google/wiki40b huggingface dataset:
Elektronmikroskoop

Elektronmikroskoop on elektronoptiline seade, mis annab väikestest objektidest suurendatud kujutisi elektronide kimbu – elektronsondi – abil. Elektronkimpe kujundavad, koondavad ja suunavad elektronmikroskoobis elektronläätsed . Kuna elektroni lainepikkus võib olla 100 000 korda väikesem nähtavast lainepikkusest, siis võrreldes valgusmikroskoobiga on elektronmikroskoobil palju suurem lahutusvõime. Elektronmikroskoobiga on võimalik saavutada kuni 10 000 000-kordne suurendus, samas kui valgusmikroskoobid on piiratud kuni 2000-kordse suurenduseni.
Elektronmikroskoope kasutatakse erinevate bioloogiliste ja anorgaaniliste proovide, näiteks mikroorganismide, rakkude, molekulide, biopsiamaterjalide ja kristallide uurimiseks. Tööstuslikult kasutatakse elektronmikroskoopi kvaliteedikontrolliks ning rikkeanalüüsiks. Kaasaegsed elektronmikroskoobid suudavad luua mikrograafe, kasutades selleks spetsiaalseid digitaalkaameraid või kaadrimuundureid .

Ajalugu

Esimese elektronmikroskoobi prototüübi konstrueerisid 1931. aastal saksa füüsik Ernst Ruska ning elektriinsener Max Knoll . Kaks aastat hiljem, aastal 1933, ehitas Ruska elektronmikroskoobi, mis ületas valgusmikroskoobiga saavutatava võimaliku lahutuvuse . Esimese pildi skaneeriva elektronmikroskoobiga tegi 1935. aastal Max Knoll, näidates elektronide kanaliseerumist räniterase kristallis . Esimese tööstusliku transmissioonelektronmikroskoobi ehitas Siemens-Shuckert aastal 1939 . Esimese tööstusliku skaneeriva elektronmikroskoobi tootis 1965. aastal Cambridge Scientific Instrument Company .

Puudused

Elektronmikroskoopide ehitamine ning hooldus on kallis, samuti peavad kõrge suurendusvõimega mikroskoobid paiknema stabiilsetes ehitistes, mõnikord isegi maa all. Lisaks vajavad elektronmikroskoobid eriteenuseid, näiteks magnetvälja nõrgendavaid süsteeme.
Proove peab enamasti jälgima vaakumis, et õhumolekulid ei hajutaks elektrone. Ainsaks erandiks on skaneeriv keskkonnaelektronmikroskoop, mis lubab hüdreeritud proove vaadelda ka rõhkudel kuni 20 Torri.
Skaneeriv elektronmikroskoop, mis töötab kõrgvaakumis, saab pilte teha vaid elektrit hästi juhtivatest proovidest. Mittejuhtivaid proove tuleb katta materjaliga, mis juhiks elektrit. Enamasti kasutatakse selleks materjaliks kulla ja pallaadiumi sulamit, süsinikku või osmiumit. Samuti on võimalik mittejuhtivaid proove jälgida tänapäevaste mikroskoopide madalpingerežiimiga. 
Hüdreeritud materjale ehk peaaegu kõiki bioloogilisi proove tuleb eelnevalt töödelda, et neid stabiliseerida, vähendada nende paksust ja suurendada optilist kontrastsust.
Marco Polo (1965)

Juhtumid

1. novembril 2014 hommikul kell 6.35 sõitis Marco Polo sissesõidul Buksnesfjordi (Vestvågøy/Lofoodid) madalikule, kuid sai kella 16 paiku tõusuveega madalalt lahti.
BTR-70

