 20. veebruar 1919), Aleksander, Anton Ellam (1902 – detsember 1924), Johan Ellam (1899 – mai 1942) ja Ksenja/Eugenia Ellam (1911 – 17. oktoober 1941). Aleksander Ellami haridus piirdus kohaliku külakooli haridusega. Aleksander osales aktiivselt 1919. aasta Saaremaa mässus, mille eest mõisteti märtsis 1919 kümneks aastaks sunnitööle, kuid vabanes tänu amnestiale juulis 1920. Järgnenud aastatel jätkas Ellam poliitilist tegevust, esialgu Eesti Iseseisva Sotsialistliku Tööliste Partei, hiljem illegaalse Eestimaa Kommunistliku Partei liikmena.

Poliitiline tegevus

Aleksander Ellam osales 1924. aasta 1. detsembri riigipöördekatses, liitudes selleks koos venna Johani ja paari kaaslasega Saaremaalt Tallinna riigipöörajatega.
Riigipöördekatse mahasurumise järel hukati kolm saarlasest mässukatses osalenut sõjakohtu otsusel, sealhulgas ka Anton Ellam, kes mässukatse ajal teenis Eesti Kaitseväes. Kümmekond mässulist aga arreteeriti, nende hulgas ka Aleksander Ellam ja tema noorem vend Johan Ellam, kuid Aleksander Ellam põgenes 1. jaanuaril 1925 teel Kuressaare vangimajja. Põgenemine toimus vahepeatuse ajal Laimjala vallamaja õuel, kui Ellamil õnnestus konvoeerijate valve alt ööpimeduse varjus ära joosta.

Tagaotsimine ja surm

Pärast vahi alt põgenemist tegutses Ellam illegaalselt Saaremaal koos mõttekaaslase Aleksander Muiga kuni viimase vangistamiseni 1926. aastal, misjärel sai Ellam Saaremaa kommunistide organisatsiooni juhiks.
Ellami kinnipidamiseks korraldas politsei koos Kaitseliiduga ridamisi haaranguid. 3. jaanuari 1929 õhtul korraldati Orissaare jaoskonna konstaabel Toomas Kaasiku informatsiooni alusel varistus Reina asunduses, kuna oli teada, et Ellam külastas sageli asunik Aava elukohta. Kaitseliitlaste ja politseinike varitsuse käigus sai konstaabel Kaasik kahest kuulist reide haavata, ta viidi esialgu Kuressaare haiglasse ja sealt Tallinna, kus ta 28. märtsil suri. Kohapealt leiti teepervelt vaid Ellami poolt põgenemisel mahajäetud saapad ja moonakott.
24. oktoobril 1933 tegi kohalik Uuemõisa rajooni konstaabel Hendrik Turu varastatud kraami leidmiseks läbiotsimise Ellami viimases konspiratiivkorteris Kapra külas (endine Koigi asundus) Aadu talus. Läbiotsimise käigus avastati ka Ellam, puhkes tulevahetus, milles Ellam tabas Turut kaela ja kätte, mispeale viimane end pikali viskas ja surnut teeskles. Tagaotsitav Ellam väljus peidupaigast, kuid sai vastaselt kaks tabamust, ühe kõhtu, teise rindu, millesse suri.
Aleksander Ellam maeti Levala apostliku õigeusu kalmistule.
Ellamit talus varjanute tunnistuste kohaselt hakkas Aleksander Ellam end Aadu talus varjama Anastassia Mui kaasabil 1929. aastast, viibides seal vahel päevi, nädalaid ja isegi kuid.
Hannes Oja (alpinist)

Hannes Oja (sündinud 1. juulil 1973) on eesti alpinist.
Ta on neid väheseid eesti mägironijaid, kes on üritanud Tian Shanis Džengiši tippu tõusta (jõudis Džengiši läänetippu).
2006. aastal asutas ta koos Kristjan-Erik Suurväljaga mittetulundusühingu Matkamise ja Mägironimise Edendamise Klubi.

