google/wiki40b huggingface dataset:
Meririst

Kasutamine toiduks

Meririst on üks vähestest söödavatest ainuõõsseliikidest. Meriristi, söödavat ropileemi ja mõningaid neile lähedasi karikloomi püütakse Jaapanis ja Hiinas tuhandeid tonne aastas.
Meririste püütakse kas kahvade või peene silmaga võrkudest valmistatud eriliste suurte kottidega. Tõusu või mõõna ajal ajab veevool koti pungile ja sinna satuvad meduusid, kes oma vähese liikumisvõime tõttu ei suuda sealt enam välja pääseda.
Püütud meduusidel lõigatakse suusagarad ära ning kummikut pestakse seni, kuni lima ja siseelundid on täielikult eemaldunud. Seega jääb edasiseks töötlemiseks üksnes looma vahehüüvend ehk mesoglöa. Meduusid soolatakse keedusoola ja maarjase seguga. Soolatud meduuse lisatakse salatitele, neid süüakse keedetult ja praetult, lisades pipart, nelki ja muskaatpähklit. Nad pole küll kuigi toitvad, kuid sisaldavad siiski valke, rasvu, süsivesikuid ja B-vitamiine.
Vietnamlased usuvad, et meriristist valmistatud roogade söömine on kasulik kõrgvererõhktõve all kannatavatele inimestele ja seedimishäiretega lastele.
Vegard Ulvang

Vegard Ulvang (sündinud 10. oktoobril 1963Kirkenesis) on Norra endine murdmaasuusataja, kolmekordne olümpiavõitja (1992) ja kahekordne maailmameister (1991 ja 1993). 1994. aasta taliolümpiamängudel andis ta sportlaste esindajana olümpiatõotuse.
Ulvang tegutseb Rahvusvahelise Suusaföderatsiooni (FIS-i) murdmaasuusatamise juhina. Koos Jürg Capoliga juurutas ta võistlussarja Tour de Ski.

Isiklikku

Ulvang on abielus laskesuusataja Grete Ingeborg Nykkelmoga.
Itaalia 1629.–1631. aasta katkuepideemia

Itaalia 1629.–1631. aasta katkuepideemia oli rida Itaalia põhja- ja keskosa laastanud muhkkatku puhanguid. See epideemia, mille kohta sageli kasutatakse nime Milano suur katk, võis nõuda miljon inimelu ehk tappa ligikaudu 25% sealsest rahvastikust. Seda episoodi peetakse üheks Musta Surmaga alanud sajanditepikkuse teise muhkkatku pandeemia hilisemaks puhanguks.

Puhangud

Kolmekümneaastase sõja (1618–48) käigus toimunud vägede liikumise tulemusena kandsid Saksamaa ja Prantsusmaa väed katku aastal 1629 Mantova linna. Haigusega nakatunud Veneetsia väed taganesid Itaalia põhja- ja keskossa, levitades nakkust ka seal.
1629. aasta oktoobriks jõudis katk Lombardia suurde kaubanduslikku keskusse Milanosse. Kuigi linn käivitas tõhusad rahva tervisega seotud meetmed, kehtestades sealhulgas karantiini ja piiras elanike kokkupuuteid saksa sõdurite ja kaupadega, hõõgus katkunakkus edasi. 1630. aasta märtsis aset leidnud suur puhang oli seotud karnevalihooaja alguses vähendatud hügieenimeetmetega. Sellele järgnes teine laine 1631. aasta kevadel ja suvel ning Milano 130 000 elanikust suri ligikaudu 60 000.
Lombardiast ida pool jõudis nakkus Veneetsiasse aastatel 1630–1631. Katk tabas Veneetsia linna rängalt ja sealsest 140 000 elanikust suri 46 000. Mõned ajaloolased arvavad, et see drastiline elanike arvu vähenemine ja selle mõju kaubandusele tõi lõpuks kaasa Veneetsia kui olulise majandusliku ja poliitilise jõu tähtsuse languse. Kirikuriigi valduses olnud Bologna linn kaotas hinnanguliselt 15 000 elanikku katkule ning katk mõjutas rängalt ka selle naabruses asunud Modenat ja Parmat. See katkupuhang levis aga ka põhja poole Tirooli maakonda ja Austria lääneosa ning Itaalia põhjaosa Alpidesse.
Hilisemad muhkkatkupuhangud Itaalias olid näiteks Firenzes aastatel 1630–1633 ning Napolit, Roomat ja Genovat ümbritsevatel aladel aastatel 1656–1657.