Kirjeldus

BTR-70 on üldpõhimõttelt sarnane oma eelkäija, BTR-60PB-ga. Muutustena on madaldatud siluetti, paigaldatud võimsam jõuseade ja toodud dessandi jalastumisluugid korpuse külgseintelt keskele rataste vahele. Soomus on paksem ja kummid peavad läbitorkamisele paremini vastu. Mootoreid on 2 ja need peavad töötama sünkroonitult. BTR-70 on täielikult ujumisvõimeline. Esiosas paikneb vints tõmbejõuga 6 t ja pikkusega 50 m. Rehvide rõhk on reguleeritav rehvirõhu keskkontrollsüsteemiga juhi kõrval, mis tagab suurema läbivuse. Paigaldatud on raadiojaam R-123M ja pardasidesüsteem R-124.
Relvastusse kuuluvad tornis raskekuulipilduja KPVT ja kuulipilduja PKT. Soomuki allüksuse relvastuses on ühtlasi 2 Igla või Strela-3 kantavat õhutõrjeraketti, granaadiheitja RPG-7 millele võivad lisanduda 2 AGS-17 automaatgranaadiheitjat, mis võtavad enda alla kahe jalaväelase kohad.
Juhi optilised seadmed on 3 periskoopi TNPO-115 ja päevanägemisseade TNP-B, mille saab asendada öönägemisseadmega TVNO-2B. Soomuki ülemal on samuti 3 periskoopi TNPO-115 ja kas päevanägemissüsteem TPKU-2B või öönägemissüsteem TKN-1S, mis töötab koos infrapunavalgusseadmega OU-3GA-2. Torn on varustatud PP-61AM või 1PZ-2 periskoopsihikuga sihturi jaoks ja jalaväelased dessandiruumis on varustatud TNP-B seadmetega.
Rataste vahel asuvad jalastumisluugid on kitsad ja natuke ohtlikud, sest masina liikuma hakates on oht jääda rataste alla. Samal ajal on dessant väljumise-sisenemise ajal paremini varjatud. Nõukogude Armee eeskirjad nägid näiteks ette vägede jalastumise liikuvalt sõidukilt.

Ajalugu

BTR-70 töötati välja 1960. aastate lõpus ja otsustati võtta relvastusse 21. augustil 1972 BTR-60 järeltulijana. Avalikkusele näidati seda transportööri esimest korda siiski alles 1980. Soomukit BTR-70 kasutati laialt Afganistani sõjas. Kokku on toodetud üle 10 000 seda tüüpi soomuki. 
BTR-70 vahetas välja BTR-80. Siiski on ta siiani paljude riikide relvastuses, sest seda on eksporditud nii teistele Varssavi pakti maadele kui teistele liitlastele. On üritatud ka asendada kapriisseid bensiinimootoreid ja suurendada dessandiluuke.

Kasutamine relvajõududes

Tänapäeval kasutatakse soomukeid BTR-70 kõige rohkem Venemaal (2000), Ukrainas (1026), Iraanis (1000), Bangladeshis (üle 500) ja Hiinas (500). Kogu maailmas on neid relvastuses üle 6500.
Rumeenia tootis litsentsi alusel soomukeid BTR-70 ise, kuid lisaks töötas välja täiustatud modifikatsiooni TAB-77. Sellel on asendatud torn ja bensiinimootorid.

Eesti kaitseväelastel või kaitseliitlastel õnnestus 1990. aastate algul Vene armeelt üle võtta mõned BTR-70d. Kaitseväe Lahingukoolis kasutati ühte neist väljaõppes kuni 1990. aastate lõpuni. Osa kasutati sihtmärkidena. Kaitseliidu Harju Maleva käsutuses oli veel 2000. aastatel samuti üks BTR-70 tüüpi soomuk, mille väidetavast kadumisest puhkes 2005. aastal skandaal.
Elmar Järvesoo

Elmar Järvesoo (kuni 1935. aastani Elmar Gerberson, 22. märts 1909 Saarde vald, Pärnumaa – 7. detsember 1994 Ormond Beach, Florida) oli Eesti poliitik ja põllumajandusteadlane.
Tema abikaasa oli eesti kunstipedagoog, maalikunstnik ja kodukaunistaja, avalikkusele Eesti suurima eraannetajana tuntud Aino Järvesoo. Nende toetusel osteti Tartusse Baeri tänavale maja Üliõpilasselts Liivikale, mille liige oli Elmar Järvesoo 1937. aastast kuni surmani.
Veljo Teder

