google/wiki40b huggingface dataset:
Vatnajökull

Vatnajökull on liustik Islandil. See on Islandi suurim liustik (8100 km² ehk 8% Islandi pindalast) ning mahu poolest Euroopa suurim, kuid pindalalt teine Teravmägedel asuva Austfonna liustiku järel. Jääkihi keskmine paksus on 400 m, kuid ulatub keskosas 1000 meetrini. Liustiku all asuvad mitmed tegevvulkaanid, neist Grímsvötn purskab alates 21. maist 2011, enne seda purskas ta viimati 1996. ja 2004. aastal.
Liustiku lõunaserval asub Islandi kõrgeim tipp Hvannadalshnúkur.
Suurema osa liustikust hõlmab Vatnajökulli rahvuspark.
Leida Adamberg

Leida Adamberg (9. mai 1899 Vändra, Pärnumaa – 12. august 1985 New York, USA) oli eesti arst.
Ta õppis 1919–1924 (lõpetas cum laude) Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas, Eesti Üliõpilaste Selts Põhjala liige.
1928 läks USA-sse, oli New Yorgi Eesti Haridusseltsi juhatuse liige, ajakirja Meie Tee toimetaja.
Tegutses psühhiaatrina, 1973 avaldas koos abikaasa Harold Steinbergiga raamatu "In search of a Response".
Viktor Andrejev

Viktor Andrejev (sündinud 21. novembril 1948 Valgas) on eesti poliitik ja tehnikateadlane.
Ta sündis aastal 1948 Valgas eesti-vene segaperekonnas, tema isa Aleksander Andrejev oli autojuht, ema Maria Andrejeva (neiuna Näkk) oli kokk. Ta lõpetas aastal 1966 Valga 2. Keskkooli ja aastal 1971 mäeinsenerina Tallinna Polütehnilise Instituudi. Aastal 1981 kaitses ta tehnikakandidaadi väitekirja.
Ta töötas aastatel 1971–1974 koondises "Eesti Põlevkivi". Aastatel 1974–1990 töötas ta Aleksandr Skotšinski nimelise Mäendusinstituudi Eesti filiaalis, neist aastatel 1987–1989 asedirektorina.
Aastatel 1990–1992 oli Andrejev Eesti Vabariigi Ülemnõukogu liige, olles juhataja asetäitja. Ülemnõukogus olles kuulus ta saadikurühma "Virumaa", kuid pärast augustiputši (kui saadikurühmad "Virumaa", "Võrdsete õiguste eest", "Koostöö" ja "Kommunistlik fraktsioon" otsustasid minna laiali) kuulus ta (27. augustil 1991 moodustunud) saadikurühma "Kodanikuleppimus". Aastatel 1991–1992 kuulus ta ka Põhiseaduse Assambleesse.
Aastatel 1992–1995 oli Andrejev Tallinna aselinnapea. Aastatel 1995–1999 oli ta VIII Riigikogu liige; ta kandideeris valimisliidus "Meie Kodu On Eestimaa!" esinumbrina, saades Valimisringkonnas nr. 6. (Ida- ja Lääne-Virumaal) 3362 häält. Aastatel 1999–2003 oli ta IX Riigikogu liige; ta kandideeris "Eestimaa Ühendatud Rahvapartei" esinumbrina, saades Valimisringkonnas nr. 6. (Ida- ja Lääne-Virumaal) 3710 häält. Aastal 2003 kandideeris ta "Eestimaa Ühendatud Rahvapartei" nimekirjas X Riigikogu liikmeks; ta sai Valimisringkonnas nr. 7. (Ida-Virumaal) 746 häält, aga ta ei osutunud valituks.
1992-1997 oli Eesti-Vene Ettevõtjate Koda president. 
1995-2003 oli Rahvusvähemuste Probleemide Ümarlaua liige EV Presidendi juures. 
2003-2004 oli keskkonnaministri nõunik. 
Alates 2005 töötab TTÜ Virumaa kolledži direktorina.
Raadio Viru

