google/wiki40b huggingface dataset:
Ahja Kool

Ajalugu

Ahja Kooli eelkäija on juba 1786. aastal tööd alustanud Kärsa kool. Esialgu oli tegemist koduõppega, regulaarne õppetöö algas 1850 aastal.
1929/30 õppeaastal hakkas õppetöö toimuma ka Ahja mõisa endises härrastemajas. Kuna kõik klassid mõisamajja ära ei mahtunud, jätkus õppetöö ka Kärsa koolimajas. Sel perioodil oli Ahjal koolijuhatajaks Eduard Püttsepp. Koolis oli 147 õpilast ja 5 õpetajat. Tollal rajati Ahja mõisaparki kõlakoda ning tegevust alustas ka kooliaed.
1945. aastal laiendati senine Ahja algkool 7-klassiliseks mittetäielikuks keskkooliks. 1948/49. õppeaastal avati ka 8. klass ning juba 1952. aastal lõpetas Ahja Keskkooli 6 õpilasest koosnev I lend. 1950. aastal ehitati lastevanemate abiga kooli juurde internaadihoone ning kooliaeda rajati kasvhoone. Pikka aega töötasid kooliaias õdedest õpetajad Kaldmad. 1963/64 õppeaastal rajati mõisa kõrval paiknevale Ahja järvele ujula. 1965. aastal valmis mõisahoone kõrvale koolimaja juurdeehitis, mis võimaldas koolitada suurenevat hulka õpilasi. 1970. aastatel valmis pargi taga staadion ning kavandati lasketiiru väljaehitamist. Samal ajal mindi üle ka kabinetsüsteemile.
2. märtsil 1972 anti Ahja Keskkoolile Friedebert Tuglase nimi. Mõisahoones avati Tuglase memoriaaltuba. 2. märtsist kujunes hiljem välja iga-aastane kooli aupäev, kus autasustatakse Friedebert Tuglasele pühendatud maakondliku omaloomingukonkursi võitjaid.
1996. aasta aprillis hävis osa koolimaja juurdeehitisest tulekahjus, kuid taastamistööde käigus õnnestus seda märkimisväärset laiendada. Tänu sellele toimub alates 1. septembrist 1997 kogu õppetöö tänapäevases koolimajas. Kuna kooliruumide taastamisega samal ajal algasid ka mõisahoone algse väljanägemise taastamise tööd, suleti külalistele Tuglase memoriaaltuba. Esimese etapina õnnestus küll vahetada härrastemaja katus, kuid rahanappuse tõttu renoveerimistööd seiskusid ja mõisamaja jäi tühjalt seisma.
2001. aastal lõpetas Friedebert Tuglase nimelise Ahja Keskkooli 50. lend.
9. oktoobril 2007 hävis tühjalt seisnud Ahja mõisahoone tulekahjus, kuid kiiresti alanud renoveerimistöödega õnnestus taastada katus.
Alates 2012/2013. õppeaastast sai Ahja keskkoolist põhikool.
Abielu kaitse seadus

