Inimese teekond

"Inimese teekond" on Eesti kirjaniku Karl Ristikivi ainus luulekogu. See ilmus 1972. aastal. Raamatu pealkiri viitab 17. sajandi inglise kirjaniku John Bunyani teosele "Palveränduri teekond".
Kirjandusteadlased Janika Kronberg ja Brita Melts on nimetanud "Inimese teekonda" eesti kirjanduse üheks mõjukamaks luulekoguks. Mirjam Hinrikuse sõnul on see "eesti luule üks terviklikumaid ja armastatumaid luuleraamatuid üldse". Rutt Hinrikuse hinnangul kuulub "Inimese teekond" "eesti luule ajaloo kaunimate ja terviklikumate luulekogude hulka".
Suure põgenemise ajal 1944. aasta sügisel Rootsi põgenenud ja seal paguluses elanud Ristikivi raamatus valdavad koduigatsuse ja kauguseigatsuse motiivid, ehkki Cornelius Hasselblatti väitel kaldutakse Ristikivi loomingu traditsioonilistes tõlgendustes kirjaniku biograafiale tuginedes ta kodumaatusega liialdama: "...tema isamaatus oli vaimse ja hingelise kodu puudumine, ning selle kodu olemasolu või mitteolemasolu ei sõltu geograafilisest paigast, vaid ümbritsevatest inimestest." Sama on täheldanud ka Toomas Liiv: "Luuletuse lähtepunkt pole mitte niivõrd konkreetne pagulaseseisund Rootsis (kuigi luuletus väljendab ka seda), vaid pagulus "Arkaadia teel", mida juba aastal 1942 demonstreeris "Rohtaia" Juulius Kilimit. See on Ajas rändava (või eksleva?) inimese pagulus." Rolf Liivi hinnangul ilmnevad luuletustes "inimese tühisus ja jõuetus igaviku palge ees"; autor poetiseerib ja vastandab inimese lihalikku hedonistlikku alget ning domineerima jäävat ajatut, igavest ja sakraalset. Raamatus on muuhulgas jäljendatud üheksa Eesti kirjaniku stiili, kelle seas on Ernst Enno. Tugev on ka muusikaline mõju: ühe tsükli pealkiri ongi "Fantaasia g-moll". "Keskaja poeesiale viitavalt on Ristikivi luule looduskujutus tinglik ja kanooniliselt korrastatud, maastik on alati irreaalne ja muinasjutuline, ehkki selle üksikosi kujutatakse naturalistlikult," kirjutab Õnne Kepp. "Metafüüsilist ruumi kannavad konkreetsed metafoorid meri, rand ja saar; irreaalset ja filmilikku eksistentsi väljendab metafoor vari, kuid puudub aega tähistav iseseisev kujund... Tähtis ei ole mitte reaalne ajakulg kui protsess ja selle välised kaasilmingud, vaid tee, teel olek selles maises keskkonnas, teekond ise, niinimetatud saatusaeg ... Eesti lüürika ajavaim tuleneb minevikust ja seda kinnitab ka Karl Ristikivi luule."
Raamatusse kuulub 39 luuletust, sealhulgas Ristikivi tuntuim luuletus "Minagi olin Arkaadia teel...", mille on viisistanud Tõnu Tepandi, samuti luuletus "Sisaliku tee". 
Osa kogus avaldatud loomingust oli varem ilmunud. 
Arkaadia motiiv on Ristikivi loomingus tähtsal kohal alates tema kolmandast romaanist "Rohtaed" (1942). Ristikivi luulekogu ainetel on samanimelise luuletuse kirjutanud Kalju Lepik, vastukajana kirjutas luuletuse "Variatsioon: veel üks vaade Arkaadia teele" ka Paul-Eerik Rummo.
"Inimese teekonna" esmatrükk ilmus 1972. aastal Lundis Eesti Kirjanike Kooperatiivi kirjastatuna, autor andis selle trükki sõprade pealekäimisel oma 60. sünnipäevaks. Ristikivi kui pagulaskirjaniku teoseid ei lubatud Nõukogude okupatsiooni ajal Eestis avaldada, mistõttu need levisid vaid masinakirjas omakirjastuslike koopiatena. Eestis avaldati esimene trükk alles 1990. aastal kirjastuses Eesti Raamat, Karl Muru järelsõnaga. 2003. aastal ilmus luulekogust kordustrükk Tallinnas kirjastuselt Varrak. 2014. aastal avaldas Digira "Inimese teekonna" e-raamatuna.
Ristikivi "Inimese teekond" on ka üks tõlgitumaid luulekogusid eesti kirjanduses. 2002. aastal ilmus see prantsuse ("Chemin terrestre", Guillotine, tlk Tarah Montbélialtz), 1998 soome ("Ihmisen matka", Pohjoinen, tlk Pirkko Huurto ja Irmeli Pääkkönen) ja vene ("Пути человеческие", Avenarius, tlk Boris Baljasnõi), 2004 udmurdi ("Адямилэн улон сюресэз", Invožo, tlk Nadežda Pchelovodova), 2008 mari ("Aideme korno. Айдеме корно", Oto, tlk Albertina Ivanova), 2011 ungari keeles ("Az ember útja", Szombathely, tlk Nóra Rácz).