Majandusgeograafia

Majandusgeograafia uurib piiratud inim- ja loodusressursside ruumis paiknemisega seotud protsesse ning põhimõtteid. Tegeletakse uuritavate ressursside ruumis paiknemisest tingitud ühiskonna, keskkonna ja majanduse probleemidega.
Majandusgeograafia uurimisteemad muutuvad koos ühiskonnas toimuvate arengutega.

Majandusgeograafia areng

Majandusgeograafia teadusharu päritolu ja arengut on seletatud mitmeti.
On väidetud, et majandusgeograafia teke on seotud Briti impeeriumi koloniaalpoliitikaga 18. ja 19. sajandil. Inglaste jaoks muutus siis hädavajalikuks kaubandusgeograafia uurimine. Eesmärk oli paremini mõista ja arendada kaubateede ja transpordiga seonduvat. Teised seostavad majandusgeograafia algust 19. sajandil elanud saksa paiknemis- ja asukohateooria loojate Johann Heinrich von Thüneni ja Alfred Weberiga. Nende eesmärk oli välja töötada majandusüksuste optimaalse paiknemise mudel, mis tagaks talude, tehaste ja linnade kõige efektiivsema toimimise.
Majandusgeograafia uurimisteemad on muutunud koos ühiskonna arenguga. Läbi ajaloo on teatud piirkonnale omaseid tunnuseid ja tingimusi peetud selle piirkonna arengut mõjutavateks või määravateks teguriteks.
Kui keskajal oli valdavaks majandusharuks loodusoludest ja inimressursist sõltuv põllumajandus, siis peamisteks regioonide arengut suunavateks karakteristikuteks olid regiooni kliimaolud, loodusvarade rikkus ja tööjõu olemasolu. Viimased on järelikult ka tegurid, mida majandusgeograafid perioodi käsitlemisel uurivad.

Tööstuslik pööre ja kvantitatiivne revolutsioon

Koos 20. sajandil ühiskonnas toimunud üldise industrialiseerimise ning majanduses toimunud tööstuste arenguga keskenduti majandusgeograafias nüüd uutele teemadele. Hakati uurima ettevõtete ja tööstuste, tootmisprotsesside, tehnoloogia ja innovatsiooni ning tööjõu paiknemist, jaotumist ja korraldust ruumis. Tähelepanu alla võeti ka riigi roll majanduse arengu soodustamisel ja juhtimisel.
Arenguetapi määravaks sündmuseks oli kvantitatiivse revolutsiooni toimumine geograafias 1950. aastatel. Tegemist oli angloameerika majandusgeograafias ja geograafias üldiselt toimunud olulise reformiga, mille tulemusel arenes majandusgeograafia ruumiteaduseks.
Niinimetatud uus majandusgeograafia kritiseeris senist kirjeldavat regionaalgeograafilist käsitlust. Viimase eesmärk oli kirjeldada ja üles märkida eriliste paikade tunnusjooned. Revolutsioon seisnes aga teadusliku uurimismeetodi süstemaatilises juurutamises ja rangelt matemaatilis-statistiliste, seletavate analüüsimeetodite kasutusele võtmises. Abstraktse teoorialoome kaudu tegeldi majanduslike nähtuste ja suhete ruumilisusega.

Kaasaegne majandusgeograafia

Kaasaegne majandusgeograafia uurib geograafilise asukoha mõju majandustegevusele. Tegeletakse majanduse arengut suunavate osapoolte, nagu ettevõtete, tööjõu, riigi, ning majandusmaastikku kujundavate protsesside, nagu innovatsiooni, ringluse, ettevõtluse, ääremaastumise, uurimisega. Nende protsesside kaudu mõjutavad majanduses osalejad regiooni majanduslikku arengut. Tähtsaks on muutunud majanduses osalejate lähem uurimine, mis tegeleb ühiskonnaklassi, soo ja rassi mõjuga majanduses osalemisele.
1990. aastate alguses kerkis majandusgeograafias ja teistes sotsiaalteadustes nagu majandusteaduses ja sotsioloogias küsimus, milliste teemade, uurimisküsimuste ja meetoditega kaasaegne majandusgeograafia tegelema peaks. Selline järelemõtlemine oli ajendatud peamiselt Paul Krugmani ja Masahisa Fujita töödest, mis väideti olevat aluseks uuele majandusgeograafiale.
See majandusgeograafia uus käsitlus vaatleb geograafia traditsioonilisi küsimusi nähtuste ruumilisest jaotusest ja tasakaalust majandusteaduse vaatenurgast. Seejuures kasutatakse transpordikulude, kasvavate tulude ja teiste vastastikuses seoses olevate majandusnäitajate analüüsi. 
Uus majandusgeograafia ei suuda siiski luua terviklikku uurimisalust majandusgeograafiale, sest ignoreerib paljuski eelnevaid töid selles vallas. Nii on mitmed geograafid, nagu Ron Martin ja Peter Sunley, soovitanud nimetada uut majandusgeograafiat hoopis geograafiliseks majandusteaduseks.

Majandusgeograafia Eestis

Arvestades ülaltoodud definitsiooni majandusgeograafiast kui inimgeograafia ja majandusteaduse piiriteadusest, on oluline hinnata mõlema teadusharu hetkeseisu Eestis.
2012. aasta sügise seisuga on majandust võimalik õppida Tallinna Tehnikaülikoolis ja Tartu Ülikoolis. Esimeses neist saab bakalaureuse tasemel õppida järgmisi erialasid: avaliku sektori majandus, ärindus ja rahvusvahelised suhted. Viimasena mainitud eriala õppekavas on võimalik läbida kolme ainepunkti mahus ka ainet majandusgeograafia.
Tartu Ülikoolis on bakalaureuse tasemel võimalik õppida erialasid ettevõttemajandus ja majandusteadus. 
Majandusõpe ja -teadus Eestis jälgib peamiselt neoklassikalise majandusteaduse traditsioone
Geograafia eriala täiemahulise õppekavaga bakalaureuse-, magistri- ja doktoriõppe tasemel eksisteerib ainult Tartu Ülikoolis. Võimalik on spetsialiseeruda loodusgeograafia ja maastikuökoloogia, geoinformaatika ja kartograafia või inimgeograafia ja regionaalplaneerimise suunale. Viimasel neist on majandusgeograafiaga ka kõige enam kattuvaid uurimisteemasid. Majandusgeograafiat puudutavaid õppeaineid leidub Tartu Ülikoolis kaks: majandusgeograafia ja maailmamajanduse geograafia. Majandusgeograafia suunda Tartu Ülikoolis juhib dotsent Garri Raagmaa.