Abielu kaitse seadus (inglise keeles Defense of Marriage Act, ametlik lühend DOMA) on Ameerika Ühendriikide föderaalseadus, mis vabastas oma algses sõnastuses osariigid kohustusest tunnistada teises osariigis sõlmitud samasooliste abielu, samuti keelas USA riiklikul valitsusel tunnustada samasooliste abielusid.
Seaduse kiitsid heaks Vabariikliku Partei kontrolli all olnud Ameerika Ühendriikide Kongressi mõlemad kojad ja president Bill Clinton allkirjastas selle 21. septembril 1996. Seaduseelnõu autoriks ja ametlikuks esitajaks Esindajatekojas oli Georgia osariigi saadik Bob Barr.
Abielu kaitse seaduse kõige vastuolulisem alajaotus oli selle kolmas osa, mis defineeris abielu kui ühe mehe ja ühe naise seadusliku liidu, välistades samasooliste abielude tunnustamise riiklikul tasandil. Samas oli sätestatud, et samasoolistele abielupaaridele ei laiene riiklikul tasandil erisoolistele abielupaaridele kehtivad majanduslikud soodustused ja garantiid, muuhulgas föderaalametnike kindlustussoodustused, sotsiaalkindlustuse arvelt makstavad hüvitised abikaasa surma korral ja õigus esitada ühist tuludeklaratsiooni.
Seaduse kolmanda osa tunnistas põhiseadusega vastuolus olevaks seitse föderaalkohust, teiste seas ka esimese ringkonna apellatsioonikohus Bostonis (31. mail 2012) ja teise ringkonna apellatsioonikohus New Yorgis (18. oktoobril 2012). Viis lahendit kaevati edasi ülemkohtusse. Ka president Barack Obama administratsiooni hinnangul oli seaduse kolmas osa põhiseadusega vastuolus ning kuigi valitsus jätkas selle täitmist, lõpetas ta märtsis 2011 seaduse kaitsmise kohtuprotsessidel.
Kohtuasjas Ameerika Ühendriigid Windsori vastu kuulutaski ülemkohus kui kõrgeim kohtuinstants 26. juunil 2013 häältega 5:4 seaduse kolmanda osa põhiseaduse viienda parandusega vastuolus olevaks. Selle järgnenud ülemkohtu kohtuasjas Obergefell Hodgesi vastu otsustas kohus 26. juunil 2015 häältega 5:4, et osariigid ei tohi USA põhiseaduse 14. paranduse mõtet järgides keelduda abielu tunnustamisest abikaasade soo alusel. Sellega legaliseeris ülemkohus samasooliste abielu kogu Ameerika Ühendriikide territooriumil, tühistades ka abielu kaitse seaduse teise osa ja muutes seaduse edasise rakendamise võimatuks.
Poliitiliselt toetas abielu kaitse seadust eelkõige Vabariiklik Partei, valdav osa Demokraatliku Partei poliitikutest leidis, et seaduse peaks täielikult või osaliselt tühistama.
Vecanna mõis

Vecanna mõis (saksa keeles Alt-Annenhof, ka Knöringen, läti keeles Vecannas muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Aluliina kihelkonnas. Tänapäeval asub Lätis Alūksne piirkonnas Anna vallas Vecanna külas.
Mõisa hoonetekompleks (laut, ait, tall-kõrts, häärberi varemed) on kohaliku kaitse all olevad muinsusmälestised.

Mõisa suurus

Bienenstammi andmetel oli Aluliina mõisa ja selle kõrvalmõisade, sealhulgas ka Vecanna mõisa kogusuurus 1816. aastal 23 ja 5/8 adramaad, neile mõisadele allus kokku 2011 mees- ja 2182 naishinge.
Maareformi ajal aastal 1920 kuulus mõisale 713 hektarit maad.
Saksa Demokraatlik Vabariik

Riigikaitse

Saksa DV  Rahvuslik Rahvaarmee (Nationale Volksarmee – NVA) moodustati 1. märtsil 1956. aastal ning koosnes 3 väeliigist:  maavägi, õhuväed ja õhukaitseväed, Rahvalaevastik (Volksmarine). 1989. aastal kuulus Saksa DV maa- ja õhu(kaitse)vägedesse ca 200 000 sõjaväelast (millelel lisandus ka ca 200 000 reservväelast), neist 120 000 maavägedes.Rahvaarmee relvastuses oli: 2799 tanki T-55 ja T-72, 4999 soomukit BTR ja BMP, 1746 suurtükki, 394 sõjalennukit ja  64 helikopterit.

