google/wiki40b huggingface dataset:
Carl Rogers

Kliendikeskne lähenemine

Rogers uskus, et peaaegu kõigi klientide vaimset seisundit saab parandada sobiva psühhoterapeutilise keskkonna loomise kaudu. Sellise keskkonna keskmes on soe ja personaalne suhe kliendi ja terapeudi vahel. Rogersi eelistus kasutada mõistet "klient", mitte "patsient" väljendab Rogersi loobumist traditsioonilisest autoritaarsest nägemusest terapeudi-kliendi suhtest ning tema idee kohaselt on kliendi-terapeudi suhte aluseks võrdsus.
Rogersi järgi määratleb klient teraapia üldise suuna ning terapeut otsib samal ajal võimalusi kuidas suurendada kliendi eneseteadlikkust ja arusaamist iseendast, kasutades selleks mitteformaalseid selgitavaid küsimusi. Rogersi iseloomulikumad meetodid on terapeudi-poolne kliendi mõtete peegeldamine, mis peaks aitama edastada sõnumit, et klienti austatakse ja terapeut usub kliendi võimekusse oma probleemidega ise hakkama saada.
Kliendi-keskne teraapiavorm tuleneb Rogersi enda veendumusest, et inimloomuse fundamentaalseks elemendiks on soov täielikult aktualiseerida oma positiivne potentsiaal. See uskumus on iseloomulik humanistliku psühholoogia esindajatele ning on vastandiks psühhoanalüütilisele nägemusele inimestest, keda panevad käituma allasurutud antisotsiaalsed impulsid. Rogersi nägemuse kohaselt on teraapia esimeseks ülesandeks eemaldada takistused, mis segavad kliendil end teostada. Rogersi teraapia erinevus psühhoanalüüsiga peitub ka selles, et kliendikeskses teraapias rõhutatakse klientide praegusi emotsioone ja hoiakuid, erinevalt psühhoanalüüsist, kus põhirõhk on varajastel lapsepõlvekogemustel.
1947. aastal oli Rogers Ameerika Psühholoogilise Assotsiatsiooni president. Rogersi meetodid saavutasid üha rohkem tunnustust ning meetodi kasutajate arv kasvas kiiruga. Rogersi kliendikeskne teraapia oli 1950. ja 1960. aastatel väga populaarne ja laialdaselt kasutusel, kuna oli alternatiiviks psühhoanalüüsiga kaasnevale autoritaarsusele. 1956. aastal pärgas APA Rogersit auhinnaga väljapaistva panuse eest teadusse. Oma elu viimasel kümnendil huvitus Rogers hariduse reformimisest. Laenates oma terapeutilise meetodi keskse idee, pakkus Rogers välja, et õpetajad (nagu ka terapeudid) peaksid töötama pigem abistajate kui kohtunikena/hindajatena või pelgalt faktide edastajatena.
Merili Varik

Merili Varik (sündinud 3. mail 1983) on eesti laulja. Tuntuks sai ta ansambli Agent M solistina. Hiljem esines ta koos ansambliga Sõpruse Puiestee. Sõpruse Puiestee koosseisus osales ta lauluga "Rahu, ainult rahu" ka konkursil Eesti Laul 2011, mille poolfinaalis saavutati 6. koht. Esimene sooloplaat "Kas tõesti" ilmus lauljataril 2012. aastal.
Georg von Seidlitz

Georg Carl Maria von Seidlitz (7. juuni 1840, Tšornaja Retška, Venemaa – 15. juuli 1917, Irschenhausen, Saksamaa) oli zooloog.
Ta sündis Tallinna kodaniku, meditsiiniprofessori, tõelise riiginõuniku ja Väätsa mõisniku Carl Johann von Seidlitzi (1798–1885) pojana. Õppis Tartu Ülikoolis 1858–1868, tudeeris ka Berliini, Leipzigi ja Dresdeni Ülikoolis. Töötas Tartu Ülikoolis zooloogia eradotsendina 1869–1874 ja dotsendina 1874–1877. Pärast seda elas 1877. aastast Königsbergis, oli Königsbergi Ülikoolis assistent ja prosektor.
Liivimaals kuulus talle Lota mõis (Charlottenthal) Tartumaal.
Inge Lehmann