Kirjanduses

Milanos 1630. aastal möllanud katk saadab Alessandro Manzoni romaani "Kihlatu" (itaalia keeles I promessi sposi) mitut peatükki. Kuigi tegemist on ilukirjandusliku teosega, on seal leiduvad katkust laastatud Milanos toimunu ja sealsete olude kirjeldused täiesti ajaloolised ja ulatuslikult dokumenteeritud autori poolt läbi töötatud tähtsaimate allikate põhjal.
Raamatust algselt välja võetud osa, mis kirjeldas kolme väidetava "katkulevitaja" ajaloolist kohtumõistmist ja hukkamist, avaldati hiljem pamfletis "Autuse samba ajalugu" ("Storia della colonna infame").
Karoliine Hõim

Karoliine Hõim (sündinud 9. märtsil 1989 Tallinnas) on eesti sulgpallur.
Sulgpalli maailma edetabelis on tema parim koht olnud 90. (aastal 2011).
Ta on Eesti meistrivõistlustel võitnud 12 kulda: 3 üksikmängus (2010–2011, 2013), 4 naispaarismängus (2010–2011, 2013, 2015) ja 5 segapaarismängus (2006–2007, 2009–2011).

Isiklikku

Ta õde on sulgpallur ja treener Grete Talviste.
Stabat Mater (Pärt)

"Stabat Mater" on eesti helilooja Arvo Pärdi 1985. aastal loodud teos. Muusikateose pikkus on 20-25 minutit. Teos kanti esimest korda ette Viini kontserdimajas Austrias 30. oktoobril .
Ryszard Kapuściński

Ryszard Kapuściński (4. märts 1932 Pinsk – 22. jaanuar 2007 Varssavi) oli poola kirjanik ja ajakirjanik.
Ta sündis Ida-Poolas Polesjes Pinskis (praegu Valgevenes Bresti oblastis). Lapsena teenis ta altaripoisina katoliku kirikus. Ta lõpetas aastal 1950 Varssavis Stanisław Staszici nimelise gümnaasiumi ja aastal 1956 Varssavi Ülikooli ajalooteaduskonna.
Ta on töötanud ajalehes Sztandar Młodych. Aastast 1962 töötas ta Polska Agencja Prasowa Spółka Akcyjna (Poola Pressiagentuur) väliskorrespondendina, viibides Aafrikas, Lähis-Idas, Ladina-Ameerikas.
Eesti keeles on 2013. aastal ilmunud Ryszard Kapuściński reisikirjade valimik "Reisid Herodotosega".
Puhta mõistuse kriitika

Teose tekkelugu

"Puhta mõistuse kriitika" on Immanuel Kanti filosoofias põhjapanev pöördepunkt. Varajane Kant oli oma õppejõudude mõjul ratsionalist. Ta tegeles loodusteaduslike küsimustega ja Isaac Newtoni füüsikaga. Tema varajase perioodi peateos on "Üldine looduslugu ja taevateooria", milles ta töötas välja Kanti-Laplace'i teooriana tuntud teooria Päikesesüsteemi ja kosmose tekkimise kohta, mida tunnustasid ka astronoomid ning mis oli aktuaalne üle saja aasta.

Kanti varajane metafüüsika

Kuigi on tavaks olnud paigutada järsk pööre Kanti metafüüsilistes vaadetes umbes aastasse 1772, oli tema kaugenemine Christian Wolffi filosoofiast palju pikaajalisem protsess. See ilmneb juba tema magistritöös "Principiorum primorum cognitionis metaphysicae nova dilucidatio" ('Metafüüsilise tunnetuse algprintsiipide uus selgitus'; 1755)I, mis oli tema esimene puhtfilosoofiline kirjutis.

