google/wiki40b huggingface dataset:
Eha Rünne

Kettaheide

1988 Eesti NSV meister 55.44
1989 Eesti NSV meister 57.08
1992 Eesti meister 56.60
1993 Eesti meister 52.10
1994 Eesti meister 54.44
1995 Eesti meister 56.58
1996 Eesti meister 55.72
1997 Eesti meister 54.28
1998 Eesti meister 58.56
1999 Eesti meister 56.70
2000 Eesti meister 56.17
2001 Eesti meister 52.00
2002 Eesti meister 49.77
2003 Eesti meister 51.11
2004 Eesti meister 55.38
2005 Eesti meister 51.26
2006 Eesti meister 53.25
2007 Eesti meister 52.83
2008 Eesti meister 46.14
2009 Eesti meister 52.59
2010 Eesti meister 51.53
2011 Eesti meister 50.78

Kuulitõuge

1985 Eesti NSV meister 16.11
1986 Eesti NSV meister 15.32
1987 Eesti NSV meister 15.73
1988 Eesti NSV meister 16.60
1989 Eesti NSV meister 16.68
1991 Eesti NSV meister 16.08
1992 Eesti meister 16.01
1993 Eesti meister 16.05
1994 Eesti meister 16.15
1995 Eesti meister 16.18
1996 Eesti meister 16.35
1997 Eesti meister 16.43
1998 Eesti meister 16.40
1999 Eesti meister 16.04
2000 Eesti meister 15.03
2001 Eesti meister 14.50
2002 Eesti meister 15.47
2003 Eesti meister 14.99
2004 Eesti meister 15.15
2005 Eesti meister 14.85
2006 Eesti meister 14.50
2008 Eesti meister 13.83
2010 Eesti meister 13.60

Isiklikku

Eha Rünne on 183 cm pikk ja kaalub 88 kg. Ta elab Meriväljal. Hobid on reisimine, teater ja filmid. Tema treener on Vello Palm.
Erika Tetzky

Erika Anna Maria Tetzky (ka Tetski, Tetzki ja Dezky, aastast 1916 Michelson, ka Erika-Anna-Maria-Dagmar; 1./13. märts 1894 Arbavere – 12. mai 1918 Tallinn) oli eesti näitleja ja tantsija.
Ta õppis Tallinna tütarlastegümnaasiumis ja Karl Jungholzi teatrikursustel, ta täiendas end tantsu alal Peterburis Aleksandr Tšekrõgini juures.
Tetzky kuulus Estonia teatri truppi, tema ja August Michelson olid Eesti esimesed kutselised tantsijad.
Ta on üks Andrus Kiviräha romaani "Liblikas" peategelastest.

Isiklikku

Ta oli abielus August Michelsoniga.
Abielu Vana-Roomas

Cum manu abielu

Cum manu abielus sattus naine mehe võimu alla nii isiklikes kui varalistes suhetes. Kogu naise vara läks mehe omandisse ja vastutasuks sellise varandusliku sõltuvuse eest oli naisõiel oma lastega võrdne pärimisõigus. Abielludes läks naine isa võimu alt mehe võimu alla ja kaotas kõik sidemed oma endise perekonnaga, muutudes neile juriidiliselt võõraks. Gaiuse järgi oli kolm abielu sõlmimise vormi, millega naine läks mehe võimu alla: confarreatio, coёmptio ja usus.

Confarreatio

Confarreatio oli religioosne akt, milleks oli vaja kümne tunnistaja juuresolekut ja preestrite kaasabi. Nimetus tuleneb erilisest leivast panis farreus, mida anti abiellujaile liidu sõlmimise ajal. Toiming oli keerukas ja pidulik. Arvatakse, et see on vanim patriitsidele määratud abielu sõlmimise vorm (G. 1.112).

Coёmptio

Coёmptio oli naise ostmine isalt või tema eestkostjalt mantsipatsiooni teel ehk näilise piduliku võõrandamistehinguga viie tunnistaja ja kaalumehe osavõtul. Arvatakse, et algselt kasutasid seda abielu sõlmimise vormi plebeid (G. 1.113).

Usus

Ususoli abiellumine faktilise kooselu tõttu ehk kooselu ühe aasta jooksul andis mehele manus'e naise üle. Arvatakse, et see oli võimalus legaliseerida abielu, mis oli vormiveaga sõlmitud või hoopis vormivabalt, naise röövimise korral näiteks (G. 1.111).