Veljo Teder, (kuni 1936. aastani Voldemar Roman Bruno Teder; 22. veebruar 1904 Pärnu – 28. jaanuar 1945 Wolfsgrund, Oppelni ligidal, Saksamaa (nüüd Poola) oli Eesti (kapten) ja Saksamaa (Hauptsturmführer) sõjaväelane.
Teenis 6. Üksikus Jalaväepataljonis Pärnus. 
Langedes oli ta pataljoniülema kohusetäitja, alludes Alfons Rebasele.
Saaremaa Uurimise Selts

Saaremaa Uurimise Selts (saksa keeles Verein zur Kunde Oesels) oli Saaremaal aastast 1865 tegutsenud selts; ühtlasi Saaremaa Muuseumi eelkäija.
4. jaanuaril 1865 oli esimene seltsi kogude näitus.
Messier 56

Messier 56 (ka M56 ja NGC 6779) on kerasparv, mis asub Lüüra tähtkujus.
Parve avastas 23. jaanuaril 1779 Prantsuse astronoom Charles Messier, kes lisas selle oma kataloogi. 1784. aastal vaatles parve tähti William Herschel.
Messier 56 asub Maast 32900 valgusaasta kaugusel ja selle diameeter on umbes 85 valgusaastat. Parv on 13,7 miljardit aastat vana.
Eunice Barber

Isiklikku

Eunice Barber on 175 cm pikk ja kaalub 68 kg.
Harri Moora

Harri Moora (sündinud Harry Mora, 2. märts 1900 Ehavere küla, Kuremaa vald – 2. mai 1968 Tallinn) oli eesti arheoloog, ajaloodoktor (1938) ja akadeemik.

Biograafia

1908–1916 õppis Tartu Reaalkoolis. 1917. aastal astus Tartu Ülikooli arstiteaduskonda, 1918 siirdus aga filosoofiateaduskonda. Avaldas 1918. aastal M. Amjärve varjunime all teose "Rahvusküsimusest".
Juba 1921. aastast alates töötas abijõuna ja konservaatori kohatäitjana arheoloogia kabineti juures. Lõpetas ülikooli 1925. aastal mag. phil astmega muinasteaduste alal. Jäi pärast õpingute lõpetamist ülikooli juurde tööle. Töötas kaks aastat teadusliku stipendiaadina Helsingis kuni 1927 määrati arheoloogiaõppejõuks. 1929 sai muinasteaduse professori kohatäitjaks ja hiljem professoriks. Aastatel 1930–1942 oli ta muinasteaduse õppetooli arheoloogiakabineti ja -muuseumi juhataja. Filosoofiateaduskonna dekaan.
1938. aastal kaitses ta Tartu Ülikoolis filosoofiadoktori kraadi väitekirjaga "Die Eisenzeit in Lettland bis etwa 500 n. Chr. 2. Teil: Analyse". 1942. aasta algupoolel eemaldasid Saksa okupatsioonivõimud ta Tartu ülikoolist ja saatsid tööle Tallinna. Aastal 1944 ta vahistati. Teise maailmasõja lõppedes jätkas ta tööd Tartu Riiklikus Ülikoolis.
Alates 1947. aastast kuni surmani töötas TA Ajaloo Instituudis arheoloogia (hiljem arheoloogia ja etnograafia) osakonna juhatajana. Aastal 1950 heideti talle ette kodanlikku natsionalismi – ülikoolis kaotati arheoloogiakateeder.
1926. aastast Õpetatud Eesti Seltsi liige, aastail 1936–1950 Õpetatud Eesti Seltsi esimees. Ta oli ka Eesti Noorsoo Rahvusliku Liidu, üliõpilasseltsi Veljesto, Akadeemilise Hõimuklubi ja Eesti Kristliku Üliõpilasühingu asutajaid.
1958. aastast oli ta Rahvusvahelise Esi- ja Varase Ajaloo Teaduste Liidu alatise nõukogu liige.

