google/wiki40b huggingface dataset:
Yohji Yamamoto

Elulugu

Yamamoto lõpetas Keio ülikooli õigusteaduse kraadiga 1966. aastal, kuid loobus juristikarjäärist. „I didn’t want to join the ordinary society.“ Oma eripärasust püüdleva iseloomuga tahtis ta saavutada midagi enamat, kui elu tavaühiskonnas. Seetõttu ühines ta oma emaga, aitamaks teda õmblusateljees. Yohji ema oli moekunstnik/õmbleja, kellel oli oma pood Kabukichos. Sealt sai Yamamoto tugeva õmblemisoskuse. Edasi õppis Yamamoto Bunka Fashion Colledge’is moekunsti erialal ning sai kraadi 1969. aastal. 
Pärast Bunka Fashion Colledge’i lõpetamist sai ta võimaluse aastaks Pariisi minna, kuid alles tagasi Jaapanisse jõudes hakkas ta avastama enda, kui moelooja iseloomu. Ta lõi väikese prêt-à-porter (valmisrõivaste) ettevõtte, mis tasapisi leidis endale Jaapanis kliente. Kompanii edu tõttu naasis Yamamoto 80ndatel Pariisi, et avada enda esimene pood.  
Yamamoto debüteeris Pariisis 1981 valmisrõivaste kollektsiooniga. Yohji Yamamoto nimeline bränd sai alguse samal ajal. 
Yohji edukaim põhibränd Yohji Yamamoto (mehed/naised) ja Y’s on eriti populaarsed Tokyos. Mõlema brändi tooted on saadaval esinduspoodides Pariisis ja Antwerpenis ja kõrget kvaliteeti esindavates kaubanduskeskustes üle maailma. 
Yamamoto on teinud koostööd paljude brändidega, sealhulgas Adidas (Y-3), Hermès, Mikimoto, Mandarina Duck ja paljusid žanreid esindavate artistidega nt Tina Turner, Sir Elton John, Placebo, Takeshi Kitano, Pina Bausch ja Heiner Müller. 
Yohji Yamamoto Inc. teatas 2007. aastal, et Yamamoto kahe põhibrändi aastane müügitulu ületab saja miljoni dollari piiri.
Yohji Yamamoto Inc. finantsjuhtide halvad otsused viisid brändi 2009. aastal üle 65 miljoni dollari väärtuses võlgadesse. See vihastas Yamamotot ja viis ettevõtte restruktureerimiseni. 2010. aasta novembriks oli bränd firma Integral Corp. abil võlgadest vaba.

Stiil

Yamamotot tuntakse kui avangardliku hõnguga moeloojat.  Pigem loob ta esemeid kaugel sellest, mis hetkel moes. Tema signatuuriks on oversized siluetid ja monokromaatilised kollektsioonid. 
Yohji kollektsioonide esemed on enamasti musta värvi. Yamamoto on musta värvi kirjeldanud kui midagi tagasihoidlikku ja üleolevat samal ajal. "Must on laisk ja lihtne – aga salapärane. Aga ennekõike ütleb must: "Mina ei häiri teid, teie ei häiri mind." 
Yohji on välja näidanud suurt kirge moeloomise vastu ja on isegi öelnud, et ta ei kujuta ette pensionile minemist. 
Auhinnad, millega Yamamotot on tunnustatud teenete eest moemaailmale: Chevalier of Ordre des Arts et des Lettres, Medal of Honor with Purple Ribbon, the Ordre national du Mérite, the Royal Designer for Industry and the Master of Design award by Fashion Group International.
Egon Leonhard Pallon