Sine manu abielu

Olles kolm ööd kodust eemal, sai naine manus'e tekkimist usus-abieluga takistada. Sellisel juhul säilis naisele tema õiguslik seisund endises perekonnas ja oma mehele oli ta juriidiliselt võõras. Niisugust abielu kutsuti sine manu abielu, kus mehel puudus võim naise üle ja viimane oli persona sui iuris ehk vaba iseseisev isik. Abikaasade vahel oli varade lahususe süsteem, kus peale kinkide tegemise olid kõik muud tehingud lubatud. Naisele kuulus ka kõik, mis tal oli enne abielu, ja selle kestel omandatu ning ta võis oma varaga vabalt ringi käia.

Konkubinaat

Keiser Augustuse ajast kristluseni oli lubatud veel teinegi kooselu vorm – konkubinaat. Rooma keisririigis oli see sõdurite jaoks õiguslikult tunnustatud abieluvorm. Ristiusu mõjul hakati konkubinaati pidama sohiabieluks ning selle eest ka karistama. Konkubinaat oli just mehele kasulik: ta elas naisega koos, aga lastele ei omistatud abielust sündinute staatust. Konkubinaadi sõlmimise põhjused olid erinevad, kuid eelkõige olid põhjused naise mehest madalam ühiskondlik positsioon või olukord, kus ei olnud võimalik naise kaasavara eest hoolitseda. Viimast juhtus, kui isa või vend ei suutnud naisele kaasavara hankida.
Kai Tabun

Kai Tabun (varem Siilbek; sündinud 29. detsembril 1957 Tartus) on eesti näitleja ja grimeerija.
1977. aastal lõpetas ta Tartu Kutsekeskkooli koka erialal ja õppis 1977–1979 Endla õppestuudios.
Aastatel 1979–1982 töötas Ugalas grimeerijana, 1982–1996 näitlejana.
5 Seconds of Summer

Algus

Michael kutsus oma Facebooki-sõbra Ashton Irwini 2011. aasta septembris "Year 3000" kaveri jaoks tausta tegema. 2011. aasta detsembris sai asi ametlikus ja Ashton Irwin liitus bändiga. Algselt saavutasid nad tuntuse Youtube'is, esitates tuntud laulude kavereid. 2011. aastal oli neil üsna väikene kuulajaskond, kuid see muutus, kui One Directioni liige Louis Tomlinson nad avastas. One Direction kutsus nad endaga kaasa turneele "Take Me Home". Nüüdseks on 5 Seconds of Summer tuntud kogu maailmas. Nad said kuulsaks ja võitsid juurde austajaid 2014. aasta suvel välja antud singliga "She Looks So Perfect". Seni on nad andnud välja kaks stuudioalbumit.
4. juunil 2016 jõudis bänd oma turneega "Sounds Live Feels Live" esmakordselt ka Tallinna, Saku Suurhalli.
Õietolm

Õietolm on harilikult kollakas pulbritaoline tolmjas mass, mis koosneb seemnetaimede tolmukais valminud tolmuteradest. Õietolm kandub laiali tuule, putukate või veega. 
Osade uurijate arvates võis õietolmu terminit (pollen) esimesena kasutada Saksa arst ja botaanik Valerius Cordus (1515–1544). 1750. aastal teatas Arthur Dobbs Londoni Kuninglikule Seltsile, et õietolm on 'meessooline' ning 'maandudes' emakasuudmele, võib see avaldada viljastavat toimet.
Tuultolmlejail on õietolm kuiv ja kerge, putuktolmlejail raskem ja kleepuv. Käpaliste õietolm on kleepunud mügaraiks, polliiniumideks, mida putukad edasi kannavad.
Dumuzi

