google/wiki40b huggingface dataset:
Ghost in the Shell

Tegevustik

"Ghost in the Shell" on futuristlik politseitriller. Üheks peategelaseks on Jaapani Riikliku Avaliku Julgeoleku Komisjoni (tuntud ka kui 9. üksus) salajaste operatsioonide diviisi kuuluv Motoko Kusanagi. Üksuse erialaks on tehnoloogilistel rünnakutel põhineva kuritegevuse vastu võitlemine. Ehkki olles eeldatavalt võrdne kolleegidega, täidab Kusanagi meeskonna liidrirolli, kandes ka varjunime Major, mis pärineb tema kunagisest teenistusest asutuses Jaapani Enesekaitseväed. Tegemist on superinimesega, kes on biooniliselt spetsialiseeritud tegema ettenähtud tööd. Tema keha on peaaegu et täiesti mehhaniseeritud, ainult tema aju ja osa selgroost on säilinud looduslikuna.
"Ghost in the Shelli" võiks liigitada küberpungiks või postküberpungiks, sarnaselt William Gobson Sprawli triloogiaga. Erinevalt teistest küberpungi autoritest keskendub Shirow rohkem etnilistele ja filosoofilistele tagajärgedele, põhjustatuna laialt levivast inimese kokkukasvamisest tehnoloogiaga, kunstlikust intelligentsi arendamisest ning laiahaardelisest arvutivõrgustikust, mis seab areenile ümberhindamiseks inimidentiteedi väärtuse ja selle unikaalsuse. Ühes oma kolleegidega astub Kusanagi vastu varitsevatele hädaohtudele ning võitleb ka enese identiteediprobleemidega.

Anima ajaline järjestus

Filmid ja teleseriaalid asetsevad ajaliselt erinevates universumites. "Ghost in the Shelli" tegevustik toimub 2029. aastal ja "Ghost in the Shell 2: Innocence" 3 aastat hiljem, aastal 2032. Teleseriaalide sündmustik algab aastast 2030. Kolmandas filmis leidub palju järgi teise hooaja teleseriaalides toimuvale.

Film

Loendamatud seriaalid kohandati kokku ja mugandati 1995. aastal esimeseks filmiks "Ghost in the Shell", mille režissöör oli Mamoru Oshii. 2004. aastal valminud teise filmi, "Ghost in the Shell 2: Innocence", režissööri oli samuti Oshii. Teises filmis antakse tegelaskuju Batou'le liidriroll. Kolmanda filmi, "Ghost in the Shell: S.A.C Solid State Society", režissööriks oli seekord Kenji Kamiyama, mitte enam Oshii. Viimane film on loodud teleseriaalide süžee põhjal ja ei suhestu enam kummagi Oshii filmiga.
Originaalfilmi uuendati 2008 aastal, värskendades arvutigraafikat ning viies heli 6.1 ringhelisüsteemi. Uue versiooni esilinastus toimus 12. juulil Jaapanis.
DreamWorks omandas 2008. aastal õigused produtseerida live-action film, toetudes originaalmangadele. Avi Arad ja Steven Paul on kinnitatult uue filmi produtsendid ning Jamie Mossile on antud õigus mugandada manga linateoseks. Film valmis 2017. aastal ning peaosa, Majorit mängib Scarlett Johansson.

Teleseriaalid

Koomiksisarjadest on loodud ka animesari "Ghost in the Shell: Stand alone Complex", millele järgnes teine hooaeg "Ghost in the Shell: S.A.C. Solid State Society", mis esmakordselt linastus 2006. aastal. Seriaalide režissöör on Kenji Kamiyama. Teleseriaalides laieneb tegelaskuju Motoko Kusanagi karjäär ja ka Section 9 tegevustik. Seal on kasutatud rohkem materjale ja elemente Masamune Shirow'i originaal mangadest kui Oshii filmidest.
Transrasvad

