Villanders

Geograafia

Villanders asub Villandersi mäel (Villanderer Berg), mille otsas asub Totensee (Surmajärv). Küla külgneb järgmiste valdadega: Barbian, Klausen, Lajen, Ritten ja Sarntal.

Toponüüm

Villandersit on esmakordselt ametlikus dokumendis mainitud 1070. aastal Filandresi nime all; 1085. aastal Filandersi nime all, hiljem kui Filanders või Vylanders.
Villandersi nime päritolu, mida sageli usutakse tulevat mõistest "viel anders" tähendusega "palju erinev", pole siiani selge. Mõnikord usutakse, et nimi on Rooma-eelse päritoluga (sarnaselt naaberküladele Verdings/Verdignes ja Feldthurns/Velturno). Ühed keeleteadlased on püüdnud otsida Rooma juuri (näiteks "villa antrorum" või "valles antri"), samas kui teised kahtlustavad isegi ühendust Flandriaga Belgias. Kuid ükski neist ettepanekutest ei ole veenev. Legendi järgi on mõned Villandersi inimesed veendunud, et küla sai nimeks "Schönberg", mis tähendab ilusat mäge, ja kui see maalihkes hävines, nägi pärast kõik välja "palju erinev" (saksa: "viel anders").

Eel- ja esiajalugu

Võib oletada, et kauges aegade hämaruses avastasid inimesed, et elu oli Villandersi päikeseliste nõlvade viljakal moreenpinnasel meeldiv ja nii nad asusid sinna elama. On tõendeid, et külgnevat Sarntali orgu ja ümbritsevaid mägesid, sealhulgas Villandersi mäge ja alpi rohumaid on inimese poolt uuritud ja majanduslikult kasutatud vähemalt mesoliitikumist saati. Need leiud ja Villandersi alpi rohumaa maastiku omadused, mis on ideaalsed karjatamiseks kaljukitsedele, mesoliitiliste jahimeeste eelistatud saagile, näitavad, et kogu rohumaa oli sel ajal suvine jahimaa. Villandersi küla piirkonnas ja selle ümbruses asuvas Plunackeri arheoloogilises piirkonnas tehtud kaevamiste käigus avastati katmata mesoliitikumi kultuurkiht, mis sisaldas ränikivist tehtud tööriistu 8. ja 7. sajandist eKr.
Neoliitikumi alguses 5000 eKr maa harimine ja koduloomade pidamine näitab, et inimesed elasid Lõuna-Tiroolis nüüd püsivalt. Villandersi madal mägine maastik pakkus selle jaoks soodsaid tingimusi. Leiud Plunackeri arheoloogilises piirkonnas Villandersis on kõige olulisemate seas sellest ajastust kogu Alpides. Neoliitikumi leiud Villandersi alpi rohumaadel annavad ka tõendeid inimese kohalolust kõrgemal tasemel, kuid ei võimalda järeldada alpi rohumaade kasutamist põllumajanduses selle mõiste kitsamas tähenduses.
Vase- ja pronksiaja leiud on tõepoolest haruldased; kuid leiud ümbritsevates kogukondades (Brixen/Bressanone, Saubach ja Barbian/Barbiano) viitavad sellele, et seal oli katkematu asustusajalugu. On tõenäoline, et kaevandamine oli juba alanud ja kaevandatud vask müüdi lõunas asuvatele kogukondadele Garda järve ääres ja Po madalikul (Pianura Padana). Vahemere mõju Lõuna-Alpides võib näha ka intellekti maailmas: viidi sisse etruski mudelis kirjutamine ja jumalate kujutamine sarnanes kreeka, itaalia või etruski stiiliga.

Rooma aeg

Rooma aeg tänapäevases Lõuna-Tiroolis algas alles keiser Augustusega (31 eKr - 14 pKr) ning kestis 5. ja 6. sajandini pKr. Villandersi ümbruskond oli sel ajal pidevalt asustatud, kuid ikkagi hõredalt. Ainsad seni avastatud leiud on leitud Plunackeris. Siin avastati suure ja suurepärase Rooma villa jäänused. Tol ajal asus Ritteni/Renoni ja Villandersi vaheline ala Trento/Tridentumi, Noricumi ja Rhaetia vahelisel piiril, kuid arheoloogiliste tõendite puudusel on võimatu täpsem olla.

Keskaeg

Nagu teistes Lõuna-Tirooli osades on Villandersis väga vähe jälgi vara- ja kõrgkeskajast (ligikaudu 500-1350 pKr). Siiski võib eeldada, et asustus jätkus, kuid ikka veel ei ole olnud õnne leida tõendeid mõne talu pidevast elust alates hilisantiigist kuni kõrgkeskajani.