Isiklikku

Harri Moora oli abielus etnoloog Aliise Mooraga, neil oli kuus last.  Nende pojad on arheoloog Tanel Moora, soomepoiss Rein Moora ja tütar geograaf Ann Marksoo. Tema tütrepojad on poliitik Jürgen Ligi ja arheoloog Priit Ligi.
Paju lahingu mälestussammas

Paju lahingu mälestussammas on pühendatud Paju lahingu mälestuse jäädvustamiseks. Mälestussammas asub Paju külas Valgamaal.
Mõte püstitada Paju lahinguväljale mälestusmärk tekkis Valgamaal 1930. aastal. 1932. aastal võttis selle teema üles 2. diviisi ülem kindral Nikolai Reek. Monumendi kavandi autor oli Valga arhitekt Georg Saar. Oli plaanis ehitada 9 meetri kõrgune koonusekujuline muldkeha, mille tipus mälestusmärk Vabadusristi, kuperjanovlaste ja Soome Põhja Poegade üksuse embleemidega ning tahvlid lahingus langenute nimedega.
12. juunil 1938, Eesti Vabadusristi Vendade X kokkutuleku ajal pani kindral Johan Laidoner Paju monumendile nurgakivi.
Mälestussamba püstitamise heaks korraldati üleriigiline korjandus. 1940. aastal valmis monumendi muldkeha, kuid seoses Nõukogude okupatsiooniga jäigi mälestussammas avamata.
Alles 30. jaanuaril 1994, Paju lahingu 75. aastapäeva eel avas Eesti Vabariigi president Lennart Meri mälestussamba. Paju lahingu 85. aastapäeval asetas mälestussamba jalamile pärja president Arnold Rüütel. Auvalves olid Jõgeva Gümnaasiumi vilistlased Oliver Baida ja Rauno Peets.
Max Kölbel

Max Kölbel (sündinud 19. mail 1968) on Saksamaa ja Hispaania filosoof, kes tegeleb eelkõige analüütilise keelefilosoofia, kuid ka filosoofilise loogika, epistemoloogia, metafüüsika ja metaeetikaga.
Kölbel alustas filosoofiaõpinguid Freie Universität Berlinis. Seejärel omandas ta Londonis King's College'is 1992. aastal magistrikraadi (MA), 1994. aastal filosoofiamagistri kraadi (MPhil) ning 1997. aastal doktorikraadi (PhD) filosoofias.
Tema esimene akadeemiline ametikoht oli järeldoktorantuur México Citys, Universidad Nacional Autónoma de México filosoofiainstituudis. Sellele järgnesid Swansea Ülikool, Cambridge'i Ülikool ja Birminghami Ülikool Suurbritannias. 2008. aasta jaanuarist töötab Kölbel Barcelona Ülikooli Instituti Catalana de Recerca i Estudis Avancatsis (ICREA). Ta kuulub uurimisrühma LOGOS.
Berend Johann von Schulmann

Berend Johann von Schulmann (12. veebruar (vkj 2. veebruar) 1660 – 10. oktoober (vkj 29. september) 1746 Tallinn) oli Rootsi sõjaväelane ja Eestimaa rüütelkonna peamees.
Berend Johann von Schulmann sündis Ao, Salla, Koila, Mõisamaa ja Tammiku mõisniku Berend von Schulmanni (1623–1709) ja Tõdva-Kõnnu mõisnik Otto Reinhold von Nierothi ( –1654) lese Gertrude von Baranoffi ( –1694) pojana. Gertrude oli ka Rootsi väejuhi ja riigitegelase Carl Gustaf Nieroth ema.
Ta teenis Rootsi armees kus sai majori auastme. 1713–1715 oli ta Eestimaa rüütelkonna peamees ja hiljem Eestimaa maanõunik.
Talle kuulusid Ao, Salla, Koila ja Mõisamaa mõis

Perekond

Berend Johann von Schulmann abiellus 1684. aastal Anna Elisabeth von Uexkülliga. Abielust sündis seitse last kes kõik surid noorelt.
Rakvere linnapea

Rakvere linnapea on Rakvere linnavalitsuse juht.
Rakveret on ajaloos peale linnapeade juhtinud ka täitevkomitee esimehed.
Ants Jõgi