Majandus

Sõjajärgsete piiridega lõigati Saksa DV-st ära osa tema tagamaadest idas, Saksamaa idaosa energiaga kindlustanud Sileesia söebasseinid ja Elbe alamjooksul asunud sadamad. Saksa DV oli majanduslikult arenenuim sotsialistlik riik Ida-Euroopas.
Penijõe vald

Penijõe vald (saksa keeles Pennijöggi) oli vald Läänemaal Lihula kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1891 ja siis liideti Penijõe vald Lihula vallaga.
Valla alal asus Penijõe mõis.
Bruno Vesterberg

Elulugu

Bruno Vesterberg sündis Tallinnas. Ta õppis aastatel 1936–1944 Nõmme algkoolis ja 1944–1947 Tallinna 10. Keskkoolis. Töötas seejärel lukksepana Tallinna mõõteriistade tehases Helios (1948–1949) ja Tallinna Kontroll-Mõõduriistade Tehases (1949–1950). Detsembrist 1950 kuni oktoobrini 1952 oli ta ajateenijana Nõukogude armees Eesti Laskurkorpuse nooremleitnantide kursusel Tallinnas, edasi kaadrisõjaväelane Tallinnas, Jõhvis ja aastatel 1954–1958 Viljandis. Augustis 1958 demobiliseeriti. Seejärel töötas ta Tallinnas Eesti NSV Riiklikus Kunstiinstituudis instruktori ja laborandina. Aastatel 1960–1966 oli ta statsionaarne üliõpilane samas õppeasutuses metallehistöö erialal, lõpetas kooli kiitusega. Aastatel 1966–1994 oli ta Eesti NSV Riiklikus Kunstiinstituudis (alates 1989. aastast ümbernimetatud Tallinna Kunstiülikoolis) korraline õppejõud, õpetades joonistamist ja kompositsiooni põhiliselt tööstuskunsti- ja arhitektuuriüliõpilastele. Aastatel 1965–1970 töötas ta kohakaasluse alusel tehase Estoplast eksperimentaaltsehhis konstruktorina.
Bruno Vesterberg suri 16. jaanuaril 1995 ja ta maeti 21. jaanuaril 1995 Rahumäe kalmistule.

Looming

Vesterberg oli viljakas metallikunstnik, kelle loomingu hulgas on ka ehteid ja rinnamärke, kuid eriti palju seinaplaate (kohrutus, emailmaal), millega ta esines ülevaatenäitustel Tallinnas ja Tartus ja mitmel isikunäitusel Tallinnas. Tema tehases Estoplast disainitud üle pooleteisesajast valgustist püsis aastakümneid masstootmises vähemalt tosinkond, neist tuntuim 1965. aastal kavandatud suveniirlamp Vana Toomas. Vesterberg viljeles ka akvarellmaali. Suurem osa tema töödest on sugulaste-sõprade valduses või (kunstniku elu lõpuaastail) Tallinna kunstikaupluste kaudu müüduna tundmatuid kodusid kaunistamas. Pärast surma ateljeest leitud ligi 160 akvarellmaalist (Eesti maastikud ja linnavaated) korraldati juulis 2000 valiknäitus Tartus.
Waltzingi Saint-Bernardi kirik

Waltzingi Saint-Bernardi kirik on kirik Belgias Valloonias Luxembourg'i provintsis Arloni vallas Waltzingi külas.
Kirik asub küla keskel.
Varem oli samal kohal 1670. aastast pärinev kirik. Praegune kirik ehitati 1890.
Kirikus on Clairefontaine'i abtkonnast pärinev Clairvaux' püha Bernardi puukuju, kihelkonna endise kaitsepühaku Trieri püha Mattiase puukuju ning peaaltar ja kaks puuskulptuuride ja maalidega uusgooti kabelit, millest üks on pühitsetud neitsi Maarjale, teine Clairvaux' pühale Bernardile. Kivist ristimisvaagen pärineb Arloni Saint-Donat' kirikust ning selle kinkis kogudusele küree pärast II Vatikani kirikukogu. 
Kirikuplatsil on krutsifiks, millel on kujutatud püha Lamberti.
Maja (ajakiri)

Maja (kirjutatud ka MAJA) on aastast 1994 ilmuv Eesti arhitektuuriajakiri. 
Ajakirjas käsitletakse peamiselt nüüdisaegse arhitektuuri temaatikat.
Ajakirja väljaandmist on toetanud Eesti Kultuurikapital.
Adaki saar