Dumuzi (semiidi Tammuz) oli sumeri viljakusejumal, noor ja ilus karjus.
Dumuzi oli taevakuninganna Ištari paljude lemmikute hulgast kõige tähtsam. Kuid Ištar pettus Dumuzis. Sel ajal kui jumalanna allmaailmas ajutiselt vangistuses viibis ja Dumuzi oleks pidanud teda leinama, veetis viimane aega hoopis pidutsedes. Kättemaksuks otsustar Ištar kergemeelse noormehe enda asemele allmaailma saata. Kuidas Dumuzi ka ei põgenenud, polnud tal jumalanna kohutavate käsilaste eest pääsu ja ta viidi surmariiki. Siiski lubati tal igal aastal kuus kuud maa peal päikesevalguses veeta.
Jumal Dumuzi oli Mesopotaamias väga armastatud. Temas nähti kevadel nooruslikus ilus tärkava ja südasuvel kuuma põua tõttu enneaegselt närbuva looduse kehastust. Rahvarohketel pidustustel tähistati kevaditi Ištari ja Dumuzi püha abielu, suvesüdames aga kõlas naiste vali leinahala kauni noore jumala ennatliku surma pärast.
Vanakreeka mütoloogias on Dumuziga palju ühiseid jooni Adonisel.
Carl Gustaf Wrangel

Krahv Carl Gustaf Wrangel af Salmis (23. detsember 1613 Uppsala lähedal – 25. juuni 1676 Rügen) oli Rootsi väejuht ja riigitegelane.
Ta oli Salmise (Käkisalmi lääni Salmi ja Suistamo pogosti krahvkond) ja 1665. aastast Blekinges asunud Sölvesborgi (Sylvisburg, Sölfnitzborg, Silfwitzborg) krahv; Lindebergi ja Ludenhofi (Luua mõis) vabahärra; Skoklosteri, Bremervörde, (de), Wrangelsburgi (de), Spyckeri (de), Räpina, Ekebyhovi (sv), Gripenbergi (sv) ja Rostorpi härra. 
Carl Gustaf Wrangel sündis Herman Wrangeli ja Margareta Gripi pojana.
Juba 1633 rittmeistrina näitas ta üles vaprust Kolmekümneaastases sõjas. 1636 teenis ta juba kolonelina ja 1638 kindralmajorina. 1644 juhatas ta Rootsi laevastikku, mis lõi 23. oktoobril Fehmarni all taanlasi. 1646 naasis ta Saksamaale juba feldmarssalina ja võttis Lennart Torstensoni käest üle sealsete Rootsi vägede juhtimise. Sellelt ametipostilt juhtis ta Kolmekümneaastase sõja kolme viimast suuremat sõjakäiku. Wrangeli ja Turenne'i juhtimisel marssisid Rootsi ja Prantsusmaa liitlasväed Baierisse ja Württembergi. 1656 juhatas ta koos Brandenburgi kuurvürsti Friedrich Wilhelmiga Rootsi-Brandenburgi liitlasvägesid Varssavi lahingus. 1657 vallutas ta Jüütimaa ning 1658 viis oma väed üle jää Taani saartele ja vallutas Kronborgi. 1657 määrati ta riigiadmiraliks ja 1664 riigimarssaliks ning ta kuulus riiginõukokku Karl XI alaealisuse ajal. Wrangeli viimane sõjakäik ebaõnnestus: ta juhtis oma halva tervise tõttu Brandenburgi-vastast sõda halvasti ja kutsuti oma ametikohalt tagasi pärast seda, kui ta poolvend Wolmar Wrangel oli Fehrbellini lahingus lüüa saanud. Carl Gustaf Wrangel suri sama aasta 24.-25. juuli öösel Rügeni saarel ja maeti Skoklosteri kiriku (rootsi Skoklosters kyrka) kooriruumi.
Talle kuulus Skoklosteri loss, mis asub Mälareni järve ääres Stockholmi ja Uppsala vahel ja ka Vestfaali rahu eest 3. juulil 1649 kuninganna Kristiina kingitud valdused Rügeni saare Jasmundi poolsaarel: Spyckeri loss (Schloss Spycker), Ruschvitz, Polkvitz, Wostevitz ja Klein Jasmund.
Vladislav Popov

Vladislav Mihhailovitš Popov (vene keeles Владислав Михайлович Попов) on jakuudi balletitantsija, Sahha teeneline kunstnik.
Pärast Vabariikliku Koreograafiakooli lõpetamist 2002. aastal asus ta balletisolistina tööle Sahha rahvuslikku tantsuteatrisse.
Sergei Potapov

Sergei Stanislavovitš Potapov (vene keeles Сергей Станиславович Потапов; sündinud 22. juunil 1975  Suntari rajoonis Jakuudi ANSV-s) on jakuudi teatrilavastaja ja filmirežissöör.
Ta lõpetas 1996. aastal Kultuuri ja Kunsti Jakuudi Kolledži teatristuudio näitekunsti erialal. Aastatel 1996–1999 töötas ta Oiunski-nimelises Sahha teatris näitlejana. 2003. aastal lõpetas ta Moskvas GITIS-es lavastajana ja samast aastast töötab ta Sahha teatris lavastajana. Aastatel 2007–2010 oli ta Sahha akadeemilise teatri pealavastaja.

