google/wiki40b huggingface dataset:
Vladimir

Ajalugu

Linna asutamisaastaks loetakse aastat 1108, kui Vladimirit mainitakse esmakordselt kroonikas. Vladimiri nime seostatakse Kiievi suurvürsti Vladimir Monomahhiga. 
1137. aastal asus soome-ugri rahvaste asualale Rostovi-Suzdali vürstiriiki Vladimir Monomahhi noorem poeg, Juri Dolgoruki. J. Dolgoruki poja Andrei Bogoljubski valitsemisajal sai linnast Vladimiri-Suzdali vürstiriigi pealinn. Andrei Bogoljubski keskendus eelkõige oma uue pealinna Vladimiri arengule, mille ta laskis esinduslikult välja ehitada (Jumalaema Uinumise katedraali ning teisi kirikuid ja kloostreid). Linna laiendati tunduvalt ning ümber linna rajati kindlustused. Kiievi-Vene keskus Kiiev muutus aja jooksul tähtsusetuks, eriti pärast Andrei venna Mstislav Jurjevitši rüüsteretke sinna aastal 1169 Andrei käsul. Mstislavi juhitud väed vallutasid Kiievi ning linn põletati maha, kuid Andrei pöördus tagasi kirdesse. See tegi lõpu Kiievi vürstide valitsemisele. Andrei andis Kiievi osastiseks oma vennale Gleb Jurjevitšile, ise aga võttis Vladimiris endale suurvürsti tiitli. Ta viis Kiievi lähedalt Võšgorodist ära Võšgorodi Jumalaema ikooni, mis seejärel sai tuntuks kui Vladimiri Jumalaema ikoon. Vladimiri lähedale ehitati kindlustatud Bogoljubovo loss, mis oli Andrei lemmikresidents. Oma lisanime "Bogoljubski" ongi ta selle koha järgi saanud. Andrei Bogoljubski valitsemise ajal omandas Vladimiri-Suzdali vürstkond märkimisväärse võimu ning oli Vana-Vene vürstiriikide seas tugevaim. Vladimiri tähtsuse tõstmiseks taotles Andrei 1160. aastal sinna uue metropoliidi residentsi loomist, mis oleks tähendanud Vene õigeusu kiriku jaotamist kaheks metropooliaks. Konstantinoopoli patriarh aga keeldus sellest. Vastuseks keeldus Andrei Bogoljubski Kiievis vabaks jäänud ametikohale uue Kiievi ja kogu Vene metropoliidi ametisse nimetamisest.
1238. aastal vallutasid linna mongolite hordid Batu khaani juhtimisel. Pärast mongoli ikkest vabanemist ei saavutanud Vladimir oma endist tähtsust ning jäi Moskva ja Novgorodi varju. Aastal 1299 sai linnast Vene õigeusu kiriku metropoliitide residents.

Vaatamisväärsused

Tänapäeval kuulub Vladimir "kuldse ringi" linnade hulka. Jumalaema Uinumise katedraal, Püha Dimitri katedraal ja Kuldne värav kuuluvad UNESCO maailmapärandi nimistusse.

Majandus

Linna peamised tööstusharud on masinaehitus ja keemiatööstus.

Haldusjaotus

Linn jaguneb 3 linnarajooniks: Lenini, Oktoobri- ja Frunze rajoon. 2006. aasta algusest liideti linnaga linnalähedased alevid Kommunar, Orgtrud, Energetik, Jurjevets ja Mostostroi. Lisaks neile kuulub linna haldusalasse üle 10 küla ja aleviku. Koos nendega oli 1. jaanuaril 2007 elanike arv 339 900.
Adaptiivne radiatsioon

Adaptiivne radiatsioon (ka adaptiivradiatsioon, ökoloogiline divergents, ökoloogiline lahknemine, kohastumuslik radiatsioon) on ühest eellasgrupist lähtuv uute liikide või liigigruppide tekkimine, mis erinevad märgatavalt mingite funktsionaalsete tunnuste poolest.
Tuntud adaptiivse radiatsiooni näide on Darwini vindid.
Tristach