Transrasvadeks nimetatakse mono- või polüküllastumata rasvu, mis sisaldavad transisomeerseid rasvhappeid. Küllastumata rasva molekul sisaldab süsiniku aatomite vahel ühte või enamat kaksiksidet. Vesinikuga on seotud vähesemad süsiniku aatomid, seega on ka vesiniku aatomeid vähem. Süsinikuaatomite side võib esineda cis- ja trans-vormilisena. Cis-ahelad asuvad sideme samal küljel ja muudavad selle väändunuks, trans-ahelad on sideme vastaskülgedel, nii et see on sirge.
Rasvade hüdrogeenimisel lisatakse cis-küllastumata rasvadele vesiniku aatomeid, kõrvaldades kaksiksidemeid ja muutes rasva rohkem küllastunuks. Nii töödeldakse näiteks taimeõlisid toiduainetetööstuse jaoks, muutes nad tahkemaks (tõstes sulamistemperatuuri).  Hüdrogeenimiseks lisatakse õlile kõrgel temperatuuril ja rõhul katalüsaatori juuresolekul vesinikku (ladina k hydrogenum). See protsess, mille esmalt patentis Saksa keemik Wilhelm Normann aastal 1902, parandab rasvade säilivust ning kergendab nende tehnoloogilist käitlemist, kuid mõned cis-isomeerid muutuvad täieliku hüdrogeenumise asemel trans-küllastumata rasvadeks ehk transrasvadeks.
Hüdrogeenitud taimerasvade kasutamine sai Euroopa toidutööstuses levinuks alates 1920. aastatest; margariinid hakkasid kõrvale tõrjuma võid ja searasva kui odavam alternatiiv. Samuti peeti küllastumata taimseid rasvu tervisele kasulikumaks kui küllastunud loomseid rasvu.
Transrasvu võivad sisaldada praetud ja küpsetatud valmistoidud, kondiitritooted, maiustused, margariinid jms.
1980. aastatel hakati uurima transrasvade mõju tervisele. Uuringud on näidanud, et transrasvade tarbimine toiduga võib suurendada südame-veresoonkonna haigustesse haigestumise riski ja tõsta nn halva kolesterooli taset veres. Selle täpsed biokeemilised mehhanismid pole veel lõplikult selged. Transrasvade võimalikku vähki või suhkruhaigust tekitavat mõju pole uuringutega üheselt tuvastatud.
Mitmed riigid nõuavad transrasvade sisalduse ära näitamist toiduainete pakendil või on nende kasutamise keelustanud. Esimesi keelustajaid oli Taani. Oletatakse, et just transrasvade tarbimise vähendamine keskmiselt 6 grammilt 1 grammile päevas on selles riigis vähendanud südame isheemiatõppe haigestumist kuni 50%. Euroopa Toiduohutuse Amet on korduvalt uurinud transrasvadega seotud terviseriske, kuid jõudnud järeldusele, et seoses nende tarbimise väikeste kogustega (keskmiselt 1,2–6,7 g päevas) kujutavad küllastunud rasvad transrasvadest suuremat ohtu tervisele.Maailma Terviseorganisatsioon on soovitanud, et transrasvadest saadav energia ei tohiks ületada 1% kogu päevasest toiduenergiast.
Transrasvu esineb ka looduslikult mäletsejate lihas ja piimas ning neist valmistatud toodetes.
Alamsaksakeelne Vikipeedia

Alamsaksakeelne Vikipeedia (alamsaksa keeles Plattdüütsche Wikipedia) on Vikipeedia alamsaksakeelne versioon.
Alamsaksakeelsele Vikipeediale pandi alus 2003. aasta aprillis.
Seal on 54218 artiklit, millega see on artiklite arvult 83. keeleversioon.
Alamsaksakeelse Vikipeedia artiklite arv ületas 50 000 piiri 5. juunil 2019.
Venekirves

Venekirves oli venekujuline tööriist nöörkeraamika kultuurist, mis levis kivi- ja pronksiajal.
Karlova tüüpi kivikirves on peamiselt vaid Eesti aladel levinud venekirve tüüp.
Andrus Vaht

Andrus Vaht (26. jaanuar 1951 Tallinn – 21. aprill 2016) oli eesti löökpillimängija ja muusikapedagoog.
Ta alustas aastal 1959 viiuliõpingutega Tallinna Lastemuusikakoolis (õpetaja Erich Loit). Aastatel 1969–1971 õppis ta löökpille Tallinna Muusikakoolis ja lõpetas aastal 1976 Tallinna Riikliku Konservatooriumi löökpillide erialal (Matti Reimanni ja Kalju Terasmaa klassis).
Ta mängis aastatel 1970–1980 Estonia orkestris ja aastatel 1980–1989 ERSO-s ja oli ühtlasi aastatel 1976–1989 Tallinna Muusikakoolis löökpilliõpetaja.
Ta oli ansambli Ruja asutajaid (1971) ning selle esimene pikaajaline trummar (kuni 1980). Löökriistu on ta mänginud ka ansamblis Kaseke.
Alates 1990. aastast elas ta Rootsis, kus tegutses muusikapedagoogina Linköpingis.
Hellemani torn