Egon Leonhard Pallon (29. jaanuar 1894 Rakvere – 15. august 1968 Göttingen) oli Eesti vaimulik.
Õppis Tallinna Nikolai Gümnaasiumis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1911–1916. Vabadussõjas võitles aastatel 1919–1920 Baltische Landeswehri koosseisus Eesti vastu. Ordineeriti 14. juunil 1917 Tallinnas õpetajaks.
Oli aastatel 1917–1919 Narva-Jõesuu Niguliste koguduse adjunktõpetajaks. Aastatel 1921–1923 oli Rakvere Kolmainu koguduse õpetaja, aastatel 1923–1936 sama koguduse esiõpetaja. 1927. aasta jõulude puhul kinkis kogudus talle kuldristi ja hobuse.
Egon Pallonit karistati Saksa Klubis osalemise eest 1-kuulise vangistusega tingimisi. 1936. aastal lahkus ta Saksamaale.
Teise maailmasõja ajal oli E.L. Pallon Hjalmar Mäe juhitud Eesti Omavalitsuse Haridusdirektooriumi haridusdirektori ehk Hjalmar Mäe abi rahvahariduse alal, teine haridusdirektori abi oli dr Aleksander Massakas.

Isiklikku

Tema isa Leonhard Wilhelm Pallon oli Paldiski ja Rakvere Kolmainu koguduse õpetaja.
Liina Tšernov

Liina Tšernov (sündinud 28. detsembril 1987 Sakus) on Eesti kergejõustiklane (keskmaajooksja).

Haridus

Ta lõpetas Saku põhikooli, siis Audentese Spordigümnaasiumi ja seejärel õppis Tartu Ülikooli Kehakultuuriteaduskonnas.

Suurvõistlused

Ta osales 2014. aasta Euroopa meistrivõistlustel Zürichis, saavutas 800 meetri jooksus 25. ja 1500 meetri jooksus 23. koha. 2016. aasta EM-il sai 1500 meetri jooksus 20. koha.

Sportlikud saavutused

Liina Tšernov on tulnud koos sisevõistlustega Eesti meistriks 800 meetri jooksus 10 korda ja 1500 meetri jooksus 13 korda.

Isiklikku

Tema isa (Aleksander Tšernov) ja ema (Piia Tšernov) olid samuti arvestataval tasemel keskmaajooksjad.
Stsientomeetria

Stsientomeetria (inglise scientometrics) on infoteaduse haru, mis tegeleb teaduse mõõtmise ja analüüsimisega. Sageli rakendatakse selleks bibliomeetriat, mis mõõdab teaduslike publikatsioonide mõju.
Tänapäeva stsientomeetria tugineb põhiliselt Derek J. de Solla Price'i ja Eugene Garfieldi töödele. 1960. aastal rajas Garfield Teadusliku Informatsiooni Instituudi (Institute for Scientific Information), mille 1992. aastal omandas Thomson Scientific and Healthcare ja mida tänapäeval tuntakse Thomson ISI nime all osana Thomson Reuters Corporationist. Tsiteerimisandmebaaside ja -indeksite koostajana on ISI stsientomeetrilises analüüsis äärmiselt mõjukas, selle andmeid tarvitatakse laialdaselt nii teadusuuringutes kui ka teaduse igapäevases administreerimises ja teaduspoliitika kujundamisel.
Stsientomeetrilised uurimismeetodid jaotuvad kvalitatiivseteks, kvantitatiivseteks ja arvutipõhisteks. Üks selle valdkonna olulisi leide on põhimõte, mille kohaselt kasvab töö- ja ressursikulu edasiste avastuste saavutamiseks samal tähtsustasemel eksponentsiaalselt. Siiski näitavad uuemad uuringud otsinguteaduse, masinõppe ja andmekaevandamise (inglise data mining) vallas, et see ei kehti paljude info hankimise ja kättesaadavuse põhiste probleemide korral.
Koos bibliomeetria ja veebimeetriaga (inglise webometrics) kuulub see nn meetrikauuringute hulka. Stsientomeetriale on lähedased ka teaduse ja tehnika ajalugu, teadusfilosoofia ja teadusliku teadmise sotsioloogia.
Valdkonna tähtsamad ajakirjad on Scientometrics ja Journal of the American Society for Information Science and Technology. Stsientomeetria spetsialiste ühendav Rahvusvaheline Stsientomeetria ja Infomeetria Selts asutati 1993. aastal.
Eestis on stsientomeetriaga tegelnud näiteks Ülle Must, kes on vaadelnud sellest vaatenurgast Eesti ajalooteadust. Eesti teadlaste stsientomeetrilisi andmeid kajastab Eesti Teaduse Infosüsteem ETIS.
Sonkajärvi vald

