Sarkoidoos

Sümptomid

Sarkoidoos on põletikuline haigus, mille korral võib sarkoidsete granuloomide moodustumine mõjutada igat elundit. Sarkoidoos on sageli asümptomaatiline. Sagedasemad ebamäärased sümptomid, on väsimus, jõuetus, kaalukaotus, valud, artriit, silmade kuivus, põlvede turse, hägune nägemine, hingeldus, kuiv köha või nahakahjustused. Neerude, maksa, südame või peaaju haigusjuht võib põhjustada täiendavaid sümptomeid ja raskendada haiguse kulgu.
Sarkoidoosi sümptomaatika on seotud sarkoidoosikolde paikmest elundis või elundkonnas, nii näiteks võib neurosarkoidoos avalduda kraniaalnärvide halvatuse, krampide, basilaarse meningiidi, ajuripatsi ja hüpotalamuse lesioonidena, mis põhjustavad magediabeeti.

Esinemissagedus

Sarkoidoos on üsna levinud 1–40 haigusjuhtu 100 000 elaniku kohta aastas; Põhja-Euroopa maades 5–40, Jaapanis 1–2 haigusjuhtu. USA-s on sarkoidoos diagnoositud valdavalt tumedanahalise elanikkonna seas (35,5 haigusjuhtu 100 000 tumedanahalise kohta võrreldes 10,9 haigusjuhuga 100 000 valgenahalise kohta).
Sarkoidoosi esineb rohkem noorematel meestel (30–50-aastastel täiskasvanutel, keskmine vanus 40 aastat) ja teatud inimrassidel, tumedanahalistel (3,5 korda) ja skandinaavlastel, ka on täheldatud sesoonsust (rohkem suvel kui talvel).

Endokriinnäärmete sarkoidoos

Endokriinnäärmete sarkoidoos ei ole haiguse eraldi vorm, kuid lisaks lümfisõlmedele võib sarkoidoos (sarkoidseid granuloome) esineda ka paljudes inimorganismi sisenõrenäärmetes (endokriinnäärmed), nagu ajuripats, kilpnääre, tüümus, kõhunääre jm.

Miliaarsarkoidoos

On teatatud miliaartuberkuloosile järgnenud miliaarsarkoidoosi juhtumist.

Naha sarkoidoos

Sarkoidoos hõlmab nahka umbes veerandil juhtudest. Kõige tavalisemad kahjustused on nodoosne erüteem, makulopapuloosne lööve, nahaalused sõlmed ja lupus pernio. Sümptomid nahal võivad erineda ning väljenduda ainult lööbe ja väikeste muhukestena. Samuti on näiteks nodoosne erüteem potentsiaalne sarkoidoosi sümptom. Ravi pole tavaliselt vajalik, sest kahjustused taanduvad iseeneslikult 2–4 nädalaga. Äge naha sarkoidoos võib patsiendil siiski suuri probleeme põhjustada.