Geograafia

Valla territoorium ulatub Drava orust ja Lienzi eeslinnadest lõunasse kuni Große Sandspitze mäeni ja Gailtali Alpide (Lienzi Dolomiitide) harjani, piirini Kärnteniga. Vallas on Tristacher See, ainus suplusjärv Ida-Tiroolis.
Aleksandr Jevreinov

Aleksandr Aleksandrovitš Jevreinov (vene Александр Александрович Евреинов; 7. jaanuar 1873 – 27. mai 1928) oli Venemaa riigitegelane. 
Ta oli riiginõunik, hiljem tõeline riiginõunik, Eestimaa kubermangu asekuberner 22. märtsist 1910 kuni 29. novembrini 1914 ja Pensa tsiviilkuberner 29. novembrist 1914 kuni 29. aprillini 1917.
Pärast 1917. aasta Oktoobrirevolutsiooni emigreerus Prantsusmaale.
Krasnapołle

Ajalugu

Aastal 1708 külastas Aleksandr Menšikov Mstsisłavi vojevoodkonna aladele jäävat Krasnapołlet. Tänapäevane Krasnapołle jääb aga selle vojevoodkonna piiri lähedusse, asudes siiski endise Minski vojevoodkonna aladel. Sealset asulat on kirjalikult esimest korda kindlamalt mainitud aastal 1741.
Aastal 1754 sai Krasnapołlest alev, kus peeti neli korda aastas laata. Alevis oli suur juudi kogukond.
Seoses Poola jagamisega läks alev aastal 1772 Venemaa koosseisu, kus hakkas kuuluma Mogiljovi kubermangu. Aastal 1774 läks alev Golitsõnide valdusse. Aastal 1784 mainitakse esimest korda kirjalikult Małastoŭka küla, mis on tänapäeval Krasnapołlega ühte kasvanud. XIX sajandil läks alev Benckendorffide valdusse. Alevis olid õigeusu kirik, apteek ja veski, seal tegutses kolm parkalitöökoda.
Aastal 1924 läks Krasnapołle Valgevene NSV koosseisu. Teise maailmasõja ajal hukkasid Saksa okupatsiooniväed 1714 alevi ja selle ümbruskonna elanikku. Aastal 1996 püstitati alevisse mälestusmärk "Must oli Krasnapołle maa", mis on pühendatud Tšornobõli tuumakatastroofi ohvritele.
Werner Eberlein

Werner Eberlein (9. november 1919 Berliin – 11. oktoober 2002 Berliin) oli saksa poliitik ja Saksa DV riigitegelane.
Werner Eberleini isa Hugo Eberlein oli kommunistlik poliitik, kes oli 1918. aasta lõpul üks Saksamaa Kommunistliku Partei asutajatest. Natsionaalsotsialistide võimuletuleku järel oli Werner Eberlein sunnitud 1934. aastal Saksamaalt lahkuma ja ta asus elama Moskvasse oma kasuema Inna Armandi juurde. 1936. aastal saabus Moskvasse ka vahepeal Prantsusmaal elanud Hugo Eberlein. 1937. aasta juulis Hugo Eberlein arreteeriti ja hukati 1941. aasta oktoobris.
1940. aastal saadeti Werner Eberlein Siberisse asumisele, kuhu ta jäi kuni 1947. aastani. Tagasi Saksamaale pöördus ta 1948. aasta kevadel ja astus Saksamaa Sotsialistliku Ühtuspartei liikmeks. Saksamaal töötas ta esialgu Saksamaa Sotsialistliku Ühtuspartei peasekretäri Walter Ulbrichti vene keele tõlgina. Hiljem oli Eberlein tänu oma heale vene keele oskusele ka telesaadete sünkroontõlk.
1951–1954 õppis ta Moskvas NLKP Kõrgemas Parteikoolis. 1955–1959 tegutses ta ajakirjanikuna. Alates 1960. aastast oli Werner Eberlein Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee töötaja. 1960–1964 oli ta Keskkomitee Poliitbüroo agitatsioonikomisjoni liige, 1964–1983 Keskkomitee Poliitbüroo parteiorganite osakonna juhataja asetäitja. Alates 1981. aastast oli ta Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee liige. 1986. aastal sai ta Keskkomitee Poliitbüroo liikmeks.
1983. aastal määrasti suhteliselt kõrges eas Eberlein mõnevõrra üllatuslikult Magdeburg ringkonna parteiorganisatsiooni esimeseks sekretäriks. 1986. aastast kuni 1990. aasta jaanuarini oli ta ka Rahvakoja (parlamendi) liige.
8. novembril 1989 astus Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee Poliitbüroo täies koosseisus ametist tagasi. 1989. aasta lõpus oli Eberlein lühiajaliselt Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei partei keskkontrollikomisjoni esimees. Hiljem kuulus ta Demokraatliku Sotsialismi Partei Vanematekogusse.
Aed (1923)

