google/wiki40b huggingface dataset:
Nikolai Bassov

Nikolai Gennadijevitš Bassov (vene keeles Никола́й Генна́диевич Ба́сов; 14. detsember 1922 Usman (praegu Lipetski oblastis) – 1. juuli 2001 Moskva) oli vene füüsik. 1964. aastal anti talle, Aleksandr Prohhorovile ja Charles Hard Townesile Nobeli füüsikaauhind töö eest kvantelektroonika vallas.
Bassov sündis 1922. aastal Voroneži lähedal Usmanis praeguse Lipetski oblasti alal. Tema isa Gennadi Fedorovitš Basov oli Voroneži ülikooli professor, kes uuris metsavööndi mõju põhjaveele ja maapinna kuivamisele.
Pärast 1941. aastal keskkooli lõpetamist Voronežis suundus ta ajateenistusse Kuibõševi (nüüdne Samara) Sõjalis-Meditsiinilise Akadeemiasse. Kahe aasta pärast sai ta kutselt sõjaväearsti assistendiks. Teises maailmasõjas saadeti ta teenima 1. Ukraina rindele.
Pärast sõda kolis ta 1945. aastal Moskvasse ja asus füüsikat õppima Moskva füüsika-tehnika instituudis. Alates 1950. aastast õppis ta Lebedevi Füüsikainstituudis, kus ta koostas Mihhail Leontovitši ja Aleksandr Prohhorovi juhendamisel väitekirja. Samas instituudis juhtis kvantraadiofüüsika osakonda. Moskva füüsika-tehnika instituudis oli ta samal ajal tahkisefüüsika osakonna professor. Füüsika-tehnika instituudis sai ta 1953. aastal teaduste kandidaadi (kandidat nauk) kraadi ja Lebedevi Füüsikainstituudis 1956. aastal teaduste doktori (doktor nauk) kraadi. Lebedevi Füüsikainstituudis kaitstud doktoriväitekiri oli maseri teoreetiliseks ja eksperimentaalseks aluseks.
1954. aastal avaldas Bassov koos Aleksandr Prohhoroviga uurimuse, milles nad tõestasid koherentse mikrolainekiirguse generaatori võimalikkust. Vastava seadme, mida hakati nimetama maseriks, konstrueeris samal aastal USA-s neist sõltumatult Charles Hard Townesi töörühm. 1955. aastal esitas ta koos Prohhoroviga kolmenivoolise laseri tööpõhimõtte, mille põhjal loodi pidevalt töötav laser, ning 1959. aastal pooljuhtlaseri tööpõhimõtte. Bassov on andud olulise panuse lisaks optoelektroonikasse.
Bassov oli aastatel 1973–1988 Lebedevi Füüsikainstituudi juhataja. 1966. aastal sai ta NSV Liidu Teaduste Akadeemia liikmeks.
Chris Jespersen

Chris André Jespersen (sündinud 18. oktoobril 1983 Skånevikis) on Norra murdmaasuusataja.
2003 tuli ta juunioride maailmameistriks 30 km vabatehnikasõidus. Parim koht tiitlivõistlustel täiskasvanute klassis on 2014. aasta taliolümpiamängudel Sotšis 15 km klassikas saavutatud kuues koht.
Jespersen osales esimest korda maailmakarikasarja etapil 6. detsembril 2003 Toblachis, kui saavutas 30 km vabatehnikasõidus 72. koha. Esimesest korda jõudis ta punktikohale 22. novembril 2008 Gällivares, kui oli 15 km vabatehnikasõidus 13. Esimest korda jõudis ta poodiumile 15. detsembril 2013 Davosis, kui saavutas 30 km vabatehnikasõidus teise koha. 2013.–2014. aasta Tour de Skil saavutas ta üldjärjestuses teise koha. Tour de Ski viimasel etapil saavutas ta oma esimese etapivõidu pärast Johannes Dürri diskvalifitseerimist.