Närvisüsteemi sarkoidoos

Närvisüsteemi sarkoidoosi ehk neurosarkoidoosi peetakse süsteemse sarkoidoosi tüsistuseks, haruharva eraldi haiguseks, mille korral võivad põletikukolded – sarkoidsed granuloomid (mis sisaldavad epitelioidrakke, hiidrakke, makrofaage, T- ja B-rakke jt) – esineda ajus, ajuripatsis, seljaajus ja või mujal närvisüsteemis. Närvisüsteemi sarkoidoos on välistav diagnoos, seni puuduvad lahendused tuvastamaks radioloogilistel piltkujutistel neurosarkoidoosile omaseid spetsiifilisi leide. Kesknärvisüsteemi haaratus süsteemse sarkoidoosi korral on ebaharilik, kuid võib esineda 5–15% sarkoidoosi haigusjuhtudest.
Haigestumise algstaadiumis esinevad kraniaalnärvide (näonärvi ja esiku-teonärvi) haaratus ning hüpotalaamilised ja hüpofüüsi haaratusest tingitud häired. Kesknärvisüsteemi haaratuse korral võivad haaratud saada hüpotalamus, ajuripats, suurajukoor ja väikeaju põhjustades (neuroendokriinsüsteemi toime) liigjanusust, liigkusesust, suhkruta diabeeti, liigset unisust, rasvumust, alveolaarse hüpoventilatsiooni, impotentsust, menstruaaltsükli häireid, galaktorröad, menstruatsioonipuudust, üldist segadusesolekut, dementsust, amneesiat (nii lühi- kui ka pikaajalist), otsustusvõime puudumist, spetsiifilist arvutamisvilumuste häiret, üldist väsimust, peavalu, meningiiti, tserebellumi ja ajutüve sümptomeid, peaajuinfarkti või mööduvat isheemilist atakki, parkinsonismi (koos basaalganglionite infiltratsiooniga), krampe, vesipead, äkksurma. Osadel patsientidel esineb ka perifeerse närvisüsteemi haaratust, mis avaldub müopaatia ja/või perifeerse neuropaatiana. 
Austraalias läbi viidud uuringus tuvastati neurosarkoidoos 26% valgenahalistel sarkoidoosi põdevatel patsientidel. Teatatud on järgmistest neuroloogilistest kõrvalekalletest: papilliödeem, perifeerne neuropaatia, mononeuropaatia, müopaatia, psühhiaatrilised häired, tserebellaarne ataksia, hüdrotsefaalia. Kui neuropaatiaga kaasneb palavik, uveiit ja süljenäärmete suurenemine, seostatakse seda neurosarkoidoosi liigi Heerfordti sündroomiga.
Närvide sarkoidsed granuloomid esinevad närvides peamiselt närviümbrises närvikiudude kimpe ümbritsevas sidekoes (perineurium) või närvi kõige välimises sidekoelises tupes (epineurium).
Hüpoatalamuse-ajuripatsi sarkoidi korral esineb antidiureetilise hormooni liignõristuse sündroomi (SIADH), morbiidset rasvumist, kehatemperatuuri düsregulatsiooni, unetust, suhkruta diabeeti, hüperprolaktineemiat, hüpotüroidismi, adrenokortikaalpuudulikkust, kasvuhormooni vaegust jpm. Glükoosi toimele vastamine (katehoolamiinide, glükagooni, kortisooli ja kasvuhormooni tõus) võib-olla täielikult inhibeeritud (blokeeritud) või maha reguleeritud.

Esinemine

Närvisüsteemi sarkoidoosi esinemissagedus ei erine väga palju süsteemse sarkoidoosi omast, patsiendi vanus on harilikult 30–40 eluaastat ja seda esineb pisut rohkem naistel kui meestel. Esineb nii akuutse, subakuutse kui ka kroonilise kuluga neurosarkoidoosi. Histoloogiliselt on neurosarkoidoosi tuvastatud 14–27% süsteemse sarkoidoosiga patsientidel, kellest 3–15% on haigus asümptomaatiline. Lastel esineb närvisüsteemis sarkoidoosi väga harva ja teaduslikku kirjandust napib, kuid loetakse, et nende sümptomaatika sarnaneb täiskasvanud sarkoidoosihaigete omaga.

Ravimid

Neurosarkoidoosi ravi siiani puudub. On esinenud iseeneslikku tervenemist, kuid sageli peetakse vajalikuks immunosupressiooni garanteerimist pikemajalise raviga kortikosteroidide manustamise näol, kuigi puuduvad tõenduspõhise meditsiini nurgakiviks peetavate kliiniliste uuringute jt tõendusmaterjalide põhised ravijuhised ja sageli toetutakse vaatlusandmetele.
Neurosarkoidoos on raske haigus, mis võib osutuda eluohtlikuks.

Silmakahjustused

Närvisüsteemi sarkoidoosi korral esineb sarkoidoosihaigetel hulgaliselt silmi (ka nägemist) kahjustavaid neuro-oftalmoloogilisi seisundeid (ei ole spetsiiflised sarkoidoosile), nagu kraniaalne neuropaatia, diploopia, uveiit.

Sarkoidne granuloom

Valdav enamik sarkoidse granuloomi immuunrakke liigitatakse Th1 hulka, need osalevad rakulise immuunsusega seotud reaktsioonides, need ekspresseerivad alfa-beeta T-rakkude retseptoreid (TcR) ning sünteesivad ja eritavad tsütokiine IL-2 ja IFN-γ.
Sarkoidsete granuloomide küpsedes piiravad makrofaagidest ja epiteloidrakkudest sisu ühtse 'ringina' CD4+ T rakud (T-abistajarakud), granuloomi pinnal aga CD8+ T-rakud.