Ajalugu

Raadio Viru eellasjaam alustas saadete esitamist kutsungiga Viru-R-Raadio, millest aja jooksul kujunes kaubamärk Raadio Viroonia. Aastal 1997 loodi Virumaale teinegi raadiojaam, Raadio Panda. Sama aasta lõpus otsustati kahe raadiojaama kollektiivid ühendada, et luua üks ja tugevam kohalik raadiojaam.
1. jaanuarist 1998 on kohaliku raadiojaama kutsung Raadio Viru ning seda kuupäeva loetakse ka Raadio Viru sünniajaks.
Raadio Viru stuudioruumid on asunud näiteks Rakveres Lai tänav 9, endises kino- ja ööklubihoones (asukoht kaardil), 2005. aasta suvel kolis Raadio Viru aadressile Võidu tänav 4 (asukoht kaardil), 2008. aasta 4. juunist kuni sama aasta lõpuni asusid raadio ruumid Kroonikeskuses (asukoht kaardil). 2008. aasta lõpus kolis Raadio Viru aadressile Rägavere tee 35 (asukoht kaardil).
2005. aasta algusest kuni 2008. aasta maini oli Raadio Viru ainuomanik Edgar Savisaar, olles raadio omanikfirma, osaühingu MKS Grupp ainus osanik. 2008. aasta mais MKS Grupp'i omanik vahetus, uueks omanikuks sai ettevõtte juht Sergei Smirnov. 16. aprillil müüs Sergei Smirnov raadiojaama ettevõttele IVP Keskus.  
2007. aastal lahkus Raadio Virust jaama programmijuht, kümmekond aastat kohalikes raadiotes töötanud Tanel Raudla. 8. oktoobril 2007 asus tööle uus programmijuht, kes aga lahkus ametist augustis 2008, tuues põhjenduseks, et Raadio Viru raadio omanik Sergei Smirnov keelas kajastamast ja kommenteerimast uudiseid, mis puudutasid Keskerakonda ja selle juhti Edgar Savisaart.
2008. aasta 1. septembrist kuni novembrini tootis jaama programmi kohalik meelelahutusagentuur ARKA Agentuur. Sama aasta lõpust hakkas Raadio Viru programmi tootma OÜ K&K Media, mille üks omanikke on ARKA Agentuuri aegne Raadio Viru palgaline programmijuht Kaido Kaasik.

Programm

Lähtuvalt Raadio Viru regionaalsest asetusest on jaam kajastanud teistest raadiojaamadest enam Lääne- ja Ida-Virumaa poliitika-, kultuuri- ja majandussündmusi.
Aastate jooksul on Raadio Viru programmi koostamisel lähtutud ennekõike vööndipõhisusest. Tegijate vahetudes on püsiosisteks jaama programmis jäänud hommiku- ja lõunaprogramm, kohati ka pärastlõunaprogramm, millele on lisandunud eri aegadel soovisaade ja harvemini teemasaated (näiteks muusikafestivali Green Christmas korraldajate poolt aastast 2006 juhitav rokkmuusika saade "Greenist Greenini").
Muuhulgas on Raadio Viru kavas olnud joogaminutid. 2006. ja 2007. aastal tegi Raadio Viru ülekandeid jõulujumalateenistustelt, vastavalt Kadrina Katariina ja Rakvere Kolmainu kirikust.
Oma saade on Raadio Virus olnud ka Lääne-Virumaa maakonnalehel Virumaa Teataja.

Kuulajaskond

2002. aastal kuulas Raadio Virut tolleaegse reklaamijuhi Ringo Voosalu sõnutsi 35 000 inimest.
Ülo Tölp

Ülo Tölp (sündinud 6. veebruaril 1931 Pärnus) on Eesti sõudja ja sõudetreener.
Lõpetas 1949 Pärnu 1. keskkooli ja 1954 hüdrotehnikainsenerina TPI. 
Hakkas sportima 1947 Pärnus poksitreener Hugo Soasepa juhendamisel, mängis ka jalgpalli.

Sõudmine

Sõudetreeninguid alustas 1950 Tallinnas.
Kaire Tali

Elukäik

Kaire Tali on lõpetanud ERKI tekstiili erialal.

