google/wiki40b huggingface dataset:
Savikrohv

Savikrohv on ehituses kasutatav viimistlusmaterjal, mida kasutatakse seinte katmiseks. Savikrohv on üks krohvi liikidest.

Savikrohvi koostis

Savikrohvi koostiseks on looduslikud ained: pestud ja kuivatatud liiv fraktsiooniga 0,00–4,0 mm ja jahvatatud savipulber. Savi töötab sideainena ja liiv täiteainena. Liiv peab olema sõelutud, pestud ja kuiv. Liiva Fraktsioon valitakse vastavalt krohvi eesmärgile: 0–4 mm täite- ja aluskrohv, 0–2 mm tasandus- ja viimistluskrohv, 0–1 mm peenviimistluskrohv ja 0–0,5 mm pahtel . Optimaalne savi ja liiva suhe on 0,43–0,66, ehk ühele liiva ühikule tuleks lisada 0,43–0,66 ühikut savi. Kvaliteedi savikrohvi segule annab juurdelisatud armeeriv taimekiud, nendeks võivad olla õled, linaluu, kanepiluu, hundinuiavill, höövlilaast, looma karvad jne .

Savikrohvi omadused

Savikrohvi olulisemad omadused on võime hoida ruumis ühtlast õhuniiskust ja temperatuuri.  Kuna krohvi kuivamisel ja kivistumisel aurub sellest ainult vesi, suudab materjal niiskust uuesti siduda ja kuival ajal loovutada. Näiteks suudab 25 m² seinal olev 2 cm paksune savikrohvi kiht siduda 20 liitrit vett. Stabiilne õhuniiskus on hea nii hingamisteedele ja nahale, aga hoiab ära ka hallituse tekke. Veel väldib savikrohv niiskuse liikumist puitkonstruktsioonidesse, mis hoiab ära puidu kahjustamist seente ja putukate poolt . Savi suudab õhust siduda ka mürgiseid aineid, näiteks on saviga kaetud ruumi õhus vähem lenduvaid orgaanilisi ühendeid ja parem tajutav õhukvaliteet . Tänu antistaatilisusele ei kogu saviseinad tolmu, mis vähendab ruumis tolmuosakeste lendumist. Ühtlast temperatuuri aitab hoida savi hea sooja sidumisvõime.  Savikrohv kui materjal sobib puitkonstruktsioonide tule eest kaitsmiseks. Savikrohv lükkab edasi puidu söestumise algust ja vähendab söestumise kiirust, kuniks konstruktsioon on saviga kaetud. Tulekindluse juures on kõige tähtsam savikihi paksus. Samas on savikrohvil ka miinuseid. Näiteks ei talu savikrohv otsest kokkupuudet veega, mistõttu ei sobi savikrohv vannituppa ega köögi märgadesse piirkondadesse. Veel pole savikrohv löögikindel ja esemete seina kinnitamiseks savisse augu puurimisel võib see mõranema hakata.

Savikrohviga töötamine

Puitseina võiks enne krohvimist katta pillirooplaadiga ja betoonseina puhul betoon enne krohvimist mehaaniliselt karestada. Enne krohvimist tuleb veenduda, et pind oleks puhas, seejärel pinda niisutada saviveega, see parandab nakkuvust ja pind saab tolmuvabaks. Krohvimisel tuleb jälgida, et esimene kiht oleks 5–15 mm, pärast seda iga kiht aga kuni 10 mm. Samas tuleb jälgida seda, et iga pealekantav kiht oleks eelmisest õhem. Kihi paksus sõltub ka alusmaterjalist, mida ebatasasem materjal, seda paksem peab olema krohvikiht. Savikrohv võib sõltuvalt paksusest kuivada üle nädala. Et savi positiivsed omadused säiliksid, tuleb viimistlemisel kasutada värve lähtuvalt nende hingavusest .
Paluküla rändrahn