Alpinism

Mägironimisega hakkas ta aktiivselt tegelema 1999. aastal. Järgmisel aastal ronis ta Kaukasuses Elbruse läänetippu (5642 m). Elbruse idatippu (5621 m) tõusis ta 2002. aastal. Aafrika mandri kõrgeima mäe Kilimanjaro (5895 m) tippu jõudis ta 2005. aastal.

Kõrgalpinism

Ta võttis osa 2001. aastal JKA ekspeditsioonist Pamiiri Lenini mäetippu (7134 m) ja selle käigus tõusis koos Urmas Peikeriga tippu.
2004. aasta juulis–augustis võttis ta osa Jaan Künnapi juhtimisel toimunud Eesti ekspeditsioonist Han-Tengrile, kus 5. augustil 2004 toimunud maavärin põhjustas jää- ja lumelaviini. Laviini puhkemise ajal jäid Eesti ekspeditsiooni liikmed, sealhulgas Oja, laviini alumisse ossa, kuid pääsesid ja organiseerisid laviini jäänute päästetöid. Tipuüritus jäi katki. Ojal (nagu ka teistelgi) jäi saavutatud tõusukõrguseks Han-Tengri mäel seekord 6000 m.
2006. aastal osales ta Matkamise ja Mägironimise Edendamise Klubi ekspeditsioonist Pamiiri kahele seitsmetuhandelisele – Korženevskajale ja Ismoili Somonile. Ekspeditsiooni käigus tegi ta 7. augustil kaaslastega eduka tipputõusu Korženevskajale, kuid Ismoili Somoni tippu tõusta ei õnnestunud (ainsana tõusis tippu Priit Joosu).
2008. aastal üritas ta Mägironimise Edendamise Klubi ekspeditsioonis Tian Shani koos Priit Joosuga tõusta Tian Shanis Džengiši (7439 m) tippu (siiani on tippu jõudnud eestlastest vaid Ilmar Priimets), kuid neil tuli piirduda vaid tõusuga selle läänetippu (Važa-Phšavela mäetipp).
Kristus peatus Ebolis

"Kristus peatus Ebolis" ("Cristo si è fermato a Eboli") on Carlo Levi autobiograafiline romaan aastast 1945.
Raamatu järgi on tehtud Francesco Rosi film "Kristus peatus Ebolis" (1979).
James Dwight Dana

James Dwight Dana (12. veebruar 1813 – 14. aprill 1895) oli ameerika geoloog, mineraloog ja zooloog.
Ta tegi olulisi uuringuid mägede tekke, vulkaanilise aktiivsuse, mandrite päritolu ja struktuuri ning ookeanide kohta.

Tunnustused

James Dwight Dana valiti 1854. aastal Ameerika Filosoofiaseltsi liikmeks.
Rüütliordu

Rüütliordu (ladina keelest ordo, kord) oli hiliskeskajal 14. ja 15. sajandil, pärast ristisõdade lõppu, sõjaliste ordude idealiseerimisest tekkinud organisatsiooni või ühingu üldnimetus.
Rüütliordusid rajasid enamasti kuningad, hertsogid või vürstid. Algselt pidi nende eesmärk olema süserääni teenimine rüütlina (ratsasõdalasena) ja sõjaline kaitse. Vastutasuks loovutati rüütlitele vasalliõigusi. Hiljem muutus väeteenistuse kohustus formaalseks. Rüütlite kui rüütliordude liikmete tiitlid liitusid mitmesuguste aadlitiitlitega.
Üks rüütliordu liikme tunnus oli kaelas kantav märk ehk orden.
Spāre mõis

Spāre mõis (saksa keeles Sparenhof, läti keeles Spāres muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Võnnu kreisis Āraiši kihelkonnas.
Anders Lennartsson