Aed oli kord kuus avaldatav ajakiri, mis ilmus aastatel 1923–1940 ja 1989–1997.
1923–1932 ilmus Aed Tartus, ülejäänud aja Tallinnas. Selle täispealkiri oli 1923–1930 Aed: Aianduse-Mesinduse kuukiri, 1931 Aed: Aiandus–Mesinduse ajakiri ja 1932–1935 Aed: Aianduse ja mesinduse ajakiri. Esimese aastakäigu esimene number ilmus mais 1923, 18. aastakäigu 11. number novembris 1940. 1941. aastast asendas Aia ajakiri Aed ja Mesila, uuesti jätkas Aed ilmumist 1989. aastast ning selle viimane number ilmus 1997. aastal.

Esimene ilmumisperiood, 1923–1940

1.–4. number 1923. aastal ilmusid Julius Nurmbergi väljaandel, 5. numbrist 1923 sai väljaandjaks kuni Tartu Aianduse ja Mesinduse Selts. TAMS lõpetas kirjastamise 1930. aastal, 1931. aastast 1940. aastani jätkas väljaandjana Eesti Aiandus-Mesinduse Keskselts. 1923–1932 trükkis Aeda Postimehe kirjastus Tartus, 1933–1934 kirjastus Minis Narvas. 1935. aasta numbrid 1–3 trükkis Estotrükk Tallinnas, 4. numbrist 1935 kuni 2. numbrini 1936 Mattieseni kirjastus Tartus, 3. numbrist 1936 kuni 1938. aastani J. Roosileht Tallinnas ning 1939–1940 Tallinna Eesti kirjastusühisus.
Ajakirja peatoimetajad olid August Mätlik (1931–1938 nr 4, 1939 nr 9 – 1940), Karl Hinno (1938 nr 5 – 1939) ja M. Kasari (1940 nr 11); vastutavad toimetajad Aleksander Lange(1923–1930), A. Mätlik (1931–1937, 1940 nr 1–10), K. Hinno (1938–1939) ja M. Kasari (1940 nr 11); tegevtoimetajad A. Lange ja Mart Reinik (1923–1930), K. Hinno (1931–1933, 1936 nr 5 – 1938 nr 4) ning Eerik Lepp (1940).
Aia iga aastakäiguga kaasnes register. Samuti ilmusid ajakirja lisad: J. G. Spuhl-Rotalia "Pomoloogia õpperaamat. 2. jagu. Pirnisordid. 34 tähtsama pirnisordi pomoloogiline kirjeldus" (5. ak. 1927) ; "Maatulunduslikud oskussõnad. 3. Aianduse oskussõnad" Äratrükk kuukirja "Agronoomiast" nr 7, 1926 (4. ak. 1926, nr 9 juures) ; "Maarja-Magdaleena aiaühisuse põhikiri" (4. ak. 1926, nr 11 juures); Hinno, K. "Mahlad ja mahlajoogid" (18. ak., 1940).