Inge Lehmann (13. mai 1888 – 21. veebruar 1993) oli taani seismoloog.
Aastal 1936 väitis ta esimesena, et Maa tuum ei koosne üksnes vedelas olekus ainest, vaid et selle südamikuks on tahkes olekus sisetuum.
Inge Lehmann õppis matemaatikat Kopenhaageni ja Cambridge'i ülikoolis. Ta töötas paar aastat kindlustusfirmas ning asus seejärel tööle matemaatiku ja geodeedi Niels Erik Nörlundi abilisena. Ta sai ülesande rajada Taanis ja Gröönimaal seismoloogiajaamad. Sellest ärkas tema huvi seismoloogia vastu.
Aastal 1928 sooritas ta geodeesia eksami ning asus tööle Taani geodeesiainstituudi seismoloogia osakonna juhina.
Inge Lehmann luges pikilainete murdumisest esimesena välja varjutsooni, mis osutas tahke sisetuuma olemasolule. Pärast 1953. aastat töötas ta USA-s koos Maurice Ewingi ja Frank Pressiga, uurides maakoort ja vahevöö ülemist osa. Ta avastas 190–250 km sügavusel piirpinna, kus nii P- kui ka S-lainete levimise kiirus järsult kasvab. Seda pinda nimetatakse ka Lehmanni piirpinnaks.

Mälestuse jäädvustamine

Aastal 1997 asutas Ameerika Geofüüsika Liit Inge Lehmanni medali.
Within Temptation

Within Temptation on Hollandi sümfoonilise metal'i bänd gothic metal'i mõjudega.
Selle asutasid laulja Sharon den Adel ja kitarrist Robert Westerholt 1996. aastal.
Tema Keiserliku Majesteedi Isiklik Kantselei

Tema Keiserliku Majesteedi Isiklik Kantselei oli Venemaa keisri asutatud Venemaa Keisririigi haldusasutus, mille kaudu keiser riiki valitses.
Endel Nõgene

Endel Nõgene (sündinud 9. märts 1950 Tartu) on eesti dirigent ja muusikaõppejõud.

Haridus

Kooliaastad veetis Nõgene Laiusel, Jõgeval ja Tartus. Kõrgema muusikalise hariduse omandas Eesti Muusikaakadeemias, kus tema juhendaja oli Roman Matsov. Pärast akadeemia lõpetamist 1974 õppis Endel Nõgene dirigeerimist Viktor Fedotovi juures Leningradi Konservatooriumis. Assistentuuri läbis ta Leedu Rahvusooperis professor J. Aleksa käe all. Ta on täiendanud end ooperidirigeerimise alal Potsdamis, Viinis, Berliinis, Bayreuthis, Münchenis ja Zürichis.

Karjäär

Endel Nõgene on olnud Vanemuises dirigent (1974–1980), peadirigent (1980–1981) ning muusikajuht ja peadirigent (1987–1999). Aastatel 1979–1987 ja 1999–2005 dirigeeris Nõgene Estonia teatris. Külalisdirigendina on ta töötanud kaks aastat Leedu Rahvusooperis.
Endel Nõgene on tuntud eelkõige ooperidirigendina, kes on juhatanud enam kui 60 ooperit ja balletti. Carlo Felice Cillario ja Alberto Zedda assistendina on ta toonud välja mitmeid itaalia oopereid. Lisaks on ta dirigeerinud ka hulgaliselt sümfooniakontserte Eestis, Soomes, Rootsis, Saksamaal, Armeenias, Venemaal, Lätis, Leedus, Rumeenias ja Tšehhis, muuhulgas ka maailmakuulsa orkestri Berliini Filharmoonikud kodusaalis. Samuti on ta osalenud rahvusvahelistel festivalidel.
Aastast 1992 on Endel Nõgene Viinis tegutseva Europäische Musiktheater-Akademie liige ning kuulus aastaid ka selle organisatsiooni juhatusse. Õppejõuna on ta tegev Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia ooperistuudios.
Aastal 2004 lõid Nõgene ja Peeter Kaljumäe Ferenc Lehári orkestri, mille repertuaari kuuluvad viini laulud ja operetimuusika.
Samuti on Endel Nõgene Nordic Baltic Youth Philharmonia kunstiline juht ja peadirigent.