Anders Lennartsson Forstena mõisast (ka Anders Lindersson või Anders Lindormsson) (surnud 27. (17. septembril) 1605 Salaspilsis) oli Rootsi sõjaväelane.
Anders Lennartsson sündis Forstena suguvõsast pärit Västergötlandi rüütlite peamehe, Lennart (Lindorm) Torstenssoni (surnud 1564 Põhjamaade seitsmeaastane sõja Bohuse kindluse piiramisel) ja Stola mõisast (rootsi Stola herrgård) pärit Margareta Andersdotter Ekebladi (surnud 1616) pojana. Tema venna, 1625 Rootsi aadlimatriklisse kantud Torsten Lennartssoni (Lindersson) (1561–1631) poeg oli Lennart Torstenson (1603–1651), Eestimaa kindralkuberneri Anders Torstensoni isa. Ema Margareta abiellus pärast isa surma 1573 Hovi mõisast (Hällstad Västergötlandis) pärit Anders Olofsson Oxehufwudiga (u. 1537–1618).
Sigismundi ja hertsog Karli vahelise võimuvõitluse ajal 1598 Linköpingis toimunud Stångebro lahingus oli tema ja Samuel Nilssoni väeüksustel märkimisväärne osa hertsog Karli juhitud mässuliste võidus.
Poola-Rootsi sõja ajal 1602 määras kuningas Karl IX ta enda asehalduriks Tallinnas ja koos Arvid Stålarmiga olid nad 1602–1603 kõrgeimad Rootsi võimu esindajad Liivimaal.
1605. aastal toimunud Salaspilsi lahingus (Kircholmi lahing) juhtis ta Rootsi väe keskosa. Paremat tiiba juhtis krahv Joachim Friedrich von Mansfeld ja vasakut Henrik Brandt. Pärast ratsaväe põgenemist jäi jalavägi kaitseta ning Anders Lennartson, von Hinkeman, Braunschweig-Harburgi prints Friedrich, šotlasest kapten Henry Forbes of Thainston Aberdeenshire'ist ja Stigel oma meestega hukkusid Poola ratsaväe rünnakus.
Anders Lennartssonile kuulus Restadi mõis Västergötlandis Älvsborgi läänis Vänersborgis.
Mihkel Kaevats

Mihkel Kaevats (sündinud 29. mail 1983 Tallinnas) on eesti luuletaja, tõlkija ja esseist.
Ta on Ülo Kaevatsi ja Mall Jõgi (Mall Kaevatsi) poeg, Marten Kaevatsi vend.
Aastatel 2002–2007 omandas Tartu Ülikoolis semiootika ja kulturoloogia bakalaureusekraadi (lõputöö teema ""Närvitrükk" kui tekst"), 2009–2012 õppis TLÜ Eesti Humanitaarinstituudi magistrantuuris (magistritöö teema "Uus ilmalik religioon. Itaalia fašismi lätted Firenze avangardis ja ideoloogia avaldumine kirjanik Giovanni Papini "Italia mia's"").
On elanud vahetusüliõpilasena Lõuna-Itaalias Baris (aastail 2004–2005), Venemaal Voronežis (aastal 2006) ja Itaalias Roomas (aastal 2011).
2007. aastast Eesti Kirjanike Liidu liige.
On olnud koos Erko Valgu ja Marten Kaevatsiga mitmete protestiaktsioonide korraldaja. Oli Vabaduse monumendi konkursil teise koha võitnud töö "Meie inimesed" meeskonnas.
Piret Viires

Piret Viires (sündinud 11. augustil 1963 Tallinnas) on eesti kirjandusteadlane.

Haridus

Piret Viires lõpetas 1981. aastal Tallinna 44. Keskkooli. Aastail 1981–1987 õppis ta Tartu Riiklikus Ülikoolis, mille lõpetas eesti keele ja kirjanduse õpetajana. 1992. aastal täiendas ta end stipendiaadina Bergeni Ülikooli lingvistika ja kirjandusteaduse osakonnas.
2000. aastal kaitses ta Tartu Ülikoolis teadusmagistri kraadi (cum laude) eesti kirjanduse alal tööga "Etnofuturismist küberkirjanduseni: eesti kirjandus 1990-ndatel aastatel". 2006. aastal kaitses ta samas doktoriväitekirja eesti kirjanduse alal teemal "Postmodernism eesti kirjanduskultuuris" (ilmunud Tartu Ülikooli doktoriväitekirjade sarjas 2006. aastal ja muudetud uustrükina 2008. aastal pealkirjaga "Eesti kirjandus ja postmodernism"). Raamatu ingliskeelne versioon "Postmodernism in Estonian literary culture" ilmus 2012. aastal kirjastuse Peter Lang väljaandel.