Ravimid

Sarkoidoosi puhul võib teatud juhtudel ravist üldse loobuda ja patsienti üksnes jälgida.
Asümptomaatilise sarkoidoosi korral on vajadus ravi järele pea olematu. Akuutne sarkoidoos aga vajaks medikamentoosset ravi.
Neerude haaratuse korral ja sümptomite esinemisel manustatakse rakuliste põletikuliste reaktsioonide supressiooniks ja granulomatoossete infiltratsioonide kaotamiseks steroide, näiteks prednisooniteraapia (30–40 mg/päevas) 8–12 nädalat ja edasine teraapia vähendades doosi (10–20 mg/päevas) 6–12 kuud. 
Kortikosteroidide kõrvaltoimed olenevad indiviidist, preparaadist, kogustest ja haaratud elundist jpt teguritest aga esinenud on tujumuutusi, paistetust ja kaalutõusu (vedelikupeetus jm), kõrgrõhku, kõrget veresuhkru taset ja söögiisu kasvu. Pikemajaline tarbimine võib põhjustada kõhuvalu, haavandeid, aknet ja kaltsiumi suurenenud kadu luudest, diabeeti, tuberkuloosi ja osteoporoosi, glaukoomi, depressiooni, soodumust sinikate tekkele, suurenenud infektsioonide ohtu 
Patsiendid ja raviarstid peavad ehk kaaluma ja arstid põhjendama, kuidas kasud kaaluksid kahjud üles.
Patsientide jälgimine on vajalik, kuna 25% patsientidest esineb sarkoidoosi retsidiveerumist.
Neil, kel on tuvastatud hüperkaltseemia, soovitatakse pidada vähese kaltsiumisisaldusega dieeti, piirduda vähem kui 2 liitri vedeliku tarbimisega päevas ja vältida otsese päikesevalguse käes (ka solaariumis) olemist.
On teateid kasvajavastase aine kloorambutsiili, metotreksaadi, malaariavastase ravimi klorokviini jmt ravimite kasutamise kohta sarkoosiga patsientidel.
Kui ei ole hüperkaltseemia ohtu siis võidakse kortikosteroidide indutseeritud osteoporoosi vältimiseks manustada kolekaltsiferooli.
Sarkoidoosi põdevatel patsientidel tuleb ettevaatlik olla kaltsiumi sisaldavate preparaatidega ja eriti ravimiga Kalcipos-D forte (kaltsium, kolekaltsiferool (D3-vitamiin)) ).

Taimsed droogid

Sarkoidoosi kulg ja ravi varieeruvad ja olenevad haiguse kestusest, patsiendi tervislikust seisundist ja paljust muust, seega soovitatakse enne taimsete droogide tarvitamist konsulteerida raviarstiga, vältimaks ravimite (näiteks immunosupressiivseid toimeid evivate) ja taimesaaduste (nii ravimi mõju tugevdavat kui ka nõrgendavat) koostoimet.
Tugevaks põletikuvastase toimega taimseteks droogideks inimorganismis loetakse hariliku kollajuure risoomist valmistatavat pulbrit kurkumit, teekummeli õitsvaid korvõisikuid (Chamomillae flos), kanada koldjuurt, surinami küünisvääti, kanepiürti, küüslauku jpt taimesaaduste oskuslikku tarbimist.

Toitumisteraapia

Sarkoidoos võib paljude tegurite koostoimel kujuneda pikemat aega kestvaks krooniliseks haiguseks. Seega peetakse oluliseks, et sarkoidoosihaige toitumine oleks mitmekülgne ja tervislik; kui ei esine ülitundlikkust, võiks toiduks tarbida puu- ja juurvilju ning täisteratooteid.

Teised haigused

Sarkoidoosiga koos (samaaegselt) võivad esineda ka süsteemne erütematoosne luupus, reumatoidartriit, Sjögreni sündroom, süsteemne vaskuliit,gangrenoosne püoderma, motoorneuroni haigus amüotroofne lateraalskleroos, tsöliaakia, amüloidoos, Crohni tõbi; neurosarkoidoosi korral polüskleroos jmt.
Sarkoidoos võib välja kujuneda ka vähki, näiteks melanoomi, emakakaela-, maksa- ja kopsuvähki põdevatel patsientidel.
Sarkoidoos võib mitme vähitüübi korral esineda vastavas elundis paraneoplastilise sündroomi sümptomina.

Sarnasus teiste haigustega

Arvatakse, et sarkoidoos sarnaneb suuresti tuberkuloosiga, mistõttu oletatakse nende teatavat sugulust. Kui tuberkuloosi ja/või selle tekitaja sugulus võikski sarkoidoosi põhjustada, siis on proovitud välja selgitada, kas tuberkuloosiravist oleks abi ka sarkoidoosihaigetel.

Sarkoidoos ja amüotroofne lateraalskleroos

On haigusjuhte, kus sarkoidoosihaigetel patsientidel on samaaegselt põdemisel ka kliiniline amüotroofne lateraalskleroos ja sarkoidseid närvigranuloome on tuvastatud motoneuronites.