Kirjutamine

Mida enam Kant tegeles metafüüsiliste teemadega, seda enam hakkas ta ratsionalistlikus positsioonis kahtlema. Teda ei huvitanud niivõrd süsteemi väljatöötamine kui selgitamine, miks "metafüüsikas peab menetlema täiesti analüütiliselt, sest tema asi on tegelikult segased tunnetused ära lahendada." (II, 289) Kant, kes oli kuni oma professuuriväitekirjani "Meelte- ja arumaailma vormist ja nende alustest" ("De mundi sensibilis atque intelligibilis forma et principiis"; 1770) regulaarselt avaldanud arvukalt kirjutisi, katkestas nüüd kirjutiste avaldamise kümneks aastaks (väheste eranditega).
Algul tahtis Kant vaid oma väitekirja avaldamiseks viimistleda. Tolleaegsetes kirjades kirjutas ta sageli, et teos saab varsti valmis. Ent mida enam ta tunnetusteoreetilistesse küsimustesse süvenes, seda enam tuli tal varasemaid seisukohti revideerida, mistõttu avaldamine viibis.   Seejuures äratas Hume'i lugemine Kanti "dogmaatilisest unest" ning andis tema uurimistööle "spekulatiivse filosoofia alal hoopis teise suuna." ("Prolegomena", IV, 260)
Pärast sellist ümberorienteerumist suutis Kant raamatu "umbes nelja-viie kuuga, otsekui lennates" kirja panna. Ent pärast raamatu ilmumist oli reaktsioon väga reserveeritud. Moses Mendelssohn nimetas seda "närvimahla neelavaks teoseks". Üldine arvamus pidas "Puhta mõistuse kriitikat" hämaraks ja arusaamatuks. Kant oli väga pettunud ning kirjutas seepeale "Prolegomena igale tulevasele metafüüsikale, mis on võimeline esinema teadusena" (1783), kus ta ei esitanud oma filosoofilist positsiooni sünteetilist, vaid analüütilist meetodit kasutades. Aegamööda arusaamine teosest edenes, ja kui aastal 1787 ilmus raamatu põhjalikult ümbertöötatud teine trükk, sai Kantist oma aja juhtiv ning diskuteerituim  filosoof, kes peagi pälvis tähelepanu ka välismaal.
Aastal 1827 paigutas katoliku kirik selle raamatu  keelatud raamatute nimekirja.
Kumulatiivlaeng

Kumulatiivlaeng on silindriliselt metall(vask, uraan, tantaal jne.)koonus(sfääri)tühemiku taha paigaldatud tavalõhkelaeng, mille plahvatuse puhul ca. 50% plahvatuse energiast on koonuse teljest kitsalt fokuseeritult eemale suunatud. Kasutatakse sellise ilmingu läbistamisefekti. Laengu plahvatuse tulemusena moodustub koonuse(sfääri) metalsest materjalist sulametallijuga. Selliseid laenguid kasutatakse paksude terasplaatide (soomuse), betoonkonstruktsioonide jm läbistamiseks/lõikamiseks.
Kõige suurem purustusefektiivsus saavutatakse siis, kui purustatav/lõigatav materjal paikneb lõhkekohast fookuskaugusel, sest sellel momendil on joa pikkus optimaalne.
Paul Rohtlaan

Paul Rohtlaan (sündinud 10. jaanuaril 1930) on eesti laevakapten.
1959 sai ta mootorlaeva "Jaan Kreuks" kapteniks. Seejärel 1963. aastast oli ta laeva "Kõpu" kapten.
1963 nimetati ta sotsialistliku töö kangelaseks.
Raamatupidamise sise-eeskiri

Raamatupidamise sise-eeskirja säilitamine

Vastavalt kehtivas raamatupidamise seaduses (2002)  sätestatule on raamatupidamiskohustuslane kohustatud raamatupidamislikele dokumendisarjadele kehtestama säilitustähtajad, nende kohaselt tuleb sise-eeskirju säilitada seitse aastat pärast sise-eeskirja muutmist või asendamist.
Keith Moon