Paluküla rändrahn on kaitsealune rändrahn Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas Paluküla külas Heltermaa–Kärdla maantee 22. kilomeetril maanteest läänes 3 kilomeetrit enne Kärdla piiri. Kivi on maanteelt nähtav.
Rahn on 8,9 meetrit pikk, 5,8 meetrit lai ja 3,3 meetrit kõrge. Tema ümbermõõt on 26 meetrit ja maht 66 kuupmeetrit. Mahu poolest on ta Hiiumaa suuruselt 7. kivi.
Rändrahn asub Kärdla meteoriidikraatri idaserval. Kivist sadakond meetrit lõunas asub kraatri vaatlustorn, kuhu maanteelt ka viit näitab.
Marcos Rojo

Klubikarjäär

Rojo alustas klubikarjääri Argentina klubis Estudiantes LP. 2009. aastal mängis ta klubide maailma karikavõistluste finaalis Barcelonaga. Samal aastal tuli ta klubiga Copa Libertadorese võitjaks.
2010. aastal liitus ta Venemaa klubiga Moskva Spartak ja 2012. aastal suundus Portugali klubisse Lissaboni Sporting. Pärast edukat esinemist 2014. aasta maailmameistrivõistlustel siirdus ta 20 miljoni euro eest Manchester Unitedisse, kellega sõlmis viieaastase lepingu.

Koondisekarjäär

Debüüdi Argentina rahvuskoondises tegi Rojo 9. veebruaril 2011 sõprusmängus Portugaliga.
2014. aasta maailmameistrivõistlustel lõi ta viimases alagrupimängus Nigeeriaga oma esimese värava rahvuskoondises. Ta on esindanud Argentinat koondises ka 2011. ja 2015. aasta Copa Américal ning Copa América Centenariol.
2018. aasta maailmameistrivõistluste viimases alagrupimängus, mil kohtuti taas Nigeeriaga, lõi Rojo 86. minutil Argentina 2:1 võiduvärava, kindlustades sellega Argentina edasipääsu kaheksandikfinaali.
Rahel Olbrei

Rahel Amanda Aurelie Olbrei (ka Rahel Olbrei-Kompus; 1. august 1898 Tallinn – 12. detsember 1984 Toronto) oli eesti ballettmeister, balletipedagoog ja tantsija.
Ta õppis tantsu aastatel 1918–1919 Estonias Sessy Smironina-Sevuni juures ja 1919–1922 Jevgenia Litvinova balletistuudios. Tutvumaks Euroopa moodsa tantsuga, õppis ta 1922–1923 Saksamaal Mary Wigmani stuudios ning täiendas ennast Émile Jaques-Dalcroze'i juures. Ta haris end ka Euroopa teatrites, muuseumides ja kunstikogudes. Aastaid hiljem, juba tantsujuhi-päevil, kohtus ta kuulsa Rudolf von Labaniga, millest kujunes tõeline režissuuristuudium.
Ta oli 1918. aastast Estonia teatris koorilaulja-tantsija, hiljem jäid ainult tantsukohustused. 1925. aastal sai temast Estonia tantsujuht. Järgnes rohkesti tööd ooperis, eriti aga operetis. Tänu temale moodustati Estonia juurde tantsustuudio, mis tegutses nagu koreograafiakool - rõhuga improvisatsioonil ja vabatantsul. Stuudiolaste hulka kuulusid hilisemad kuulsused Klaudia Maldutis, Artur Koit ja Boris Blinov. Olbreist kujunes omaloodud balletirühma nõudlik juht, kes tunnetas perspektiivi ja arendas tantsijaid. Ballettmeistrina oli ta fantaasiarikas ja hea kompositsioonitajuga, eri stiile ja ajastuid tunnetav ning oskas tantsijatele anda ülesandeid nende võimete piiril.
Tema põhiülesanne Estonias oli lavastamine. Järjest õnnestusid ooperite tantsuseaded: "Padaemand" (1926), "Manon" (1928), "Vikerlased" (1928). Hiina legendil põhinev "Roheline flööt" (1928) võitis samuti tunnustust. Sellesse loomeperioodi kuuluvad ka tantsud "Tannhäuseris" (1930), "Faustis" (1931), "Vürst Igoris" (1932), operettides "Veenus siidis" (1934), "Mariza" (1935), "Keisrinna Josephine" (1936) jt.
Esimene suursaavutus oli "Pähklipureja" (1936), millega tähistati Olbrei-rühma kümnendat sünnipäeva. Lavastus võeti vaimustusega vastu - see oli tõestus balleti võrdõiguslikkus teiste žanrite kõrval. Uus tasand oli dramaatiline "Punane moon" (1939), järgnes "Luikede järv" (1940), mis tõestas Olbrei originaalsust koreograaf-lavastajana. Tavakohatu lähenemine üldtuntud kanoonilise tekstiga balletile algas juba uuest stsenaariumist (näiteks Odette/ Ottilie roll jaotus kahe baleriini vahel vms).
1944. aastal lavastas Olbrei Eesti esimese ballett-pantomiimi - Eduard Tubina "Krati". Ühe "Krati" etenduse ajal 9. märtsil 1944 hävis Nõukogude lendurite pommirünnakus Estonia maja.
Sügisel 1944 põgenes ta Rootsisse. Ta oli sunnitud lahkuma oma võimete tipul, kuid ei Rootsis ega hiljem Kanadas saanud ta näidata oma loomingulist kõrgvormi. Ta osales Rootsis Eesti Pagulasteatri tegevuses.
1951. aastal läks ta Kanadasse, kus töötas kontoriametnikuna. Ta on kirjutanud ka mälestusi.