Vilandersi isandad

Tiitel "Vilandersi isandad" tähistab üht kõige võimsamat aadliklanni keskaegses Tiroolis, koduga Villandersis. Nad olid jõukad talupojad, kes elasid suures talumajas, rohkem nagu mõisamajas, ja kes varsti soovisid laiendada oma vara ja saada poliitilist mõjukust.
Esimese viite Vilandersi isandatele võib leida kirikuraamatutest 12. sajandi esimesest poolest. Lisand "von Vilanders" (Vilandersist) muutus üha tavalisemaks 13. sajandi jooksul ja seda kasutasid mitmed perekonnad, kes ei olnud üksteisega suguluses. Vilandersi isandate genealoogia algab Ekkehard I-ga Vilandersist (1176-1183), siis jaguneb 12 haruks.
Esialgu kehtestasid Vilandersi isandad end Brixeni ja Trento piiskoppide ministeriaalidena ning Villandersi kohtus, mis moodustas oma õigusliku ringkonna Bozeni krahvkonnas. Nad pandi vastutama kindlustatud lossidesse strateegiliselt tähtsate punktide kontrollimiseks, nagu Trostburg, mille krahv Meinhard andis Villandersi kohtunikule Randold von Vilanders zu Pradellile, kes sai seejärel Wolkensteini krahvide eelkäijaks ja seega ka suure keskaegse menestreli Oswald von Wolkensteini esiisa.
Vilandersi isandate poliitiline tõus algas Tirooli krahvi Meinhard II (1258–1295) valitsusajal. Nad said üha rohkem kohtunike, kaitsjate, kanoonikute ja diakonite kohti ning valvasid aadli huvisid piirkondlikes parlamentides. Meinhard II poegade Otto, Ludwigi ja Heinrichi valitsemisajal suutsid Vilandersi isandad viimaks tagada oma positsiooni ja isegi tõusta kõrgemale sotsiaalsele tasemele. Nende valdused ulatusid nüüd Sterzingist Bozenini Pusteri orgu, Villnößini ja Grödeni orgu, kuid nad valitsesid ka losse ja kohtuid Traminis, Buchensteinis (Livinallongos), Feltres ja Bellunos. Kaks kõige tähtsamat Vilandersi isandat olid Engelmar ja Tegen von Vilanders. Nad said raha kõigi oma  valduste säilitamiseks peamiselt sõjalistes kampaaniates Itaalias; näiteks võitlesid nad Verona Scaligeri poolel Padua vastu.
Tülides mäekurude maa pärast, nimelt Tiroolis, Hapsburgide, Baieri hertsogkonna Wittelsbachide perekonna ja Luxemburgide vahel mängis Engelmar von Vilanders hämarat rolli, mis tõi kaasa Vilandersi isandate languse. Engelmar von Vilanders, kes oli vahepeal kuberneriks saanud, arvas, et suudab vaenust teenida. Kuid tema poliitilise arukuse puudumine pitseeris tema saatuse. Esiteks pidas ta riigireetmiseni viinud läbirääkimisi Luxemburgide ja nende liitlase Trento piiskopiga, siis tegi tagasipöörde, kui Luxemburgide lüüasaamine silmapiiril terendus. 1347. aasta aprilli alguses vandus ta taas kord truudust Tirooli suveräänile. Talle anti andeks, kuid pidi taanduma kuberneriametist ja kaotas palju oma valdusi. Pärast lüüasaamisi sõdades püüdsid Luxemburgid Tirooli aadlimehi enda poole võitmiseks taas ära osta. Vilandersi isandad ei suutnud vastu panna ja lubasid endile veel kord läbirääkimisi oma riigi vaenlasega. Lisaks sõlmis Engelmar von Vilanders 1347. aasta oktoobris lepingu Trento piiskopiga, milles lubati vastastikust toetust rünnaku korral.
1347. aasta sügisel pidas keiser Ludwig "Baierlane" otsustava kampaania oma vaenlaste vastu, võitis Trento piiskoppi ja maksis kätte endisele kubernerile Engelmar von Vilandersile, keda süüdistati riigireetmises, mõisteti süüdi ja surma. Seejärel löödi tal oma venna lossi ees pea maha. Selle tulemusena kaotas von Vilanders enamuse oma valdustest. Ekkehard von Vilanders-Trostburg oli ainus perekonna liige, et taastada mingigi poliitiline mõjuvõim, kuid ta ei suutnud ära hoida kord võimsa Vilandersi isandate liini väljasuremist aastal 1547.

Keeleline jaotus

2011. aasta rahvaloenduse järgi kõneleb 98.46% rahvastikust esimese keelena saksa keelt, 1.15% itaalia keelt ja 0.38% ladiini keelt.

Kultuur ja huvipakkuvad vaatamisväärsused

Villanders on üks kõige populaarsemaid puhkusekohti Isarco orus. Ümbrus sobib ideaalselt matkamiseks, olgu siis orus või alpi rohumaadel. Veelgi enam, Villanders on tuntud ka oma kaevanduste poolest, mis on avalikkusele avatud. Keskajal olid kaevandused kõige olulisemad Tiroolis. Eriti 16. sajandil oli kaevandustel suur mõju Villandersi ja Klauseni elule.
Tuntud on ka kalmistu Püha Stefanuse kihelkonnakiriku juures oma sepisrauast ristidega haudadel. See on üks ilusamaid kalmistuid Lõuna-Tiroolis.
Törggeleni traditsioon, mis hõlmab uue veini maitsmist ja tüüpiliste talutoitude söömist, on samuti laialt levinud.
Lõuna-Tirooli geograafiline keskpunkt asub samuti Villandersi vallas, täpsemalt alpi rohumaal Villanderer Alm, just Villandersi mäe all.