Ants Jõgi (6. august 1892 Viljandi – 19. veebruar 1983 Tallinn) oli eesti näitleja.
Ta õppis Holstre vallakoolis ja Viljandis K. Wilhelmsoni eraalgkoolis, käis Karl Jungholzi näitemängukursustel. Aastatel 1910–1915 töötas ta kingsepana.
Ta alustas lavateed aastal 1911 Keilas Karl Vasko teatritrupis ja aastal 1914 Viljandis Koidu seltsis. Ta teenis aastatel 1915–1918 tsaari- ja Punaarmees. Ta töötas aastatel 1920–1921 Ugalas (olles üheks teatri asutajaks), aastatel 1921–1949 töötas ta teatris Estonia ja aastatel 1949–1977 Draamateatris. Ta on mänginud filmides Jäljed ja Tuulevaikus, episoodilised rollid olid filmides Mehed ei nuta ja Suvi.
Ants Jõgi suri 19. veebruaril 1983 Tallinnas ja ta maeti 23. veebruaril 1983 Metsakalmistule.
Kaubabörs

Kaubabörs on börs, millel kaubeldakse vahetatavate kaupadega, näiteks toorainete, põllumajandusaaduste või toiduainetega. Tavaliselt on tegu põllumajanduse või tööstuse toorainetega, mineraalide jm loodussaadustega, mitte tööstustoodetega.
Esimesed börsid olidki kaubabörsid. Need tekkisid suurtest laatadest. Kaubabörsid on väärtpaberibörsidest mitu sajandit vanemad. Esimene börs asutati 1409 Brugges; sealt pärineb ka sõna "börs". Aastal 1611 alustas tööd Amsterdami börs, mis oli 17. sajandil tähtsaim kaubabörs Euroopas.
Olulisemate kaubabörside hulka kuuluvad Chicago kaubabörs, kus kaubeldakse põllumajandussaaduste tulevikutehingutega, New Yorgi kaubabörs, kus kaubeldakse metallide ja energiatoodete tuletistehingutega (sealhulgas naftafutuuridega) ja Londoni metallibörs.
Elektri tuletistehingutega kaubeldakse NASDAQ OMX Commodities Europe börsil. Füüsilise elektriga kaubeldakse Eestis ja Põhjamaades Nord Pool Spoti elektribörsil, kus saab osta ja müüa elektrit päev-ette oksjonitel.
Eino Leino

Eino Leino (sünninimega Armas Einar Leopold Lönnbohm; 6. juuli 1878 Paltamo vald – 10. jaanuar 1926 Tuusula vald) oli soome kirjanik, kes oli eelkõige tuntud andeka ja mitmekülgse luuletajana. Ta kirjutas ka romaane ja tõlkis soome keelde nii proosat kui luulet, muu hulgas Dante "Jumaliku komöödia". Ta tegutses ka ajakirjanikuna.
Õppis aastast 1895 Helsingi ülikoolis, kuulus vabameelsesse ringkonda Nuori Suomi; tegutses kirjandus- ja teatriarvustajana ning ajakirjanikuna; reisis välismaal, käis 1921. aastal Eestis. Kogude "Püha kevad" (1901) ja "Kangastusi" (1902) traagilise optimismi kaudu areneb looming kõrgjärku, mille meistrisaavutus on rahvalaulupäraste ballaadide kogu "Helkavirsiä" (1903) ja "Helkavirsiä. Toinen sarja" (1916), eesti keeles August Anni tõlkes "Helkalaulud" (1922). Hilisemas luules rohkenevad sünged toonid ning filosoofilised ja teosoofilised elamused.
Leino on maetud Helsingi Hietaniemi kalmistule.
T-Klaas

T-Klaas oli Eesti heviansambel, mis tegutses aastatel 1986–1988. Ansambli tuntuimaks lauluks on Peeter Volkonski kirjutatud "Meeste laul".
Ásgeir

Albumid

2012. aastal ilmus tema debüütalbum "Dýrð í dauðaþögn", mis osutus väga edukaks. Albumi ingliskeelne versioon kannab pealkirja "In the Silence". See ilmus 27. jaanuaril 2014. Ameerika laulja John Grant oli abiks lugude tõlkimisel ja albumi väljaandmisel. Album on erilist populaarsust kogunud Belgias ja Hollandis.
5. mail 2017 ilmus tema teine album "Afterglow".