Isiklikku

Tema isa oli muusikaärimees, klaveritööstur ja Estonia seltsi eestseisuse liige Jaan Olbrei.
Tema vend oli tehnikateadlane, ringhäälingutegelane ja sõjaväeinsener Fred Olbrei.
Ta oli aastast 1922 abielus arhitekt ja kunstikriitik Hanno Kompusega.
Meelindlased

Levik

Meelindlasi on umbes 170 liiki. Nad on levinud Austraalias ja Okeaanias, Väikestel Sunda saartel ja Sulawesil.

Välimus

Meelindlased on peamiselt väikesed või keskmise suurusega värvulised, neist kogukaimad on umbes haraka suurused. Sugupooled on tavaliselt samalaadse välimusega, kuid isaslind on sageli emasest värvikam ja suurem. Meelindlaste sulestik on enamasti tume, sageli hallides, rohekates või pruunides toonides. Leidub ka värvikirevaid liike, näiteks perekondades Myzomela ja Xanthomyza.

Elupaik ja pesitsemine

Meelindlased on valdavalt puistulinnud, peaaegu kõik meelindlased tegutsevad enamasti puuladvas ja ainult vähesed laskuvad toiduotsingul maapinnale. Meelindlased rajavad kausikujulise pesa tavaliselt puule või põõsasse. Kurnas on 2–4 muna.

Toitumine

Meelindlased toituvad peamiselt nektarist ja puuviljadest, söövad ka väikesi selgrootuid.
Stephanus de Velde