Töökäik

Viires töötas aastail 1987–1993 Eesti Teaduste Akadeemia Keele ja Kirjanduse Instituudis laborandi, vanemlaborandi ja nooremteadurina, aastail 1993–1997 Eesti Teaduste Akadeemia Underi ja Tuglase Kirjanduskeskuse teadussekretärina. Aastail 1993–1995 oli ta kirjastuse Tuum tegevdirektor.
Aastail 1995–2007 oli ta ajakirja Keel ja Kirjandus kirjanduskriitika ja -teooria osakonna toimetaja, aastail 1997–2007 ka Eesti Kirjanike Liidu assistent ja nõunik.
Ta on töötanud ka Tartu Ülikooli eesti kirjanduse õppetooli teadurina (2002–2006), Eesti Kirjandusmuuseumi vanemteadurina (2007–2013) ja Tallinna Ülikooli dotsendina (2007–2008).
17. juunil 2008 valiti ta Tallinna Ülikooli eesti kirjanduse ja kirjandusteooria professoriks.

Teadustöö

Viirese peamised uurimisteemad on olnud postmodernism ja post-postmodernism eesti kirjanduses, postmodernne ühiskond ja kirjandus, eesti kirjanduse ajalugu, eesti uuem ilukirjandus, kirjanduse ja tehnoloogia suhted ja küberkirjandus.

Looming

Piret Viires on avaldanud novellikogu "Tallinna ja Tartu vahel" (Tallinn: Eesti Raamat, 1990).
Aldo Leopold

Aldo Leopold (11. jaanuar 1887 – 21. aprill 1948) oli ameerika ökoloog, metsamees, keskkonnategelane ja eetik. 
Leopold andis suure panuse moodsa keskkonnaeetika arengule ja "metsiku" looduse kaitse liikumisele. Teda peetakse ka USA ürglooduse kaitsmise isaks. 
Ta oli pikaaegne jahi- ja kalamees. 
Leopold suri 1948. aastal naaberfarmi metsatulekahju kustutades südamerabandusse.

Teosed

Leopoldi kuulsaim teos on kolmeosaline "A Sand County Almanac, and Sketches Here and There", millest tähelepanuväärseimad on esseed "Maa eetika" ("Land Ethics") ja "Mõeldes nagu mägi" ("Thinking Like a Mountain").
Arbo Valdma

Arbo Valdma (sündinud 20. veebruaril 1942 Pärnus) on eesti päritolu pianist ja muusikapedagoog.

Haridus

Valdma on õppinud Bruno Luki klaveriklassis ja saanud doktorikraadi Moskva konservatooriumis Nina Jemeljanova õpilasena.

Pedagoogiline karjäär

Ta oli klaveriprofessor Novi Sadis (alates aastast 1979) ja Belgradis (alates 1984. aastast) (Serbias). Alates 1992. aastast elab ja töötab Kölnis (Saksamaal). Arbo Valdma on Euroopa Klaveriõpetajate Assotsiatsiooni (EPTA) asutajaliige. Tema tuntumad õpilased on: Jasminka Stančul, Rita Kinka, Aleksandar Madžar, Zoltan Peter, Đorđe Milojković , Vladimir Valjarević, Dorian Leljak, Dejan Sinadinović.
Prof. Valdma viib läbi klaveri meistrikursusi mitmel pool üle maailma, sealhulgas kaks korda aastas oma sünnilinnas Pärnus.