Keith John Moon (23. august 1946 – 7. september 1978) oli inglise rock-bändi The Who trummar.
Keith Moon sai tuntuks oma ülevoolava mängimise ja ennasthävitava elustiili poolest. Moon liitus The Who-ga aastal 1964, vahetades välja algupärase trummari Doug Sandomi. Ta mängis kõikidel nende albumitel, 1965. aasta debüütalbumist My Generation kuni 1978. aasta Who Are Youni, mis anti välja kõigest kaks nädalat enne tema surma.
Mooste näidissovhoos

Mooste näidissovhoos oli sovhoos Eesti NSV-s Põlva rajoonis Mooste külanõukogus. Sovhoosi keskus asus Mooste alevikus.
Sovhoosi üldpindala 1978. aasta seisuga oli 6434 ha, sellest haritavat maad ca 3700 ha. Sovhoosi töötajate arv 1976. aasta seisuga oli 410. 
Sovhoos oli spetsialiseerunud kartulikasvatusele ja rohumaaviljelusele, lisaks tegeleti piimakarjakasvatusega ja teraviljakasvatusega. Sovhoos tootis jõusöödatehastele rohujahu.
Leili Järve

Leili Järve on eesti näitleja.
Ta töötas aastatel 1968–1970 Ugalas näitleja ja grimeerijana ning 1970–1980 kassapidajana.
Seven Real Estate Advisors

Seven Real Estate Advisors on juhtiv Eestis, Lätis ja Leedus tegutsev ettevõte, mis pakub ärikinnisvara vahenduse, investeeringute nõustamise ja hindamise teenuseid.
Ettevõte asutas 1999. aastal Urmas Laur, kes on ühtlasi ka kinnisvarabüroo Uus Maa, EEREIF-i ja City24 asutaja. Olev Mait Makk liitus 2009. aastal, varem oli ta Newseci esindaja Baltikumis. Seveni meeskond on 15-liikmeline, kellest kaks on partnerid. Seveni peakontor asub Tallinnas, kuid on esindatud ka Riias (6 inimest) ja Vilniuses (5 inimest).
Joseph Kopf

Joseph Kopf (17. oktoober 1867 Varssavi – 11. oktoober 1930 Tallinn) oli Tallinna kullassepp.
Gay ja Lesbi Infokeskus

Gei ja Lesbi Infokeskus (GLIK) oli asutus, mille eesmärk oli jagada seksuaalvähemustega seotud teavet kõikidele informatsiooni vajajatele.
Keskust opereeris MTÜ Teistmoodi ja seda rahastas Sotsiaalministeerium Tervise Arengu Instituudi kaudu.
Gay ja Lesbi Infokeskus avati Eesti Gayliidu ja Tervise Arengu Instituudi koostöös 10. juunil 2004 ning tulenevalt riigipoolsetest eelarvekärbetest, suleti keskus veebruaris 2009.
GLIK-is olid tasuta saadaval kondoomid, libestusained ja infomaterjalid homoseksuaalsusest, seksuaaltervisest, sugulisel teel levivatest haigustest ning teistest sama suunitlusega organisatsioonidest. Keskuses oli ka raamatukogu, kust sai kirjandust ka koju laenutada.
Karste hiietamm

Karste hiietamm ehk Kuku tamm on pühapuu ajaloolisel Võrumaal Kanepi kihelkonna Karste külas.
Juhan Hämmalov

Juhan Hämmalov  (sündinud 23. aprillil 1945 Tartus) on eesti füüsik.

Elulugu

Ta lõpetas 1963 Tartu 5. Keskkooli ja 1970 Tartu Riikliku Ülikooli füüsikaosakonna. 1972–1997 töötas TÜ-s nooremteadurina, vanemteadurina, vanemõpetajana, lektorina ja vaneminsenerina.
Seejärel suundus eraettevõtlusse. Omandas Eesti patendivoliniku kutsekvalifikatsiooni 2000. aastal ja Eesti kaubamärgivoliniku kutsekvalifikatsiooni 2002. aastal, Euroopa patendi-, kaubamärgi- ja disainivoliniku kvalifikatsiooni 2004. aastal.