Stephanus de Velde (surnud 1428 või 1438) oli keskaegne Tartu vaimulik (vikaar), kelle hauaplaat leiti 2008. aastal Tartu toomkirikust.
Stephanus de Velde kohta pole seni teada rohkem infot kui ainult see, mida saab tuletada tema hauaplaadilt. See leiti 2008. aastal Tartu toomkirikus toimunud arheoloogiliste väljakaevamiste käigus, mille viisid läbi Heiki Valk ja Martin Malve. Plaadil puudus vasakpoolne ülemine nurk, kuid enamik sellest oli suhteliselt hästi säilinud. Esialgu dateeriti hauaplaat 15. sajandisse või 16. sajandi algusesse.
Kunstiajaloolane Anu Mänd avastas, et hauaplaadil on kujutatud Tartu vikaari, õpetatud meest, magister (või isand) Stephanus de Veldet, kuna hauaplaati ümbritsenud kaherealise teksti välimine rida kõlab järgmiselt: "[---]<x>x octo u[---]tis a na/talicio d[omi]ni felice notis vir sapiens d[omi]n[u]s stephan[us] de velde votus / atq[ue] vicari[us] hic defu[n]ct[us] hic est [---] natus / cu[m] steph[an]i [---] fine(?) [---]" Teksti säilinud osa lõpp viitab sellele, et keegi võidi matta Stephanusega ühte hauda.
Hauaplaadil kujutatud mehe rõivastuse, näo kujutusviisi ning plaadi üldise kujutusviisi järgi võib plaadi suhteliselt suure tõenäosusega dateerida 15. sajandi I poolde ning et teksti säilinud osa algab pooliku aastaarvuga (xx octo ehk võimalikud kombinatsioonid oleksid 28, 38, 78 ja 88), siis kõige tõenäolisemalt suri Velde kas 1428. või 1438. aastal. Hauaplaat ise on valmistatud aga Lasnamäe paest.
Velde-nimelisi isikuid pole keskaegselt Liivimaalt väga palju teada, kuid näiteks 14. sajandil oli Tartu piiskopiks Heinrich I Velde ning samast ajast on pärit ka samanimeline toomhärra. Velde-nimelisi isikuid leidub ka Tallinna, Riia ja Lübecki allikates.
Eesti Kennelliit

Eesti Kennelliit (lühend: EKL) on aastast 1989 tegutsev Eesti tõukoerakasvatuse keskorganisatsioon.
EKLi eestvedamisel korraldatakse muu hulgas koertenäitusi ja -võistlusi.
EKL annab välja Eesti Kennelliidu aastaraamatut.
Anatoomilised asenditähistused

Topograafilises anatoomias

Looma, tema elundite ja nende osade asendi kirjeldamisel võetakse aluseks looma normaalne seisuasend- kujutades teda horisontaalsel pinnal ja toetumas kõigile neljale jalale.

Tasandid

Keskpidine ehk mediaantasand (planum medianum) jagab looma keha pikuti kaheks sümmeetriliseks pooleks- vasakuks ja paremaks. 
Mediaantasand kujundab looma keha dorsoventraalselt läbides keha välispinnal kaks mõttelist joont - ventraalse ja dorsaalse mediaanjoone (linea mediana: ventralis et dorsalis). 
Mediaantasandiga paralleelselt asetsevad eest-taha- ehk sagitaaltasandid (plana sagittalia).  
Risti - ehk transversaaltasandid (plana transversalia)  paiknevad pea, kaela, kere, saba, jäsemete ja elundite või nende osade pikitelje suhtes risti. 
Selg- ehk dorsaaltasandid (plana dorsalia) kulgevad pea, kaela ja saba pikiteljega, samuti looma seljaga ja käe- või jalaseljaga paralleelselt (välja arvatud ees- ja tagajäseme osad ülevalpool randme- ja kannaliigest), kuid mediaan- ja ristitasanditega perpendikulaarselt.

Suunad

Suundade äramärkimisel tuleb arvestada uuritava elundi ja nende osade paiknemist.
Siseujula

Siseujula on ruum, hoone või hoonetekompleks ühe või mitme basseini ja muu sisustusega. Tavaliselt on seal ka riietus- ja pesemisruumid.
Siseujulas võib olla mitu basseini. Suurem on sel juhul tavaliselt sügavam ja jagatud radadeks. Suur bassein on tavaliselt 25 või 50 meetrit pikk.
Väiksem ja madalam bassein on mõeldud lastele, kes alles õpivad ujuma. Seal on tavaliselt ka vee temperatuur kõrgem.
Ujula juurde võib kuuluda ka saun. Veel võivad seal olla sügav bassein vettehüpete jaoks, väga külma veega bassein, mullivannid jms.
Siseujula võib olla avalik, sel juhul võivad kõik soovijad seal tasu eest ujuda. Siseujulad on ka mõnedel koolidel ja lasteaedadel.
Ujsoły vald