Hellemani torn asub Tallinna vanalinnas ja kuulub Tallinna keskaegsete kaitserajatiste hulka. Tänapäeval on torni aadress Müürivahe tänav 48/Uus tänav 1 ja ta asub Kesklinna linnaosas Vanalinna asumis.
Hellemani tornist ühele poole jääb linnamüüris Viru värav, teisele poole Munkadetagune torn.
Nõukogude ajal kuulus torn Kinoliidule. Torni all on sissepääsuta alusruum, mis tõenäoliselt tehti niiskuse vähendamiseks. 1960.  aastatel kaldus torn koos külgneva müürilõiguga meetri võrra välja, see toestati ja konserveeriti. 
Hellemani torn restaureeriti põhjalikult 2006. aastal, Hellemani ja  Munkadetagust torni ühendav kaitsekäik taastati 2007. Koos Hellemanni tornist Viru tänava poole mineva kaitsekäiguga on kaitsekäigu pikkus ligi 200 meetrit ning see on turistidele avatud.
Mihkel Pärnoja

Mihkel Pärnoja (sündinud 3. jaanuaril 1946 Vändras) on Eesti keemik ja poliitik.

Haridus

Mihkel Pärnoja lõpetas Vändra Keskkooli 1964. aastal ja Tartu Ülikooli keemia erialal (1969; aastast 1981 keemiakandidaat).

Töökohad

Mihkel Pärnoja töötas Tartu Ülikoolis teaduri ja õppejõuna aastatel 1969–1974 ja 1977–1992 (vahepealse aja oli aspirantuuris). Pärast poliitikast eemaldumist asus ta uuesti tööle Tartu Ülikoolis. Ta töötas Tartu Ülikoolis administratsioonidirektorina.

Poliitiline tegevus

Mihkel Pärnoja astus 1990. aastal Eesti Sotsiaaldemokraatlikku Parteisse ning valiti Mõõdukate nimekirjas 1992. aastal Riigikokku. Ta kuulus Riigikogu VII, VIII ja IX koosseisu.
Mihkel Pärnoja oli Mart Laari teise valitsuse majandusminister alates märtsist 1999 kuni tagasiastumiseni oktoobris 2001.
Teda on süüdistatud KGB-le oma kolleegi Jüri Kuke peale kaebamises 1980. aastal.

Isiklikku

Mihkel Pärnoja on mänginud mitmes orkestris trompetit.
Tal on kolm tütart.
Külli Kressa

Külli Kressa (sündinud 24. mail 1976) on eesti tõlkija, koreograaf, vanamuusika- ja vanatantsuentusiast.

Haridus

Kressa lõpetas 1994. aastal Gustav Adolfi Gümnaasiumi, õppis Tartu Ülikoolis soome-ugri ja romaani keeli ning kaitses 2004. aastal magistrikraadi ungari filoloogias (magistritöö "Planctus ante nescia, Flete, fideles animae ja Ómagyar Mária-siralom'i võrdlus strukturaalse analüüsi alusel" juhendaja Tõnu Seilenthal). Ajaloolist tantsu on ta õppinud Jane Gingelli, Diana Scriveneri, Isabel Suri ja Hazel Dennisoni ning vanamuusikat Lilian Langsepa ja David Kettlewelli juures.