Eestis

Eestis on Potapov käinud lavastamas kahel korral: 2015. aasta suvel lavastas ta Märt Meose kutsel R.A.A.A.M. teatris August Kitzbergi "Libahundi" (Tiina rollis Kristiina-Hortensia Port) ja 2016. aasta suvel Tammsaare  Põrgupõhja uue Vanapagana ümberkirjutatud versiooni (Vanapagana rollis Ivo Uukkivi).

Isiklikku

Tema vanaisa oli šamaan.
Zalău

Ajalugu

Esimesed kirjalikud teated on 12. sajandist. Linnaõigused saadi 1473. aastal. 
1918. aastal vallutasid linna Rumeenia väed, 1920. aastal läks linn Ungari alt Rumeenia koosseisu. Linn oli aastatel 1940–1944 uuesti Ungari koosseisus, kuid alates 1946. aastast kuulub ametlikult Rumeeniale.

Rahvuslik koosseis

1910. aastal oli linna 10 184 elanikust 74% ungarlasi.
2011. aastal oli elanike arv 56 202, neist 81,59% olid rumeenlased, ungarlased 16,4% ja 1,5% mustlased.
Lehitu pisikäpp

Nomenklatuur

Nime autor on Olof Swartz. Liigi epiteet tähendab 'lehitu'. Linnaeuse pandud nimi on Satyrium epipogium.  Praegune nimi pärineb F. W. Schmidtilt. 
Varasemad eestikeelsed nimed on leheta habekäpp ja punase kannusega käpp.
Ingliskeelne nimi on ettearvamatu leviku tõttu ghost orchid ('kummitusorhidee').

Levik

Lehitu pisikäpp on ettearvamatu levikuga. Paljudes kasvukohtades on teda nähtud ainult üks kord. Teadaolevast kasvukohtadest ei pruugita teda enam leida, kuid ta võib mitme aasta pärast mõne meetri kauguselt välja ilmuda. 
Eestis on ta levinud peamiselt Ida-Eestis, eelkõige Alutagusel, ja on haruldane. 
Lehitul pesikäpal on väga ulatuslik levila, mis ulatub läänes Hispaaniani, põhjas Põhja-Aasiani, idas Kamtšatkani ja lõunas Himaalajani. 
Suurbritannias peeti teda väljasurnuks, kuid avastati uuesti.

Kasvukoht

Lehitu pisikäpp kasvab pöögi-, tamme-, männi- ja kuusemetsades aluselises pinnases. 
Eestis eelistab varjurikkaid tihedaid niiskeid kuusikuid (salumetsi ja lodumetsi), kus kasvab ka haaba ja leppa.

Ökoloogia

Varem peeti lehitut pisikäppa saprofüüdiks. Tegelikult on ta obligaatne mükoheterotroof (epiparasiit), kes saab toitaineid  mükoriisavõrgustikest, mida moodustavad kandseened, kes omakorda on sümbioosis mitmesuguste okaspuudega. 
Nad kasvavad maa alla peituvalt varrelt, millel pole klorofülli ja millel on efemeersed lehed, mis on soomused. Taimed ilmuvad  nähtavale ainult õitsemise ajal, eriti Lääne-Euroopa väga niisketel suvedel.

Ohustatus ja kaitse

Taim on oma kasvukohtades haruldane ja kriitiliselt ohustatud.  Arvatakse, et suuremas osas oma varasemast levilast on ta välja surnud. 
Ta on Eestis arvatud I kaitsekategooriasse (seisuga 2012).
Taim on paljudes kohtades nii range kaitse all, et teda ei tohi isegi teaduslikuks uurimiseks kasvukohalt eemaldada ega häirida.
Eesti Orhideekaitse Klubi valis lehitu pisikäpa Eesti 2019. aasta orhideeks.
Giulianova

Haldus

Giulianova piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Mosciano Sant'Angelo, Roseto degli Abruzzi, Tortoreto.
Giulianova halduspiirides asuvad järgmised asulad ja asumid: Case di Trento, Colleranesco, Villa Volpe.