Maailmakarikavõistlustel

Chris Jespersen on individuaalarvestuses osalenud (seisuga 20. veebruar 2015) 61 maailma karikavõistluste etapil ja jõudnud esikolmikusse kuuel korral, neist ühe etappi on ta võitnud.
Iraani-Suurbritannia suhted

Iraani – Suurbritannia suhted on Iraani ja Suurbritannia kahepoolsed suhted.
Diplomaatilised suhted kahe riigi vahel on viimastel aastatel suurepäraselt paranenud ning kahe riigi suhted muutusid pärast mõõduka Iraani presidendi Hassan Rouani valimist 2013. aastast veelgi tihedamaks. Suhe kahe riigi vahel on aga pärast konservatiivse Theresa May valimist Briti peaministriks märkimisväärselt halvenenud, kes on Iraani suhtes karmimat lähenemist rakendanud.
Mary Roos

Mary Roos (sünninimi Marianne Rosemarie Schwab; 9. jaanuar 1949 Bingenis) on saksa laulja.
1972. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel saavutas lauluga "Nur die Liebe lässt uns leben" kolmanda koha.
Mary Roos töötanud koos  selliste edukalt saksa heliloojatega/produtsentidega nagu Dieter Bohlen, Drafi Deutscher, Ralph Siegel, Michael Reinecke, Michael Kunze ja Thomas Meisel.
Mary Roos on üks menukamaid saksa soololauljaid.
Elisar von Kupffer

Elisar von Kupffer (pseudonüüm Elisarion; 20. veebruar 1872 Tallinn – 31. oktoober 1942 Minusio, Šveits) oli baltisaksa meessoost kunstnik, luuletaja, ajaloolane, tõlkija ja näitekirjanik.
Reumatoloogia

Reumatoloogia ehk reumaõpetus (ladina rheumatologia) on teadusharu ja sisemeditsiini ja pediaatria eriala, mis tegeleb sidekoe süsteemse ja lokaalse kahjustusega kulgevate nn reumaatiliste haiguste ennetamise, diagnostika ja raviga.
Reumatoloogias loetakse reumaatiliste haiguste hulka – paljud liigeste, lihaste, pehmete kudede, luude ja sidekoe pärilikud haigused. 
Reumatoloogiaga tegelev eriarst või teadlane on reumatoloog.
Andrus Kallastu

Andrus Kallastu (sündinud 17. aprillil 1967 Pärnus) on eesti helilooja ja dirigent.

Elulugu

Õppinud klaverit Pärnu Lastemuusikakoolis Maimu Partsi ja Tallinna Konservatooriumis Toivo Nahkuri juures, dirigeerimist Tallinna Konservatooriumis Olev Oja ja Sibeliuse Akadeemias Jorma Panula, Eri Klasi ja Ilja Musini juures ning kompositsiooni Tallinna Konservatooriumis Eino Tambergi ja Sibeliuse Akadeemias Paavo Heinineni, Olli Kortekangase ja Erkki Jokineni juures. Pärast Sibeliuse Akadeemia lõpetamist aastal 1999 tegutseb vabakutselise helilooja ja dirigendina. Andrus Kallastu on üks  Pärnu Nüüdismuusika Päevade ja Pärnu Ooperi loojatest.
Andrus Kallastu heliloomingu võib jaotada kahte perioodi: enne ja pärast aastat 1991. Esimese perioodi loomingut iseloomustab vaba atonaalne helikeel, motoorne, tihti ostinaatne rütmika, neoklassitsistlik kõlakäsitlus, teise perioodi teoseid seriaalne tekstuur, väljatehnika, mittepulseeriv rütmika, muusikalise heli ja müra piire kompav kõla.
Tegutsenud ka muusikaalaste tekstide koostaja ja tõlkijana. 
Andrus Kallastu abikaasa on sopran Kai Kallastu.
Nieharełaje