Isiklikku

Kunstnik Andres Tali on Kaire Tali abikaasa. Arhitekt Johan Tali on Andres Tali ja Kaire Tali poeg.
Hulgulind

Hulgulind on lind, kes pesitsusvälisel ajal ebasoodsate keskkonnatingimuste korral rändab soodsamasse paika, tegemata pikki regulaarseid rändeid.
Eestis on hulgulinnud nt tihased, enamik rähnilisi, tihaslased ja vareslased.
Seenlagi

Seenlagi (inglise keeles mushroom floor) on taladeta raudbetoonist vahelae tüüp, millega kaetakse suuri vaheseinteta ruume.
Seenlagedes moodustavad taladeta vahelagi ja postid terviku. Üleminekut postilt vahelaele nimetatakse kapiteeliks.
Seenlae eelised on ehitamise lihtsus, eriti raketise osas. Seenlael on ka arhitektuurilisi eeliseid.
Tundlad

Tundlad (ladina keeles antennae; ainsuses tundel, antenna) on lülijalgsete keha esimesele segmendile (pea osa) kinnituvad paarilised jätked. Need talitlevad peamiselt kompimis- ja haistmiselunditena.
Enamiku lülijalgsete tundlad on üheharulised (sealhulgas kõikidel putukatel), vähilaadsete tundlad on kaheharulised ning tundlad puuduvad lõugtundlaste (Chelicherata) ja tõukjalaliste (Protura) rühmade esindajatel.
Tundlad koosnevad enamasti kolmest osast: peale kinnituvast aluslülist, pöördlülist ja harilikult mitmelülilisest tundlapiust.
Imantodes

Levila

Need maod elavad Kesk- ja Lõuna-Ameerikas.
Ahto Kaljusaar

Ahto Kaljusaar (sündinud 23. novembril 1938) on eesti ühiskonnategelane ja esperantist; Eesti esperantoliikumise põhitegelasi.
Ta on olnud Eesti esindaja Ülemaailmses Esperantoliidus.
Ta on olnud Harju maakonnalehe Harju Elu peatoimetaja.
Vladimír Šmicer

Vladimír Šmicer (sündinud 24. mail 1973 Děčínis) on endine Tšehhi jalgpallur, Tšehhi jalgpallikoondise poolkaitsja ja ründaja.
Šmicer pidas 1993–2005 rahvuskoondises 81 mängu (80 Tšehhi koondises, 1 Tšehhoslovakkia koondises) ja lõi 27 väravat. Esimese värava koondises lõi ta 19. juunil 1996, kui mängiti Venemaaga viiki 3:3.

Isiklikku

Vladimír Šmicer on 180 cm pikk.
Delmenhorst

Vaatamisväärsused

Linna maamärk on veetorni kompleks koos külgneva raekojaga, ehitatud aastatel 1910–1914 arhitekt Heinz Stoffregeni poolt.
Teine huvitav paik on Burginsel (Linnusesaar), millel oli keskajal vana linnus. Ehitis lammutati 18. sajandil. Täna on vana linnuse paigas park (Graft).
Linna tööstusajalugu tutvustab Nordwolle Museum.
Henry Adams

Henry Brooks Adams (16. veebruar 1838 Boston – 27. märts 1918 Washington) oli Ameerika Ühendriikide ajaloolane ja ajakirjanik.
Ta sündis prominentses peres. Tema isapoolne vanaisa John Quincy Adams ja vana-vanaisa John Adams olid Ameerika Ühendriikide presidendid. Tema emapoolne vanaisa Peter Chardon Brooks oli miljonär ning vana-vanaisa Nathaniel Gorham oli üks konstitutsiooni allkirjastajatest.
Pärast Harvardi ülikooli lõpetamist 1858. aastal töötas ta sekretärina oma isa Charles Adamsi juures, kes oli Abraham Lincolni saadik Londonis. See kogemus ja kokkupuude inglise kultuuriga mõjutas noormeest tugevalt.
Eluajal oli tema tuntuim teos 9-köiteline "History of the United States During the Administrations of Thomas Jefferson and James Madison" ("Ameerika Ühendriikide ajalugu Thomas Jeffersoni ja James Madisoni valitsuste ajal"). Postuumselt avaldatud memuaarid "The Education of Henry Adams" ("Henry Adamsi haridus") said Pulitzeri preemia.
Gorno-Altaisk