Isiklikku

Endel Nõgene on abielus muusikapedagoog Eve Nõgenega, nende poeg Paavo Nõgene on teatri Vanemuine endine juht ning muusikaprodutsent, Kultuuriministeeriumi kantsler. 23. aprillil 2004 tähistati Vanemuises ooperigalaga "Mustlaseks ma sündinud..." tema 30. lavasünnipäeva. 12. märtsil 2010 aga romantilise ooperigalaga sealsamas Vanemuises dirigendi 60. juubelisünnipäeva. Kontserdil astus teiste hulgas üles ka Viinis tegutsev metsosopran Annely Peebo.
PS Kemi Kings

Ajalugu

Klubi loodi 21. augustil 1999 Kemin Palloseura, Kemin Pallotoveriti ja Visan Pallo ühinemisel.
PaCO2

PaCO₂ on meditsiiniline termin, mis tähistab süsinikdioksiidi rõhku arteriaalses veres.
Patronaadiõigus

Patronaadiõigus (ladina keeles ius patronatus, saksa keeles Patronatsrecht ja Kirchenpatronat) on kirikuõpetaja ehk pastori teenistuskohta valimise ja kinnitamise õigus, mis kuulus kirikupatroonile, kes oli koguduse asutamisel ja kiriku ehitamisel sellele maad annetanud.
Duncan Bell

Duncan Bell (sündinud Duncan Iain Cavill 16. jaanuaril 1955 Glasgow's) on Šotimaa näitleja.
Televisioonis on mänginud vanemkonstaabel Dennis Ian Mertonit seriaalis "Südameasi" (2002–2004).
R. K. Kieseritzky

R. K. Kieseritzky (ka Kieseritzki, Kieseritsky; umbes 1870 – pärast 1923. aastat) oli baltisaksa päritolu Venemaa maletaja. 
Ta sai 1907/08 Venemaa meistrivõistlustel males 5. koha.
Alexandra Ripley

Alexandra Ripley (neiupõlvenimi Braid; 8. jaanuar 1934 – 10. jaanuar 2004 Richmond Virginia) oli Ameerika kirjanik, kes sai tuntuks 1991. aastal ilmunud romaaniga "Scarlett", mis oli järg romaanile "Tuulest viidud".
Alexandra õppis Ashley Hallis, tüdrukute eliitkoolis.
Snelli tiik

Snelli tiik (ka Schnelli tiik, Šnelli tiik, Vallikraav, Patkuli tiik, Patküla kraav, Patkuli kraav, saksa keeles Patkuls-Wallgraben, Wallgraben) on Toompea lossi kaitserajatisest (vallikraavist) moodustunud kunstlik veekogu tiik, mis asub Tallinna vanalinnas. Vahel võidakse seda pidada n-ö Tallinna esindustiigiks.
Snelli tiik piirneb Toompea kõrgendiku, Falgi tee, Toompuiestee ja Nunne tänavaga ning asub Tallinna Kesklinna linnaosas, vanalinna asumis.
Tiik on moodustunud kunagi Toompea kõrgendikul asunud Toompea kindlust ümbritsenud vallikraavist, mis aga pärast militaartehnoloogia arengut kaotas oma sõjalise tähtsuse ning kujundati 19. sajandil pärast Tallinna kindluse sõjalise tähtsuse kaotamist vanalinna ümbritseva parkide ja haljaasalade osaks.
Oma nime on tiik saanud 17. sajandi Tallinna linnaedniku Johan Schnelli järgi, kellel oli praeguse Toompuiestee ja tiigi vahel maja.
15. septembril 2007. aasta toimus heategevuskampaania "AWARE 2007", mille raames peeti üritust "Snelli tiik puhtaks!".
Philipp Lahm

Klubikarjäär

Lahm hakkas mängima 11-aastasena Müncheni Bayerni noortetiimis.
Aastatel 2003–05 veetis ta laenul 200 000 euro eest teises Saksamaa klubis VfB Stuttgart. 
Ta tegi Bundesliga-debüüdi Stuttgarto meeskonnas 2003–04 hooaja avamängus Hansa Rostocki vastu, kui ta vahetati platsile 76. minutil. Sel hooajal mängis Lahm Stuttgarti meeskonnas Bundesligas 31 korda ja Meistrite Liigas 7 korda ning tuli teisele kohale Saksamaa aasta jalgpalluri valimistel. 
Viimase mängu Müncheni Bayernis pidas ta 20. mai 2017 liigamängus SC Freiburgi vastu. Ta mängis Müncheni Bayernis aastatel 2002–2017 kokku 332 liigamängus ja lõi neis 12 väravat. Aastatel 2011–2017 oli ta ka Müncheni Bayerni kapten.
Bayerniga tuli ta 2001. ja 2002. aastal alla 19-aastaste Saksamaa meistriks, täiskasvanute seas kaheksa korda Saksamaa meistriks, kuus korda karikavõitjaks ning 2007. aastal Saksamaa liigakarika võitjaks.