Turnee

2019. aastal kandis tema turnee nime "Ásgeir the day after tour"’. See hõlmas Euroopa riike, Kanadat ja Ameerika Ühendriike. Turnee sai alguse 13. veebruaril Rootsist. Seejärel toimuvad kontserdid Norras, Taanis, Saksamaal, Hollandis, Belgias, Prantsusmaal, Suurbritannias ja Türgis, seejärel suundutakse Ameerika Ühendriikidesse. Ameerika Ühendriikides külastab ta mitmeid kohti: Brooklyn, Boston, Minneapolis, Los Angeles ja San Francisco. Kanadas annab ta kontserdid Montrealis ja Torontos.
Kuna 2017. aastal ilmus Ásgeiril uus album "Afterglow", siis oli see aasta tema jaoks väga sisutihe. Kõigepealt toimus "Ásgeir Spring Tour". Tegemist oli Euroopa turneega. See sai alguse 6.mail Taanist, lisaks andis ta kontserte Saksamaal, Šveitsis, Prantsusmaal, Belgias, Hollandis ja Suurbritannias.
Seejärel läks ta Austraaliasse oma uut albumit tutvustama. Turnee nimi oli "Ásgeir Australian Tour", mille käis külastas ta kolme linna: Sydneyt, Melbourne'i ja Perthi.
Sügisel toimus "Ásgeir Autumn Tour", mille käigus külastas ta Prantsusmaad, Hollandit, Suurbritanniat, Saksamaad, Taanit, Rootsit, Norrat, Belgiat, Itaaliat ja Austriat. Ka sellel turneel esitles ta oma uut albumit "Afterglow".
2017. aastal leidis aset ka "Ásgeir North American Tour", mille käigus andis ta Ameerika Ühendriikide ja Kanada peale kokku 19 kontserti, et tutvustada uut albumit "Afterglow".
2013. aasta kevadel käis Ásgeir Ameerika Ühendriikide ja Kanada turneel. Lisaks jõudis ta samal aastal kontserte anda ka Euroopas.

Muu

2012. aastal võitis ta Islandi muusikaauhindadel aasta albumi, parima uustulnuka, icelandicmusic.com-i ja rahvalemmiku auhinna.
2014. aastal võitis ta European Comission Euroopa Breaker Awardi ehk piirilõhkuja auhinna.
Tema viiele loole on tehtud ka muusikavideod: "King and Cross" (2013), "Torrent" (2013), "Unbound" (2017), "Stardust" (2017), "I Know You Know" (2017).
Tema isa on poeet Einar Georg Einarsson, kes on aidanud ka loomingut kirjutada.
Metsik lingvistika

"Metsik lingvistika" on eesti kirjaniku ja semiootiku Valdur Mikita 2008. aastal ilmunud esseekogumik, mis käsitleb keele, kirja, kultuuri, looduse ja Eesti identiteedi seoseid.
Arvustaja Berk Vaheri sõnul sarnanes "Metsik lingvistika" Mikita esikteosega "Äparduse rõõm"," kätkedes esimeses osas teoreetilisi esseid ja teises osas isiklikuma sisuga kultuurikogemuslikke imelugusid ehk memoraate, kus taas on raske tabada poeetilise fantaasia lendutõusuhetke argitõikade pinnalt". Mikita vaatleb Eesti nüüdiskultuuri ja selle ajaloolise aluspõhja varjatud seoseid: "Eesti ühiskonnakorraldus on läbinisti etnofuturistlik: arhailine korilussugemetega agraarilm, mille peal lasub infoajastu võimas kontsentraat" (lk 123). Ta väärtustab kultuuri varasemaid vorme ning leiab, et nende nüüdisajal elustamine võiks olla kasulik: "Muistsel inimesel oli vaja teistsugust, sõna maagilisest jõust läbi imbunud enesesuhtlust. Ellu jäid need, kelle sõna maagiline jõud toimis, see hoidis inimest elus piirsituatsioonides. /---/ Tänapäeva ühiskond õpetab inimest maailmaga kohanema, kuid jääb hätta õpetussõnade jagamisel, kuidas kohaneda iseendaga." (lk 41-42)
Tiit Hennoste hinnangul on Mikita teos üks puhtamaid esseistika näiteid Eesti nullindate kirjanduses, selle sisuks on tema määratluse kohaselt "arutlused keelest, kirjast, rahvakultuurist ja mõtlemisest".
Raamatu avaldas kirjastus Grenader, kaane kujundas Maite Kotta.
Põhjamaade Innovatsioonikeskus