Teadustöö

1989. aastal sai TÜ-s tehnikakandidaadi kraadi, väitekiri "Adsorbtsioon-desorbtsioonmürad parendatud metroloogiliste karakteristikutega elektromeetrilistel mõõtmistel dünaamilise kondensaatoriga¨.
Uurimisalad: nõrkade voolude mõõtmine, fluktuatsiooniprotsesside pinnanähtused. Avaldanud üle 30 teadustrükise.
Refused

Ajalugu

Ansambel Refused moodustati aastal 1992 ning algkoosseisu kuulusid Dennis Lyxzén, David Sandström, Pär Hansson ja Jonas Lidgren. Samal aastal valmis ka esimene demo "Refused". 
Dennis Lyxzén, David Sandström, Kristofer Steen ja Jon Brännström oli Refusedi lõplik koosseis enne laialiminekut aastal 1998 ning selline oli liikmeskond alates albumist "Songs to Fan the Flames of Discontent". 
Laialimineku hetkeks paistis Refused silma, sarnaselt enamiku tol ajal Umeåst pärit hardcore-ansamblitega nagu Step Forward ja Final Exit, oma kindlate straight-edge'i seisukohtadega.
Viimaseks jäänud albumil "Shape of Punk to Come" võttis ansambel otseseid mõjutusi bändidelt nagu Nation of Ulysses ja Born Against ning samas ka Karl Marxi ja Errico Malatesta kirjutistest ning Situationist Internationalist.
Refusedi esiklaulja Dennis Lyxzén on loonud peale Refusedi laialiminekut ansamblid nagu The (International) Noise Conspiracy, 93 Million Miles ja The Lost Patrol Band. Ülejäänud liikmed aga moodustasid bändi TEXT. 
Refused viimane koosseis tuli 2012. aastal kokku kümme kuud kestnud turneeks "Refused Reunion", mille raames esineti Euroopas, Ameerikas, Austraalias ja Jaapanis. 
Lyxzén on loonud 2008 ansambel AC4.
Igavese valguse tipp

Igavese valguse tipp (ingl a peak of eternal light (PEL)) on punkt Päikesesüsteemi taevakehal, mis pidevalt on päikesevalguses. Selline tipp peab olema kõrge ning asuma väga väikese teljekaldega taevakehal. Selliste tippude olemasolu pakkusid esmakordselt välja aastal 1837 Wilhelm Beer ja Johann Heinrich Mädler. Igavese valguse tipud oleksid kasulikud kosmoseuuringute ja -koloniseerimise jaoks, kuna sinna paigaldatud elektriseade saaks igal ajal päikeseenergiat ning temperatuurivahemik seal oleks suhteliselt ühtlane. Ühtegi igavese valguse tippu veel kindlalt tuvastatud ei ole, seega siiani on tegu veel hüpoteetilise mõistega. Igavese valguse tipud ei ole tegelikult valgustatud igavesti, vaid ainult seni kuni eksisteerib Päike.

Kuu

Kuul ei ole tuvastatud igavese valguse tippe, kuid on leitud punkte, mis on valgustatud enam kui 80% Kuu aastast. Kuul leiavad aset ka päikesevarjutused, mistõttu sealsed igavese valguse tipud võivad saada siiski vahetevahel varjutatud. Võimaluse, et Kuul võiks igavese valguse tippe leiduda, pakkus 1879. aastal välja Camille Flammarion.

Kuu põhjapoolus

Teadlastemeeskond John Hopkinsi Ülikoolist avastas kosmoseaparaadi Clementine'i fotodelt, et Kuul on neli asukohta Peary kraatri äärel, mis võivad olla igavese valguse tipud. See kraater asub Kuu põhjapooluse lähedal. Clementine'i fotod tehti põhjapoolkera suve ajal ning oli võimatu kinnitada, kas need neli tippu on mingil ajal talve jooksul varjus. Edasine info SELENE kosmoseaparaadilt tegi kindlaks, et üks tipp Peary Kraatris saab valgust 89% jooksul Kuu aastast.