Ajalugu

Nieharełajet on mainitud esimest korda XVI sajandil. Asula kuulus toona Minski vojevoodkonda ja Minski maakonda, seal asus Minski ja Navahrudaki vahelisel postiteel postijaam. Aastal 1588 läks asula Radziwillide valdusse.
Poola jagamisel läks Nieharełaje aastal 1793 Venemaa koosseisu. Aastal 1794 asus seal kaks veskit ja kolm piiritusevabrikut.
Pärast 1831. aasta ülestõusu konfiskeeriti asula Radziwillidelt. Aastal 1871 valmis asulat läbiv Mokva–Varssavi raudtee, jaama juurde kujunes uus asustuskeskus, millest kujunes tänapäevane Nieharełaje. Vana osa asulast kannab tänapäeval nime Enierhietykaŭ. Aastal 1879 sai asula omanikuks Emeryk Hutten-Czapski.
Pärast Esimest maailmasõda kuulus Nieharełaje Valgevene NSV koosseisu. Aastatel 1821–1939 asus seal piiripunkt. 27. septembril 1938 sai asulast alev. Teise maailmasõja ajal asus seal koonduslaager. 30. oktoobril 2009 muudeti alev alevikuks. Aastal 2012 muudeti alevik agrolinnakeseks.
Ngaio Marsh

Elulugu

Ngaio Marsh sündis 1895. aastal Uus-Meremaal pangasekretäri Henry Edwardi ja harrastusnäitleja Rose Elizabethi (neiupõlvenimega Seager) ainsa lapsena. Hariduse omandas ta St. Margaret College'is, kus neiul tekkis teatrikunsti vastu suur huvi. Aastatel 1915–1920 õppis Ngaio Canterbury University College School of Artis maalimist, tegeledes samas edukalt ka näitlemisega. 1928. siirdus naine Londonisse, kus töötas sisekujundusteenuseid pakkuvas firmas. Pärast ema surma 1932. aastal naasis Ngaio Marsh Inglismaalt oma sünnimaale. 
Teise maailmasõja järgsel ajal kogus Marsh tuntust teatrilavastajana. Eriti kõrgelt hinnati tema William Shakespeare'i lavastusi. Kogu elu vallalisena veetnud Ngaio Marsh suri 86-aastaselt Christchurchis.
Sirtsi hiidrahn

Sirtsi hiidrahn on rändrahn, mis asub Ida-Viru maakonnas Lüganuse vallas Sirtsi külas. Kivi pikkus on 9,8 m, kõrgus 2,7 m, ümbermõõt 26,7 m.
Tarzan of the Apes

"Tarzan of the Apes" on Edgar Rice Burroughsi romaan, esimene Tarzani lugude sarjas.
See avaldati esmalt ajakirjas All-Story Magazine 1912. aasta oktoobris ning raamatuna 1914. aastal.
Eesti keeles ilmus romaan 1923. aastal Linda Luiga tõlkes pealkirjaga "Ahwide kaswandik" ja 1991. aastal Ralf Tomingu tõlkes pealkirjaga "Tarzan".
Romaani põhjal on tehtud palju filme, sealhulgas Disney animafilm "Tarzan".
Bruck am Ziller

Geograafia

Bruck asub Zillertali suudmes jõest idas madalal terrassil.
Vounmeu keel

Fonoloogia

Vounmeu keeles on 14 vokaalfoneemi ja 19 konsonantfoneemi.
Pia Hanslep

Pia Hanslep (sünninimi Pia Paris; sündinud 6. juulil 1979) on eesti kunstnik, ajakirjanik ja õpetaja. 
Ta on lõpetanud Miina Härma Gümnaasiumi ja 2002 Tallinna Pedagoogikaülikooli algklassiõpetajana. Tema uurimus "Lapsevanemate ja kooli suhted" pälvis 2002. aasta üliõpilaste teadustööde riiklikul konkursil diplomi. 
2006–2010 õppis ta Tallinna Ülikooli magistrantuuris multimeediumi ja õpisüsteemide erialal, kus kirjutas magistritöö teemal "Taskuhääling raadiojaama laiendusena Pereraadio näitel".
Aastatel 2002–2003 elas ta mõnda aega Prantsusmaal Taizé kloostris ning 2004–2005 Augustinuse õdede kloostris Hollandis Utrechtis. 
Aastatel 2003–2004 oli ta Tallinnas Vanalinna Hariduskolleegiumis inglise keele õpetaja. 
Ta oli 2005–2006 Tartu Kommertsgümnaasiumi algklassiõpetaja. Samuti on ta olnud EELK Tallinna Kaarli koguduses ja EELK Maarja-Magdaleena koguduses pühapäevakooli õpetaja. 
2011–2013 oli ta Tartu Pauluse lastehoiu juhataja-õpetaja.  
Pia Hanslep tegi aastatel 2006–2016 saateid Tartu Pereraadios.  
Alates 2014. aprillist on Pia Hanslep ettevõttes Hanslep Disain OÜ kunstnik. 
Aastail 2014–2016 töötas ta Tartu Salemi kirikus administraatorina.