Adak (aleuudi Adaax) on saar Põhja-Ameerika läänerannikul Aleuudi saarestikus, üks Andreanofi saartest.
Adaki saar jääb Ameerika Ühendriikide Alaska osariigi territooriumile.
Saare pindala on 711 km². Saar on mägine, kõrgeim tipp on 1196 m kõrgune Moffetti mägi. Saare põhjatipus asub 610 m kõrgune Adagdaki vulkaan.
1997. aastani asus saarel teise maailmasõja ajal rajatud USA mereväe baas. Saarel on lennuväli, mis on USA läänepoolseim lennuväli. Alaska Airlinesil on regulaarlennuühendus King Salmoni ja Anchorage'iga. Saare ranniku lähedal asub USA ballistiliste rakettide kaitsekilpi kuuluv Sea-Based X-Band Radar.
2000. aasta rahvaloenduse ajal elas saarel 316 inimest. Ainuke asula on saare põhjaosas asuv Adak.
Looduskaamera

Tehnilised detailid

Olenevalt kaamera seadetest on võimalik valida erinevate fotorežiimide vahel. Näiteks on võimalik teha üks kaader sekundis, kui soojus- ja liikumisandurid tuvastavad sündmusi. Mõni looduskaamera annab võimaluse valida nähtava kaameravälgu või varjatud LED-välgu vahel. Varjatud välk võimaldab loodusest pilte teha ilma nähtava välguta. Osadel infrapunafiltriga varustatud mudelitel on võimalik manuaalselt valida nii päeva- kui ka öörežiimi vahel.

Looduskaamerad Eestis

Alates 2007. aastast saab mitut liiki loomade tegemistel silma peal hoida veebilehel Looduskalender otseülekannete abil. Tegemist on projektiga, milles lööb kaasa mitu Eesti asutust, et näidata inimestele vahetut vaatepilti Eestimaa loodusest. Veebilehte külastab ühes kuus umbes pool miljonit huvilist 185 riigist ning on ka foorum, kus vaatajad saavad omavahel mõtteid vahetada.
Gyiophis

Levila

Neid madusid võib kohata ujumas Myanmari vetes.
Perfolint

Perfolint (inglise punched tape või perforated paper tape) on endisaegne andmekandja, mis koosneb standardse laiusega, enamasti paberilindist, millele on mulgustusena (perforatsioonina) kantud number- või tähtandmed. 
Perfolint on enamasti 5-, 6-, 7- või 8-mulgurealine. Perfolindid olid laialdaselt kasutusel 20. sajandi algusest kuni 1970. aastateni.
Mobiilne internet

Mobiilne internet on internetiühendus, mis levib mobiilsidevõrgu kaudu ning on kättesaadav mobiilses seadmes (nutitelefon või sülearvuti) integreeritud või iseseisva seadme (USB-modem või PCMCIA-kaart) abil kõikjal, kuhu ulatub mobiililevi.
Tänapäeval kasutatakse HSPA (3.5G) USB-modemeid. Mõnikord ühendavad kasutajad oma nutitelefoni juhtmevaba seadme abil sülearvuti või lauaarvutiga, et kasutada internetti 3G-, GPRS- või CSD-võrgu kaudu.
Interneti kasutamisel mobiilse seadme abil võib tekkida probleeme koostalitlusvõime ja kasutatavusega. Koostalitlusvõime probleemid tulenevad mobiilsete seadmete platvormide, operatsioonisüsteemide ja brauserite killustatusest. Kasutatavuse probleemid on seotud eelkõige mobiiltelefoni väikeste mõõtmetega (näiteks ekraani piiratud suurus).