Tegevus tantsuentusiastina

Külli Kressa rekonstrueerib tantse ajalooliste tekstide alusel, toetudes sellistele autoritele nagu Thoinot Arbeau, Antonius Arena, Domenico da Piacenza, Fabritio Caroso, Cesare Negri ja John Playford. 1999. aastast on ta teinud tantsuseadeid amatöörteatrite lavastustele ning andnud tantsukursusi Kuressaare Muusikakoolis, Vastseliina piiskopilinnuses jm. Ta on loonud koreograafiad Antiigiteatri lavastustele "Apolloni sünd" (Vana-Kreeka luulel põhinev lavastus esietendus Tartu Vanamuusika Festivalil 2002) ja "Hinge killud" (põhines Francesco Petrarca ekloogil "Parthenias" ja antiiktekstidel) ning Utlib Teatri lavastusele "Kahe isanda teener" (2004). 2012. aastast juhendab Kressa vanatantsuansamblit Fioretto Rakvere Muusika- ja Kunstikoolis Kaur. Ta on tegelenud ka iiri ja mustlastantsuga.
2014. aastal lavastas ta tantsukava "Nagu meile meeldib", mis põhines William Shakespeare'i näidendites mainitud tantsudel. Lavastust on mängitud Rakveres, Cēsises ja Türi kevadfestivali raames Kabala mõisas. 2015. aasta kevadel lavastas Kressa tantsuetenduse, mis põhines "Raevunud Orlando" süžeekäikudel.
Ta on Tartu vanatantsuansambli Saltatriculi kunstiline juht.

Tegevus tõlkijana

Ta on tõlkinud raamatuid itaalia ja prantsuse keelest. Kressa tõlked on pälvinud kriitikute kiituse: "Siinkohal tuleb tõsta klaas parimat veini raamatu tõlkija Külli Kressa auks ja terviseks, kes on lisaks maitsekale, isegi võiks öelda et suisa gurmeemõõtu tõlketööle veel ülima asjatundlikkusega varustanud võhikule kohati õige pentsikuna tunduva teksti väga teraste ääremärkustega ning kirjutanud teosele ka suurepärase järelsõna."
Jeruusalemma mäe lahing

Lahingust

Vana-Pärnust ja mujalt Läänemaalt röövretkelt tulnud venelaste väesalk seadis oma laagri üles Harku mõisas. Tõenäoliselt ei olnud see salk huvitatud kokkupõrkest Tallinna linnaga, kuid on võimalik, et oodati Paide alt tulevat teist salka ja koos oleks üritatud Tallinna piirama asuda.
Venelaste väesalgast teada saanuna otsustasid tallinlased rünnata. 11. septembri varahommikul tungiti kallale ühele venelaste eelsalgale. Tallinlaste poolel oli kokku umbes 250 ratsanikku ja 500 jalameest, nende hulgas  Toompea aadlikke ja mõisamehi, raehärrasid, lihtsaid linnakodanikke, kaupmeheselle ja Mustpeade vennaskonna liikmeid, samuti sulaseid. Vene poolel olevat osalenud kuni 6000 sõdalast, kuid see on tõenäoliselt liialdatud arv.
Esimene lahing leidis aset Tallinna lähedal liivaluidetes Vana-Pärnu maantee ümbruses umbes Rahumäe ja Nõmme vahel. Tallinlased lõid puruks venelaste eelsalga, võtsid ära nende Läänemaalt röövitud sõjasaagi ning võtsid vangi ka mõned venelased. 
Venelastele tuli mõne aja pärast appi nende peasalk. Teine lahing toimus umbes Pärnu maantee viadukti ja Tondi raudteeülesõidu vahel. Sellal paiknes umbes praeguse Tallinna Ühisgümnaasiumi kandis Jeruusalemma mägi, mistõttu lahingut tunti kui "lahingut Jeruusalemma mäe taga". Osa tallinlaste salgast oli hakanud venelastelt saagiks saadut rüüstama, osa mõisamehi põgenes ja venelaste peavägi sundis tallinlasi linna taganema. Venelaste saagiks langes kaks tallinlaste välisuurtükki koos neid vedanud rae hobustega.
Tallinlasi langes lahingus tõenäoliselt ligi 60. Venelased kogusid kokku oma surnud, põletasid need koos kättemaksuks süüdatud Tallinna ümbruse küladega ja ning lahkusid Paidesse teise salga juurde.

Mälestuse jäädvustamine

Kuna lahingus hukkus hulk nimekaid Toompea aadlikke ja linnakodanikke, nende seas ka kümme Mustpeade vennaskonna liiget, jäädvustati lahing tänini säilinud õlimaalil, mis valmis 1561. aastal ja mille võimalik autor on Lambert Glandorp. Mustpeade või Glandorpi epitaafi nime all tuntud maalil on kujutatud ja nimeliselt ära toodud kümme vennaskonna liiget, kes lahingus vaenlase käe läbi langesid. Mälestusmaali teeb ajalooallikana  eriti  väärtuslikuks asjaolu, et seal on kujutatud vanim teadaolev Tallinna vaade.
1688. aasta Samuel Waxelbergi koostatud Tallinna linnaplaanil märgistatud neljast monumendist, kaupmees Blasius Hochgrevele püsititatud mälestusrist asub oma algsel kohal Marta tänaval, kaupmees Lutke van Oyteni mälestusristi fragment on eksponeeritud Raidkivimuuseumis.
Minu esimene raamat