Külad

Aittokoski, Haajaissydänmaa, Haapajärven Sydänmaa, Harva, Hernejärvi, Jyrkkä, Kaarakkala, Kalliomäki, Kalliosuo, Kainuunmäki, Kauppilanmäki, Kilpisaari, Koirakoski, Kukkopuro, Laaka, Mansikkavirta, Muuraisjärvi, Oinasjärvi, Paisua, Petäjäjärvi, Petäys, Päsmäri, Rutakko, Ryhälänmäki, Savonvirta, Sonkajärvi, Sonkakoski, Sukeva, Sälevä, Toivakko, Ulmala, Uuraa, Vehmasjärvi, Viitaa ja Vänninmäki.
Nurmeniidi nina

Nurmeniidi nina on Saare maakonnas Saaremaa vallas Rahuste külas asuv maanina. Nurmeniidi nina piirab Kaunispe rand.
Nurmeniidi nina ja Pärtlinina vahele jääb Pärtli lõpe.
Orasoja kanjon

Orasoja kanjon ehk Orasoja ürgorg on klindilõhe Põhja-Eesti panga Narva klindilõigus Ida-Viru maakonnas Narva-Jõesuu linnas Vodava külas.
Kanjon algab Vodava-Meriküla teest ja lõhestab Puhkova panga. Joastikust allavoolu paikneb umbes 400 m pikkune ja umbes 10 meetri sügavune V kujuline kanjon. Kanjoni vasak nõlv on laugem ja paljanditeta, paremal nõlval on paljandid, millel on nähtavad aluspõhja kivimid. Need ulatuvad Kesk-Ordoviitsiumist (lubjakivid) Kambriumini (liivakivi, sinisavi). Paremal kaldal paljandub diktüoneemakilda vahekihtidega oobolusliivakivi. Orasoja paljand on Pakerordi lademe Kallavere kihistu Orasoja kihistiku tüüppaljand. Paremkalda ülaäärest on võimalik välja puhastada ka Volhovi lademesse kuuluvat roheliste glaukoniiditeradega halli lubjakivi.
Mööda kanjoni põhja voolab Orasoja esialgu paeplatool kuni joastikuni. Enne ja peale joastiku kõrgeimat (1,1 m) astangut moodustab ta väikestest astangutest kaskaadi, Orasoja joastiku. Sellest üles- ja allavoolu jäävate astangute kõrgus on alla 0,3 m.

Pilte Orasoja ürgorust

Pildiatatud 17. märtsil 2008
Singapuri Riiklik Ülikool

Singapuri Riiklik Ülikool (inglise keeles National University of Singapore) on ülikool Singapuris.
Selle nime all tegutseb ülikool aastast 1980, ent oma eelkäijate kaudu ulatub ta algusaeg aastasse 1905 (millega on vanim kõrgkool riigis).
Üliõpilaste ja õppekavade arvult on see suurim ülikool riigis.
2014. aastal hinnati seda Aasia parimaks ülikooliks ja maailma arvestuses jäi see 22. kohale.
Ülikooli peamine linnak asub Edela-Singapuris.
Richard Owen

Richard Owen (20. juuli 1804 Lancaster – 18. detsember 1892) oli inglise bioloog, võrdlevanatoom ja paleontoloog.
Ta arendas homoloogia tüüpide eristamist. Tema kasutuselevõetud on nimetus "dinosaurus".

