Mary Ainsworth

Elulugu

Mary Ainsworh sündis Glendale’is Ohios 1913. aastal. Ta oli Charles ja Mary Salteri kolmest tütrest vanim. Mõlemad vanemad olid lõpetanud Dickinsoni kolledži. Kui Ainsworth oli 5-aastane, viidi tema isa üle Torontosse Kanadas, kus Mary veetis suurema oma lapsepõlvest. Ainsworth oli nutikas laps, kellel oli janu teadmiste
järele. Kolmeaastasely hakkas ta lugema ning tal oli lähedane suhe oma isaga, kes õhtuti talle unelaulu laulis. Seevastu emaga polnud tal sooja suhet. Kuigi tema vanemad rõhutasid alati hariduse olulisust, oli William McDougalli raamat "Iseloom ja elu läbiviimine" (Character and the Conduct of Life) see, mis sütitas temas huvi psühholoogia vastu.
Ainsworth alustas 16-aastaselt kursustega Toronto Ülikoolis ning otsustas keskenduda psühholoogiale. Ta oli üks viiest üliõpilasest, kes võeti vastu edasijõudnute kursusele psühholoogias. Ainsworth sai bakalaureusekraadi 1935. aastal ning astus Toronto Ülikooli doktoriõppesse. Pärast doktorikraadi omandamist jäi ta ülikooli veel mõneks ajaks õpetama ning 1942. aastal ühines Kanada Naiste Sõjaväeüksusega II maailmasõjas, kus ta viis läbi personali kliinilist hindamist ning saavutas majori auastme 1945. aastal.
Ta naasis Torontosse, et jätkata isiksuse psühholoogia õpetamist ning viia läbi uuringuid. Ta abiellus Leonard Ainsworthiga 1950. aastal ning kolis Londonisse, et mees saaks lõpetada oma doktoriõpingud Londoni Ülikooli Kolledžis.
Pärast mitmeid akadeemilisi ametikohti, sealhulgas pikka töötamist Johns Hopkinsi Ülikoolis, sättis ta end viimaks 1975. aastal sisse Virginia Ülikooli, kuhu ta jäi oma akadeemilise karjääri lõpuni. Ainsworth pälvis mitmeid autasusid, sealhulgas silmapaistva panuse eest laste arengu uurimisel 1985. aastal ning teadusliku panuse eest Ameerika Psühholoogia Assotsiatsiooni poolt 1989. aastal.

Varane töö

Magistriõppe ajal õppis Mary Ainsworth William Emet Blatzi käe all, kes oli esimese laste uurimise instituudi rajaja ja esimene direktor
Toronto Ülikoolis. Blatzi uurimise fookus oli turvalisuseteooria. Selle
teooria kohaselt oli erinev vanemast sõltumise tase seotud vanematega suhte
kvaliteediga, samuti tulevaste partneritega suhte kvaliteediga. Blatzi sõnul
olid sõltumise tüüpideks turvaline sõltumine, iseseisev turvalisus, ebaküps
sõltuv turvalisus ning küps turvaline sõltuvus. Blatz sõnas, et mida turvalisem
ja küpsem indiviididevaheline suhtlus, seda tervem ja kindlam on suhe.
Inglismaal olles ühines Mary Ainsworth John Bowlby uuringurühmaga Tavistocki kliinikus, et uurida emast lahutamise mõju lapse
arengule. Võrreldes häiritud ema-lapse suhet normaalse ema-lapse suhtega leidsid nad, et emafiguuri puudumine viis lapse ebasoodsate arengu tagajärgedeni.
1954. aastal siirdus Ainsworh Aafrikasse, et teha longituuduuringut ema-lapse omavahelise suhtluse uurimiseks. Sellest Uganda väliuuringust sündinud raamat on siiani erakordne ja klassikaline etoloogiline kiindumussuhte arengu uuring ning osutas, et see protsess peegeldab spetsiifilisi universaalseid omadusi, mis on keele-, kultuuri- ning geograafiaülesed.

Võõra situatsiooni katse

1965. aastal koostas Ainsworth ja Wittig Võõra situatsiooni
katse uurimaks individuaalseid erinevusi kiindumuskäitumises. Võõra
situatsiooni katse on jagatud kaheksasse episoodi. Esimeses episoodis sisenevad
väikelaps ja tema vanem meeldivasse labori keskkonda, kus oli palju mänguasju.
Minuti möödudes siseneb ruumi imikule võõras inimene, kes üritab tasapisi
tutvust teha. Lapsevanem lahkub seejärel ruumist ning naaseb kolme minuti
möödudes. Seejärel lahkub võõras ja lapsevanem teist korda ja jätab lapse
kolmeks minutiks üksi, seejärel siseneb taas võõras, kes üritab last
lohutada. Lõpuks naaseb lapsevanem ning võtab lapse sülle. Episoodide arenedes
kasvab tasapisi lapse stress ning vaatleja saab jälgida lapse liigutusi eri käitumuslike süsteemide siseselt –
uudistamist ning kiindumuskäitumist – lapsevanema olemasolu või puudumise
korral.
Käitumise põhjal jagati Ainsworthi uuringus osalenud 26 last kolme rühma. Iga grupp peegeldab eri tüüpi kiindumussuhet lapsevanemaga ning viitab eri suhtluse-, emotsiooniregulatsiooni vormidele ning viisile, kuidas reageeritaks tajutud ohule.

Turvaline kiindumus (B)

Laps, kes on turvaliselt oma emasse kiindunud, uurib
lapsevanema kohalolul vabalt ümbrust kasutades lapsevanemat turvalise
"paigana", mille najal uudistada. Laps suhtleb võõraga ema kohalolul, kuid
muutub nähtavalt häirituks, kui lapsevanem lahkub. Lapsevanema naastes rahuneb
märgatavalt.

Vältiv ebakindel kiindumus (A)

Laps väldib või ignoreerib lapsevanemat – ilmutab vähe
emotsioone kui lapsevanem lahkub või naaseb. Laps ei uudista eriti keskkonda
hoolimata sellest, kes ruumis viibib. Emotsioonid on samuti ühetaolised
hoolimata sellest, kes on ruumis või kas ruum on tühi. Nad ei ilmutanud
distressi lahkuminekul ning kas ignoreerisid naasvat lapsevanemat või
ambivalentselt ilmutades mõningat kalduvust läheneda lapsevanemale kohati
ignoreerides ja eemaletõmbudes. Ainsworth ja Bell arvasid, et sedasi
maskeerisid lapsed distressi.

Tõrges ebakindel kiindumus (C)

Lapsed ilmutasid distressi juba enne vanemast lahutamist
ning olid klammerduvad ja raskesti lohutatavad. Lapsevanema puudumisel
ilmutasid kas minnalaskmist või abitut passiivsust. Ainsworthi algses valimis
näitasid kõik 6 sedatüüpi last sedavõrd tugevat distressi, et Võõra situatsiooni
katse tuli katkestada.

Desorienteeritud kiindumus (D)

Neljanda kategooria lisas Ainsworthi kolleeg Mary Main.
1990. aastal andis Ainsworth oma kirjaliku "õnnistuse" D-kategooriale, ehkki ta
rõhutas, et seda lisa tuleks vaadelda mitte kindlapiiriliselt, kuna sisaldab
liialt palju erinevaid käitumisviise.