Koondisekarjäär

Saksamaa jalgpallikoondises debüteeris Lahm kõigest pool aastat pärast debüüti Bundesligas, 18. veebruaril 2004 Splitis Horvaatia vastu. See mäng võideti 2:1. Lahm mängis terve mängu ja Saksamaa vutiajakiri Kickers valis ta mängu parimaks.
2004. aasta Euroopa jalgpallimeistrivõistlustel Portugalis mängis ta kõik kolm alagrupimängu algusest lõpuni.
2006. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel mängis Lahm ainsa sakslasena kõik 690 minutit ja valiti turniiri sümboolsesse koondisse.
2008. aasta Euroopa meistrivõistlustel Austrias ja Šveitsis mängis ta samuti Saksamaa meeskonnas kõikides mängudes algusest lõpuni peale finaali, kus ta välja vahetati ja mille Saksamaa Hispaaniale 1:0 kaotas.
Lahm lõpetas koondisekarjääri pärast 2014. aasta maailmameistrivõistlusi, mil Saksamaa tuli maailmameistriks. Alatest 2010. aastast oli ta koondise kapten.
Ta esindas Saksamaad koondises aastatel 2004–2014 kokku 113 mängus ja lõi viis väravat: 28. aprillil 2004 Bukarestis auvärava Rumeenia vastu (Saksamaa kaotas 1:5), 9. juunil 2006 Münchenis maailmameistrivõistlustel 6. minutil avavärava Costa Rica vastu (Saksamaa võitis 4:2), 25. juunil 2008 Euroopa meistrivõistlustel Baselis viimase värava 90. minutil Türgi vastu (Saksamaa võitis 3:2), 3. juunil 2010 sõprusmängus Bosnia ka Hertsegoviina vastu (Saksamaa võitis 3:1) ja 22. juunil 2012 Euroopa meistrivõistluste veerandfinaalis Kreeka vastu (Saksamaa võitis 4:2).

Isiklikku

Tema hüüdnimi on Lahmy.
Lahm oli elukutselise sportlasena 1,70 pikk ja kaalus 62–64 kg. Tal on tumeblondid juuksed. 
Philippil on õde Melanie.
Tema hobid on korvpall ja muusika.
Tema lapsepõlve-eeskuju oli korvpallur Michael Jordan.
Lahm osaleb sageli heategevuskampaaniates ja -üritustel. Ta on mittetulundusühingu "FIFA SOS-lastekodude heaks" ametlik esindaja. 2007 ja 2008 oli ta maailma AIDSi päeva ametlik esindaja. 
20. septembril 2008 anti talle tolerantsuse auhind väljapaistva võitluse eest sallimatuse ja homofoobia vastu spordis. Ta on asutanud ka ise mittetulundusühingu Philipp-Lahm-Stiftung, mis toetab vaeseid lapsi.
Ajastik

Ajastik (inglise epoch) on geoloogilise ajaarvamise suuruselt neljas ühik eooni, aegkonna ja ajastu järel. Ajastik jaguneb igadeks.
Ajastiku jooksul tekkinud kivimid moodustavad ladestiku.
Ajastikeks on näiteks Hilis-Juura ja Furong.
Hiienurme mõis

Hiienurme mõis (ka Hiinurme mõis; saksa keeles Idenorm) oli rüütlimõis Rapla kihelkonnas Harjumaal.
Aleksei Kürbis

Aleksei Kürbis (27. mai 1905 – ?) oli eesti jalgpallur (väravavaht).
1929 mängis ta klubis Tallinna JK, saades sel aastal Eesti meistrivõistlustel teise koha.
Aastast 1929 mängis ta Eesti jalgpallikoondises.
Mõrgi linnamägi

Mõrgi linnamägi ehk Kuningamägi on muinaslinnus Võru maakonnas Võru vallas Mõrgi külas.

