Luulusalvei

Ajalugu

Mehhikos, Oaxaca piirkonnas elavate masateegi indiaanlasete juures on Salvia divinorum'it kasutatud peamiselt šamanistlikel raviseanssidel ja ka näiteks ennustamisel. Lisaks luulusalveile on masateekide šamanistlikel rituaalidel kasutatud teisigi hallutsinogeenseid seeni-taimi: lehtertapu (Turbina corymbosa) seemneid, psilotsübiini sisaldavaid seeni ja erinevaid ilunõgese (Coleus) liike. Kristlusest mõjutatud masateegi šamaanid suhtuvad luulusalveisse kui neitsi Maarja kehastusse ning taolisi psühhedeelseid rituaale alustatakse tavaliselt palvetega Püha Peetruse, Kolmainsuse ja/või teiste pühakute poole. Rituaalides kasutatakse ainult värskeid S. divinorumi lehti. Pärast lehtede söömist viibitakse vaikuses, kuna usutakse, et "La Maria (S. divinorum) räägib tasasel häälel".
Väiksemates annustes kasutatakse luulusalveid ka diureetikumina ja mitmesuguste tervisehädade puhul, näiteks kõhulahtisuse, kehvveresuse, peavalude ja reuma, kuid ka muude, päritolult poolmaagiliste vaevuste korral.
Kuna taim õitseb väga harva, st on peaaegu steriilne ja paljuneb peamiselt klonaalselt, siis oletatakse, et liigi kujunemisel võis olla oma osa ka inimeste poolt taime valikulisel paljundamisel (sordiaretus).

Avastamine teadusmaailma jaoks

Salvia divinorum'it mainis esimest korda trükis Ameerika antropoloog Jean Basset Johnson, nimetades seda taime Hierba Maria'ks oma 1939. aastal ilmunud masateegi šamanismi kohta käivas artiklis. Ta kirjeldab ka täpsemalt, kuidas masateegid taime kasutasid, ja annab ülevaate selle toimest oma kogemuste põhjal. Luulusalvei psühhoaktiivse toimemehhanismi selgitas alles 1990. aastatel välja Daniel Sieberti juhitud uurimisgrupp. Daniel Siebert määras kindlaks, et lehtede psühhoaktiivse mõju saavutamiseks tuleb teatud kogust värskeid lehti lihtsalt suus mäluda, siis imenduvad ained suu limaskestade kaudu organismi (toime saavutamiseks peab aine läbima vere-aju barjääri). Lehtede või puhta salvinoriin A allaneelamisel (söömisel) toimeaine seeditakse seedetraktis, ja mõõdetavat hallutsinogeenset toimet ei teki, kuid sööduna võib taim evida põletikuvastast toimet. Siebert uuris ka koguseid ja avastas, et salvinoriin A on oma psühhoaktiivset mõju avaldava koguse suhtes teadaolevalt kõige tugevama toimega hallutsinogeen.
Gordon Wasson on ka vihjanud, et luulusalvei võiks olla Asteegi koodeksites mainitud mütoloogiline pipilzintzintli, kuid see väide pole kindlat tõestust leidnud ja mõned etnobotaanikud suhtuvad sellesse skeptiliselt, pakkudes, et pipilzintzintli võis olla pigem seen (Psilocybe spp.) või mõni muu taim.
S. divinorum'it on pakutud ka üheks teiseks asteekide salapäraseks mütoloogiliseks taimeks – poyomatli. Poyomatli'il, nagu pipilzintzintli'ilgi on aga ka teisi kandidaattaimi, põhiliselt kakaotaolises joogis kasutatud cacahuaxochitl (Quararibea funebris).