V võistlus

Konkursi tööde esitamise tähtaeg oli 1. novembril 2011. Kokku laekus 38 käsikirja ning žürii otsustas välja anda kolm auhinnalist kohta ja ära märkida kolm käsikirja.
Žürii otsustas auhinnad jagada järgmiselt:
I koht (1300 eurot) - Reeli Reinaus "Aguliurka lapsed"
II koht (1100 eurot) - Reeli Reinaus "Detektiiv Triibik loomaaias"
III koht (800 eurot) - Kairi Look "Leemuripoeg Ville teeb sääred"
Äramärgitud tööd (avaldamissooviga):
Reet Bobõlski "Maailma parim tront"
Janka Leis "Hanna ja Aleksi lood"
Kadri Pettai "Kaarina ja võluvärgid"

VI võistlus

Konkursile tööde esitamise tähtaeg oli 1. detsembril 2013. Kokku laekus 32 käsikirja, tulemused selgusid veebruaris 2014.
I koht (preemia 1200 eurot) Juhani Püttsepp käsikirjaga "Külaline Orupõhjast".
I koht (preemia 1200 eurot) Kairi Look käsikirjaga "Lennujaama lutikad ei anna alla".
II koht (preemia 900 eurot) Liis Auväärt käsikirjaga "Väike võlur Mattias".
III koht (preemia 700 eurot) Heidi Raba käsikirjaga "Sander Säinas ja lendav siga".
Lisaks auhinnalistele kohtadele märgiti ära veel kaks käsikirja:
Hugo Vaher - "Ümera mehed Roosa villast". 
Reeli Reinaus- "Roosad inglid".

VII võistlus

Konkursile tööde esitamise tähtaeg oli 1. mail 2015. Kokku laekus 38 käsikirja, tulemused selgusid 2015 juulis.
I koht (preemia 1200 eurot) Reeli Reinaus "Kuidas mu isa endale uue naise sai"
II koht (preemia 1000 eurot) Kadri Lepp "Poiss, kes tahtis põgeneda"
III koht (preemia 800 eurot) Helen Käit "Aardejaht Nõmmel"
Ära märgitud:
Jana Maasik "Frida ja Lonni üksinda kodus", Heidi Raba "Härra Hopsti".

VIII võistlus

Konkursile tööde esitamise tähtaeg oli 15. märtsil 2017. Esitati 33 käsikirja. 
Kokku on konkurssidele seni esitatud ca 300 tööd, millest kirjastus Tänapäev on avaldanud üle 30, lisaks on mitmed ilmunud teistes kirjastustes.
Nova Gorica ülikool

Nova Gorica ülikool (sloveenia keeles Univerza v Novi Gorici) on ülikool Sloveenias Nova Goricas.
Ülikool asutati 1995.
Ülikoolis õpib üle 600 üliõpilase.
Saunja mõis (Lääne-Nigula)

Saunja mõis (saksa keeles Saunja) oli poolmõis Lääne-Nigula kihelkonnas Läänemaal.
Mõis rajati 1816 Salajõe mõisast eraldatud alast.
CB90 klassi lahingukaater

Kirjeldus

CB90 on 15,9 m pikk, kaalub kuni 15,3 t, arendab 2 Scania DSI14 V8 diiselmootori ja jugakäituritega  kiirust ligikaudu 40 sõlme ja on hea manööverdusvõimega. Võib lisaks 3-liikmelisele meeskonnale peale võtta ka umbes 20 -liikmelise täisvarustuses dessantallüksuse. Originaalnimes tähistab "H" rootsi keeles poolrühma.
Relvastuseks on 12,7 mm raskekuulipilduja, 40 mm automaatgranaadiheitja ja vajadusel mõned süvaveepommid või meremiinid. Originaalis asuvad roolimaja ees paremal 2 fikseeritud 12,7 mm kerekuulipildujat. Samuti võib kaatri tekile paigutada tankitõrjeraketisüsteemi (Norras katseatud süsteemi Hellfire) või kerget õhutõrjeraketisüsteemi. Dessandiruumi on võimalik sisustada ka juhtimispunkt, meditsiinipunkt või vedada varustust.