Ajalugu

1830. aastal saabunud vene misjonärid leidsid tänapäeva linna asukohast väikese Ulala küla.
1922. aastast oli Oiroodi autonoomse oblasti keskus.
1928. aastal sai Ulala linnaõigused ja 1932 nimetati linn ümber Oirot-Turaks (vene/altai Ойрот-Тура "Oiroodi linn").
1948. aastal muudeti koos oblasti nimega ka selle keskuse nime (Gorno-Altaisk).
Inimesehaldjad

Uskumus

Vanapagan teab haldja tulekut ja katsub last sellepärast oma lapse vastu ära vahetada, enne kui haldjas suudaks keelata.  Et Vanapagan ei saaks last enne haldja tulekut ära vahetada, tuleb last kolm päeva pärast sündimist alati valvata, ilma et öösel tuld kustutaks.
Arvatakse, et haldjas suguvõsas pärandusena edasi rändab. Sureb keegi, läheb surnu isiku haldjas suguvõsa sündiva lapse omaks. Enamasti saab vanaisa ehk selle isa pojapoja haldjaks. Sellepärast antakse väga sagedasti vanaisa nimi poja esimesele pojale, ka vanaema nimi tütretütrele.

Olemus

Mõni inimesehaldjas on iseäranis elav, vägev ja tegev. Niipea, kui inimene magama heidab, lahkub haldjas inimesest, kaugele rändama minnes. Enamasti võtab vaim niisugusel lahkumisel enesele kärbse, parmu, liblika ehk muu väikese tiivulise kuju. Sagedasti omandab haldjas inimesest eemal viibides suurema looma kuju (vahel isegi ilvese või karu kuju).
Mõnikord rändab haldjas nähtaval viisil inimese kõrval, aga varjuna, mitte ainult päikese paistmise ajal, vaid ka pilvisel ilmal ja öösel. Niisugust varju näol ilmuvat haldjat kutsutakse varjumeheks. Varjumees on muidu täiesti inimese sarnane, kuid tal puudub keha. Ka ei räägi ta, kui temaga kõneldakse.
Inimesehaldjas kõneleb oma kaitsealusega tihti unes, talle mõnisuguseid juhatusi ja õpetusi andes. Rahaaugugi juhatab haldjas unes kätte.

Rändamine

Teele minnes rändab haldjas inimesega kaasas ja saadab teda igal pool. Mõnikord jõuab haldjas  ju enne inimest koju ja kuulutab kuidagi viisi kilstamisega ehk häälitsemisega inimese tagasitulekut. Juhtub inimesele teekäigul ehk kodunt eemal viibides mingisugune õnnetus, tuleb haldjas seda tavaliselt omastele mingisuguste märkidena ilmutama.
Oscar Luigi Scalfaro

Oscar Luigi Scalfaro (9. september 1918 Novara – 29. jaanuar 2012 Rooma) oli Itaalia president aastatel 1992–1999.
1942. aastal lõpetas Milano Püha Südame Katoliikliku Ülikooli ja alustas tööd juristina.
1945. aastal sai temast riiklik süüdistaja. Samal aastal nõudis ta surmanuhtlust Novara prefektile Enrico Vezzalinile ning tema kaaslastele Raffaele Infantele, Arturo Missiatole, Domenico Riccile, Salvatore Santorole ja Giovanni Zenole, keda süüdistati kollaboratsionismis, koostöös Saksa okupatsioonivõimudega. Kõik kuus mõisteti surma ja hukati samal aastal. Pärast seda saavutas Scalfaro veel ühe surmaotsuse, kuid selle saanule anti enne otsuse täideviimist armu. Scalfaro on viimane Itaalia prokurör, kes saavutanud surmaotsuse.
1946. aastal valiti ta Torino konstitutsioonilise assamblee liikmeks ja 1948. aastal sai temast Itaalia Kristlik-Demokraatliku Partei esindajana Itaalia parlamendi liige.
1972–1973 oli ta haridusminister, 1983–1987 siseminister. 
1992. aastal valiti Scalfaro parlamendi esimeheks ja juba mõne kuu pärast Itaalia presidendiks. President oli ta 1999. aastani ja vastavalt Itaalia põhiseadusele pärast seda kuni surmani eluaegne senaator.
Scalfaro oli abielus. Naine Maria Inzitari suri 1944 kõigest 20-aastasena. Neil sündis tütar Marianna. Scalfaro ei abiellunud enam kunagi.
Luis Buñuel