Isiklikku

Arbo Valdma vend oli eesti helirežissöör Hannes Valdma.
Ranka mõis

Ranka mõis (saksa keeles Ramkau, läti keeles Rankas muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Võnnu kreisis Jaunpiebalga kihelkonnas. Tänapäevase haldusjaotuse järgi jääb mõisakompleks Gulbene piirkonna Ranka valda Ranka külla.
Mõis läks aastal 1528 Rosenite suguvõsa valdusesse.
Häärberisse rajati agraarreformi järel aastal 1923 kodumajanduskool, mis kuulus Ranka Põllumajandusühistule ja Läti Väikeettevõtjate Liidule. Teise maailmasõja ajal muudeti koolihoone saksa sõjaväe laatsaretiks. Kool tegutses seal aastani 1944. Nõukogude perioodil loodi selle asemele põllumajanduskool, seejärel metsanduskool. Aastail 1886 ja 1990 hoone põles, tänapäeval on sellest säilinud vaid varemed.
Riikliku kaitse all Ranka mõisakompleks ja selle häärber. Kohaliku kaitse all on Ranka mõisa mõisavalitseja ja aedniku maja, kaks teenijatemaja ning majandushoov.
Stone'i maakond (Mississippi)

Ajalugu

Maakond moodustati 1916. aastal.
Ioonreaktsioon

Ioonreaktsioon on ioonidevaheline reaktsioon lahuses, mis kulgeb gaasilise aine, sademe või nõrga elektrolüüdi tekke suunas.
Ioonreaktsioonid kulgevad ioonide kontsentratsiooni vähenemise suunas.
Victoria valitsusaeg

Victoria valitsusaeg Suurbritannia ajaloos oli ‎Suurbritannia ja Iirimaa Ühendkuningriigi kuninganna ja 1876. aastast Briti India keisrinna Victoria valitsusaeg, mis kestis 20. juunist 1837 kuni tema surmani 22. jaanuaril 1901. 
Victoria valitsusaeg oli Briti rahva jaoks pikk õitsenguaeg, seda nii Briti impeeriumist laekuva tulu kui ka kodumaiste tööstuslike uuenduste tagajärjel. Mõned ajaloolased peavad ajastu alguseks, mis seostub mitmesuguste ühiskondlike seisukohtade ja poliitiliste mängudega, reformiseaduse (Reform Act) vastuvõtmist 1832. See juhtus viis aastat enne Victoria aujärge.
Victoria valitsusajale eelnes kuningas William IV ja järgnes kuningas Edward VII valitsusaeg. Viktoriaanliku ajastu teine pool kattus Mandri-Euroopa kunstilise õitsengu ajastu (belle époque'i) algusega ning kullatud ajastuga (Gilded Age) Ameerika Ühendriikides.
Sageli iseloomustatakse seda ajastut kui pikka rahuaega, mida tuntakse ka Pax Britannica nime all, ehkki iga aasta vältel sellest pikast perioodist oli Suurbritannia tegelikult sõjas. Suurbritanniat valitsesid aristokraatide oligarhia ning mõisnikest perekonnad. Riigi stabiilsus olenes õiguskorra ja kiriku ühisvõimu toimimisest, kahe parlamendikoja tööst, armee ja laevastiku tõhususest ning tasakaalustatud kaubandusest. Samas toimus selle aja vältel majanduslik, koloniaalne ja tööstuslik konsolideerumine. Sellest hoolimata iseloomustas Inglismaad suur sotsiaalne õiglusetus, lokkav vaesus, kitsarinnalisus ja haigustest kubisevad ülerahvastatud tööstuslinnad. 19. sajandi lõpupoole viis uusimperialistlik poliitika koloniaalkonfliktide kasvuni, millest lõpuks said alguse Inglise-Sansibari sõda ning Buuri sõda. Kodumaal oli riigi poliitika üha liberaalsem, liikudes järkjärgulise poliitilise reformi ning hääleõiguse laiendamise poole.
Inglismaa elanikkond kasvas valitsusaja lõpuks pea kaks korda: 16,8 miljonilt (1851) kuni 30,5 miljonini. Ka Šotimaa rahvastik kasvas järsult: 2,8 miljonilt (1851) kuni 4,4 miljonini. Iirimaa rahvaarv seevastu langes ligi kaks korda: 8,2 miljonilt (1841) kuni 4,5 miljonini. Samal ajal lahkus Ühendkuningriigist umbkaudu 15 miljonit emigranti, asudes peamiselt USA-sse, Kanadasse ja Austraaliasse.
Victoria valitses 63 aastat ja 216 päeva, mis oli siiani Suurbritannia ja Inglismaa ajaloo pikim valitsusaeg. Praegune Ühendkuningriigi monarh Elizabeth II lõi selle rekordi 9. septembril 2015. aastal.
Victoria oli pea kõigi tänaste Euroopa monarhlike suguliinide ühine esiema, sellepärast nimetati teda vahel “Euroopa Emaks”.
Oma Hobu