Areng

Mobiilset internetti sai avalikkus kasutada esimest korda Soomes aastal 1996, kui turule tuli mobiiltelefon Nokia 9000 Communicator ning mobiilset Internetti pakkusid TeliaSonera ja Radiolinja võrgud. Siis sai ligipääsu n-ö tõelisele internetile. Esimene just mobiilse interneti tarvis loodud brauseripõhine veebiteenus loodi 1999. aastal Jaapanis.
Mobiilse interneti tarbeks loodud veebilehed on lihtsakoelisemad ning kirjutatud XHTML- või WML-keeles. Mitmed uuemad mobiilibrauserid on need piirangud ületanud ning toetavad laiemat hulka veebivorminguid, sh HTML-i.
Mobiilse veebi ja mobiiltelefoni enda rakenduste vahelised piirid hakkavad hägustuma, kuna mobiilibrauserid saavad otseühenduse mobiilsete seadmete riistvaraga (sealhulgas kiirendusandurid ja GPS-kiibid) ning brauseripõhiste rakenduste kiirus ja jõudlus paraneb.
Oberstdorf

Oberstdorf on linn Saksamaal Baieri liidumaa edelaosas Allgäu Alpides, Saksamaa lõunapoolseim asula. Oberstdorfi piirkond asub umbes 800 meetri kõrgusel üle merepinna. Linn on tuntud suusa- ja turismikuurordina. Peamisteks suusapiirkondadeks on Nebelhorn ja Fellhorn. Oberstdorfis toimusid 1987. ja 2005. aastal põhja suusaalade maailmameistrivõistlused. Oberstdorfis asub maailma üks viiest tegutsevast suusalennumäest – Heini Klopferi lennumägi.
Linna geograafilised koordinaadid on 47°24' N, 10°17' E.
2003. aasta 30. detsembri seisuga elab linnas 9874 elanikku.
Praegune linnapea on Thomas Müller.
Tuuled puhuvad Vaimudemäelt

"Tuuled puhuvad Vaimudemäelt" (Det blåser fra Dauingfjell) on Norra kirjaniku Trygve Gulbransseni teine romaan. 
Kodumaal ilmus see 1934. aastal, eesti keeles 1939. aastal ning kordustrükina 1992. aastal, mõlemad Agnes Antiku tõlkes.
Romaan on järg sellele eelnenud teosele "Ja taamal laulavad metsad". Ka teises raamatus jälgitakse Bjorndali metsatalu elu. Siin tõuseb tegevuse keskmesse Noor-Dag, kes abiellub Adelheidiga ning lähemalt jälgitakse nende elu – raskeid nälja-aastaid ning väikeste perepoegade surma, millele järgneb pikk lein talus. Siiski sünnivad  paari aasta pärast perre taas lapsed, seekord kaksikud poisid Torgeir ning Dag, ja elu talus saab taas uue suuna.
Neli aastaaega (Piazzolla)

"Neli aastaaega", ka "Buenos Airese neli aastaaega" (hispaania keeles "Cuatro Estaciones Porteñas" või "Estaciones Porteñas", inglise keeles "The Four Seasons" või "The Four Seasons of Buenos Aires") on Argentina helilooja Ástor Piazzolla tangokompositsioonide tsükkel. Ehkki algselt valmisid palad eraldiseisvatena, esitas autor neid ise hiljem korduvalt ka terviksüidina. Teosed on kirjutatud kvintetile, kuhu kuuluvad viiul (või vioola), klaver, elektrikitarr, kontrabass ja (soleeriv) bandoonium.
Piazzolla kasutab barokk-kontserdi vormi vabalt, vaheldades soolofragmente tutti'ga. Helilooja põimib ühte erinevad muusikatraditsioonid: klassika, džässi, afrohispaania. Maximilano Ribichini iseloomustab kirjutises "Astor Piazzolla y "Las cuatro estaciones porteñas"" teost järgnevalt: "Piazzolla püüab kirjeldada Buenos Airese elaniku elu; tango abiga kerkib boheemlik pilt Buenos Airesest, Buenos Airese hinge väljendus. Üksindus ja külmus "Invierno Porteño"s... üksindus- ja külmatunde katkestavad tugevad rütmilised löögid... "Primavera Porteños" leiame esimese armastuse. Keha ja embus. Piknik pargis. Armunud. Pärast talve sünnib linn uuesti. Puid kaunistab rohelus ja lillelõhn ujutab üle terve linna."
Bob Dylan