Nime päritolu

Taimeperekonna Salvia nimetust on teadaolevalt esimesena maininud Plinius Vanem, kasutades seda aedsalvei (Salvia officinalis) kohta. Salvere tuleb ladina keelest ning tähendab tervist, heaolu ja 'end tervena' või 'hästi tundma' või 'päästma'.
Liiki määrav nimetus, "divinorum", on taimele antud lähtuvalt ta kasutamisest ennustamisel, divinatsioonil ja ravitsemisel. Liigi nimetuse divinorum on taimele pannud Albert Hofmann, kes selle taime koos Wassoniga korjas ja Euroopasse tõi. 
Stanislav Grofile antud intervjuus kommenteerib A. Hoffmann luulusalveile antud ladinakeelset nimetust järgmiselt: "Ma ei olnud nimega eriti rahul, sest Salvia divinorum tähendab "kummituste salvei", samas kui Salvia divinatorum, õigem nimetus, tähendab "preestrite salvei". Kuid nüüdseks on see botaanilisse kirjandusse kinnistunud kui Salvia divinorum." 
Oma raamatus "LSD: My Problem Child" on Hofmann kirja pannud, et andis taime hojas de la Pastora näidised liigi määramiseks botaanikutele Carl Eplingule ja Carlos D. Játivale Botanical Institute of Harvard University Cambridge's. Botaanikud leidsid, et tegemist on seni teaduslikult kirjeldamata taimeliigiga ja panid taimele nimeks Salvia divinorum.
Luulusalveil on taime päritolumaal veel muidki nimetusi, millest enamik seostub neitsi Maarjaga (inglise keeles veel Diviner's Sage – "ennustajate" või "prohvetite salvei"; Ska María Pastora; Seer's Sage – "nägijate salvei")
Kuna Masateegid usuvad, et taim on Ladina-Ameerika ühe tähtsaima pühaku, neitsi Maarja kehastus siis kohtlevad nad taime ka suure hoole ja austusega. Nimi "Ska Maria Pastora", mida tihti lühendatakse "Ska Maria" või "Ska Pastora", tähendab "Hingikarjase (lambakarjuse) neitsi Maarja taime leht." On veel teisi hispaaniakeelseid nimesid nagu "hojas de la Pastora", "hierba (yerba) Maria" ja "la Maria". Samuti peetakse Salvia divinorum'iks taime, mida masateegid ja teised kutsuvad "hoja de adivinacion" (prohvetite taimeleht). S. divinorumit kutsutakse ka la hembra (naine),
kui masateegid paigutavad taime sarnaste religioossete hallutsinogeenide perekonda. Teised taimed, millega S. divinorum'i nimetus la hembra on seotud, on Coleus pumila, mida kutsutakse el macho (mees) ja kahte sorti taime liigist Coleus blumei, mida kutsutakse el nene (laps) ja el ahijado (ristipoeg).
Mõned uurijad arvavad, et kuna masateekitel puudub taimele nende enda põliskultuurist tulenev nimetus, siis see viitab, et taim on masateekide kasutusse tulnud pigem kuskilt mujalt, kui et nad ise selle on avastanud. Teised arvavad, et kuna neitsi Maarjasse ei suhtuta kristluses tavaliselt kui karjusesse või hingekarjasesse, siis võiks selline kujutlus viidata kristluse-eelsele masateekide kultuuriruumile.

Botaanika

Salvia divinorum'il on suhteliselt suured, ovaalsed, mõnikord hambulise leheservaga lehed. Lehtedel on lühike leheroots, mis võib ka puududa, ning lehe kummalgi poolel puuduvad karvakesed. Mõnede allikate kohaselt on lehtedel karvakesed, mis komplekteerivad vaiku. Taim võib kasvada üle meetri kõrgeks, tal on seest õõnes vars, mis kipub murduma või vajuma maadligi ning taim võib maadligi olles juurduda varre sõlmkohtadest.
Harva esinevad õied on luulusalveil ligikaudu 30 cm pikkuse männasja õisikuna, kus esineb umbes kuus õit ühe männase kohta. Õis on umbes 3 cm pikk, valge, kaardus-kumer ja kaetud karvakestega. Õis paikneb õie algusest lillakas õietupes, mida katavad näärmed ja karvakesed. Oma looduslikus kasvukohas õitseb taim ajavahemikus septembrist maini.