Ujsoły vald on vald Poolas Sileesia vojevoodkonnas Żywieci maakonnas. Aastatel 1975–1998 kuulus ta Bielsko-Biała vojevoodkonda.
Ujsoły vald paikneb Sileesia vojevoodkonna lõunaosas Żywieci Beskiidides vahetult Slovakkia piiri ääres. Naabervallad Poolas on Jeleśnia vald, Milówka vald, Rajcza vald ja Węgierska Górka vald.
Vald asetseb mägedes. Tema pindala on 10 995 hektarit.
Elanike arv on 4813 (2005), rahvastiku tihedus 43 in/km².
Vallas on Ujsoły, Glinka, Złatna ja Soblówka küla. Soblówka küla juurde arvatakse eraldi asuvad paigad Młada Hora, Smereków, Kiełbasówka, Słonkówka, Sliwkówka ja Na soblówce. Glinka, Złatna ja Soblówka (koos nimetatud paikadega) moodustavad osavallad (sołectwo).
Valla keskus on Ujsoły. Foogt (vallavanem) on 2006. aastast Tadeusz Piętka.
France 4

France 4 (hääldatakse [fʁɑ̃s katʁ]) on Prantsuse avalik-õiguslik telekanal, mille omanik on France Télévisions.
Kanal läks esmakordselt eetrisse 24. juunil 1996 nimega Festival. 2005. aastal muudeti nimi France 4-ks, et see ei sarnaneks teiste France Télévisionsi kanalite nimedega. Kanali tunnusvärv on lilla.
Kanal on peamiselt meelelahutuslik.
Otto (eesnimi)

Otto on mehenimi.
Pullimõis

Pullimõis (Buļļu muiža) oli hoone Lätis Riia linnas Pētersala-Andrejsala asumis. Hoone asus Rūpniecības iela majade 14 - 22 piirkonnas.
Läbi Pētersala-Andrejsala asumi viis tee linna karjamaadele Sarkandaugava asumis. Karjamaa linnapoolses servas asus karjamaa ülevaataja majake. Kuna sellele ametikohale kandideerisid tavaliselt vaesuses olevad majaomanikud, siis sai see hoone pilkava hüüdnime "Pullimõis". Kuigi karjamaad olid XX sajandi alguseks täis ehitatud, olid Pullimõisa barokkstiilis hooned XX sajandi alguses veel alles. Tänapäevaks on need siiski hävinud, Pullimõisa asemel on praegu Leedu saatkond.
Pala raamatukogu

Pala raamatukogu on raamatukogu Jõgeva maakonnas Peipsiääre vallas Pala külas. Raamatukogu juhataja on Anu Saul.
Vambola Hellat

Vambola Hellat (9. jaanuar 1898 Hälatu talu, Keeni vald, Valgamaa – 15. juuni 1936 Männiku) oli Eesti sõjaväelane (lipnik).
Ta hukkus Männiku plahvatuses.
Endotsütoos

Endotsütoos on väliskeskkonnast transportvesiikulite abil makromolekulaarsete komponentide omastamine. Makromolekulid seonduvad membraani või retseptoriga ja see põhjustab plasmamembraanist koosneva vesiikuli moodustumise ehk endosoomi, mis tagab transporditavate ainete jõudmise rakku. Makromolekulaarsed ained ei läbi passiivselt hüdrofoobset plasmamembraani ning peavad seetõttu kasutama endotsütoosi. Mõiste võttis kasutusele 1963. aastal Christian de Duve. Endotsütoosile vastupidine protsess on eksotsütoos.