Teine ilmumisperiood, 1989–1997

Detsembris 1989 hakkas Aed taas ilmuma. 1989–1990 oli selle täisnimi Aed: EV Toiduainetetööstuse Ministeeriumi väljaanne ning 1991. aastal Aed: EV Toiduainetetööstuse KTB reklaamiosakonna väljaanne.
1989–1990 kirjastas ajakirja Eesti Vabariigi Toiduainetetööstuse Ministeerium, 1991. aastal Eesti Vabariigi Toiduainetetööstuse Konstrueerimis- ja Tehnoloogiabüroo reklaamiosakond. Aia viimane number ilmus detsembris 1997.
Johann Heidrich

Johann Heidrich (2. veebruar 1625 Tallinn – august 1657 Harju-Jaani) oli Eesti vaimulik.
Ta õppis Tallinna gümnaasiumis ja eraviisiliselt ka magister Michael Caesari juures. Immatrikuleeriti Tartu Ülikooli 4. veebruaril 1642, Greifswaldi ülikooli 10. oktoobril 1645, oli kohal veel aastal 1649, õppis ka Rostocki ülikoolis, immatrikuleeriti suvesemestriks 1652 Leipzigi ülikooli, on käinud ka (puudub matriklis) Wittenbergi ja Jena ülikoolis. Ordineeriti detsembris 1655 õpetajaks.
Ta oli aastatel 1655–1657 Harju-Jaani koguduse õetaja. Augustis 1657 suri ta katku ja ta maeti 1. septembril Tallinnas.

Isiklikku

Tema vend Anton Heidrich oli Keila Miikaeli koguduse õpetaja.
Sassi poolsaar

Sassi poolsaar on poolsaar Lääne maakonnas Haapsalu linnas Põgari-Sassi küla ja Matsalu rahvuspargi territooriumil. Eendub Puise poolsaarest loodesse.
Poolsaare lähedal asuvad Tauksi, Porgi ja teised väiksemad saared. Poolsaarest itta jääb Lõpe laht ning läände Siimurahu.
Sassi poolsaart katab valdavalt rannaniit, Tuuru–Puise tee lähedal on ka männitukk ning Tauksi pool samuti 3 väikest metsatukka. Poolsaarel karjatatakse veiseid.
Veel 20. sajandi esimesel poolel oli poolsaare asemel saar.
Poolsaare keskosa koordinaadid on 58° 48′ 35″ N, 23° 29′ 10″ E.
Aleksandr Lebedev

Aleksandr Lebedev (sündinud 16. detsembril 1959 Moskvas) on Venemaa suurärimees ja poliitik.
Tema isa Jevgeni Lebedev oli NSV Liidu koondislane veepallis ja hiljem Baumani-nimelise Moskva Kõrgema Tehnikakooli professor.
1977 astus Lebedev Moskva Riiklikku Välissuhete Instituuti, mille lõpetas 1982. Seejärel alustas ta Sotsialistliku Maailmasüsteemi Majandusinstituudis tööd oma kandidaadiväitekirja "Globaliseerumise väljakutsed ja võlaprobleemid" kallal. Ta kaitses selle alles aastal 2000.
Aastatel 2004–2007 oli ta Venemaa Riigiduuma saadik, Ühtse Venemaa fraktsiooni liige ning Riigiduuma SRÜ ja kaasmaalaste komisjoni aseesimees. Ta on endine NSV Liidu Riikliku Julgeoleku Komitee ja nõukogude välisluure töötaja.

Luurajakarjäär

1984 lõpetas Lebedev NSV Liidu RJK Punalipulise Instituudi. 1987 saadeti ta stažeerima Londonisse, kus töötas NSV Liidu saatkonnas ning ühtlasi NSV Liidu RJK Esimeses peavalitsuses. Diplomaatilise esinduse katte all töötas ta NSV Liidu Londoni esinduses atašeena (1987–1988), 3. sekretärina (1988–1990) ja 2. sekretärina (1990–1992). 1991 läks ta NSV Liidu riiklikest julgeolekuorganitest ametlikult erru alampolkovniku auastmes.