Mälestise kirjeldus

Kalevipoja säng tüüpi linnamägi asetseb 15–20 m kõrgusel seljakul. Pikliku, otstest kitseneva õueala pindala u 2000 ruutmeetrit.
Mõlemas õueala otsas on mullast ja kruusast vall. Valli kõrgus siseküljelt on 1,5 m ja välisküljelt aga 4 m. Kogu õueala on arvatavalt olnud puitkonstruktsioonid. Valli ülaosas on tukke ja nende vanuseks on radiosüsiniku meetodil hinnatud 455–625 m.a.j.
1980. aastal tegid linnusel arheoloogilisi uuringuid E. Tõnisson, S. Laul ja A. M. Rõuk.
Chaffee maakond

Ajalugu

Maakond moodustati 10. veebruaril 1879.
Maakond on saanud nime esimese Coloradost pärit senaatori Jerome B. Chaffee järgi.
Judo maailmameistrivõistlused

Ajalugu

Esimene judo maailmameistrivõistlus toimus 1956. aastal Tokyos Jaapanis ja sellest võttis osa 21 riiki. Sellel võistlusel ei olnud kaaluklasse ja võistelda said ainult mehed. Esimeseks maailmameistriks sai jaapanlane Shokichi Natsui, kes võitis finaalis Yoshihiko Yoshimatsut. Kaks aastat hiljem toimus Tokyos järgmine võistlus ning ka seal võitis jaapanlane. 1961. aastal toimusid judo maailmameistrivõistlused esimest korda väljaspool Jaapanit – Pariisis, kus hollandlane Anton Geesink võitis kuldmedali üle Koji Sonet, saades esimeseks judo maailmameistriks, kes ei olnud pärit Jaapanist.
Järgmine võistlus toimus Brasiilias Rio de Janeiros 1965. aastal, kus esimest korda võeti kasutusele kaaluklassid kuni 68 kg, kuni 80 kg ja üle 80 kg. Judo oli esimest korda osa olümpiamängudest 1964. aastal Tokyos ning sai püsiva koha pärast 1968. aasta mängudelt puudumist.
Naised said osaleda judo maailmameistrivõistlustel esimest korda alles 1980. aastal New Yorgis, kuigi nende võistlus oli eraldi meeste omast. Naiste judo maailmameistrivõistlusi korraldati regulaarselt iga kahe aasta tagant kuni aastani 1987, millal naiste ja meeste võistlused ühendati. 
Judo maailmameistrivõistlusi korraldati iga kahe aasta tagant kuni 2009. aastani, kui otsustati hakata võistlusi pidama igal aastal, välja arvatud olümpiamängude aastal.
Tartu Noortekoor

Repertuaar

Eesti heliloojatest on kõige enam lauldud M. Härma, C. Kreegi, M. Saare, R. Tobiase, G. Ernesaksa, V. Tormise, R. Eespere, U. Sisaski ja O. Ehala teoseid.
Maailma muusikaliteratuurist on kavades olnud T. Weelkes, T. Tomkins, W. Byrd, Passereau, G. Allegri, A. Banchieri, H. Schütz, J. S. Bach, A. Scarlatti, H. Purcell, J. M. Haydn, W. A. Mozart, G. Fauré, E. Grieg, J. Rheinberger, G. Verdi, C. Saint-Saëns, Z. Kodály, J. Sibelius, K. Nystedt, E.Whitacre jne.
Sacramento

Kliima

Sacramentos on vahemereline kliima. Aasta keskmine õhutemperatuur on +16,2 °C. Kõige palavama kuu, juuli, keskmine temperatuur on +24,1 °C, kõige külmema kuu, detsembri, keskmine temperatuur on +7,7 °C.
Aastas sajab keskmiselt 470 mm sademeid. Need jaotuvad väga ebaühtlaselt. Kõige sajusemad kuud on jaanuar (93 mm) ja veebruar (88 mm), kõige kuivemad juuli (0 mm) ja august (1 mm). Kõige rohkem sajupäevi on jaanuaris (10,3) ja detsembris (9,9), kõige vähem juulis (0) ja augustis (0,3).
Lund sajab linnas harva. Seda juhtus näiteks 7. detsembril 2009 ja enne seda viimati 28. jaanuaril 2002.
1992. aasta veebruaris sadas Sacramentos 16 päeval järjest. Nende päevade jooksul langes 163 mm sademeid. Kuid 20. aprillil 1880 sadas linnas üheainsa päeva jooksul 184 mm vihma.
Aastas paistab päike keskmiselt 3614 tundi. Kõige päikesepaistelisemad kuud on juuli (440 tundi) ja juuni (420 tundi), kõige pimedamad detsember (143 tundi) ja jaanuar (146 tundi). Sacramento on juulikuus maailma kõige päikesepaistelisem koht: päike särab seal 98% võimalikust ajast.
Pärnu sihi ülemine tulepaak