Bob Dylan (sünninimi Robert Allen Zimmerman; sündinud 24. mail 1941 Duluthis Minnesotas) on USA laulja, laulukirjutaja, muusik ja luuletaja.
Ta on olnud alates 1960. aastatest folkroki juhtfiguure ja üks andekamaid laulukirjutajaid. Tema tekstid olid eriti karjääri alguses sotsiaalse, poliitilise ja filosoofilise sisuga, hiljem muutusid tekstid isiklikumaks. Mitmed tema laulud on ka sõjavastased, nagu "Blowin' in the Wind" ja "The Times They Are a-Changin".
Tema omapärasele stiilile on mõju avaldanud nii folk, kantri, bluus, rock'n'roll kui ka džäss. Ta on musitseerinud koos paljude tuntud muusikutega, nagu Paul Simon, Johnny Cash ja Eric Clapton. Koos George Harrisoni, Jeff Lynne'i, Roy Orbisoni ja Tom Pettyga kuulus ta supergruppi Traveling Wilburys.
Martin Scorsese on temast teinud dokumentaalfilmi "No Direction Home: Bob Dylan".
2007. aastal esilinastunud Todd Haynesi film "Kus on Bob Dylan?" ("I'm Not There") on inspireeritud Bob Dylani eluloost. Dylani eluloo osadel põhinevaid tegelaskujusid mängivad kokku kuus näitlejat: Marcus Carl Franklin, Ben Whishaw, Heath Ledger, Christian Bale, Richard Gere ja Cate Blanchett. Film on võitnud mitmeid auhindu ning Cate Blanchett kandideeris parima naiskõrvalosa Oscarile.
2016. aastal sai ta Nobeli kirjandusauhinna.
Elusolend

Elusolendi all mõeldakse bioloogias mis tahes organismi, sealhulgas näiteks taimi ja seeni. Tavaarusaama järgi jäävad viimased elusolendite seast välja, kuigi ei eitata, et nad on elus.
Grammatikud arvavad elusolenditeks kõik need, kelle kohta saab öelda "kes". Bioloogid kalduvadki ütlema kõigi elusolendite kohta "kes", seevastu tavaarusaam nõuab Aristotelese mõistestikus animaalse ehk loomse hinge olemasolu (see avaldub tajus ja tahtlikus kulgemises).
Elusolendi mõiste alla mahuvad ka näiteks muinasjututegelased, kes on inimese või looma moodi (neil on keha).
Põhimõtteliselt võib elusolenditeks nimetada ka vaimolendeid, sest nad on elus ja nad on olendid (sellistena võidakse mõista näiteks ingleid ja Jumalat).
Toiduauto

Ajalugu

Esimesed toidukärud võeti kasutusele 1800. aastatel, mil need liikuvad köögid toitlustasid tööstusrevolutsioonijärgsete linnade töölisi. Veel 20 aastat tagasi oli toiduauto näol tegu ühe peamise sinikraedele mõeldud söögikohaga linnas.
Eelmisel kümnendil toimus toiduautonduses omamoodi pisike revolutsioon. Ameerika Ühendriikides hakkas üha rohkem tippkokkasid oma kulinaarset kunsti pakkuma tänaval toiduautost. Nii oli võimalik serveerida restoranikvaliteediga omanäolisi roogasid mõistlike hindadega ja paljudes paikades. Toiduautod arenesid viimase paarikümne aastaga vaid töölistele toitu valmistavatest kiirköökidest noorte kokkade esimeseks töökohaks ja kogemuste omandamise paigaks, sealt edasi huvitavaks väljundiks maailma tippkokkadelegi. Mis peamine – ka kokad ise said võimaluse restoraniköökidest rahva sekka tulla. Sündis uus gurmeetoiduautode liikumine.
Toiduautod võttis oma hindamise alla USA üks kuulsamaid, juba 1979. aastal loodud toidureitingute pakkujaid ja restoraniteejuhte avaldav reitinguagentuur Zagati.