Luis Buñuel Portolés (22. veebruar 1900 Calanda – 29. juuli 1983 México) oli hispaania filmirežissöör, sürrealist.
Teda loetakse üheks olulisimaks filmilavastajaks kino ajaloos.
Buñuel sündis Aragónis Terueli provintsis Calandas Leonardo Buñueli ja Maria Portolési vanima lapsena. Tal oli kaks venda Alfonso ja Leonardo ning neli õde Alicia, Concepción, Margarita ja Maria.
Kui Buñuel oli kõigest neli ja pool kuud vana, kolisid tema vanemad Saragossasse, kus nad kuulusid linna kõige jõukamate perede hulka. Buñuel sai hariduse jesuiitide ranges erakoolis Colegio del Salvador.
Kaks aastat enne kooli lõpetamist juhtus enne õppeaasta viimast eksamit, mille aineks oli maailma ajalugu, et kooli proktor lõi ja solvas Buñueli. Poiss tegi eksami ära, kuid ei läinud enam kunagi sellesse kooli tagasi, väites vanematele, et ta visati välja, kuigi see polnud tõsi, vastupidi, ta sai sellel eksamil kõrgeima hinde. Buñuel lõpetas oma keskhariduse kohalikus avalikus koolis.
1917 astus ta Madridi Ülikooli, mis tänapäeval kannab nime Madridi Complutense Ülikool. Algul õppis ta agronoomiat, siis tööstuse planeerimist ja lõpuks filosoofiat. Ülikoolis sai ta lähedaseks sõbraks maalikunstniku Salvador Dalí ja luuletaja Federico García Lorcaga.
1925 asus Buñuel Pariisi, kus hakkas tööle Intellektuaalse Koostöö Rahvusvahelise Ühingu sekretärina. Hiljem sai ta tööd režissööri Jean Epsteini assistendina, osaledes 1926–1928 kolme filmi tegemises.
Sel ajal kohtas ta oma tulevast abikaasat Jeanne Rucarit, kellega 1934 abiellus. Abielust sündis kaks poega, Juan-Luis ja Rafael.
1929 tootis Buñuel oma esimese filmi "Andaluusia koer". See on 16 minutit pikk tummfilm. Kõrvalosas näitlesid filmis ka Buñuel ja Dalí, kuigi tiitrites pole nende nimesid kirjas. Prantsuse sürrealistlik liikumine võttis selle filmi entusiastlikult vastu ja seda näidatakse filmiühingutes tänapäevani.
1930 valmis Buñueli järgmine film "Kuldajastu", mis oli saanud inspiratsiooni markii de Sade'i teosest "120 päeva Soodomas". Film oli 63 minutit pikk ja ründas katoliiklust nagu eelminegi film, ainult veel teravamalt. Politsei keelustas selle filmi 50 aastaks.
Seejärel naasis Buñuel Hispaaniasse. 1933 valmis tal 27 minuti pikkune film "Leivata maa", mida on nimetatud nii dokumentaalfilmiks kui maailma esimeseks preudodokumentaalfilmiks. Filmi tegevus toimus Extremaduras, mis oli tollal üks Hispaania vaeseimaid piirkondi, nii vaene, et seda nimetati leivata maaks. Film oli Hispaanias keelustatud kuni Hispaania kodusõjani.
Hilberti teoreem nullkohtadest