Kuu lõunapoolus

Kuu lõunapoolus asub suures sügavikus (selle tõttu on sealne kõrguste amplituud umbes 16 kilomeetrit). Kuu lõunapooluse fotode analüüsimisel on leitud mõned valgustatud kõrgendikud 15 kilomeetri raadiuses poolusest. Igaüks neist on nagu saar, mille läbimõõt ei ulatu üle mõnesaja meetri. Valgust saavad need tipud Kuu talvel 70–90% ajast ning tõenäoliselt terve Kuu suve jooksul.

Merkuur

Igavese valguse tippude olemasolu Merkuuril võib olla samuti võimalik, kuid kindlad andmed nende kohta veel puuduvad. Sealsed tipud ei saaks varjutatud päikesevarjutuste ajal, kuna Merkuuril ei ole teadaolevaid looduslikke kaaslasi.
5-dibensosuberenoon

5-dibensosuberenoon (inglise keeles 5-Dibenzosuberenone) või 5H-dibenso[a,d]tsüklohepteen-5-ool (5H-dibenzo[a,d]cyclohepten-5-one) või dibensosuberenoon (Dibenzosuberenone) on karbotsükliline ühend, mis leiab kasutamist mitmesuguste ühendite sünteesil, millega ravitakse depressiooni (tritsüklilised antidepressandid – amitriptüliin, imipramiin), migreeni, düspepsiat, soole ärritusündroomi.
Keemiline valem C₁₅H₁₀O. Molekulmass 206,2393 g/mol.
Ginkgoliid B

Nimetused ja tähised

15291-77-7; ginkgoliid B hõlmikpuulehtedest; BN 52021; AK160212.
CAS-i registreerimisnumber on 15291-77-7.

Koostisosa

Ginkgoliid B-d sisaldavad  EGb 761 ja mitmed hõlmikpuulehe standardiseeritud ekstraktidena turustatavad taimsed ravimid, nagu Bilobil intense, Cerebokan, Ceremin jpt.

Bioaktiivne toime

In vivo evib ginkgoliid B närve kaitsvat toimet ja inhibeerib ateroskleroosi.

Ajalugu

Ginkgoliidid eraldas hõlmikpuujuure koorest 1932. aastal Furukawa ja tema kaastöötajate poolt.
1988. aastal sünteesisid Harvardi Ülikooli keemiaprofessor dr. Elias J.Corey (12. juuli 1928) jt, ginkoühendi ginkoliid B.
Tüvesäälik

Levila

Liik pesitseb Põhja-Ameerika idaosas Lõuna-Kanadast kuni Floridani. Talvitab Floridas, Kesk-Ameerikas ja Lääne-Indias kuni Peruuni. Satub väga harva Euroopasse, kus teda kohatakse enamasti Iirimaal ja Suurbritannias.

Välimus

Pikkus 13 cm. Hundsulestikus isaslinnul on tugev must-valge triibustus. Tiival on kaks valget vööti. Emaslinnul ja noorlinnul on sarnane sulestik, kuid isaslinnu omast tuhmim ja vähesema triibustusega.

Elupaik ja pesitsemine

Tüvesäälik pesitseb laialehistes või segametsades, eelistab märjemaid piirkondi. Kausikujulise pesa teeb maapinnale, kurnas on 4–5 muna.

Toitumine

Toiduks on putukad ja ämblikud, mida ta hangib ronides mööda tüvesid ja oksi üles-alla nagu puukoristaja. Laul on kõrgetooniline vidistus.
Sammatti vald