Ajalugu

Eelkäijaks olid suuremad, 200-klassi kaatrid, mis võtsid peale umbes 40 inimest. 
Esimesed CB90 kaatrid valmisid Rootsis 1988. a ja seeriatootmine algas 1990. a. On tänapäeval kasutuses 6 riigis. 
Aja jooksul on juhtunud Rootsis kaatritega ka mõned õnnetused. 1 kaater on ramminud sadamakaid (1999), 2 on põrganud omavahel kokku (2004) ja 1 on uppunud tormise ilmaga lekke tõttu (2006). 2014. a jäi üks Malaisia kaater tormis kadunuks, kuid leiti päev hiljem mootoririkke tõttu koos meeskonnaga eemal ulpimas.
2015. a osalesid Rootsi kaatrid samuti tundmatu allveeobjekti otsingutes Stockholmi lähistel.
12. jaanuaril 2016. a sattusid 2 USA kaatrit Pärsia lahes Iraani piirile ja võeti koos meeskonnaga Iraani võimude poolt kinni. Pärast 15-tunnist kinnipidamist ja läbirääkimisi meeskonnad ja alused vabastati.
Diplomaatiline õigus

Diplomaatiline õigus laiemas mõistes on rahvusvaheliste normide kogumik, mis reguleerib riikidevahelisi suhteid alaliste diplomaatiliste esinduste sisseseadmise kaudu.
Diplomaatiline õigus käsitleb rahvusvahelise suhtlemise organite ja nende töötajate õiguslikku seisundit ja tegevust, privileege ja immuniteete ning on välja kujunenud praktika kaudu läbi ajaloo.
Mārciena mõis

Mārciena  mõis (saksa keeles Martzen, läti keeles Mārcienas muiža, ka Mārcienas pils) oli rüütlimõis Liivimaal Võnnu kreisis Bērzaune kihelkonnas. Tänapäeval asub mõis Lätis Madona piirkonnas Mārciena vallas; mõisakompleksid paiknevad Mārcienas ja Lejas Patmalniekis.

Ajalugu

Mārciena  mõis rajati 16. sajandil. Mõis kuulus Fermoritele, Fromholditele, Transehedele ja enne võõrandamist, alates aastast 1885 Maydellidele.

Mõisaansambel

Peahoonet rajati 1830. aastal, ent Maydellid asusid mõisa radikaalselt uuendama. Peahoone rajati historitsistlik, kasutati rokokoo ajastu elemente. Peahooneid oli kaks, esimene Mārcienas ja teine 1.5 kilomeetrit eemal Lejas Patmalniekis, viimane rajati 1906. aastal. Mārciena peahoone juures olid piimatööstus ja sepikoda. Lejas Patmalnieki peahoone juures asusid tallid, aedniku maja, aidad. Lejas Patmalniekis asub praegu kuurort.
Kurnamissõda

Kurnamissõda on sõjastrateegia mis seisneb vaenlase järjepidevas "kurnamises" (st põhjustades kaotusi nii inimjõus kui ressursside näol) kuni punktini mil vastasel pole enam võimalik sõdimist jätkata. Sellise strateegia korral võidab sõja osapool kelle varud on suuremad.
Kurnamissõja kasutamise tuntuimaks näiteks on Esimese maailmasõja läänerindel asetleidnud sõjategevus. Täpsemalt näiteks 1916. aasta Verduni lahing, mis kestis järjest üheksa kuud. Saksa kindralstaabi ülem Erich von Falkenhayn on hiljem väitnud, et ta eesmärk Verduni all ei seisnenud üldsegi linna enda vallutamises, vaid hävitada seda kaitsev Prantsuse maavägi, lastes nad järjestikuste rünnakutega "verest tühjaks".
Andrus Utsar

Andrus Utsar (sündinud 20. märtsil 1976 Tallinnas) on eesti tõstja.
Ta lõpetas aastal 1994 Tallinna Väike-Õismäe Keskkooli.
Ta on osalenud mitmetel Euroopa meistrivõistlustel. 2006 jäi ta vahele dopingu tarvitamisega, kui tal avastati organismist Stanozololi. Ta sai kaheaastase võistluskeelu.