Isiklikku

Alates 20. augustist 2010 on abielus Rainis Hanslepaga.
Chałopieničy

Ajalugu

Chałopieničy asulat (Хлопавічы) on esimest korda mainitud aastal 1451. Aastast 1610 kuulus see Dorohostajskitele, aga aastast 1620 Nonnartitele. Samal aastal sai hakkas asula (selleks ajaks juba alev) kuuluma Mikołaj Mleczkole, jäädes tema valdusse aastani 1644. Mikołaj Mleczko lasi aastal 1638 alevisse ehitada katoliku kiriku; ka rajas ta sinna kloostri.
Aastal 1670 omandas Chałopieničy Mikołaj Ciechanowiecki, aga peagi läks see Chaleckite valdusse. Aastal 1703 rajas Marcian Dominic Chalecki sinna dominiiklaste kloostri, aga aastal 1713 lasi ta sinna ehitada õigeusu kiriku. XVIII sajandi kolmekümnendatel aastatel läks asula Chreptowiczite suguvõsa valdusse, aga aastani 1748 kuulus osa sellest veel Antoni Chaleckile.
Poola jagamisel sai Chałopieničyst aastal 1772 linn, kuna senine piirkonna keskus Orša hakkas kuuluma Venemaa Keisririigi koosseisu. Chałopieničys avati kool, seal hakati regulaarselt pidama laata. Aastal 1783 andis Joachim Chreptowicz linna põgenenud talumeestele vabaduse; sinna asusid elama ka Venemaa mõisadest põgenenud pärisorjad. See tõi järgmisel aastal kaasa Vene vägede rünnaku linnale, kui nad seal põgenikke jahtisid.
Chałopieničy läks Venemaa koosseisu teisel Poola jagamisel aastal 1793. 1812. aastal rüüstasid linna prantsuse väed. Aastal 1839 sulgesid Venemaa võimud kloostri. Aastal 1840 asutati linna piiritusevabrik. Kohalikud katoliiklased said alles aastal 1844 loa avada katoliku kirik. Sellest aastast on ka teateid linnas tegutsenud sünagoogi kohta, lisaks oli linnas tellisevabrik. Aastal 1667 sai asula omaniks Rudolf Wilken. Aastal 1898 käivitati linnas auru jõul tegutsev veski. Sel ajal peeti linnas kaks korda aastas laata.
Aastast 1919 kuulus Chałopieničy Valgevene NSV koosseisu. Aastal 1938 sai Chałopieničyst alev.
Kihnu tuletorn

Kihnu tuletorn on tuletorn Pärnu maakonnas Kihnu vallas Kihnu saare lõunatipul.
Tuletorni geograafilised koordinaadid on 58° 5′ 49″ N, 23° 58′ 16″ E.
Laternaruumi ja rõduga valge malmtorni kõrgus jalamist on 28 meetrit ja tule kõrgus merepinnast on 29 meetrit.
Tuletorn ehitati 1865. aastal.
Johann Christian Hemmelmann

Johann Christian Samuel Eberhard Hemmelmann (10. november 1767 Göttingen – 27. veebruar 1842 Kroonlinn) oli Eesti vaimulik.
Lõpetas Göttingenis gümnaasiumi. Immatrikuleerus 7. aprillil 1785 Göttingeni Ülikooli. Alates aastast 1789 Tallinnas. Töötas aastatel 1795–1799 õpetajana linnakoolis. Ordineeriti 27. veebruaril 1799 õpetajaks.
Oli aastatel 1799–1841 Vändra Martini koguduse õpetaja. Jäi aastal 1841 emerituuri.
Tartu Teaduspark

