Naprokseen

Naprokseen (preparaadid: Aleve, Naprosyn ja paljud teised) on valu-, põletiku- ja palavikuvastase toimega raviaine, mis kuulub mittesteroidsete põletikuvastaste ainete (MSPVA, inglise keeles non-steroidal anti-inflammatory drug ehk NSAID) propioonhappe alarühma (siia alarühma kuulub ka ibuprofeen). Toimemehhanismilt on naprokseen mitteselektiivne ensüümi tsüklooksügenaas (COX) inhibiitor. Naprokseeni turustatakse tavaliselt naatriumisoola vormis.
Naprokseen on kõige eelistatum MSPVA pikaajaliseks kasutamiseks patsientidel, kellel on suur risk kardiovaskulaarsete tüsistuste (näiteks infarkt või insult) tekkeks, kuna naprokseeni puhul on nende tüsistuste tekkerisk suhteliselt madal. Naprokseeni kasutamisel on keskmine risk maohaavandite tekkeks võrreldes ibuprofeeniga, millel on madal risk, ning indometatsiiniga, millel on kõrge risk. Selleks, et vähendada naprokseeni kasutamisest tingitud maohaavandite tekkeriski pikaajaliselt naprokseenravi saavatel patsientidel, kellel juba esinevad maohaavandid või kellel on varem MSPVA kasutamisel tekkinud maohaavandid, kombineeritakse naprokseeni sageli prootonpumba inhibiitoriga (ravim, mis vähendab maohappe tootmist).

Kasutamine meditsiinis

Naprokseeni kasutatakse valu-, palaviku-, põletiku- ja rigiidsusvastase ainena mitmesuguste haiguste korral, näiteks migreeni, osteoartriidi, neerukivide, reumatoidartriidi, psoriaatilise artriidi, podagra, anküloseeriva spondüliidi, menstruaalkrampide, tendiniidi ja bursiidi korral. Naprokseeni kasutatakse ka primaarse düsmenorröa korral.

Diagnostika

Naprokseeni on kasutatud ka infektsioonhaigustest tingitud palaviku ja neoplastilise või sidekoehaigustest tingitud palaviku eristamiseks.

Kõrvaltoimed

COX-2-selektiivsete ja mitteselektiivsete mittesteroidsete põletikuvastaste ainete kasutamist on seostatud tõsiste ja potentsiaalselt surmavate kardiovaskulaarsete tüsistuste (nagu müokardiinfarkt ja insult) tekke suurenenud riskiga. Siiski on naprokseen üks väikseima kardiovaskulaarsete tüsistuste tekkeriskiga MSPVA-sid. Kardiovaskulaarsete tüsistuste tekkimise riskiga tuleb arvestada iga MSPVA väljakirjutamisel. Naprokseenil oli võrreldes ibuprofeeniga umbes 50% väiksem risk insuldi tekkeks ning ka müokardiinfarktide tekkimise sagedus oli väiksem kui kontrollgrupil. Nagu teiste mitteselektiivsete MSPVA-de puhul, võivad ka naprokseeni kasutamisel ilmneda seedetrakti kõrvaltoimed, näiteks kõhukinnisus, kõhulahtisus, maohaavandid ja seedetrakti verejooks. Inimesed, kellel on varem esinenud maohaavandid või põletikuline soolehaigus, peaksid enne naprokseeni tarvitamist konsulteerima arstiga.
Mittesteroidsed põletikuvastased ained nagu naprokseen võivad vähendada mõnede antidepressantide (selektiivsed serotoniini tagasihaarde inhibiitorid ehk SSRI-d) toimet.

Toimemehhanism

Naprokseen inhibeerib pöörduvalt COX-1 ja COX-2 ensüüme.

Keemilised ja füüsikalised omadused

Naprokseen kuulub mittesteroidsete põletikuvastaste ainete 2-arüülpropioonhappe ehk profeeni alarühma. Vaba happe vormis on naprokseen lõhnatu, valge või valkjas kristalliline pulber. Naprokseeni vaba happe vorm on lipiidlahustuv ja praktiliselt lahustumatu vees. Sulamistemperatuur jääb vahemikku 152–155 °C.

Turundus ja brändinimed

Naprokseeni ja naprokseennaatriumit turustatakse erinevate brändinimede all, näiteks: Aleve, Accord, Anaprox, Antalgin, Apranax, Feminax Ultra, Flanax, Inza, Midol Extended Relief, Nalgesin, Naposin, Naprelan, Naprogesic, Naprosyn, Narocin, Pronaxen, Proxen, Soproxen, Synflex, Motrimax ja Xenobid. Naprokseen on saadaval ka kombinatsioonis esomeprasooliga (prootonpumba inhibiitor) preparaadis Vimovo.

Kasutamine hobustel

Naprokseeni manustatakse hobustele suukaudselt 10 mg/kg. Naprokseen on näidanud head ohutusprofiili: kolmekordse soovitusliku annuse manustamisel 42 päeva jooksul toksilisust ei ilmnenud. Naprokseen on müosiidi (lihaste põletik) puhul efektiivsem kui fenüülbutasoon, mis on samuti MSPVA, ja on näidanud eriti häid ravitulemusi hobuste füüsilisest koormusest tingitud rabdomüolüüsi ravis.