Oma Hobu oli Eestis aastatel 2003–2015 ilmunud ajakiri.
Oma Hobu ilmus kuus korda aastas (veebruaris, aprillis, juunis, augustis, oktoobris ja detsembris). Ajakirja andis välja Eesti Hobuse Kaitse Ühing.
Suur nööpsamblik

Suur nööpsamblik (Megalaria grossa) on samblik. 
Ta on Eestis arvatud III kaitsekategooriasse (seisuga 2012).
Teda leidub nt sooviku-, palu-, lammi-, laane- ja salumetsades.
Eelarveaasta

Eelarveaasta on ühe aasta pikkune ajavahemik, mille kohta koostatakse tulude ja kulude finantsplaan. Sageli langeb eelarveaasta kokku kalendriaastaga, kuid see ei pruugi alati nii olla. Eelarveaasta võib alata ja lõppeda ka kalendriaasta keskel. 
Vastavalt riigieelarve seadusele koostatakse Eestis riigieelarve eelarveaasta kohta, mis algab 1. jaanuaril ja lõpeb 31. detsembril. 1938. aastal vastu võetud riigieelarve seaduse kohaselt aga algas riigi eelarveaasta 1. aprillil ja lõppes järgmise kalendriaasta 31. märtsil.
Lunneri vald

Nimi

Vanalt Lunneri talult saadud nime (vanapõhja Lunnar) kannab vald (algselt kihelkond) ajast, mil sinna ehitati esimene kirik. Nimi on mitmuse vorm sõnast lunnr, mis tähendab palki. Piklikku küngast, millel talu ja kirik asuavad, on ilmselt palgiga võrreldud.
Narva juga

Postmargid

Narva juga kujutab kahel korral (1933 ja 1940) ilmunud Eesti postmark (markidel tekst: Narva kosk; kunstnik Karl Triumph).
Vollsmose

Vollsmose on Odense linnaosa kesklinnast umbes 3 km loodes. Selle piir kulgeb mööda Ejbygadet, Kertemindevejd, Åsumvejd ja Vollsmose Alléd.
Linnaosas on 11 518 elanikku.
Linnaosas on muu hulgas 6 suurte kortermajadega elamukvartalit, millest suurim on Bøgeparken, kus on umbes 450 korterit ja 1600 elanikku.
Taanlasi on linnaosas umbes 40%, ülejäänud on immigrandid või nende järeltulijad. Seal elab 80 rahvuse esindajaid. Enamik on pärit Somaaliast, Iraagist või Palestiinast. Kahe suurema kooli õpilased on peaaegu kõik immigrantide lapsed või lapselapsed.
1990ndatel oli Vollsmose tuntud väga suure kuritegevusega piirkonnana. Viimastel aastatel on suudetud kuritegevust tunduvalt vähendada ja linnaosa on oma halva kuulsuse minetanud.
Verner

Verner on mehenimi.
2018. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 526. mehenimi. 1. jaanuari 2018 seisuga oli Eestis eesnimi Verner 138 mehel.