Põhjamaade Innovatsioonikeskus (rootsi keeles Nordisk InnovationsCenter, lühend NICe) on Põhjamaade Ministrite Nõukogu alluvuses tegutsev organisatsioon, mis tegeleb innovatsiooni ja jätkusuutliku arengu edendamisega Põhjamaades.
Põhjamaade Innovatsioonikeskus moodustati 2004. aastal Põhjamaade Tööstusfondi ja Nordtesti ühendamise teel.
Innovatsioonikeskus rahastab kuni kolm aastat kestvaid projekte, milles osalevad vähemalt kolme Põhjamaa esindajad ja mille omafinantseering on vähemalt 50 protsenti. Projekti eesmärgiks peab olema konkreetne ainulaadne ja innovatiivne toode või teenus, mis on loodud koostöös ja säästlikku arengut silmas pidades. Soositud on ka Baltimaade ja Loode-Venemaa kaasamine.
Põhjamaade Innovatsioonikeskus toimib koos NordForski ja Põhjamaade Energiauuringute Keskusega Põhjamaade Tippteaduse Algatuse sekretariaadina.
Põhjamaade Innovatsioonikeskuse peakorter asub Oslos. Keskuse tegevdirektor on Ivar H. Kristensen.
Cambridge'i prints Louis

Cambridge'i prints Louis (Louis Arthur Charles; sündinud 23. aprillil 2018 Saint Mary haiglas Londonis) on prints Williami, Cambridge'i hertsogi ja Catherine'i, Cambridge'i hertsoginna kolmas laps. Tema vend on Cambridge'i prints George ja õde Cambridge'i printsess Charlotte.
Briti troonipärimisjärjekorras on prints viies oma vanaisa prints Charlesi, isa prints Williami, vanema venna prints George'i ja õe printsess Charlotte'i järel. Tema ametlik kõnetusviis ja tiitel on Tema Kuninglik Kõrgus Cambridge'i prints Louis.
Viktor Romanenkov

Karjäär ja saavutused

Viktor Romanenkov on Eesti meister iluuisutamises 2005, 2007, 2008, 2009, 2010, 2011, 2012 ja 2013. Aastatel 2005–2012 tuli ta Eesti noortemeistriks.
Juunioride maailmameistrivõistlustel on Romanenkov saavutanud 2008. ja 2010. aastal 26. koha, 2009. aastal 23. koha ja 2011. aastal 18. koha.
Täiskasvanute 2010. aasta iluuisutamise maailmameistrivõistlustel sai ta 36. koha.
2010. aastal Tallinnas toimunud Euroopa meistrivõistlustel saavutas Romanenkov 29. koha.
2012. aastal Sheffieldis toimunud Euroopa meistrivõistlustel teenis Romanenkov lühikava eest 52,24 punkti ning pääses 22. kohaga elus esimest korda täiskasvanute tiitlivõistlustel vabakava võistlusele. Kokkuvõttes saavutas ta 23. koha.
Zagrebis toimunud 2013. aasta iluuisutamise Euroopa meistrivõistlustel, püstitas Romanenkov lühikavas isikliku rekordi 59,66 ning täitis maailmameistrivõistluste normi (Romanenkovi tehniline hinne oli 35,11 punkti, MM-i norm 35,0 punkti). Lühikava järel oli ta 30 võistleja konkurentsis 13. kohal. Vabakavas tuli kaks kukkumist ning kokkuvõttes saavutas ta 17. koha.
2013. aasta maailmameistrivõistlustel Kanadas Londonis püstitas Romanenkov kolm isikliku rekordit ja tagas olümpiapääsme Sotši olümpiamängudele. Lühikavas teenis ta 65,33 punkti ja oli 34 võistleja seas 20. kohal. Vabakavas teenis ta 111,76 punkti ning kogusummaks tuli 177,09 punkti, mis andis nendel võistlustel 22. koha.
Kommunistlik sümboolika