Pärnu sihi ülemine tulepaak on tulepaak Pärnu maakonnas Pärnu linnas Vana-Pärnu linnaosas Merekalda tänaval.
Esimene tulepaak paigaldati 1960. aastal, praegune tulepaak paigaldati 2002. aastal.
Tulepaagi moodustab metallsõrestiktorn, millel on musta püsttriibuga valge täisnurkne tahvel ning tipus on punane tuli. Kõrgus maapinnast on 34 meetrit ja tule kõrgus merepinnast on 39,9 meetrit.
Tulepaak moodustab sihi koos Pärnu sihi alumise tulepaagiga, mis asub 819 meetri kaugusel lõunaedelas.
Kris Meeke

Kris Meeke (sündinud 2. juulil 1979) on Suurbritannia rallisõitja.
Tema kaardilugeja on 2019. aastal Sebastian Marshall.
2013–2018 sõitis Meeke Citroëni tiimis. Edukaim hooaeg oli 2015, mille lõpetas viiendal kohal. On karjääri jooksul võitnud 5 rallit, viimati 2017. aasta Kataloonia ralli. Nende 5 võidu puhul oli ta kaardilugejaks Paul Nagle.
Mädapea vald

Mädapea vald (saksa keeles Mättapäh) oli vald Virumaal Rakvere kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1893 ja siis liideti see vald Rakvere vallaga.
Maciej Rataj

Maciej Rataj (19. veebruar 1884 – 21. juuni 1940) oli Poola poliitik ja kirjanik.
1925 otsustati talle anda Vabadusristi III liigi 1. järk .
Natsi-Saksamaa okupatsioonivõimud arreteerisid ta detsembris 1939 ja hukkasid 21. juunil 1940 Palmirys.
Nirvana (film)

Sünopsis

Programmeerija Jimi (Christopher Lambert) püüab lõpetada oma viimast arvutimängu "Nirvana". Üllatusega avastab ta, et mängu peategelane Solo (Diego Abatantuono) on teadlik oma olemusest ning kuna ta mängu jooksul iga kord surres taas uuesti ellu ärkab ja seda tsüklit aina kordama peab, palub ta Jimil mäng hävitada. Selleks peab Jimi sisse murdma oma tööandja, korporatsiooni Oksama Star peaarvutisse, mis on aga kaitstud väga keeruliste häkkimisvastaste seadmetega. Et sissemurdmine käib Jimil üksinda üle jõu, asub ta Salvatorese futumaailmas mängu hävitamiseks otsima abilisi.
Vladimir Kuts

Vladimir Kuts (vene Владимир Петрович Куц, ukraina Володимир Петрович Куц 7. veebruaril 1927 Aleksino – 16. august 1975) oli Nõukogude Liidu kergejõustiklane (5000 m ja 10 000 m. Kahekordne olümpiavõitja (1956).
Berwick-upon-Tweed

Berwick-upon-Tweed on linn Inglismaal Northumberlandi krahvkonnas. Ta on Inglismaa põhjapoolseim linn.
Linn asub Tweedi jõe suudmes. Aastal 2001 elas linnas 11 665 inimest.
Linna on tuntuks teinud legend, mille järgi ta oli alates Krimmi sõjast kuni 1966. aastani sõjas Venemaa ja Nõukogude Liiduga.
Kamerun

Pinnamood

Kõrgeim punkt on Kameruni mägi (4095 m).

Kliima

Kameruni lõunaosas valitseb ekvatoriaalne kliima. Aasta kõige soojema kuu – veebruar-märts – keskmine temperatuur on 24–28 °С, juulis-augustis, kõige jahedamal ajal 22–24 °С. Aastane sademete hulk on lõunaosa sisemaal 1500–2000 mm, rannikul üle 3000 mm (Kameruni mäe lääne- ja edelanõlvadel koguni 10 000 mm). Ülejäänud Kamerunis valitseb lähisekvatoriaalne kliima. Sademeid langeb aprillist-maist septembri-oktoobrini. Ülejäänud aasta (4–7 kuud) on kuiv. Kuu keskmiste temperatuurid kasvavad põhja poole liikudes, jäädes põhjaosas 26 °С ja 32–33 °С vahele. Põhjaosa aastane sademete hulk on 500 mm ja alla selle.