Hilberti teoreem nullkohtadest ehk Hilberti teoreem juurtest on teoreem, mis seob algebralise hulga mõiste ideaaliga polünoomide ringis üle algebraliselt kinnise korpuse. See teoreem on algebralise geomeetria alus. 
Teoreemi tõestas esimest korda David Hilbert (Mathematische Annalen, 1893, kd 42, lk 313—373) ja see on nimetatud tema auks.
Triigi külanõukogu

Triigi külanõukogu oli külanõukogu Eesti NSV-s.
Külanõukogu moodustati 1945 septembris Virumaa Vao vallas. Külanõukogu keskus asus Avispea külas. Seoses maakondade ja valdade likvideerimise ja maarajoonide moodustamisega arvati Triigi külanõukogu 1950 septembrist Väike-Maarja rajooni koosseisu.  
1954. aasta seisuga tegutsesid külanõukogu piirides "Koidu", "Õiguse" ja Eduard Vilde nimeline kolhoos ning Triigi sovhoos.
1960 oktoobrist Triigi külanõukogu likvideeriti ja selle alad liideti Väike-Maarja külanõukoguga.
Colgate'i ülikool

Colgate'i ülikool (inglise keeles Colgate University) on ülikool USAs New Yorgi osariigis Hamiltonis.
Ülikool asutati 1819.
Ülikoolis õpib üle 2900 üliõpilase.
Kanarbiku tänav (Tallinn)

Kanarbiku tänav on tänav Tallinnas Nõmme linnaosas Pääsküla asumis.
Tänav sai nime 13. novembril 1925.
1960. aasta Eesti NSV – Soome sõpruskohtumine poksis

1960. aasta Eesti NSV – Soome sõpruskohtumine poksis toimus 25. novembril Helsingis, sellase nimetusega Messuhallis (praeguse nimetusega Töölön kisahalli ja aadressiga Paavo Nurmen kuja 1 D). Eesti NSV võitis 6:4.
Kärbeskaal (kuni 51 kg): Rein Pajur (Eesti NSV) – Börje Karvonen (Soome) tulemus pole teada
Kukk-kaal (kuni 54 kg): Jüri Repin (Eesti NSV) – Paavo Roininen (Soome) 2 - 1
Sulgkaal (kuni 57 kg): ? (Soome) – Eesti NSV-l puudus selles kaalus esindaja ja Eesti NSV-le arvestati loobumiskaotus
Kergekaal (kuni 60 kg): Pertti Purhonen (Soome) – Enn Maiberg (Eesti NSV) RSC 1
I kergekeskkaal (kuni 63,5 kg): Väinö Järvenpää (Soome) – Jaan Rätsep (Eesti NSV) tulemus pole teada
II kergekeskkaal (kuni 67 kg): Ennu Vesalainen (Soome) – Vello Kaunismäe (Eesti NSV) 2 - 1
I keskkaal (kuni 71 kg): Arvo Lukner (Eesti NSV) – Viljo Aho (Soome) 3 - 0
II keskkaal (kuni 75 kg): Enn Kaarma (Eesti NSV) – Pertti Rapatti (Soome) 3 - 0
Poolraskekaal (kuni 81 kg): Ülo Jõgisoo (Eesti NSV) – Pekka Laurila (Soome) 3 - 0
Raskekaal (üle 81 kg): Rego Varsamaa (Eesti NSV) – Lauri Kanniainen (Soome) TKO 3
Vilkla mõis

Vilkla mõis (saksa keeles Wilkilby; ka Osmussaare mõis) oli eramõis Ridala kihelkonnas Läänemaal.
Mõisast on teateid alates 1732.
Mõis kuulus aastani 1771 Kuijõe mõisale. Hiljem on see kuulunud nt Kiltsi mõisale. 1907 liideti Vilkla mõis Uuemõisa mõisaga.
Lood (kaaluühik)

Lood on massiühik, võrdne 12,8 grammiga.
1 lood = 1/2 untsi = 3 solotnikku = 12,8 grammi
Osvald Hiie