Fagotsütoos

Fagotsütoos esineb rakkudes, mis on spetsialiseerunud suuremate partiklite ja mikroorganismide fagotsüteerimisele ehk kahjutuks tegemisele. Imetajates on nendeks ühisest eellasest arenenud makrofaagid ehk suur-õgirakud ning neutrofiilid ehk vere valgelibled, mis suuri võõrkehi "alla neelates" moodustavad fagosoomi. Fagosoomiga interakteerudes moodustab lüsosoom fagolüsosoomi. Paljudele ainuraksetele loomadele on fagotsütoos ainus toitumisviis.

Endotsütoosi ja lüsosoomi ühendus

Lüsosoom on membraaniga ümbritsetud hüdrolüütilisi reaktsioone teostav organell ning katalüüsimisele kuuluv aine saadakse endotsütoosi teel moodustunud vesiikulitest. 
Kõigepealt toimub väliskeskkonnast endotsütoosi teel vesiikuli moodustumine, mis ühineb varajase endosoomiga. Seal eemaldatakse spetsiifilised retseptorid, mis transporditakse tagasi plasmamembraani koostisse. Varajased endosoomid muutuvad aja möödudes hilisteks endosoomideks, kuhu transporditakse trans-Golgi kompleksist ka happelisi hüdrolüüse. Viimati nimetatud transpordiks on vajalik mannoos-6-fosfaat retseptor, mis eemaldub hilises endosoomis ning liigub hiljem tagasi Golgi kompleksi. Hilised endosoomid muutuvad lüsosoomideks, kus algab ainete degradeerimine ehk lahustumine. 
Endosoomide küpsemisel mängib rolli pH langus ehk hapestumine, mida reguleerivad ATP-sõltuvad prootonpumbad ja ioonkanalid. Varajastes endosoomides on pH umbes 6,2 ning hilistes endosoomides on pH umbes 5,5.

Eksotsütoos

Eksotsütoos on transportvesiikulite abil sisekeskkonnast makromolekulaarsete komponentide omastamine ning nende ühinemine raku välismembraaniga.
Heimtali mõis

Nimi ja varasem omandikäik

Mõisa esialgne nimi oli Kurvitsa mõis, hiljem sai see endale oma praeguse nime.
Mõisa üheks varasemaks omanikuks oli Friedrich Wilhelm von Sivers (1716–1781), kes oli baltisaksa päritolu Venemaa sõjaväe major, Liivimaa maanõunik, Pärnu kreisi maanõunik ja Pärnu maakonna kiriku ülemkirikueestseisja. Venemaa keisririigi sõjaväes teenis ta aastani 1759, mil ta läks majorina erru ja hakkas tegelema perekonnale kuuluvate mõisate majandamisega. Lisaks Heimtali mõisale kuulusid talle Hiitola, Õisu ja Rencēni (eestipäraselt Rantsna) mõisad. Mõisate keskuseks oli Õisu mõisakeskus.
Päranduse jagamise ajal läksid mõisad Friedrich Wilhelm von Siversi ja tema teise naise, Soosaare mõisa pärijanna Anna von Schulze abielust sündinud poegadele: Õisu mõis August Friedrich von Siversile (1766–1823), Heimtali mõis Peter Reinhold von Siversile (1760–1835), kellest sai Kurvitsa (hiljem Heimtali) mõisa pärushärra.
Lisaks mõisa pärushärra staatusele sai Peter Reinhold von Sivers parunitiitli ning oli oma elu jooksul Pärnu ja Viljandi kreisikohtunik, Liivimaa krediidisotsieteedi ülemdirektor ja maanõunik (1818), Püha Vladimiri ordeni IV klassi kavaler.
Hiljem sai Heimtali mõisa omanikuks August Friedrich von Siversi poeg Friedrich von Sivers (1792–1869). Peale tema oli mõisa üks omanikke hilisem Friedrich von Sivers, kes
aastatel 1910–1912 rajas Turva külas asuvale tema omanduses olevale Peetri (Piitre) mõisale, mis oli Heimtali mõisa karjamõis, arhitekt Otto Wildau projekti järgi juugendstiilis peahoone.
Vysokaje