Looduslik levila

Salvia divinorum on endeemne liik ja tema looduslik levila on Mehhiko Oaxaca osariigis Sierra Mazateca mägede piirkonnas. Ta kasvab seal primaarsetes ja sekundaarsetes pilvemetsades ning troopilistes igihaljastes metsades kõrgustel 300–1830 meetrit merepinnast. Tavaliselt kasvab ta jõgede või ojade kallastel, mustadel, viljakatel muldadel, suurema niiskusega kohtades, väiksemate puude ja põõsaste varjus.

Taksonoomia

Kuigi Salvia divinorum'it mainitakse teaduslikus kirjanduses 1939. aastal, kulus aastaid, enne kui botaanikud said selle liigi olemasolu kinnitada. Üheks peamiseks põhjuseks sellele oli, et masateegid ei soovinud taimede kasvukohti avaldada ning liigi määramiseks olid vajalikud õied. 1962. aastal reisid Sierra Mazateca piirkonnas šveitsi päritolu keemik, Albert Hofmann ja etnomükoloog R. Gordon Wasson uurides masateekide rituaale ja otsides selle taime isendeid, kuid neil ei õnnestunudki leida nende taimede kasvukohti. Lõpuks andsid siiski masateegid neile mõned õitsevad taimed, mis saadeti botaanikutele määramiseks ja teaduslikult kirjeldamiseks. Aastaks 1985 oli leitud ligikaudu 15 Salvia divinorum'i populatsiooni. 
Kuni 2010. aastani levis erinevaid arvamusi selle kohta, kas luulusalvei on liikidevaheline hübriid või mitte. Taime osaline steriilsus viitas hübriidsusele, kuid neid liike, millest paistaks selgelt, et Salvia divinorum on nende ristand, pole leitud. Teine võimalus on, et taime osaline steriilsus võis olla tingitud selektsiooni ja pikaajalise kultuurina kasvatamise tulemusel tekkinud inbriidingust ehk sugulusaretusest.
2010. aastal avaldatud uurimus Salvia divinorum'i DNA molekulaar-fülogeneetiliste meetoditega võrdlemisest mitme sugulasliigiga viitab tugevalt sellele, et Salvia divinorum siiski ei ole hübriid, kuna DNA ITS-järjestuste põhjal ei paista, et see oleks päritud kahelt eri liiki "vanemalt" ja samuti pole mitteühilduvust kloroplastide DNA ja ITS-järjestuse põhjal koostaud fülogeneesi puude vahel. 
Üheks varem pakutud Salvia divinorum'i "vanemaks" ja lähimaks sugulasliigiks pidasid botaanikud Epling ja Játiva Salvia cyanea't (sünonüüm Salvia concolor), kuid 2010. aasta fülogeneetiline analüüs näitab, et luulusalvei lähim sugulane on Salvia venulosa – haruldane endeemne salveiliik, mida leidub Colombias ja mis kasvab varjulistes, metsastes kohtades, kõrgustel 1500–2000 m üle merepinna.
Salvia divinorum'i kui liigi päritolu on siiani selgusetu. Salvia suures, ligikaudu 900 liigist koosnevas perekonnas on selliseid ebaselge päritoluga liike veel kaks: Saudi Araabia lääneosas kasvav Salvia tingitana ja Mehhikost pärit Salvia buchananii.

Sordid

Üldiselt on teada kaks S. divinorumi sorti. Üks levinud sort on 1962. aastal ökoloog ja psühholoog Sterling Bunnelli korjatud (Bunnell'i tüvi) ja nime poolest Wassonile ja Hofmannile valesti omistatud kui Wasson-Hofmann'i tüvi (e sort). Teine sort on 1991. aastal antropoloog Bret Blosseri Huautla de Jiménezist korjatud Blosser'i tüvi.
Lisaks neile on veel teisi, kuid mitte nii hästi dokumenteeritud sorte ehk tüvesid, näiteks silmapaistvalt sakiliste leheservade ja pigem ümarate kui ovaalsete lehtedega Luna tüvi (võimalik et Bunnell'i tüvi), mis leiti kasvamas Havailt teiste S. divinorum'i kloonide hulgas.