Inkubatsioonikeskus

Tartu Teaduspargi Inkubatsioonikeskus pakub põhiliselt ärialustusteenuseid, et vähendada idufirmade riske.
Kuplitse soo

Kuplitse soo on soo Võru maakonnas Võru vallas. Soo pindala on 154 ha.
Soo turbakihi paksus on kuni 3,5 m.
Viljandi Jaani kogudus

EELK Viljandi Jaani kogudus on luterlik kogudus Viljandis.
Kogudus kuulub Viljandi praostkonda. 
Koguduse õpetaja on Marko Tiitus, muusikajuht Tuuliki Jürjo. Juhatuse esimees on Tarmo Loodus.
Jumalateenistused on igal pühapäeval algusega kell 11.00 Viljandi Jaani kirikus.
Koguduse koduleht: http://viljandi.jaani.eelk.ee/
Anne Salak-Horina

Anne Salak-Horina (sünninimi Anne Salak, aastast 1985 Anne Horina; sündinud 2. augustil 1959 Kablil) on eesti rahvusest eesti, Nõukogude Liidu ja Venemaa kettaheitja.
Ta lõpetas aastal 1981 Tallinnas 4. Kutsekeskkooli.
Ta alustas kergejõustikutreeninguid Tallinna Tööjõureservides Aleksander Lohu õpilasena. Ta võitis 1981 Eesti meistrivõistlustel kuulitõukes hõbeda ja kettaheites pronksi ning oli heitjate seeriavõistlusel kokkuvõttes teine. 1982. aasta alguses asus ta Moskvasse elama, ta võistles AKSK ridades. Aastal 1986 täitis Tallinnas heitjate seeriavõistlusel Eesti rekordit ületava tulemusega 66.42 suurmeistrinormi, sai Hea Tahte mängudel 10. koha ja oli maailma aasta edetabelis 12. kohal. Tuli 1987 tulemusega 65.74 Nõukogude Liidu meistriks.
Rotoskoop

Ajalugu

Tehnika leiutas Max Fleischer, kes kasutas seda oma seerias "Out of the Inkwell" 1915. aasta paiku. Ta patenteeris meetodi 1917. aastal ja kasutas seda ka oma edasistes töödes: Betty Boopi multifilm 1930ndate alguses, "Gulliveri reisid" ("Gulliver's Travels" (1939)), "Supermani" multifilm. Walt Disney ja tema animaatorid võtsid rotoskoopmeetodi kasutusele multifilmis "Lumivalguke ja seitse pöialpoissi" ("Snow White and the Seven Dwarfs" (1937)), "Tuhkatriinu" ("Cinderella" (1950)). Hiljem, kui Disney animatsioon muutus stiliseeritumaks, kasutas ta rotoskoopmeetodit peamiselt inimese ja looma liikumise õppimiseks.
Rotoskooptehnikat kasutati laialdaselt varastes Nõukogude Liidu animatsioonfilmides, kuna see sobis sotsrealismi esteetikaga.

Tehnika

Algne protsess kujutas endast live action filmi kaaderhaaval projekteerimist klaasile. Leht paberit asetati klaasile ning see tekitas ekraani, millele animaator joonistas kaadri. Mõnikord kasutasid animaatorid seda tehnikat liikumise õppimiseks, näiteks hobuse galopp. Tänapäeval on klaasi peal joonistamise asendanud arvuti.
Klassikalises rotoskooptehnikas, kus joonistused olid kantud kiledele, kombineeriti uus animatsioon ja vana live-action ühele filmilindile. Seda tehti kahel viisil: sobiv animatsioonikaader asetati kohakuti live-action'i kaadriga ja seda pildistati, ning nii iga kaadriga. Teine variant oli pildistada animatsiooni ning siis seda kombineerida live-action'i materjaliga, kasutades optilise printimise meetodeid.
Rotoskooptehnika tulemus võib näha välja "keev" või värisev, kuna tõmmatav joon on erinev kaadrites.
Rotoskoopmeetodit on kasutatud ka eriefektide tegemiseks. Näiteks "Tähtede sõja" filmis loodi selle meetodiga helendus mõõkade ümber. Animaatorid tõmbasid igas kaadris mõõga ümber joone ning pärast lisasid digitaalselt joonele helenduse.
Rotoskooptehnika jaoks on soovitatav valida vaheldusrikas tiheda liikumissagedusega live-action filmilõik, siis säilib ka huvi materjali vastu pika animeerimisprotsessi jooksul. Sobivat materjali võib leida spordist; tantsimisest; tegevusest, mis loob rütmi (nt kiikumine, keerutamine) või hoopis filmilõik sisse- ja väljasõitudega (zoom in, zoom out)
Katana