Ajalugu

Vysokajet mainitakse esimest korda XIV sajandil, seda külastas toona Gediminas. Leedu suurvürst Aleksander andis asulale aastal 1481 linnaõigused. XV sajandil lasi Vytautas sinna katoliku kiriku ehitada.
Aastal 1511 andis Zygmunt I linna Chreptowiczite valdusse. Asula käis käest kätte, kuuludes sel sajandil veel Piatkiewiczitele, Jodkaviczitele ja Chliaviczitele. Tol ajal hakati seal tootma tikitud diivaneid ja tekke. Aastal 1618 kuulus asula Wojnadele, Andzej Wojna lasi sinna ehitada uue katoliku kiriku, mis on rekonstrueeritult ja ümberehitatult säilinud tänase päevani.
Aastal 1647 said asula omanikeks Sapiehad. Linna juurde ehitati kindlus, mis sai algul uputuse ja seejärel Põhjasõja ajal kannatada. Aastal 1671 sai linn õiguse pidada laata, mille kestus oli neli päeva. Aastal 1748 põlesid kindlus ja selle juures asunud Sapiehade loss maha, neid enam ei taastatud. Sajandi teisel poolel rajasid Sapiehad linna juurde kloostri, mille juurde kuulus ka haigla. Samuti asus linnas tellisevabrik.
Aastal 1795 läks asula kolmandal Poola jagamisel Vene impeeriumi koosseisu. Vysokaje hakkas kuuluma Hrodna kubermangu. Ühtlasi sai Vysokajest alev. Aastaks 1816 oli Vysokaje läinud Potockite valdusse, need rajasid sinna uue lossi. Ühtlasi laiendasid nad vana lossi juures olnud 30 hektari suurust parki vana lossi müüride vahele, nii et selle pindala kasvas enam kui 50 hektari suuruseks.
Kastuś Kalinoŭski ülestõusu ajal (1863) hõivasid linna ülestõusnute väed. Aastal 1869 ehitasid Venemaa võimud asulasse õigeusu kiriku. Aastal 1886 oli linnas kaks turuplatsi, seal peeti 15 korda aastas laata.
Aastast 1921 oli asula Poola koosseisus. Vysokajest sai taas linn.
1939. aastal liideti linn Valgevene NSV-ga. Aastast 1962 on linn Kamienieci rajooni koosseisus.
Lagritsa-magusjuur

Botaanilised tunnused

See mitmeaastane taim kasvab 1,5–2 m kõrguseks.
Õied on kahvatuvioletse kuni violetse värvusega. Taime vili on kaun.
Taim paljuneb võsunditega ja võib vaba kasvuruumi olemasolu korral tihedaid tihnikuid moodustada.
Peajuur tungib üsna sügavale, risoomist lähtuvad tütartaimed võivad asuda üksteisest 0,5–1 m kaugusel.

Kasvatamine

Taime kasvatatakse laialdaselt Euroopa ja Aasia lõunaosas.
Eestis kasvab taim kultuuris.

Saadused

Lagritsa-magusjuurt lisatakse karastusjookidele, näiteks Coca-Colale ja Pepsi-Colale.
Villema nina

Villema nina (ka Villemi nina) on neem (maanina) Saare maakonnas Muhu vallas.
Neeme koordinaadid on 58° 34′ N, 23° 11′ E.
Macki õlletehas

Macki õlletehas (norra Macks Ølbryggeri) on Norras Tromsø linnas asuv õlletehas, mille asutas 1877. aastal Ludwig Markus Mack. See oli 2000. aastani maailma põhjapoolseim õlletehas.
Matrix: Revolutsioon