Osvald Hiie (16. juuni 1900 – 13. juuni 1942 Severurallag, Sverdlovski oblast) oli eesti põllumees.
Ta oli pangaametnik ja Värska põllumeeste konvendi liige.
1941. aastal küüditati ta NKVD poolt Mäe vallast koos abikaasa Liidia Hiie (suri asumisel novembris 1944) ning laste Felix Hiie ja Tõeleid Hiiega (vabanesid asumiselt 1944) ja mõisteti erinõupidamise otsusel surma.
Svioonid

Svioonid ehk suioonid (Suiones) olid germaani hõim, kes elas tänapäeva Rootsi alal.
Tacitus kirjutab, et svioonid olid tuntud oma võimsa laevastiku poolest. Lisaks sellele austasid svioonid rikkust, tänu millele oli kuningate võim absoluutne. Tacitus märgib veel, et erinevalt teistest germaani hõimudest ei kandnud svioonid igapäevaelus relvi endaga kaasas. Kõik relvad olid tema sõnul ühe orja hoole all.
Ignimbriit

Ignimbriit on lõõmpilvest väljasettinud püroklastidest moodustunud vulkaaniline kivim.
Kivimile andis 1935. aastal nime Uus-Meremaa geoloog Peter Marshall. Algselt nimetati ignimbriidiks vaid tulikuumade püroklastide kokkukleepudes või "keevitudes" tekkinud kivimit (eesti keeles on kasutatud ka terminit keevistuff). Tänapäeval sellist piirangut enam ei ole ning ignimbriidiks nimetatakse kõikvõimalikke lõõmpilvest ehk püroklastilisest voolust mahajäänud kivistunud setteid.
Ignimbriit võib olla mitmesuguse keemilise koostisega. Teada on nii basaltseid kui ka ränirikkaid rüoliitse koostisega ignimbriite. Ignimbriidist moodustuvad ignimbriitkatted, mille pindala võib ulatuda tuhandetesse ruutkilomeetritesse. Kõige suurema pindalaga ignimbriitkatted moodustuvad tavaliselt datsiitse ja rüoliitse koostisega ignimbriidist. Selliste ignimbriitkatete tekkimine on seotud väga võimsate plahvatuslike vulkaanipursetega. Näiteks 28 miljoni aasta eest moodustus Colorados 4800 km³ mahuga kivimkeha, mida tuntakse Fish Canyoni tuffina. Selle purske käigus moodustus La Garita kaldeera. Ajaloolise aja võimsaim vulkaanipurse on Tambora 1815. aasta purse, mis tekitas "kõigest" 30 km³ vulkaanilist materjali.
Sarrabus-Gerrei

Sarrabus-Gerrei on ajaloolis-geograafiline piirkond Itaalias Sardiinia saare kaguosas Cagliari provintsis. Keskajal kuulus Sarrabus-Gerrei Cagliari kuningriigi (regno di Cagliari või di Calari) koosseisu. Piirkond koosneb idapoolsest Sarrabusest ja läänepoolsest Gerreist.
Sarrabust läbib loodest kagusse Flumendosa jõgi.
Selle territooriumil asuvad järgmised vallad: Burcei, Castiadas, Muravera, San Vito, Villaputzu ja Villasimius.
Gerrei territooriumile jääb Flumendosa keskjooks ja Flumendosa parempoolsed lisajõed.

Gerrei territooriumil asuvad järgmised vallad: Armungia, Ballao, Escalaplano, Goni, San Nicolò Gerrei, Silius, Villasalto.
Sarrabus-Gerrei piirneb Quirra, Ogliastra, Trexenta, Campidano di Cagliari ja Parteolla piirkonnaga.
Silvia Laul

Silvia Laul (4. detsember 1931 – 23. märts 2013) oli eesti arheoloog.
Ta on kirjutanud artikleid muu hulgas Eesti rauaajast.