Sarkoidoos ja herpesviirused

Sarkoidoos ja herpesviiruste nakkus võivad esineda koos, viimast loetakse aga praegu veel sarkoidoosi tüsistuseks, mitte põhjustajaks. Sarkoidoosihaigetel võib esineda herpes simplex-viiruse põhjustatud herpesviirusentsefaliiti (kesknärvisüsteemis).

Sarkoidoosi retsidiiv

Sarkoidoosi retsidiiv on sarkoidoosi retsidiivjuht, mille korral diagnoositakse sarkoidoosi uuesti inimesel, kes on varem sarkoidoosi põdenud, saanud ravi ja tema seisund on paranenud kuid mõne aja pärast taaselustunud.

Tüsistused

Sarkoidoosi korral esineb kaltsiumi metabolismi häireid, mis võivad põhjustada patoloogilise kuluga seisundeid nagu pankreatiit, hüperkaltseemia (esinemissagedus 5–10%), hüperkaltsuuria (40–62%), luutiheduse alanemine (40–55%), kortikosteroidide indutseeritud osteoporoosi ja neeruvälise kaltsitriooli kõrgenenud sünteesi jpm.
Pikemat aega kestev hüperkaltseemia ja hüperkaltsuuria võivad põhjustada nefrokaltsinoosi ja hiljem neerupuudulikkust. Neerutüsistusteks, mis kaasnevad kaltsiumi metabolismi häiretega, on neerukivitõbi (ligi 10% patsientidest) ning harvemini tubulaarfunktsiooni häired ja neerutekkene suhkruta diabeet.
Sümptomaatiline hüperkaltseemia koos dehüdratsiooni, liigkusesuse ja teadvuse häiretega on sarkoidoosi tüsistused, mida aga esineb harva.

Külotooraks ja sarkoidoos

Külotooraks ei põhjusta sarkoidoosi, kuid seisundit peetakse sarkoidoosi üliharva esinevaks tüsistuseks.

Õhkrind ja sarkoidoos

Õhkrind ei põhjusta sarkoidoosi, kuid seisundit peetakse kaugele arenenud kopsusarkoidoosi (sh fibroos) harva esinevaks tüsistuseks.

Pulmonaalhüpertensioon ja sarkoidoos

Pulmonaalhüpertensioon ei põhjusta sarkoidoosi, kuid eri uuringute järgi esineb pulmonaalhüpertooniat 5–28% juhtudel.

Veriröga ja sarkoidoos

Veriröga ei põhjusta sarkoidoosi, kuid seisundit peetakse sarkoidoosi sümptomiks ja/või tüsistuseks.

Kaltsitriool ja sarkoidoos

1983. aastal tuvastati in vitro kultuuride põhjal sarkoidoosi põdevatel patsientidel neeruvälise kalsitriooli allikana alveolaarmakrofaagid (ka kudede makrofaagid sünteesivad kaltsitriooli).
Kaltsitrioolil on inimkehas immunoregulatoorseid ja neuroendokriinseid toimed ning selle taseme tõus sarkoidoosi põdevatel patsientidel võib tegelikkuses soodsaid toimeid evida. Kaltsitriooli suhtes vastuvõtlikke retseptoreid ekspresseerivad dendriitrakud, lümfotsüüdid ja makrofaagid.
Osade uuringute põhjal võib kaltsitriool interleukiin-2 ja IFNγ inhibeerides reguleerida lümfotsüütide aktivatsiooni ja paljunemist.

Kõrvalkilpnäärmehormoon ja sarkoidoos

Kaltsitriooli kõrge tase hüperkaltseemia korral takistab kõrvalkilpnäärmehormooni vabastamist.
Sarkoidoosi korral on teatatud ka hüperparatüreoosi esinemisest.

Sarkoidoosihaige inimese füsioloogilised eripärad

Sarkoidoosi põdevatel patsientidel tuleb meeles pidada, et vaktsineerimine võib neile olla ohtlik. Humoraalsete immuunvastuste eripära tõttu võivad mitmed vaktsiinid osutuda kasutuks või koguni ohtlikuks.

Ajaloolist

Sarkoidoosi esimese kliinilise haigusjuhtumi kirjapanijaks 1869. aastal peetakse Jonathan Hutchinsoni (1828–1913).
1899. aasta detsembris avaldas professor Caesar Boeck (1845–1917) Oslos artikli "Multiple benign sarkoid of the skin".
Haigust on varem nimetatud ka Besnieri-Boecki tõveks ja Hutchinsoni või Boecki haiguseks.
Jorgen Schaumanni (1879–1953) nimetus haigusele oli lymphogranulomatosis benigna.