Toiduautod Eestis

Eestis pakuvad toiduautod umbkaudu kahekümnes stiilis toitu. Loodud on Eesti Tänavatoidu Liit, mille üks eesmärk on kujundada Tallinna koht, kus toiduautod saaksid koguneda ja oma toitu pakkuda. Toiduautod on peamiselt kohal laatadel ja festivalidel. Mitmed toiduautod ja nende taga seisvad inimesed pakuvad ka alternatiivset tänavatoidu-catering'i teenust.
Ljupčo Jordanovski

Ljupčo Jordanovski (13. veebruar 1953 Štip – 7. oktoober 2010 Skopje) oli Makedoonia poliitik. Ta oli Makedoonia presidendi kohusetäitja 26. veebruarist  kuni 12. maini  2004. 
Ta oli Makedoonia Sotsiaaldemokraatliku Liidu liige. Alates 2003. aastast oli ta Makedoonia parlamendi (Sobranje) spiiker. Vastavalt Makedoonia konstitutsioonile asub spiiker täitma presidendi kohuseid, kui presidendil pole võimalik neid täita. Kui president Boris Trajkovski 26. veebruaril 2004 lennuõnnetuses surma sai, vannutati Jordanovski presidendiks. Uus president tuli konstitutsiooni järgi valida 40 päeva jooksul. Presidendivalimistel ta ei kandideerinud ja pärast valimisi lahkus ta 12. mail ametist, andes võimu üle Branko Crvenkovskile.
Friedrich (eesnimi)

Friedrich on mehenimi.
Marc Albrighton

Marc Kevin Albrighton (sündinud 18. novembril 1989 Tamworthis) on Inglismaa jalgpallur. 
Ta mängib äärepoolkaitsjana Premier League'i klubis Leicester City.
Ta alustas klubikarjääri Aston Villas, millega liitus kaheksa-aastaselt. Klubi esindusmeeskonnas tegi ta debüüdi 2009. aastal. Esimese värava Premier League'is lõi 2. oktoobril 2010 mängus Tottenham Hotspuri vastu. 2013. aastal oli lühikest aega laenul Inglismaa esiliigas Wigan Athleticus.
2014. aasta mais sõlmis ta nelja-aastase lepingu Leicester Cityga. Hooajal 2015–16 tuli ta klubiga Inglismaa meistriks. 2016. aasta augustis sõlmis ta klubiga uue nelja-aastase lepingu.
Kaits

Kaits ehk kadiska (ka käred) on lõkspüünis kalade püüdmiseks, mida kasutati juba kiviajal.

Ehitus

Kaitsa tiivad ja püüniseosa olid valmistatud kuni 2 cm jämedustest ja ligi 3,5 m  pikkustest kooritud kuuse või männivarbadest, mis olid ühest otsast teritatud. Varvad ühendati kasevitstest punutisega. Kaitsa moodustas varbadest tarandik, mis oli neerukujulise põhiplaaniga ning pealt lahtine. Selle üks tiib ulatus kaldani ja teine jõe keskosani. Püünise ümber oli vaiadest tugiseade, mille peal paiknes laudadest lava. Ülesvoolu ujuv kudekala (põhiliselt haug) sisenes tarandikku läbi kitsa prao ning laudisel olev kalur ammutas saaki pikavarrelise kahvaga. Selline püünis oli kasutusel kogu suve.

Püügikohad

Kaitsakujuline püünisaed on maailmas laialdaselt tuntud. Läänemere piirkonnas kasutati kaitsa rohkesti keskajal. 
Selle vanavene päritolu nimetus viitab slaavi mõjutustele. Eesti aladel oli kaits kasutusel põhiliselt Lõuna- ja Kagu-Eesti jõgedel.