Isiklikku

Ta abikaasa oli ajaloolane Endel Laul.
Dialoogsüsteem

Dialoogsüsteem ehk dialoogisüsteem (lühend DS) on programm, mis suhtleb inimesega  loomulikus keeles. Sellist vestluse loomulikkust püütakse saavutada sellega, et lisatakse süsteemile inimestevahelisele suhtlemisele iseloomulikke tunnuseid, nagu vooruvahetus, initsiatiivikus, tähendusrikas vaikus. Eristatakse programme, mis vastavad kasutaja küsimustele ja pakuvad kasulikku infot enamasti piiratud ainevaldkonnas (näiteks ekspertsüsteemid), ja vestlusprogramme ehk juturoboteid (ingl. talkbot, chatbot, chatterbot), mille ainevaldkond on enamasti vaba.
Suulisse dialoogsüsteemi võivad olla kaasatud peale kasutaja ja/või avatari kõne ka ühe või mõlema osapoole žestid ja miimika. Samuti võib rakendusel olla graafiline kasutajaliides, puutetundlik ekraan ja muu seesugune.
Leon Festinger

Leon Festinger (8. mai 1919 – 11. veebruar 1989) oli Ameerika sotsiaalpsühholoog, kes on tuntud eeskätt kognitiivse dissonantsi teooria väljatöötajana.
Festinger on loonud ka sotsiaalse võrdluse teooria, avastanud ajalise läheduse rolli sotsiaalsete sidemete loomisel ning andnud olulise panuse sotsiaalsete võrgustike uurimisse.

Elulugu

Festinger sai 1939. aastal New Yorgi City College'ist bakalaureusekraadi. Magistrikraadi sai ta 1942. aastal Iowa Ülikoolist, kus ta õppis koos Kurt Lewiniga.
Ta töötas Iowa Ülikoolis, Massachusettsi Tehnoloogiainstituudis, Minnesota Ülikoolis (professor), Michigani Ülikoolis (abiprofessor), Stanfordi Ülikoolis ja ülikoolis The New School for Social Research (professor).

Kognitiivne dissonants

Kognitiivne dissonants on üks mõjukamaid ja laialdasemalt uuritumaid teooriaid sotsiaalpsühholoogias. Kognitiivne dissonants kujutab endast pinget, mis tekib, kui inimene on silmitsi (vähemalt) kahe teineteisele vastukäiva mõtte või arvamusega. Vastava teooria kohaselt on inimestel motivatsiooniline tung vähendada dissonantsi. Seda tehakse muutes oma suhtumist, uskumusi ja tegevust. Jean Piaget formuleeris sarnase mõiste "kognitiivne disekviliibrium", mis viitas vastuolule uue info ja vanade uskumuste vahel. Kogemus võib olla vastuolus ootustega, näiteks ostja kahetsus pärast kallist ostu. Dissonantsi seisundis võivad inimesed tunda üllatust, hirmu, süütunnet, viha või häbi. Inimesed kalduvad mõtlema, et nende otsused on õiged vaatamata vastupidistele tõenditele. See kalduvus annab kognitiivse dissonantsi teooriale ennustava jõu valgustades irratsionaalset ja destruktiivset käitumist.
Kõige kuulsam varajane kognitiivse dissonantsi uuringut on kirjeldatud raamatus "When Prophecy Fails". Autorid sisenesid gruppi, kes ootas peatselt saabuvat maailmalõppu, mis pidi saabuma kindlal kuupäeval. Kui see ennustus ei läinud täide, siis grupp ei lagunenud, vaid hoopis kasvas. Liikmed kogesid kognitiivset dissonantsi. Enamus otsustas uskuda midagi vähem dissonantset: tulnukad andsid Maale teise võimaluse ja grupp pidi hakkama levitama sõnumit: Maa rikkumine peab lõppema.
Klassikaline näide kognitiivse dissonantsi ideest ja ühtlasi ka väljendist "hapud viinamarjad" tuleneb Aisopose (ca 620–564 eKr) valmist "Rebane ja viinamarjad". Selles loos näeb rebane kõrgel rippuvaid viinamarju ja soovib neid süüa. Kui rebane ei leia viisi, kuidas nendeni jõuda, siis kahtlustab ta, et viinamarjad ei ole söömist väärt, kuna nad on toored või hapud. See näide järgib käitumismustrit: keegi ihaldab midagi, aga leiab, et see miski on kättesaamatu ja vähendab oma dissonantsi seda miskit kritiseerides.

Isiklikku

Aastal 1942 abiellus ta pianist Mary Oliver Ballouga. Neil sündis kolm last.