Tunnustused

Richard Owen valiti 1845. aastal Ameerika Filosoofiaseltsi välisliikmeks.
Tsinksüsielement

Tsinksüsielement on primaarelement, mis on Leclanché elemendi edasiarendusena olnud 1980. aastateni laialt kasutusel mitmes suuruses silindriliste elementidena ja neist koostatud patareidena. Tsinksüsielementide asemel kasutatakse tänapäeval valdavalt leeliselemente nende oluliste eeliste tõttu.
Frunzienskaja metroojaam

Frunzienskaja metroojaam (vene keeles Фрунзенская (Frunzenskaja metroojaam), valgevene Фрунзенская  (transkribeerituna Frunzenskaja metroojaam)) on üks Minski metroo jaamadest Aŭtazavodskaja liinil Centralny rajooni ja Maskoŭski rajooni piiril.
Jaam avati 31. detsembril 1990; see oli üks Minski metroo teise liini algsetest jaamadest. Aastani 1995 oli Frunzienskaja üks selle liini lõppjaamadest. Algselt kavandati jaama nimeks Jubilejnaja, kuna üks selle sissepääsudest asub sellenimelisel väljakul. Hiljem otsustati jaamale anda nimi Mihhail Frunze auks. Jaama perroon on 10 meetri laiune ja 100 meetri pikkune.
Jaama kujundus on lakooniline, kasutatud on valget marmorit, seinu kaunistab karniis. Valgusteid ehivad messingist kompositsioonid.
Ninalaid

Ninalaid (ka Ninarahu) on Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas Kõrgessaare alal Reigi ja Paope lahes asuv 5 hektari suurune saar (laid). Saare rannajoone pikkus on 1,94 kilomeetrit.
Saare koordinaadid on 59° 0′ N, 22° 26′ E. Laid asub 600 meetrit Ninaotsa neemest ja jääb Külalaiust kirdesse.
Ninalaid kuulub Paope looduskaitseala koosseisu ja on looduskaitse all.
Drang nach Osten

Laienemine soome-ugri ja balti hõimude elualale

Saksamaaga ei olnud maad mööda Eestimaal ja Liivimaal mingit kindlat maismaaühendust vähemalt kuni XIV sajandini ning ühendus käis ainult meritsi, kuna maad mööda oleks pidanud läbima sakslaste vastu vaenulikult meelestatud Preisimaa. Saksamaaga sidus vana-Liivimaad kaks organisatsiooni: Saksa ordu ja Hansa Liit, kolmandaks sidemeks roomakatoliku kirik.
Esialgu pidurdas sakslaste edasitungi Ida-Euroopasse muistsete preislaste vihane vastupanu, seejärgi Leedu suurriigi kujunemine XIV sajandil. Grünwaldi lahingu võitmisega 1410. aastal panid Leedu-Poola ühendväed piiri sakslaste edasiliikumisele mandril.
Maismaaühenduse puudumine vallutatud Liivi- ja Eestimaaga puudutas see kõik aga niivõrd, et preislaste ja leedulaste vastupanud tõkestas ristirüütlite ja kaupmeeste jälgedes liikunud saksa talupoegade tee ning ei tekkinud suurearvulist sakslaste kogukonda, mis olek hõlmanud kõiki ühiskonnakihte ja assimileerimine Preisimaa viisil jäi ära, sakslastest kujunes ainult ülemkiht, eestlased jäid alamkihtideks.
Wake'i saar

Ajalugu

Wake'i atoll annekteeriti Ameerika Ühendriikide poolt 17. jaanuaril 1899. Aastal 1935 ehitas Usa lennufirma Pan American Airways saarele väikese küla nimega PAAville, et rajada USA-Hiina lennuliin. See oli esimene inimrajatis sel saarel. Lennuliin oli aktiivne kuni esimese Jaapani õhurünnakuni Teise maailmasõja päevil.
Teise maailmasõja ajal, 1941. aasta lõpus vallutas saare Jaapani sõjavägi. Saarele asus Jaapani garnison, mille ülem oli Shigematsu Sakaibara. Sõja lõpus katkes saare varustamine ja seal asunud inimesed jäid nälga. Sõdurid toitusid saarele endeemse wake'i ruigast, kelle asurkond viimseni tapeti. 1943. aastal hukati kõik vangistatud Ameerika tsiviilisikud. Jaapani garnison alistus 4. septembril 1945.
Žiguli õlu