Loodus

Giulianova piirneb põhjas Salinello jõe, idas Aadria mere ja lõunas Tordino jõega.
Aasta kõige külmem kuu on jaanuar, keskmise temperatuuriga 6 °C kuni 8 °C. Kõige soojema kuu, juuli, keskmine temperatuur on 24 °C kuni 26 °C. Absoluutne miinimum on -2,5 °C, maksimum 36 °C.

Ajalugu

Giulianova alad olid asustatud juba neoliitikumis.
III sajandil e.m.a. rajasid roomlased Tordino jõe suudmesse (umbes 2 km kaugusel pragusest keskusest) Castrum Novumi (või Castrum Novum Piceni) nimelise koloonia.

Sadam

Giulianovas asub üks Abruzzo maakonna neljast sadamast.

Raudtee

Giulianoval on raudteeühendus Itaalia suuremate keskustega.
Elmar Loige

Elmar Loige (23. juuni 1922 Vohnja vald, Virumaa – 4. jaanuar 2003) oli eesti arst.
Ta õppis Türi algkoolis ja lõpetas aastal 1941 Türi Keskkooli. Septembris 1941 ta arreteeriti sakslaste poolt, ta viibis vangistuses Paides, Tallinnas ja Laitses augustini 1942. Siis sattus ta mobilisatsiooni alla, kust põgenes ja töötas 1942. aastal augustist novembrini põllutöölisena Virumaal, 1942. aasta novembrist 1944. aasta augustini töötas ta laadijana Türil ja Paldiskis ning õppis seejärel Tallinnas Raudteekoolis. Aastatel 1945–1951 õppis ta Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonnas; juba üliõpilasena spetsialiseerus ta kõrva-nina-kurguhaigustele.
Aastatel 1951–1955 töötas ta Tartu Kurttummade Kooli arstina. Aastatel 1955–1958 töötas ta Tartu Kliinilise Haigla otorinolarüngoloogina. Aastal 1958 sai ta pakkumise tulla tööle Eesti NSV Tervishoiu Ministeeriumi IV Valitsuse Vabariiklikku Haiglasse, ta võttis pakkumise vastu ja töötas seal veel aastal 1997 (siis juba ümbernimetatud Magdaleena Haiglas) kõrva-nina-kurguhaiguste kabineti juhatajana. Palju aastaid oli ta kinnistatud ooperiteatri Estonia konsultant-arstiks.
Dr. Elmar Loige suri 4. jaanuaril 2003 ja ta maeti 17. jaanuaril 2003 Rahumäe kalmistule.
Kultusfilm (filmistuudio)

OÜ Kultusfilm on Eesti filmitootja, mis toodab peamiselt dokumentaalfilme. OÜ asutati 2011.
Rohevint

Levila

Rohevint on levinud Euroopas, Loode-Aafrikas, Väike-Aasias, Põhja-Iraanis ja Kesk-Aasias.
Eestis on rohevint üldlevinud ja harilik lind. Tema pesitsusaegset arvukust siin on hinnatud 50 000–80 000 paarile ning talvist arvukust 100 000–300 000 isendile.
Levila põhjaosas on ta rändlind, lõunaosas paigalind. Eestis kohatakse rohevinti talvelgi, harilikult salgati.

Välimus

Rohevint on umbes varblasesuurune ja kaalub 20–28 grammi. 
Teistest sama suurtest vintlastest on rohevinti lihtne eristada koguka ja korrapäraselt koonilise noka, ereda kollakasrohelise kõhualuse ja oliivrohelise üldvärvuse järgi . Emaslind on tuhmim ja hallikam. Mõlemal sugupoolel on tiiva külgserval ja äärmistel sabasulgedel laialt kollast värvi. Noorlinnu alapoolel ja seljal on tumedad triibud.
Isaslinnu territooriumihüüd on vali "šrrüüi", seda kannab ta ette mõnel kõrgemal kohal istudes. Laul on sidistav-kuristav, rohevint laulab puu otsas või lennul. Iseloomulik on lihtsa lühikese laulu lõpuosa, mis meenutab tasast kuristamist. Intensiivseim lauluperiood on märtsis–aprillis.