Paljundamine

Luulusalveid paljundatakse tavaliselt vegetatiivselt. Selleks lõigatakse taime varre osast lühikesed, 5–8 cm pikkused tükid, mis pannakse vette juurduma. Juured moodustuvad tavaliselt kahe-kolme nädala pärast, misjärel saab uued taimed mulda istutada.

Õitsemine

Taimed puhkevad õide tavaliselt siis, kui päev on lühem kui 12 tundi.

Kahjurid

Katmikaladel kasvatades võivad taime, olenevalt kasvatuspiirkonnast, ohustada näiteks kasvuhoonekarilane, kedriklestad (Tetranoychidae spp.), lehetäid (Aphididae spp.).

Toime ja kasutamine

Traditsiooniliselt on rituaalides kasutatud Salvia divinorum'i värskeid lehti. Neid mälutakse suus ja neelatakse alla või juuakse nende katkipressimisel saadud mahla ja vee segu.
Ravitsejate rituaalide käigus võidi tarbida ära märkimisväärne kogus – 50–100 luulusalvei lehte.
Kasutatakse ka kuivatatud lehti, mida suitsetatakse isevalmistatud sigarettidena või piibust, või aurustatakse spetsiaalses aurustamisseadmes ja hingatakse sisse tekkinud aure. Samamoodi tehakse ka luulusalveist saadud ekstraktiga.  
Hanes (2003) on kirjeldanud luulusalvei lehtede võimalikku kasutamist depressiooni ravis antidepressandina. Ühe depressiooni põdeva patsiendi juhtumikirjelduse järgi aitas depressioonist väljatulekul depressiooni sümptomeid leevendada regulaarne luulusalvei lehtede manustamine väikeses koguses: ½–¾ grammi kolm korda nädalas 15–30 minuti jooksul suus hoides.
Luulusalvei hallutsinogeenne ja psüühikat mõjutav toime võib indiviiditi varieeruda. Leidub inimesi, kellel taimeosade tarvitamine ettenähtud meetodeid kasutades esimestel kasutuskordadel psühhedeelset toimet ei avalda. 
Kuigi selle mõju sarnaneb LSD omaga, on see enamikus riikides lubatud (v.a Austraalia, Belgia, Eesti, Hispaania, Itaalia, Poola, Rootsi, Saksamaa, Soome, Taani, Türgi ja veel mõned riigid, kus S. divinorum on kas täielikult keelustatud või lubatud teatud piirangutega).

Hiljutine ajalugu

Salvia divinorum on praegusajal muutumas järjest rohkem tuntuks, levinumaks ja kergemini kättesaadavamaks. Lisaks on ka internet võimaldanud kasvada S. divinorum'i taimi, kuivatatud lehti, ekstrakte ja muid valmissegusid vahendaval äritegevusel.
Kuigi taim on mitmetes maades keelustatud kui ohtlik substants, pole samas teada, et taime tarvitamine oleks põhjustanud tõsiseid õnnetusjuhtumeid või terviseprobleeme. Politsei pole ka seda märkinud ära kui tähelepandavat probleemi korra rikkumisel. Ühelgi korral pole S. divinorum veel tõmmanud endale otsest meedia negatiivset tähelepanu.
Uudised meediakanalites on tavaliselt seotud S. divinorum'i legaalse staatusega ja taime halvamaigulise seostamisega LSD või muude psühhoaktiivsete ainetega.
Lapsevanematele põhjustavad muret ka YouTube'is levivad videod S. divinorum'i kasutamisest. Ingliskeelses meedias on palju tähelepanu saanud ka teismelise Brett Chidesteri ebaselgete motiividega suitsiid; väidetavalt olevat see noormees kaotanud elu mõtte pärast luulusalvei tarvitamist.
S. divinorumi mõju hindamisel käitumisele kasutati ka esimest korda YouTube'is levivaid videoid – San Diego ülikooli teadlased hindasid juhuslikult valitud videote alusel tehtud uurimuses taime hälvitavat toimet.  Nende uurimusest tuli välja, et kõige tugevam efekt ilmneb vahetult pärast S. divinorumi suitsetamist ja kestab umbes 8 minutit. Toime seisneb ajutises kõnevõime- ja koordinatsioonikaotuses.