Žiguli (vene keeles Жигулёвское) on tuntud Vene|Vene, varem Nõukogude Sotsialistlike Vabariikide Liidu õllemark. Esmalt hakati seda valmistama 1881. aastal Austria ettevõtja Alfred von Vacano juhtimisel Samara õlletehases. Toote algne nimetus oli Венское ehk 'Viini õlu', ent legendi kohaselt määrati 1934. aastal uueks nimeks Žiguli õlu, sest algne nimi oli "kodanlik".
Nõukogude ajal oli see populaarseim õlu. Õlletarbimise tippajal toodeti seda üle riigi 700 õlletehases. 1938. aastast toodeti seda vastavalt GOST standardile. Žiguli ei tohtinud sisaldada vastavalt massile mitte vähem kui 2,8% alkoholi ning selles võis olla kuni 15% lisandeid. Žiguli õlut valmistatakse Venemaal tänini ning seda on imporditud ka Eestisse.
Santa Cruz de Tenerife provints

Kliima

Santa Cruz de Tenerife provintsi aastane keskmine temperatuur on +21,1 °C, jaanuaris +17,9 °C, augustis +25,1 °C.
Aastas sajab keskmiselt 234 mm, sealhulgas jaanuaris 37 mm ja augustis 1 mm. Aastas paistab päike keskmiselt 2846 tundi, sealhulgas jaanuaris 180 ja augustis 312 tundi.

Loodus

Kõik Kanaari saared on vulkaanilise tekkega. Igal Santa Cruz de Tenerife provintsi saarel on kustunud vulkaan ja mõnel mitugi.
Santa Cruz de Tenerife provintsis on kolm rahvusparki, mis hõlmavad kolme provintsis asuva saare mägised sisealad. La Palmas asub Caldera de Taburiente rahvuspark, Gomeral Garajonay rahvuspark ja Tenerifel Teide rahvuspark.
Fayette'i maakond (Iowa)

Ajalugu

Maakond moodustati 21. detsembril 1837. See sai nime Gilbert du Motier de La Fayette'i järgi.
Veislased

Levila

Veislased on laialt levinud, nende looduslik levila ulatub Aasiasse, Aafrikasse, Euroopasse ja Põhja-Ameerikasse. Nende hulka kuuluvad piison, pühvel, vesipühvel, antiloobid, gasell, lammas, kits, jakk, muskusveis ja koduveis.
Natsionaalbolševism