Katana (刀) ehk nihontō (日本刀) on Jaapani mõõk. Katana omamine oli lubatud vaid samuraidele.

Kirjeldus

Katana pikkus sõltub tema omaniku ehk kasutaja kasvust, anatoomilisest geomeetriast. Katana on väga kerge, ca 95 cm pikkuse mõõga kaal võib olla vaid 800 grammi. Katana on pigem lõike- ja torkerelv, kui raiumiseks mõeldud mõõk. Katanaga püüti teha vastast võimalikult kahjustavaid lõikeid, lõigates läbi nt. suuri artereid ja veene. Katana on arvatud relvanduse ajaloo kümne kõige tõhusama relva hulka.

Ajalugu

Legendi järgi leiutas Jaapani mõõga sepp Amakuni. Alguses olid Jaapani mõõgad sirged, kuid 8. sajandil leidsid sõdalased, et kõver mõõk tuleb tupest kiiremini välja ja lõikab paremini. 986. ja 1598. aastate vahel valmistatud Jaapani mõõku kutsutakse kotōdeks ("vanad mõõgad"). Katanasid hakati taguma ligikaudu aastal 1400.
Jaapani ajaloo pikal rahuperioodil soikunud katanade tootmine suretas välja ka mõõga valmistamise tehnoloogia.
1934. aastal alustas Jaapani valitsus sõduritele katanade tootmist. Neid nimetatakse gendaitōdeks. Gendaitōd leidsid Teises maailmasõjas ohtralt kasutamist. Need mõõgad olid valmistatud masstoodanguna ja ei vastanud vanade mõõkade kvaliteedinõuetele. Tänapäeval originaalkatana terasega sarnast terast toota pole õnnestunud. Tänapäeval valmistatakse enamik katanasid siiski pigem dekoratiivesemeteks, sest hea katana valmistamine on väga aeganõudev ja ka rituaalidega seotud toiming. Ka vanade traditsioonide järgi valmistatud tänapäevane katana on väga hinnaline.
Tatjana Salmre

Tatjana Salmre (aastani 1945 Tatjana Holmogorova; 18. detsember 1921 – 19. märts 2013) oli Eesti sisearhitekt, kujunduskunstnik ja akvarellist.
Ta lõpetas aastal 1939 Moskva 346. Keskkooli, õppis aastatel 1939–1945 Moskva Arhitektuuriinstituudis ja aastast 1948 Tallinna Riikliku Tarbekunsti Instituudi, lõpetas aastal 1952 Eesti Riikliku Kunstiinstituudi ruumikujunduse erialal.
Ta töötas aastatel 1945–1948 Tallinnas Arhitektuuri Valitsuse projekteerimisbüroos arhitektina ja aastatel 1963–1990 Eesti NSV Kunstifondi Tallinna Kombinaadi "Ars" kujundustööde ateljee kunstilise juhina.
Ta on kavandanud interjööre ja mööblit (1950. aastail Leningradi A. Popovi nimelisele muuseumile ja Pihkva kunstimuuseumile). Ta on kujundanud näitusi, sealhulgas rahvusvahelisi. Ta on loonud ka akvarelle.
Hollandimarokolased

Hollandimarokolased on Maroko sisserändajad ja nende järeltulijad, kes elavad Hollandis. 2017. aasta andmetel elab riigis 391 088 Maroko päritolu inimest, kellest enamus on islamiusulised.