Tegevus äris

Tema varanduse hindas ajakiri Forbes 2006. aastal 3,5 miljardile USA dollarile. 2009. aastal kaebas Lebedev ajakirja kohtusse, kuna see hindas tema varandust vähem kui miljardile dollarile.
Lebedevile kuuluva panga omanduses on muu hulgas 1/3 lennufirmast Aeroflot ja 39% ajalehest Novaja Gazeta. Talle kuulub 44% lennukitootjast Iljušin, samuti on tal suur osalus Sberbankis, Gazpromis ning Venemaa Ühtses Energiasüsteemis, kuhu kuuluvad kõik endise NSV Liidu maad, sealhulgas kogu Baltikum. Talle kuuluvad Briti ajaleht London Evening Standard ja Saksa lennuliin Blue Wings.
15. jaanuaril 2007, kui hakkasid tekkima pinged pronkssõduri ümber, tegi Lebedev Eesti presidendile Toomas-Hendrik Ilvesele ettepaneku osta ära Tallinna kesklinnas asuv maa, millel paikneb pronkssõdur ja kuhu on maetud maailmasõjas hukkunute säilmed. 
2009. aasta märtsis seadis Lebedev üles oma kandidatuuri Sotši linnapea kohale. Kohus tühistas Lebedevi kandidatuuri aprillis, kuigi tema nimi oli juba valimissedelitele trükitud ja eelvalimised alanud.
2010. aasta alguses omandas Lebedev Suurbritannia ajalehe The Independent.
Sergei Birjuzov

Sergei Semjonovitš Birjuzov (vene Сергей Семёнович Бирюзов; 21. august 1904 Skopin – 19. oktoober 1964 Belgrad) oli NSV Liidu sõjaväelane, auastmelt Nõukogude Liidu marssal.
Sergei Birjuzov oli kommunistliku partei liige alates 1926. aastast, NLKP Keskkomitee kandidaatliige 1956. aastast ja liige 1961. aastast ning NSV Liidu Ülemnõukogu saadik 2.–6. koosseisu ajal.
Vuajerism

Vuajerism väljendub inimese psüühilises kalduvuses vaadata pealt teisi inimesi olukordades, kus pealtvaatamist peetakse kohatuks. Enamasti peetakse vuajerismi puhul silmas seksuaalsete või inimese privaatsfääri kuuluvate toimingute salajast pealtvaatamist.
Vuajerism ei pruugi alati olla tahtlik, vaid inimene võib sattuda nägema mõnda avalikkusele mitte mõeldud stseeni, mis ta tähelepanu köidab. Kui ta jääb seda pealt vaatama ega anna endast märku, võib sellist käitumismalli nimetada vuajerismiks. Kui toiming on seksuaalse alatooniga, kaasneb vuajerismiga sageli masturbeerimine.
Psühhiaatrias kasutatava RHK-10 definitsiooni järgi on vuajerism kui psüühikahäire defineeritud järgmiselt: "Korduv või püsiv tendents jälgida inimesi seksuaalse või intiimse käitumise juures, nagu lahtiriietumine. Tavaliselt viib see seksuaalsele erutusele ja masturbatsioonile, mida tehakse nii, et vaadeldav isik pole sellest teadlik." Vuajerism kuulub seksuaalsuunitluse häirete e parafiiliate alla.
Vuajerismi on käsitletud paralleelselt ekshibitsionismiga kui skopofiilia ühte vormi.
Vuajerism, millest saadakse seksuaalset naudingut, on seksuoloogiliselt üks parafiiliatest.
Granada provints