Natsionaalbolševism on sünkretistlik ideoloogia, mis rajaneb bolševismil ja fašismil. Natsionaalbolševism tugineb vasakul tiival Karl Marxi ja Vladimir Lenini, paremal tiival Julius Evola ja Benito Mussolini ideedele. See ideoloogia üritab endas ühitada sotsiaalse võrdsuse, korporatiivse majandusmudeli, geopoliitika ja impeeriumi idee. Sageli peavad natsionaalbolševikud oma ideoloogiat kolmandaks teeks sotsialismi ja kapitalismi vahel (analoogselt sotsiaaldemokraatide ja fašistidega). 
Natsionaalbolševismi ei tohi samastada natsionaalsotsialismiga, kuna kahe liikumise rõhuasetused ning rahvuse ja rassi kontseptsioonid on väga erinevad. Natsionaalbolševismi jaoks ei ole rahvuse või rassi geneetiline aspekt oluline, tähtsustatakse hoopis nende geopoliitilist ja kultuurilist mõõdet. Nii on näiteks Natsionaalbolševistlik Partei alati rõhutanud, et venelane on sõltumata oma päritolust iga inimene, kes tunnetab ennast ise venelasena ja samastub vene kultuuriga. Seega ei ole natsionaalbolševism kui ideoloogia rassistlik ega antisemiitlik, kuigi osa natsionaalbolševismi teoreetikuid on isiklikult selliseid seisukohti evinud.
Natsionaalbolševismi ühe juhtiva teoreetiku Aleksandr Dugini hinnangul on seda poliitilist suunda kõige lihtsam määratleda Karl Popperi avatud ja suletud ühiskonna teooriat kasutades. Natsionaalbolševism näeb ennast avatud ühiskonna vaenlasena. Lihtsustatult on Popperi teooria kohaselt avatud ühiskonna vaenlased need, kes esitavad üksikisikule ja tema kesksele rollile vastukaaluks erinevad Absoluudil põhinevad mudelid. Natsionaalbolševism juhindub idealismist, vastandades ennast materialismile, individualismile ja subjektivismile ning nendega seotud ideoloogiatele (liberalism, sotsialism, sotsiaaldemokraatia, jpt).
Natsionaalbolševismi teooria kujunes peaasjalikult välja 1920. aastatel Venemaal ja Saksamaal. Selle teoreetikute hulka loetakse Ernst Niekischit, Otto Strasserit, Nikolai Ustrjalovit, teatud määral ka Ernst Jüngerit tema konservatiivse revolutsiooni teooriaga. Kaasajal on silmapaistvaimad natsionaalbolševismi idee kandjad olnud Aleksandr Dugin, Eduard Limonov, Jean-Francois Thiriart ja Thomas Sutter.
Liikumise mõjutajateks filosoofias on Georg Wilhelm Friedrich Hegel, Julius Evola, René Guénon ja Georges Sorel.
Paljud natsionaalbolševikud peavad natsionaalbolševistlikule riigimudelile kõige lähemale jõudnud riigiks Nõukogude Liitu Jossif Stalini valitsuse ajal. Natsionaalbolševistlikke jooni on nähtud ka Mu‘ammar al-Qadhdhāfī režiimis Liibüas.
Soomusrongide Divisjon

Ajalugu

Vabadussõja alguses tegutsesid laiarööpmelised ja kitsarööpmelised soomusrongid eri suundadel, ega olnud allutatud ühtsele juhtimisele. Laiarööpmeliste soomusrongide tööd koordineeris kapten Karl Parts (pärast tema haavatasaamist kapten Anton Irv). Kitsarööpmeliste soomusrongide tööd koordineeris kapten Albert Peters.
Pärast Valga raudteesõlme vallutamist 1919. aasta veebruaris, kui soomusrongidele avanesid uued löögisuunad Pihkva-Irboska, Volmari (Valmiera) ja Hopa (Ape), tekkis vajadus hakata rongide tööd koordineerima. 20. veebruaril 1919 koondati kõik soomusrongid ja neid teenindavad remondirongid Soomusrongide divisjoniks, mille koosseisu lülitati ka soomusautode kolonn, soomusrongide divisjoni tagavarapataljon, soomusrongide kuulipildurikursus ja mõned väiksemad allüksused.
10. märtsil 1919 kinnitas sõjavägede ülemjuhataja Johan Laidoner Soomusrongide divisjoni ajutise koosseisu, kusjuures divisjoni ülem sai diviisiülema õigused administratiiv- ja distsiplinaaralal. Operatiivselt allusid soomusrongid jalaväediviisi ülematele, kelle vastutusalas nad parasjagu asusid.
Pärast Karl Partsi haavatasaamist 23. jaanuaril 1919 asus soomusrongide juhi kohuseid täitma kapten Anton Irv, kes formeeris ka Soomusrongide divisjoni. Soomusrongide divisjoni staabi formeeris kapten Johannes Poopuu, Divisjoni adjutandiks määrati alamleitnant Johannes Eisenberg ja varustusülemaks sõjaväeametnik Mihkel Piperal. Pärast Anton Irve surma sai Soomusrongide divisjoni ülemaks Karl Parts.
23. augustil 1919 nimetati Soomusrongide divisjon ümber Soomusrongide diviisiks. Muutus oli pigem vormiline. Diviisi ülemaks jäi edasi Karl Parts ja staabiülemaks Johannes Poopuu. Diviisiülema abiks nimetati Arnold Hinnom.
Vabadussõja jooksul formeeriti Eestis ühtekokku 6 laiarööpmelist ja 6 kitsarööpmelist soomusrongi (kitsarööpmelist soomusrongi nr 4 formeeriti kaks korda). Soomusrongide diviisi ülemale allusid ka nn löögiosad: Kuperjanovi partisanide pataljon, Kalevlaste Maleva ja Scouts-pataljon, mis tegid Vabadussõjas soomusrongidega aktiivselt koostööd.
Soomusrongide divisjoni koosseisu kuulunud tagavarapataljoni näol oli tegemist tavalise jalaväeüksusega. Pataljon formeeriti 1919. aasta märtsis Soomusrongide divisjoni ülema kt kapten Anton Irve korraldusel. Väeosa ülesandeks oli valmistada ette täiendust soomusrongide meeskondadele. Pataljoni formeerijaks ja ülemaks oli staabikapten Emil Kursk. 23. aprillil 1919 sõitis pataljon Lõunarindele ja sai tuleristsed Mõniste juures.
Leho Lumiste