Migratsiooni ajalugu

Marokolased ei olnud esindatud esimese ja kõige suurema Hollandi migratsiooni laine ajal, mis kestis 1940. aastate keskpaigast kuni 1960. aastate keskpaigani. Nendel aegadel tulid migrandid peamiselt Madalmaade endistest kolooniatest. Kuid teise suure migratsiooni laine ajal, mis jäi 1965 ja 1973. aastate vahele tuli Hollandisse sadu tuhandeid marokolasi ja türklasi. Aastatel 1974–1986 tuli neid veel 170 000.
Odd Iversen

Odd Helge Iversen (hüüdnimi Ivers; 6. november 1945 Trondheim – 29. detsember 2014 Trondheim) oli norra jalgpallur, üks Norra edukamaid väravakütte.
Ta mängis 45 matši Norra jalgpallikoondises ja lõi 19 väravat.
Ta oli jalgpallur Steffen Iverseni isa.
Elmo Lööve

Elmo Lööve (15. jaanuar 1941 Tartu – 20. november 2014) oli eesti muusik ning muusikasaadete ja -filmide režissöör.
Ta õppis aastatel 1955–1959 Tartu Muusikakoolis koorijuhtimist (Richard Ritsingu juhtimisel) ja aastatel 1959–1964 Tallinna Riiklikus Konservatooriumis (Gustav Ernesaksa klassis).
Ta oli 1965–2005 Eesti Televisioonis muusikasaadete režissöör, ta on teinud umbes 2000 muusikasaadet, sealhulgas sarjad "Horoskoop", "Käokava", "Orkestrimängud", "Kammertoon" ja "Klassika koos Klasiga", 400 "Reklaamiklubi" saadet, palju portreesaateid ja üldlaulupeo ülekandeid.
Ta tegi stuudios Eesti Telefilm 28 muusikafilmi, sealhulgas "Ahvatluste tund" (1969), "Pärnu" (1974), "Pillipuu" (1976), "Laulud lumes" (1981) ja "Laulutuli" (1991).
Ta on mänginud mitmes koosseisus kontrabassi ja basskitarri, sealhulgas aastatel 1960–1964 Tallinna stringorkestris Aleksander Rjabovi juhatusel, aastatel 1965–1985 ETV ansamblis Kustas Kikerpuu juhatusel ja ETV režissööride ansamblis Con Amores ning esinenud koos Uno Naissoo, Georgi Garanjani, Eri Klasi ja teiste muusikutega.

Isiklikku

Tema abikaasa oli klaveripedagoog Frieda Lööve.
.exe

EXE-faili vormingud

EXE-fail võib olla järgnevates vormingutes:

DOS

16-bitine DOS-i täitmisfail on algupärane täitmisfailivorming, mida saab tuvastada faili alguses oleva tähtlühendi "MZ" abil.

Windows 3.x

16-bitine Windowsi täitmisfail on DOS-i failivormingu edasiarendus, millele on lisatud multitegumtöö võimalus. Fail algab samuti tähtlühendiga "MZ", lisaks sisaldab kood ka tähtlühendid NE (New Executive).
Põhja Poegade mälestuskivi

Põhja Poegade mälestuskivi on pühendatud Vabadussõja Paju lahingus osalenud Põhja Poegade mälestusele.
Mälestuskivi asub Paju mõisa pargis. Mälestuskivi avati 4. detsembril 1992.
Maag Grupp

AS Maag Grupp (ka AS MAAG Grupp) on toidutööstuskontsern, toiduainetööstuse valdkonnas tegutsev Eesti ettevõte. Ettevõte asutati 1996.
Ettevõttele kuuluvad täielikult ettevõtted Farmi Piimatööstus, Rannarootsi Lihatööstus (sh Pouttu OY), Nigula Piim, Maag Kinnisvara ja osaliselt ettevõtted Avalon Foods, Mest Food ja Black Angus, kokku 19 tütar- ja sidusettevõtet.
2018. aastal oli Maag Grupp ASi konsolideeritud käive 222,6 mln eurot, konsolideeritud äritegevuse tegevuskasum 12,9 mln eurot, puhaskasum 2,2 mljn eurot.
Töötajate arv 2017. aastal oli 864 töötajat, 2018. aastal 1074 inimest.
Maag Grupi suuremad omanikud: 37,5% kuulub Aivar Saarmale, 37,5% Roland Lepale ja 25%  Toomas Juhanile.
Tere AS ja Farmi Piimatööstus AS juhatuse esimees 2017. aasta septembrist 8. maini 2019 oli Katre Kõvask, praegu on Ülo Kivine.
Arvi Rauk