Tänapäev

Kadiska definitsioon kehtivas kalapüügieeskirjas on - söödastamata, kuni 1,4 m põhja läbimõõduga ja kuni 0,6 m kõrge püünis, mille neel, kustkaudu kala siseneb püünisesse, peab olema kogu kõrguse ulatuses avatud. Püünis võib olla ankurdatud ja varustatud kuni 1 m pikkuse juhtaiaga.
Natsume Sōseki

Natsume Sōseki (jaapani 夏目 漱石, pärisnimega Natsume Kinnosuke 夏目金之助; 9. veebruar 1867 – 9. detsember 1916) oli jaapani kirjanik, Meiji ajastu üks kuulsamaid jaapani kirjanikke.
Natsume Sōseki alustas kirjanduslikku tegevust luuletuste ja novellidega, millest tuntuim on koomiline novell "Mina olen kass" (1905). Tema tuntumad romaanid on "Kokoro" (1914) ja "Botchan" (1906).
Tema portree on 1984–2004 käibel olnud Jaapani 1000-jeenisel pangatähel.
Sajakroonine meenemünt (2007)

Kujundus

Mündi on kujundanud disainer Ivar Sakk, see kaalub 7,78 grammi ning selle serv on sile.
Münt on kumerate tippudega võrdkülgse kolmnurga kujuline, tipu raadius on 2,6 mm, külje sirge osa pikkus on 21,3 mm, koos kumerustega aga 26,5 mm.

Avers

Mündi esiküljel on Eesti suur riigivapp, mille kohal on vermimise aasta "2007"  ning mille all on sõnad "EESTI VABARIIK".

Revers

Mündi tagaküljel on rukkilille kujutis, tekst "Krooni taaskehtestamise 15. aastapäev", nimiväärtus "100 krooni" ja sulami tähis "Au 999,9".

Sertifikaat

Iga mündiga käib kaasas sertifikaat, mille ühel küljel on mündi spetsifikatsioon ja teisel küljel Eesti Panga presidendi Andres Lipstoki pühendus eesti ja inglise keeles. Pühenduse eestikeelne tekst on:
20. juunil 2007 möödub 15 aastat Eesti krooni taaskehtestamisest - päevast, mille tähtsust on raske üle hinnata. Eesti kroonist on saanud meie riigi ja rahasüsteemi stabiilsuse ja edukuse sümbol. Tähtsustamaks Eesti krooni kui sümbolit pühendame rahareformi 15. aastapäevale kullast meenemündi, mis erineb kõikidest varem vermitud müntidest oma kolmnurkse kuju poolest. Kuju erakordsus seisneb selles, et kolmnurksed mündid on maailmas üsna haruldased.

Rahareformi tähistamiseks on varasematel aastatel välja antud kolm meenemünti. Uut meenemünti kaunistab Eesti rahvuslik sümbol, meie rahvuslill rukkilill. Esimest korda on Eesti mündile vermitud sulami tähis Au 999,9. Mündi on kujundanud Ivar Sakk ja verminud Soome Rahapaja (Mint of Finland Ltd).
Guami ülikool

Guami ülikool (tšamorro keeles Unibetsedåt Guåhan) on ülikool Guamis Mangilao asulas.
Ülikool asutati 1952.
Ülikoolis õpib umbes 4000 üliõpilast.
Huntsville (Kanada)

Huntsville on linn Kanadas Ontario provintsis Muskoka piirkonnas.
Linna geograafilised koordinaadid on 45° 20′ N, 79° 13′ W.
Aastal 2006 elas Huntsville'is 18 280 inimest. Linna pindala on 68,7 km².
BTR-4

Kirjeldus

BTR-4 on Nõukogude Liidu BTR-80 edasiarendus. Mootor on toodud tagant ette juhi seljataha ja väljumisluugid on tagaseinas. Mitmed agregaadid on pakutava valikvariandina ka läänes valmistatud. BTR-4 võib omada erinevaid tornimooduleid erineva relvastusega.

Kasutus

Prototüüpi esitleti relvanäitusel 2006. aastal.