Leho Lumiste (aastani 1933 Leopold Johannes Soonberg; 12. september 1906 Meeri vald – 29. juuni 1974 Kempten) oli eesti prosaist ja ajakirjanik.
Ta sündis Meeri vallas Tartumaal taluniku pojana, õppis Elva algkoolis ja Tartu tehnikagümnaasiumis, mille lõpetas aastal 1927. Aastast 1933 õppis ta Tartu Ülikooli usu- ja filosoofiateaduskonnas, viimases etnograafiat, eesti keelt ja kirjandust. Ta oli Üliõpilasseltsi "Ühendus" liige. Aastast 1944 õppis ta Müncheni ülikoolis ajakirjandust ja ajakirjanduslikku psühholoogiat, saades dr. phil kraadi.
1934. aastal mõisteti ta vahialuste raha omastamise pärast 1,5 aastaks vangiroodu
Ta töötas aastatel 1940–1941 Petserimaal kooliõpetajana.
Aastal 1944 põgenes ta Saksamaale. Lääne-Saksamaal elades tegutses ta ajakirjanikuna, ta tegi kaastööd koguteostele ja eesti ajakirjandusele.
Leho Lumiste suri aastal 1974 Kemptenis (asub Baieris).
Ta on avaldanud rohkete fotodega kirjeldustekogud "Meie kodumaa" ja "Kaunis Eesti" (mõlemad Stockholmis 1963) ning ajaloolise romaani XIII sajandi alguse eestlastest "Killad külas" (Toronto, Kultuur 1971), milles kujutab peamiselt rahulikku elu ning Lemmu vanema lüüasaamist võitluses ristirüütlitega. Reisikirjade raamatutes "Atlandi aknal" (Geislingen 1965) ja "Päikese kutsel" (Toronto, Orto 1965) vaatleb paljusid Euroopa maid ning Iisraeli, pakkudes objektiivseid andmeid ning vältides isiklikke tundeavaldusi. Ta on avaldanud ka teiste kirjutatud või kogutud mälestustele ning kirjandusloolistele andmetele tuginevad bibliograafilised jutustused "Vargamäe Anton" (Toronto Orto 1968) ja "Alamuse Andres" (New York 1973), esimene Tammsaarest, teine Oskar Lutsust. Tema väärtuslikem raamat on "Eesti ajakirjanduse ajalugu" (Stockholm 1977), mis pakub senistest ülevaadetest rohkem infot, kuid nõukogude ajakirjandust käsitlev osa on pealiskaudne.
Panorpa vulgaris

Kirjeldus

Panorpa vulgaris sarnaneb väga teise Eestis leiduva liigi, hariliku koonlasega (Panorpa communis). Eristada on neid võimalik jälgides esimest musta laiku tiivakinnituse läheduses, mis harilikul koonlasel on väiksem või puudub üldse. Panorpa vulgaris’el aga ulatub üldjuhul üle kahe segmendi. Isastel koonlastel on suurenenud genitaalid, mis meenutavad skorpioni mürgiastelt. Emaste saba on lühem ja väiksem.