Arvi Rauk (sündinud 30. septembril 1942 Tallinnas) on eesti keemik.

Elulugu

Põgenes 1944 koos vanematega Saksamaale, sealt Ameerikasse. Lõpetas 1965 Kingstonis Queen'si Ülikooli; Ph.D. (teoreetiline keemia, 1968, Queen's Unversity, Kingston, Ontario). Oli 1968–70 Calgary Ülikooli assistent, 1970–77 abiprofessor, 1980– keemiaprofessor.

Teadustöö

Uurimisvaldkond: molekulide elektronstruktuur, selle seos ainete füüsikalise, keemilise ja spektroskoopiliste omadustega, süsteemide optilise aktiivsuse teoreetiline ja eksperimentaalne uurimine, orbitaalinteraktsioonid orgaanilises keemias ja reaktsiooni vaheühendite probleem. Üle 140 teadustrükise.
Friedrich II (Brandenburg-Ansbach)

Friedrich II (ka Friedrich der Ältere (Friedrich vanem); 8. mai 1460 Ansbach – 4. aprill 1536 sealsamas) oli Brandenburg-Ansbachi markkrahv 1486–1515 ning Brandenburg-Kulmbachi markkrahv 1495–1515.

Elukäik

Friedrich oli Brandenburgi markkrahvi ja kuurvürsti Albrecht Achillese ja tema teise abikaasa Saksimaa Anna (kes oli kuurvürst Friedrich II tütar) vanim poeg, kuurvürst Johann Cicero (1455–1499) oli tema poolvend. 1473. aastal otsustas Friedrichi isa päriluskorralduse, millega Brandenburg pidi minema Friedrichi vanemale poolvennale; tema ja ta nooremad vennad pidid pärima aga Hohenzollernide valdused Frankimaal. Tema lihastest vendadest aga vaid üks: Siegmund, kellest sai Brandenburg-Kulmbachi markkrahv, elas täisealiseks.
1479. aastal abiellus Friedrich II Poola kuninga Kazimierz IV tütre Sophiaga, kellega sai 17 last. 1486, pärast oma isa surma, sai tast Ansbachi markkrahv ja 1495, pärast vend Siegmundi surma läksid talle ka Brandenburg-Kulmbachi ja Bayreuthi valdused. Pärast vaenust Guttenbergi aadlisuguvõsaga (1497–1502) tunnistasid viimased endid Friedrichi vasallideks ning see tugevdas oluliselt tema mõju ja võimu markkrahvkonnas ning selle naabruses.
Friedrich II lasi Nürnbergi püha Sebaldi kirikusse rajada nn Markkrahvideakna, millel kujutatakse teda, tema abikaasat ning poegi. Vitraažaken valmis 1515. aastal ning selle loojaks oli kunstnik Hans von Kulmbach (tuntud ka kui Hans Süß).
1515. aastal kukutasid Friedrichi tema pojad Kasimir ja Georg, kes asusid ise tema valduseid valitsema. Põhjenduseks tõid nad, et Friedrichi priiskav elustiil tekitas markkrahvkonnale suuri võlgu, samuti olevat ta oma viimastel valitsusaastatel muutunud vaimselt tasakaalutuks. Järgmised 13 aastat, kuni Kasimiri surmani, oli ta vangistuses Plassenburgi linnuses. Viimased üheksa eluaastat veetis ta vabamates oludes Ansbachis, kuhu poeg Georg ta tema enda soovil üle viis, kuid ta oli jätkuvalt jäetud võimuta.