Elupaik

Rohevindi elupaikadeks on pargid, suured aiad, kalmistud, kuusehekid, metsaservad, hõredad metsatukad, puisniidud, kadastikud. Sageli jagab ta elupaiku kanepilinnuga.

Pesitsemine

Rohevint saabub pesapaikadesse märtsis – aprilli alguses. Pärast seda moodustuvad paarid. Sel ajal on näha isaste mängulendu. Mängiv isane laskub puulatva, laulab valjusti, lendab aeg-ajalt üles liugleb veidi aega laialiaetud saba ja tiibadega ning laskub siis endisele kohale või selle lähedale.
Pesa ehitab emaslind. Pesa asub madalal, puu otsas, oksaharude vahel.
Pesa paikneb tihedas puuvõras, tavaliselt kuusel. Väljast koosneb pesa kuivadest kõrtest ja raagudest, samblast ja samblikust, sisevooderdises leidub karvu, villa jms. Välisilmelt sarnaneb see metsvindi pesaga.
Kurnas on 4–7 muna, mis on sinakad kuni valkjad, väikeste hele- ja tumepruunide tähnide ning laikudega. Emaslind haub 12–14 päeva. Pojad kooruvad paljaste ja pimedatena, aga kasvavad kiiresti ja lendavad 13–14 päeva vanuselt pesast välja. Mõlemad vanemad toidavad poegi putukatega ja pugus pehmendatud seemnetega.
Nädal pärast pesast lahkumist hakkavad pojad iseseisvalt elama, vanemad aga rajavad teise kurna. Pesakonnad ühinevad salkadesse ja liiguvad koos ringi. Septembris algab sügisränne.

Toitumine

Rohevint on segatoiduline. Ta sööb suvel peamiselt mardikaid, sipelgaid ja teisi putukaid, suve lõpus ja sügisel marju ja mitmesuguseid seemneid. Poegi toidetakse nii putukate kui seemnetega, mis on eelnevalt vanalinnu pugus pehmeks leotatud. Talvel ja kevadel toitub peale seemnete ka pungadest. Külastab meelsasti toidulaudu.
Vihakse

Vihakse oli küla Pärnumaal, ajalooliselt Seli mõisa alal. Küla jääb tänapäeval Seliste küla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Tõstamaa kihelkonda. Küla kaotati 1977, mil see liideti Seliste külaga.
Külast on teateid alates 1560 (Wehkass).
Ära

Retseptsioon

Kirjanduskriitik Rutt Hinrikus on öelnud, et "Ära" on tihedas seoses Bergi varasema loominguga ning ka teostega, kus on käsitletud n-ö idaeurooplase fenomeni (näiteks Viivi Luige "Ajaloo ilu", Milan Kundera "Olemise talumatu kergus", Emil Tode looming). 
Rohkelt on tõmmatud ka paralleele Maimu Bergi 1994. aastal ilmunud romaaniga "Ma armastasin venelast" ning romaani on peetud ka selle mõtteliseks jätkuks. Berg ise on märkinud, et romaane ühendab ajalooline taust ja tegelaste traagiline armastus.
Laat

Laat on kindlas kohas perioodiliselt peetav suur turg, kus tavaliselt toimub lisaks ostule-müügile ka mitmesuguseid lõbustusi.
Maal pakuvad laadad väiketootjatele võimalust müüa korraga suuremale hulgale ostjatele kui neil muul ajal võimalik oleks, ostjad aga leiavad palju kaupu ühest kohast. Eriti olulised olid laadad maamajandusele enne väikepoodide võrgu arengut. Linnades, kus toimib igapäevane suuremahuline kaubandus, on laatadel pigem meelelahutuslik funktsioon, ehkki oluline on ka suur valik käsitööd ja põllumajandussaadusi. Tänapäeval korraldatakse linnades laatu sageli suuremate pidustuste raames, näiteks Tallinnas vanalinna päevadel ja Tartus Hansalaadana Tartu Hansapäevade ajal. Enamasti toimuvad laadad suvel.
Eesti kõige kauem iga-aastaselt korraldatud laat on Antslas toimuv Hauka laat, mis pärineb 1960. aastatest. 1994. aastast alates toimub Hauka Laat Antsla kesklinnas. Tuntud laatu on teisigi, näiteks Lindora laat leidis esimest korda aset 1920. aastate alguses.
Tüüpilised laadalõbustused on õnneloos, karussell, osavusmängud ja jõukatsumised.