Sisu

Neo jääb Matrixi ja Masinate linna vahele kinni. Ta avastab ennast Metroojaamast, mis on vahelüliks Matrixi ja Masinate linna vahel ning mida kontrollib Rongimees, kes keeldub teda väljalaskmast. Kui Neo lõpuks välja pääseb, avastab ta, et Matrix on hävingu äärel. Oraakel hoiatab Neod, et programm Smith plaanib hävitada nii Matrixi kui ka pärismaailma ja ta ei allu enam kellelegi. Samal ajal ründavad masinad viimast inimeste linna Zioni. Neo otsustab, et Zioni ja Matrixi päästmiseks on ainult üks võimalus ja ta läheb masinate linna, et teha masinatele pakkumine: masinad sõlmivad rahu inimestega ja tema hävitab vastutasuks Smithi.
Rītupe

Rītupe (vene keeles Утроя) on jõgi Lätis ja Venemaal Pihkva oblastis, Velikaja jõe lisajõgi. Jõe pikkus on 176 km.
Jevgeni Novikov (jalgpallur)

Klubikarjäär

Novikov on mänginud Ukraina, Läti, Kasahstani ja Venemaa kõrg- ja esiliiga klubides. Läti meistrivõistlustelt on Novikovil ette näidata kolmas koht.

Bradford City katsed

Juulis 2009 läks Novikov Inglismaa neljanda liiga klubi Bradford City katsetele.

FK Okžetpes

Novikov liitus 2010 aasta märtsis Kasahstani kõrgliigaklubiga FK Okžetpes.

FF Jaro

Ta mängis alates 2010. aasta septembrist Soome kõrgliigaklubis FF Jaro.
August Mae

August Mae (25. märts 1912 Jõhvi – 8. jaanuar 1990 Toronto) oli Eesti sõjaväelane (nooremleitnant) ja arst.

Elukäik

Lõpetas Jõhvi gümnaasiumis kolm klassi, kuna aga isa pensionile jäi, siis oli ta sunnitud õpinguid jätkama töö kõrvalt. Töötas Jõhvis rahukohtu kantseleis ning õppis selle kõrvalt õhtugümnaasiumis, mille lõpetas 1931. 1931/32. aastal oli Kaitseliidu liige ning õppis Tartu Ülikoolis. Asus seejärel sõjaväkke ajateenistusse ning pääses lennukooli reservlendurite kursusele, mille lõpetas 1934. aastal oma kursuse paremuselt teise tulemusega. Kuid sel aastal tal lendurina teenistusse pääseda ei õnnestunud ning ta arvati reservi. Sama aasta suvel asus taüleajateenija allohvitserina Üksiku Lennuväedivisjoni nr 2 teenistusse raadiojaama operaatorina, sealt lähetati ta Üksikusse Merelennusalka.
1936. aastal asus õppima Sõjakoolis, lõpetas 15. augustil 1937 ohvitserideklasside jalaväeklassi ja viidi üle Tartus asunud 2. Lennuväedivisjoni, kus määrati I salga lenduriks.
1939. aastal oli ta uuesti Tartu Ülikooli arstiteaduskonda õppima asunud ning kui ta pärast Eestis toimunud 1940. aasta juunipööret viidi üle Punaarmee 22. laskurkorpuse üksikusse lennueskadrilli, siis palus ta end seetõttu teenistusest vabastada. 1944. aastal lahkus Eestist Rootsi. Lõpetas 1947. aastal Karolinska Instituteti nime kandva meditsiiniülikooli Stockholmis. Emigreerus Kanadasse. Töötas arstina Torontos, kus suure osa tema patsientidest moodustasid kohalikud eestlased.
Carlos Sainz

Carlos Sainz Cenamor (sündinud 12. aprillil 1962 Hispaanias Madridis) on rallisõitja, kahekordne maailmameister (1990, 1992).
2004. aasta hooaja lõppedes loobus Sainz tipprallist. Ta osales karjääri jooksul 194 maailmameistrivõistluste rallil, kogudes 26 võitu ja 96 pjedestaalikohta.

Isiklikku

Tema poeg Carlos Sainz juunior on vormelisõitja.