Isiklikku

Tema isa on tõstja Karl Utsar.
Pentakord

Pentahord ehk pentakord (kr. pentas - viis) on 5-heliline helirida.
Paul Pedusaar

Paul Pedusaar (27. aprill 1887 Peterburi – 27. mai 1964 Tallinn) oli eesti arst.
Ta õppis 1906–1913 Tartu ülikooli arstiteaduskonnas, lõpetas 1913 arstina. Eesti Üliõpilaste Seltsi vilistlane.
Ta oli alates 1918. aastast kohtuarst Tallinnas. Konstantin Pedusaare vend.
Hautes-Alpesi departemang

Loodus

Seal asub Alpide lõunapoolseim üle 4000 m kõrgune tipp, Barre des Écrins. Läbi departemangu voolavad Durance, Guisane, Buëch, Drac ja Clarée.
Majandussektor

Majandussektor on majanduse suur osa, mille ettevõtted ja asutused tegelevad tooraine hankimisega loodusest (primaarne sektor), tooraine töötlemisega (sekundaarne sektor) ja teenuste osutamisega (teenindus ehk tertsiaarne sektor). 20. sajandi lõpus hakati tertsiaarsest sektorist eristama kvaternaarset ja viiendat sektorit.
Majandussektorite osatähtsuse järgi (sisemajanduse kogutulus või hõivatute hulgas) arvestades saab kirjeldada riigi või piirkonna majanduse struktuuri.
Sõltuvalt majandussektorite osatähtsusest jagatatakse inimühiskondi agraarühiskonnaks, industriaalühiskonnaks ja infoühiskonnaks.
Ljubov Rimm

Ljubov Rimm (sünninimi Ljubov Mutt; 10. september 1894 Aruküla Tuhalaane vallas – 29. juuli 1976 Viljandi) oli eesti päritolu Nõukogude Liidu luuraja, 1930. aastatel nõukogude spiooni Richard Sorge rühma liige Shanghais.
1925. aastal tutvus Moskvas elav Ljubov Mutt Tööliste ja Talupoegade Punaarmee Staabi IV (Luure) Valitsuse juhtivametniku Karl Rimmiga, kellega ta kolm aastat hiljem abiellus. 1931. aastal värbas NSV Liidu Relvajõudude Kindralstaabi Luure Peavalitsuse juht Jānis Bērziņš nõukogude sõjaväeluuresse tööle ka Karl Rimmi vastse abikaasa Ljubovi.
Aastatel 1930–1935 oli Karl Rimm Zelman Klaasi nime all luuretööl Hiinas Shanghais, kus ta kuulus nõukogude sõjaväeluure residendi Richard Sorge juhitud rühma. Peatselt järgnes talle sinna Berliini kaudu luuretööle ka Ljubov Rimm. 1935. aastal naasid Rimmid vahelejäämise kartuses Moskvasse.
Aastatel 1935–1937 oli Ljubov Rimmi põhitööks šifreerimine NSV Liidu Relvajõudude Kindralstaabi Luure Peavalitsuse peakorteris. Ülemuse abina tegutses ta ka peavalitsuse raamatukogus. Ljubov Rimmi lisatööks oli diplomaatilise korpuse prouadele seltskondliku tegevuse korraldamine ning nende värbamine ja neilt teabe väljameelitamine.
Karl ja Ljubov Rimm arreteeriti suure terrori käigus 11. detsembril 1937. Karl Rimm mõisteti süüdi "kontrrevolutsioonilises terroriorganisatsioonis osalemises" ja hukati 22. augustil 1938. Ljubov Rimmile mõistis NKVD Erinõupidamine 20. aprillil 1939 kaheksa aastat vabadusekaotust. Voroneži sõjatribunal rehabiliteeris Ljubov Rimmi 23. aprillil 1957, misjärel ta asus elama Viljandisse.
1958. aastal taastati Ljubov Rimmi Nõukogude Liidu Kommunistliku Partei liikmesus ning 1965. aastal, pärast Richard Sorge ametlikku tunnustamist, anti talle Punatähe orden. 1965. aastal sai temast ainus üleliidulise tähtsusega personaalpensionär Viljandimaal. 
Ljubov Rimm suri Viljandi keskhaiglas 29. juulil 1976. aastal maksavähki ning ta maeti Viljandi Metsakalmistule.