Kliima

Granada provintsi aastane keskmine temperatuur on +15,1 °C, jaanuaris +7,1 °C, augustis +24,9 °C.
Aastas sajab keskmiselt 382 mm, sealhulgas jaanuaris 47 mm ja augustis 2 mm. Aastas paistab päike keskmiselt 2682 tundi, sealhulgas jaanuaris 154 ja augustis 320 tundi.
Karl Madsen

Karl Madsen, õieti Carl Johan Wilhelm Madsen (22. märts 1855 Kopenhaagen – 16. aprill 1938 Kopenhaagen) oli taani kunstnik ja kunstiajaloolane. Pärast Skageni maalijate rühmitusest lahkumist töötas ta Taani Kuningliku Kunstiakadeemia muuseumi direktorina aastatel 1911–1915.

Elulugu

Karl Madsen sündis Kopenhaagenis 22. märtsil 1855 kunstnike perekonnas. Pärast riikliku gümnaasiumi Sorø Akadeemia lõpetamist astus ta 1871. aastal Christian Vilhelm Nielseni kunstikooli. Aastatel 1872–1876 õppis Madsen Taani Kuninglikus Kunstiakadeemias ning aastatel 1876–1879 Pariisis.
Karl Madseni kujunemisele maalikunstnikuna avaldasid tugevat mõju muutused 1870. aastate Taani kirjandus- ja kunstielus. Seni valitsenud romantismi asemele astusid naturalism ja realism, mille eesotsas olid Taanis kirjandusteadlane Georg Brandes, kelle loenguid ta Kopenhaageni Ülikoolis kuulas, ning maalikunstnikust luuletaja Holger Drachmann, kes avaldas oma radikaalseid vaateid taani kunsti kohta ning pettumust kunstiakadeemias õpetatava üle. 1871. aasta suvel läks Holger Drachmann Skagenisse, väiksesse linnakesse Jüüti poolsaare põhjaservas, et maalida sealset ümbrust ja kohalikke kalureid. Peaaegu samal ajal tuli sinna suvitama ja maalima ka Karl Madsen.
Oma esimesel õpinguaastal kunstiakadeemias õppis ta koos Michael Ancheriga, kes Madsenit 1874. aasta juulis, mil too Skagenis viibis, veenis ühinema Skageni maalijate rühmitusega. Nimelt andis Madsen seal parajasti maalitunde Anna Brøndomile (hiljem Anna Ancher). Madseni aastatel 1873–1874 ja 1879–1880 valminud maalid annavad tunnistust sellest, et ta oli Skageni maalijate seas üks silmapaistvamaid. Tema portreemaalides oli Michael ja Anna Ancheri ning Christian Krohgi valmistatud portreedega võrreldes rohkem elutruudust, kuid neis puudus virtuoossus ja rikkalik värvigamma, mis olid iseloomulikud Peder Severin Krøyeri, Viggo Johanseni ning Rootsi ja Norra kunstnike töödele. Karl Madseni kõige kuulsamateks töödeks peetakse tema viimasel Pariisi-aastal valminud töid. Tollal avaldasid talle mõju Barbizoni koolkonna kunstnike ja Édouard Manet' tööd. Kuid Madseni piltidel – erinevalt impressionistide erksavärvilistest, naturalismi mõjusugemetega maalidest – on tumedad ja tuhmid värvid.
Lõhe kunstiakadeemias õpitu ja uue kunstivoolu vahel, samuti majanduslikud raskused mõjutasid Madseni otsust saada kutseliseks kirjameheks. Holger Drachmanni soovitusel sai temast 1881. aastal väljaande Dagavisen kunstiarvustaja. Kirjutades sageli artikleid päevalehte Politiken ja teistesse ajalehtedesse, sai Madsenist Taani üks mõjukamaid kunstikriitikuid. Samas sai temast rahvusvaheliselt tunnustatud ekspert Madalmaade kunsti alal; ka kirjutas ta esimese tutvustava raamatu jaapani kunstist (1885). Karl Madseni algatusel hinnati ümber 19. sajandi I poole taani kunst, väärtustades seda senisest enam. Sellele aitas omakorda kaasa tema 1895. aastal kirjutatud monograafia noorena surnud kunstnikust Johan Lundbyegist.
1928. aastal sai Karl Madsenist Skageni muuseumi direktor.
Edda Paukson