Sammatti kirik

Esimesest kirikust on teada, et see oli olemas juba 1590. aastal n-ö Kirikunòval, praeguse Elias Lönnroti kodumajanduskooli territooriumil. Teine kirik ehitati aastal 1666 ja paiknes praeguse kiriku kõrval. Kolmas, praegune kirik ehitati aastatel 1754–1755 ehitusmeister Mickel Jöranssoni eestvõtmisel. Kellatorni ehitas aastal 1763 Arvela talu peremees Erik Stenström. Altarimaali kinkis Elias Lönnrot 1879. aastal surnud tütre Tekla mälestuseks. Altarimaali on teinud prof. A. von Becker. Kirik kapitaalremonditi 1954. aastal arhitekt Paavo Riihimäe juhtimisel. Viimati korrastati ja remonditi kirikut nii seest- kui ka väljastpoolt, lisaks väljastpoolt ka kellatorni, aastatel 2000–2002 arhitektuuribüroo Jari Reponen as juhtimisel.
Hugo von Hofmannsthal

Hugo Laurenz August Hofmann von Hofmannsthal (1. veebruar 1874 Viin – 15. juuli 1929 Rodaun Viini lähedal) oli Austria kirjanik ja libretist.
Allen Iverson

Isiklikku

Tal on kaks õde. Allen Iverson elas vaesuses ning pidi pahatihti kodus leppima elektri ja vee puudumisega, kuna tema vanemad ei jõudnud nende arveid tasuda. Iversoni lapsepõlv oli raske ka seepärast, et tema parim sõber tapeti.
Donaueschingeni muusikapäevad

Ajalugu

1913. aastal moodustati "Donaueschingeni muusikasõprade ühing" ning peagi tekkis idee korraldada väikene festival noortele ja andekatele artistidele. Nimekatest muusikutest koosnenud komitee, muuhulgas Ferruccio Busoni, Hans Pfitzner, Arthur Nikisch ja Richard Strauss, kohtusid 1921. aastal, et arutada plaanitava sündmuse võimalikke formaate.
Juba mõni kuu hiljem toimus esimene kontsert. 31. juulil 1921 toimusid Alois Hába, Ernst Kreneki ja Paul Hindemithi muusika maailma esiettekanded. Kolm aastat hiljem olid külalisheliloojateks Arnold Schönberg, Anton Webern ja Josef Matthias Hauer, kes olid ühed põhilistest Viini dodekafoonia esindajatest. 1925. aastal festival laienes, lisaks kammermuusikale hakati esitama ka koorimuusikat; aasta hiljem kaasati ka muusika puhkpilliorkestritele. Muusika ja kunsti eksperimentaalsete sümbiooside, nagu näiteks Oskar Schlemmeri "Triaadilise Balleti" kaasamisega festivalile hakkas festival hõlmama üha laiemaid kunstivorme ning muutus üha atraktiivsemaks ka avangard-heliloojatele ja esitajatele.
1927. aastal kolis festival Baden-Badenisse. Aastatel 1931–1933, 1935, 1940–1945 ja 1948–1949 tühistati kõik kontserdid Teise maailmasõja ning üldise ülemaailmse poliitilise olukorra tõttu. Algupärase kammermuusika asemel organiseeris Natsionaalsotsialistlik Saksa Töölispartei oma kontserte aastatel 1933 kuni 1935, mida nimetati "Donaueschingeni muusikapidu" või "Vana ja uut kammermuusikat švaabi-alemanni regioonist".
Peale sõda suutis muusikasõprade ühing festivali taastada, festivali nimeks sai "Donaueschingeni nüüdismuusika festival". Koostöökokkulepe Edela-Saksamaa Baden-Badeni raadio ja selle sümfooniaorkestriga kallutas programmi suuremate orkestriteoste suunas. 1951. aastal esitati Hindemithi ja Béla Bartóki vanemaid teoseid ning Olivier Messiaen ja tema õpilane Pierre Boulez pakkusid festivalile oma uusi teoseid.
1972. aastal anti esimest korda välja Karl Sczuka Auhind. Alates aastast 1993 on igal aastal festivalil oma teema.