Sirp ja vasar

Tuntuim kommunistlik sümbol on sirp ja vasar (☭), mis on kommunistliku liikumise sümbol. Vasar (ka haamer) tähistab töölist ja sirp põllumajanduses töötavat inimest. Kahe sümboli kooskasutamine näitab nende kahe sotsiaalse klassi ühtsust.
Esimest korda kasutati sellist sümbolit 1917. aastal Venemaal oktoobrirevolutsiooni ajal. Nõukogude Liidus sai see ametlikuks sümboliks 1924. aastal.

Punane viisnurk

Punane viisnurk on nii kommunismi kui ka sotsialismi sümbol. Viisnurga võttis 1918. aasta 19. aprillil kasutusele Nõukogude Venemaa sõjaasjade rahvakomissariaat ja sellest sai Tööliste ja Talupoegade Punaarmee sümbol.

Punalipp

Punast lippu kasutatakse tavaliselt koos teiste kommunistlike sümbolitega, kuid algselt kasutati seda Pariisi Kommuuni ajal 1871. aastal.
Janar Toomet

Koondisekarjäär

A-koondise debüüdi tegi Toomet 19. novembril 2016 sõpruskohtumises Saint Kittsi ja Nevise vastu. Samas mängus tegi oma debüüdi ka Pavel Dõmov.
2001. aasta kergejõustiku sisemaailmameistrivõistlused

2001. aasta kergejõustiku sisemaailmameistrivõistlused  olid 8. sisemaailmameistrivõistlused kergejõustikus, mis toimusid 9. - 11. märtsini MEO Arenal Lissabonis. 
Võistlustel osales kokku 510 sportlast 136 riigist.
Visa hing 2

Sisu

John McClaine ootab Los Angelese lennuväljal oma naist, kui sekkuvad terroristid, kes teevad lennukite maandumise võimatuks. Terroristid nõuavad ühe üliohtliku kurjategija vabastamist, keda parasjagu lennukiga ühest vanglast teise viiakse. McClaine'il tuleb kriis lahendada enne, kui lennujaama kohal tiirutavatel lennukitel kütus otsa saab.
Isikunimi

Antroponüüm ehk isikunimi on inimese nimi, mis võib esineda individuaalnimena (nt eesnimi) või rühmanimena (nt perekonnanimi, sugukonnanimi).
Valdkonda, mis uurib antroponüüme, nimetatakse antroponüümikaks.
MiyaGi & Эндшпиль

MiyaGi & Эндшпиль on vene hip-hopi duett, mis alustas tegevust 2015. aastal. Esinevad Azamat Kudzajev (MiyaGi) ja Soslan Burnatsev (Эндшпиль).
MiyaGi, kodanikunimega Azamat Kudzajev, on sündinud 13. detsembril 1990 Kaukaasias Vladikavkazis. Artistinime MiyaGi valis ta endale seetõttu, et talle meeldis filmis "Karate Kid" Mr. Miyagi tegelaskuju.
Эндшпиль, kodanikunimega Soslan Burnatsev, sündis 2. oktoobril 1995 Vladikavkazis. Räppimisega alustas 16-aastaselt. Artistinime Эндшпиль valis ta endale seetõttu, et talle avaldas muljet film "Operatsioon: lõppmäng". 
Nende 2. juunil 2017 portaalis YouTube avaldatud muusikavideot "I Got Love" on vaadatud 19. veebruar 2019 seisuga enam kui 260 miljonit korda.