Edda Paukson (sündinud 10. veebruaril 1949) on eesti astroloog. 
Ta on Eduard Pauksoni lesk. Koos oma abikaasaga on Edda välja andnud kalendreid  "Astroloogiline abimees" ning jätkab seda praegusel ajal üksi. 
Paukson on ettevõtte Luna Radix OÜ juhatuse liige.
Eddal ja Eduardil on kaks poega ja üks tütar.
Honda F1

Honda F1 (inglise Honda Racing F1 Team) on endine Vormel 1 meeskond, Honda tehasemeeskond. Aastast 2006 oli meeskonna ametlik nimetus Lucky Strike Honda F1 Racing Team.
Honda F1 meeskond tegi oma debüüdi Vormel 1-s 1964. aastal Saksamaa Grand Prix'il. Meeskonnana osaleti Vormel 1-s aastani 1968. Järgnevatel aastatel löödi vormelis kaasa Williamsi, McLareni ja BARi meeskondadega (meeskonnad kasutasid Honda mootoreid). Aastal 2005 ostis autokontsern Honda ära BARi omanikult British American Tobaccolt nende osaluse meeskonnas ning tekkis uus tehasemeeskond.
Meeskonnana pole suudetud võita ühtegi maailmameistritiitlit sõitjate arvestuses ega ka meeskondade arvestuses.
2006., 2007. ja 2008. aasta hooajal sõitsid meeskonna eest Rubens Barrichello ja Jenson Button. Autodel kasutatakse Honda RA806E mootorit ja Michelini rehve.
2008. aastal kogus Honda 14 punkti ja sai 9. koha.
5. detsembril 2008 teatas Honda Motor Company tegevjuht Takeo Fukui, et majandusraskuste tõttu loobub ettevõte alates 2009. aastast Vormel 1 sarjas osalemisest ning paneb Honda F1 meeskonna müüki.
6. märtsil 2009 sai teatavaks, et Honda meeskonna ostis ära endine kauaaegne Ferrari tehniline juht Ross Brawn. Meeskond jätkab 2009. aasta hooajal tegevust Brawn GP nime all. Sõitjatena jätkavad Rubens Barrichello ja Jenson Button.
Wechselburgi vald

Vallaosad

Altzschillen, Carsdorf, Corba, Göhren, Göppersdorf, Hartha, Meusen, Mutzscheroda, Nöbeln, Seitenhain, Wechselburg ja Zschoppelshain.
Johann Abraham Winkler

Johann Abraham Winkler (27. aprill 1722 Tallinn – august 1769 Viljandi) oli Eesti vaimulik.
Õppis usuteadust (immatrikuleeriti 6. septembril 1742) Halle Ülikoolis. Ordineeriti 25. augustil 1748 õpetajaks.
Oli 1748–1749 Viljandi Jaani koguduse adjunktõpetaja, aastatel 1749–1769 sama koguduse õpetaja.

Isiklikku

Tema isa Theodor Winkler oli Tallinna Püha Vaimu koguduse õpetaja, vanaisa Abraham Winkler oli Rapla Maarja-Magdaleena koguduse õpetaja, emapoolne vanaisa Johann Andreas Helwig oli Tallinna superintendent. Tema äi Johann Friedrich Körber oli Tarvastu, Otepää ja Helme Maarja koguduse õpetaja.
Tõnis Naarits

Saavutused

Naarits on seitsmekordne Eesti meister Kreeka-Rooma maadluses (1996–1998, 2000–2002 ja 2004). 2006 saavutas ta hõbemedali ning 2003, 2005 ja 2007 pronksmedali.
Keskkonnakulutused