Looduskaitse

Riigis asuvad Benoué, Bouba Ndjida ja Waza rahvuspark.

Rahvastik

Suuremad linnad on Douala, Yaoundé, Kousséri, Garoua Maroua ja Bamenda.
Ülo Vooglaid

Ülo Vooglaid (sündinud 29. augustil 1935 Tallinnas) on eesti sotsiaalteadlane, haridustegelane ja poliitik.

Elulugu

Aastatel 1949–1953 õppis ta Haapsalu Pedagoogilises Koolis (1945–1950 Haapsalu Õpetajate Seminar) pedagoogikat, sealt edasi liikus ta praktikale Tilsi lastekodusse ning astus 1954. aastal Tartu Riiklikku Ülikooli, mille lõpetas 1960. aastal ajaloo erialal. 1970. aastal kaitses ta NSV Liidu TA Konkreetsete Sotsiaalsete Uuringute Instituudis filosoofiakandidaadi kraadi väitekirjaga "Linna- ja rajoonilehe lugejaskonna sotsioloogilise ja sotsiaalpsühholoogilise uurimise kogemus".
Ülo Vooglaid oli aastatel 1963–1965 ajalehe Edasi ajakirjanik. Aastatel 1965–1975 oli ta TRÜ õppejõud ning TRÜ sotsioloogia laboratooriumi asutaja ja teaduslik juhataja, kuid ta vallandati ja heideti NLKP-st välja, sest tema teadustöö tulemused polnud kooskõlas Eesti NSV juhtkonna ideoloogiliste taotlustega. Vooglaid töötas aastatel 1975–1977 Eesti NSV Kergetööstuse Ministeeriumi Töö ja Juhtimise Teadusliku Organiseerimise Keskuses ja aastatel 1977–1986 Eesti NSV Rahvamajanduse Juhtivate Töötajate ja Spetsialistide Kvalifikatsiooni Tõstmise Instituudis ning aastatel 1986–1989 Pirgu Arenduskeskuse juhatajana.
1989. aastal valiti Ülo Vooglaid NSV Liidu Rahvasaadikute Kongressi liikmeks ja temast sai NSV Liidu Ülemnõukogu liige ning samal ajal oli ta ka Eesti NSV Ametiühingute Kesknõukogu Teadusliku Uurimise Keskuse juhataja (aastatel 1989–1991). Aastal 1991 oli ta Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi esimehe Arnold Rüütli nõunik, seejärel ENSV Valitsuse Teadusosakonna ja ka Valitsuse Vastupropaganda Osakonna juhataja, ta oli ka Eesti Kongressi ja Põhiseaduse Assamblee liige ning olnud saadik Riigikogu kolmes koosseisus fraktsioonis (1992–1996; 1996–1998; 2004–2005).
Alates 1996. aastast on ta Õigusinstituudi professor ja alates 2000. aastast Tartu Ülikooli emeriitprofessor. Tema teadustöö teemadeks on olnud sotsiaalne kommunikatsioon, organisatsiooni- ja juhtimisteooria, sotsiaalse juhtimise ja iseregulatsiooni mehhanismid, innovatsiooniteooria ja -praktika, teadusmetodoloogia, andragoogika, haridusteooria ja haridusfilosoofia.
Ta on olnud ka Rahvusraamatukogu nõukogu esimees ja Rahvusraamatukogu teadusnõukogu esimees. Rahvarinde korraldava toimkonna ja poliitikakomisjoni liige. Täiskasvanute koolitajate assotsiatsiooni ANDRAS asutajaliige ja juhatuse liige. Avatud Eesti Fondi asutajaliige. Eesti Euroopa Liikumise asutajaliige. Maapiirkonna noorte õppe edendamise sihtasutuse, s.o Arno Tali Fondi asutajaliige ja juhatuse liige. Eesti Rooma Klubi asutajaliige, president ja asepresident. Toompea Haridusseminari asutajaliige. Eesti Looduskaitse Seltsi ja Eesti Ajakirjanike Liidu auliige ning tegev veel mitmes organisatsioonis.

Pere

Ülo Vooglaid elab Raplamaal Kohila vallas. Tal on koos kasulastega 10 last, 22 lapselast ja 11 lapselapselast. Tema tütar on Kati Kukk ja poegade seas on Varro Vooglaid. Tema abikaasa on Kersti Nigesen.