Eluviis

Igal aastal areneb kaks põlvkonda. Munad arenevad vastseteks 20–21 °C juures kuue päevaga. Vastsed elavad maapinnal või pealispinda kaevandatud tunnelites, kus toituvad surnud või nõrgenenud putukatest. Vastsete arengus eristatakse nelja etappi. 20 °C juures kestab L1 staadium neli päeva, L2 etapp kolm päeva, L3 neli päeva ja viimane staadium 8–10 päeva, mille järel moodustub nukk. Kui diapausi ei teki, areneb nukust vastne 3–4 nädala jooksul. Kui nukkumine toimub enne talve, lähevad nukkunud vastsed puhkeseisundisse, mis kestab umbes kuus kuud. Sellele järgneb ettevalmistusjärk ja lõpuks metamorfoos. Nuku puhkeseisundisse minek sõltub päeva pikkusest, mis vastavalt asukohale võib varieeruda, kuid on näidatud, et kui päevavalgust on pikalt (üle 16 t 20 min), siis jätkub areng ilma diapausita ja kui päevavalgust on alla 16 t 10 min läheb nukk puhkeseisundisse.
6–17 päeva pärast nukust väljumist algab paaritumine, mille käigus esitavad isased putukad keeruka tantsu. Peale selle pakuvad nad emastele kopulatsiooni ajal ka surnud lülijalgseid või süljest moodustunud massi. Emased näitavad oma valmisolekut tagakeha väristamisega. Munevad nad 3–9 (keskmiselt 6) päeva pärast paaritumist.
Nad toituvad peamiselt mädanevatest puuviljadest ja taimedest, kuid ka surnud putukatest ja tigudest ning õietolmust. Nad on suutelised toituma ka ämblikuvõrkudes leiduvatest putukatest.
Natalja Posselskaja

Natalja Semjonovna Posselskaja (vene keeles Наталья Семёновна Посельская; 12. aprill 1946 Moskva – 8. juuli 2011 Jakutsk) oli jakuudi balletitantsija, balletipedagoog ja koreograaf, pedagoogikakandidaat, Sahha riikliku preemia laureaat.
Ta oli Jakutski koreograafiakooli rajaja, direktor ja kunstiline juht. 1992. aastal avati Posselskaja eestvedamisel Žirkovi-nimelise Jakutski Muusikakooli juures koreograafiaosakond, mis 1995. aasta reorganiseeriti iseseisvaks õppeasutuseks – Vabariiklikuks koreograafiakooliks. 2004. aastal nimetati kool ümber jakuudi esimese baleriini auks Aksenija Posselskaja nimeliseks Jakutski koreograafiakooliks.

Haridustee ja töökäik

Pärast Novosibirski koreograafiakooli lõpetamist 1965. aastal asus Natalja Posselskaja tööle balletisolistina Jakuudi Muusika- ja Draamateatrisse. Aastatel 1976–1978 oli ta stažeerimisel Vaganova-nimelises Leningradi Akadeemilises Koreograafiakoolis. 1988. aastast tegutses ta balletipedagoogina ja koreograafina. 1990. aastal lõpetas ta GITIS-e pedagoogikaosakonna.

Mälestuse jäädvustamine

Aksenija Posseskaja nimeline Jakutski Koreograafiakool nimetati 2011. aastal ümber Aksenija ja Natalja Posselskaja nimeliseks Jakutski Koreograafia Kolledžiks.

Isiklikku

Tema ema oli balletitantsija Aksenija Posselskaja ja isa Jakuudi ANSV haridusminister Semjon Sjulski.