Kultuuris

Kirevuse ja melu tõttu kõneldakse laadast tihtipeale ka sümbolina. Tuntud on Briti kirjaniku William Thackeray romaan "Edevuse laat".
Traditsiooniliste laatade eeskujul nimetatakse tänapäeval laatadeks ka mitmesuguseid messe ja kitsa valdkonna ürituse. Näiteks korraldatakse õpilasfirmade laatasid, taaskasutuslaatasid ja kasutatud sporditarvete laatasid. Rahvusvaheliselt on levinud raamatulaadad nagu iga-aastane Göteborgi raamatulaat ja Frankfurdi raamatulaat.
Keravälk (film)

Sisu

Ärandades Inglismaal asuvast NATO sõjaväebaasist treeninglennu ajal lennuki Vulcan, saab kuritegelik organisatsioon SPECTRE enda valdusse kaks aatomipommi. SPECTRE nõuab nende loovutamise eest teemante. Vastasel korral ähvardatakse maatasa teha mõni USA ja Inglismaa linn. Bondi (Connery) leitud päästev niidiots, ta tunneb ühel pildil ära väljavahetatud lenduri, viib ta Bahamale. Seal korraldab ta kohtumise lenduri õe Dominoga (Claudine Auger), kes osutub saladusliku Emilio Largo (Adolfo Celi) armukeseks. Peale tapmiskatset usub Bond, et ta on õigel teel. Peagi leiab ta lennuki, aga pommid on hoolikalt peidus veealuses koopas. Veealusesse võitlusse kaasatakse ka rannavalve ja merevägi, kuid tõeliseks kangelaseks jääb siiski Bond.
Edoardo Mangiarotti

Edoardo Mangiarotti (7. aprill 1919 – 25. mai 2012) oli itaalia vehkleja.
Ta tuli epees ja floretis aastatel 1936–1955 kokku kuus korda olümpiavõitjaks ja 13 korda maailmameistriks. Ta on kõigi aegade edukaim vehkleja suurvõistlustel.
Ka Edoardo Mangiarotti vend Dario Mangiarotti oli vehklemise olümpiavõitja ja maailmameister.
Õilme Kaseorg

Õilme Kaseorg (kuni 1953 Õilme Gustel; 14. oktoober 1928 Peetri kihelkond, Järvamaa – 1. jaanuar 2018 Tallinn) oli Eesti motosportlane ja -treener.
Ta lõpetas 1946. aastal keskkooli.

Sportlasena

Ta hakkas motosporti harrastama 1949. aastal Spartaki motoklubis, hiljem jätkas Tööjõureservide motoklubis, kus tema juhendaja oli Johannes Tomson.
Ta oli ta 17-kordne Eesti NSV meister erinevatel motospordi aladel (ringraja-, kilomeetri- ja hipodroomisõidus ning tali- ja motokrossis).
Ta võitis Nõukogude Liidu ringrajasõidu meistrivõistlustel 2 kulda, 3 hõbedat ja 3 pronksi ning motokrossi meistrivõistlustel kulla, hõbeda ja pronksi (125 ja 350 cm³, naised). Ta tuli 5 korda Spartaki üleliiduliseks meistriks. Ta oli Nõukogude Liidu võistkonnas 4 korral Rahvusvahelise Mootorrattaspordiliidu (FIM) ralli võitja.

Edasine elukäik

Ta töötas aastatel 1950–1959 Tööjõureservide auto-motokoolis treenerina ning aastatel 1959–1979 tehastes meistrina. Ta pidas hiljem Järva maakonnas Esnas vanemate talu.

Isiklikku

Tema õde on motosportlane Virve Kiisa.
Tema abikaasa on motosportlane Ervin Valla. Ta oli aastatel 1953–1955 abielus motosportlase Olev Kaseoruga.
Margus Oopkaup

Margus Oopkaup (sündinud 11. märtsil 1959 Kuressaares) on eesti näitleja.
Ta lõpetas aastal 1977 Kingissepa 1. Keskkooli, õppis aastatel 1977–1978 Tallinna Merekoolis, lõpetas 1982. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri (10. lennu). Lisaks õppis ta aastatel 1985–1989 Tartu Ülikoolis psühholoogiat.
Margus Oopkaup töötas aastatel 1982–2000 Endla Teatri näitlejana.