Loend valitud heliloojatest

1921: Alban Berg, Alois Hába, Ernst Krenek, Philipp Jarnach, Anton Webern, Arnold Schönberg, Josef Matthias Hauer, Paul Hindemith.
1925: Hanns Eisler, Paul Dessau, Igor Strawinsky.
1927: Kurt Weill, Darius Milhaud.
1951–1960: Pierre Boulez, Olivier Messiaen, Hans Werner Henze, Karlheinz Stockhausen, Bernd Alois Zimmermann, Luigi Nono, Earle Brown, John Cage, Henri Pousseur, Iannis Xenakis, Luciano Berio, Elliott Carter, Mauricio Kagel, Edgard Varèse, Krzysztof Penderecki.
1961–1980: György Ligeti, Heinz Holliger, Alfred Schnittke, Dieter Schnebel, Wolfgang Rihm, Helmut Lachenmann, Hans Zender, Brian Ferneyhough, Peter Eötvös, Younghi Pagh-Paan.
Alates 1981: Peter Ablinger, Mark Andre, Antoine Beuger, Julio Estrada, Dror Feiler, Silvia Fómina, Klaus Huber, Bendedict Mason, Diego Minciacchi, Misato Mochizuki, Olga Neuwirth, Frederic Rzewski, Marc Sabat, Elliott Sharp, Mathias Spahlinger, Jörg Widmann.
Ideoloogia ülev objekt

"Ideoloogia ülev objekt" ("The Sublime Object of Ideology") on Slavoj Žižeki filosoofiline raamat. See ilmus kirjastuse Verso väljaandel aastal 1989 ja 2. trükis aastal 2008. Eesti keeles ilmus see Hasso Krulli tõlkes 2003. aastal Vagabundi väljaandel.
Maude Flanders

Maude Flanders on tegelane joonisseriaalis Simpsonid. Ta oli abielus Ned Flandersiga ja tal on temaga 2 poega Tod ja Rod Flanders. Ta hukkus 11. hooaja episoodis "Alone Again, Natura-Diddily".
Meri-kirmesamblik

Meri-kirmesamblik (Verrucaria maura Wahlenb.) on samblik sugukonnast Verrucariaceae kirmesambliku perekonnast.
Meri-kirmesamblik kasvab Eestis läänerannikul ja Lääne-Eesti saartel.
Väikese väina tamm

Väikese väina tamm ehk Väinatamm on tamm, mis ühendab Muhu saart Saaremaaga läbi Väikese väina.
Tammil kulgevad autotee ja elektriliinid. Et linnud ei satuks elektriliinidesse, on traatidele riputatud helkurid.
Risti–Virtsu–Kuivastu–Kuressaare maantee kulgeb 85. ja 90. km vahel Väikese väina tammil.

Ajalugu

Tammi esimesed eskiisid valmisid 1865. aastal. Nende andmetel kujunes tammi maksumuseks 60 000 – 78 000 rubla. Komisjon otsustas tammi ehitada Saare ninast üle Tõnno laiu ning projekti eelarveks määrati 28 000 rubla. Riik panustas tammi ehitusse 14 250 rubla. Lisaks panustas tammi ehitusse rahaliselt ka osa kohalikest mõisnikest.
1870. aastaks poldud ehitusega algust tehtud, sest Kuivastu mõisnik Arthur von Buxhoeveden raiskas 28 000 rubla ära.
Aastal 1894 alustati tammi ehitust. Liivimaa kuberner Mihhail Zinovjev pani 2. aprillil 1894 Kinda laiule tammi nurgakivi. Nurgakivi panekul laulis koor ja paukusid suurtükid. Sama aasta oktoobri lõpuks oli valminud 60 m tammi. Tammi ehitamisel kasutati Muhu maalinna ja Maasi ordulinnusee kive.
Tamm avati 27. juulil (vkj 15. juulil) 1896. Algselt nimetati see Zinovjevi tammiks (Sinowjewi tamm). Esimesena sõitsid tammist üle Zinovjevi abikaasa ja Liivimaa kuberner Vladimir Surovtsev. Avamise puhul toimus Muhu rannas rahvale mõeldud pidu. Esimesel valmimisjärgsel kuul oli tammi ületamine tasuta. Alates juulist pidi jalakäija tasuma 5 kopikat ja hobuvankriga reisija 15 kopikat.
Esimene tammi ületus autoga toimus 1906. aastal. Esimene tammi ületus bussiga toimus 1938. aastal.