Keskkonnakulutused (inglise environmental expenditures) on kulutused keskkonnakaitse meetmete kavandamiseks ja rakendamiseks, samuti keskkonnale tekitatud kahju hüvitamiseks või olukorra parandamiseks.
Riskikapital

Riskikapital (inglise keeles: venture capital, risk capital) on kapital, mis investeeritakse märkimisväärset riski sisaldavatesse tehingutesse, alustavatesse või varases arengujärgus olevatesse ettevõtetesse, mille edukuse võimalused on ebakindlad. Riskikapital esineb enamjaolt lihtaktsiate näol.
Haljala kirikumõis

Haljala kirikumõis (saksa keeles Pastorat Haljall) oli kirikumõis Haljala kihelkonnas Virumaal.
Karl Gottlob Hoffmann

Karl Gottlob Hoffmann (ka Carl Gottlob Hoffmann, Karl Gottlob Hofmann ja Carl Gottlob Hofmann; 2. märts/13. märts 1767 Laubani kreis – 30. jaanuar/11. veebruar 1814 Paistu) oli Eesti vaimulik.
Ta sündis Laubani kreisis Kerzdorfis (Laubani lähedal, praegue haldusjaotuse ja nimede korral Lubańi maakonnas, Alam-Sileesia vojevoodkonnas, Poolas. Ta käis aastatel 1778–1786 Laubanis (praegu Lubań) koolis. Aastatel 1786–1791 (immatrikuleeriti 2. mail 1786) õppis ta usuteadust Leipzigi Ülikoolis. Pärast ülikooli lõpetamist töötas ta koduõpetajana Liivimaal. Aastatel 1796–1801 töötas ta koolis konrektorina (praeguses mõttes õppealajuhatajana). Ordineeriti 10. juulil/21. juulil 1798 õpetajaks.
Ta oli aastatel 1798–1801 Tartu Jaani koguduse abiõpetaja. Aastatel 1801–1814 oli ta Paistu Maarja koguduse õpetaja; lisaks oli ta aastatel 1813–1814 Viljandi praostkonna praost.

Isiklikku

Tema poeg Ernst Reinhold Hofmann oli baltisaksa geoloog ja mineraloog ning professor Kiievi ja Peterburi ülikoolis.
Tartu Ülikooli ajaloo ja arheoloogia instituut

Ajaloo ja arheoloogia instituut on Tartu Ülikooli humanitaarteaduste ja kunstide valdkonna allüksus (kuni 2015. aasta lõpuni kuulus instituut Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna alla). Ajaloo ja arheoloogia instituudis saab õppida arheoloogiat, arhiivindust ja museoloogiat, Eesti ajalugu, kunstiajalugu, uusima aja ajalugu (lähiajalugu) ja üldajalugu. 
Instituudi juhataja on arheoloogiaprofessor Aivar Kriiska, lisaks on arheoloogiaprofessor ka filosoofiateaduskonna dekaan Valter Lang. Ülejäänud professorid on Aadu Must (arhiivindus), Tiit Rosenberg (Eesti ajalugu), Juhan Maiste (kunstiajalugu), Eero Medijainen (uusima aja ajalugu), medievist Anti Selart (üldajalugu) ja Mati Laur (üldajalugu).
Tepripalu kaitseala

Tepripalu kaitseala on kaitseala Tartu maakonnas Nõo vallas. Kaitseala pindala on 8 ha. 
Kaitseala on moodustatud 1964. aastal, et kaitsta võsu-liivsibula (Jovibarba globifera; II kategooria liik) looduslikku kasvukohta ehk Tepripalu männikut. Männiku moodustavad ebaühtlase täiusega 50–65-aastased männid.
Õiepõhi

Õiepõhi on õie osa, kuhu kinnituvad teised õie osad: tupplehed, kroonlehed, tolmukad, emakad. Enamasti on nad kinnitunud õiepõhjale ringidena või spiraalselt.
Õiepõhi võib olla mitmesuguse kujuga: koonilisest lameda või nõgusa, pokaalikujuliseni. Koos õieraoga moodustab õie varreosa.