google/wiki40b huggingface dataset:
Tõnu Trubetsky

Tõnu Trubetsky (esinejanimi ka Tony Blackplait; sündinud 24. aprillil 1963 Tallinnas) on eesti muusik, kirjanik ja filmilavastaja. 
1981. aastal lõpetas ta Tallinna 32. Keskkooli.
1980. aastatel oli Trubetsky üks Eesti punkliikumise eestvedajaid. Ta on olnud Punkbändide The Flowers of Romance, Vennaskond, The Flowers of the Universe, Vürst Trubetsky & J. M. K. E., The Un Concern, Felis Ultramarinus jne. vokalist ja Operatsioon Õ kitarrist.
Kirjandusse tuli Trubetsky aastal 1989 luulekoguga "Pogo", mis ilmus luulekassetis "Kassett '88" koos Karl Martin Sinijärve, Ringo Ringvee ja Märt Väljatagaga. Hiljem on ta avaldanud peamiselt proosat, samuti ülevaatlikke aimeteoseid anarhismi ja pungi ajaloost.
Tõnu Trubetsky on Trubetskoide vürstisuguvõsa järeltulija.

Poliitiline tegevus

Poliitilistelt vaadetelt on Trubetsky individualistlik anarhist. 
Ta kandideeris Erakonna Eestimaa Rohelised nimekirjas 2007. aasta Riigikogu valimistel ja sama erakonna nimekirjas 2009. aasta Euroopa parlamendi valimistel. Ta oli erakonna liige 2010. aasta alguseni.
3. augustil 2010 astus Trubetsky Eesti Keskerakonda. 20. novembril 2010 teatati, et Trubetsky astus erakonnast välja, tuues põhjenduseks liitumisele järgnenud tagakiusamise ja vaimse terrori.
2015. aasta Riigikogu valimistel kandideeris Tõnu Trubetsky Erakonna Eestimaa Rohelised nimekirjas valimisringkonnas nr 3 (Mustamäe ja Nõmme linnaosa). Ta kogus 347 häält, kuid ei osutunud valituks.

Isiklikku

Tema tütar Reginleif Trubetsky on fotograaf.
Tal on kokku viis last: Tõnu Trubetsky Jr, Madeleine Angelique Trubetsky, Edyta Ingrida Trubetsky, Tom Claude Trubetsky ja Reginleif Trubetsky.
Prioriteet

Allikad

Tööstusomandi kaitse Pariisi konventsioon

Vastu võetud 20. märtsil 1883. a.,

uuesti läbi vaadatud Brüsselis 14. detsembril 1900. a.,

Washingtonis 2. juunil 1911. a.,

Haagis 6. novembril 1925. a.,

Londonis 2. juunil 1934. a.,

Lissabonis 31. oktoobril 1958. a. ja

Stockholmis 14. juulil 1967. a. ning

parandatud 28. septembril 1979. a.
Neglinnaja

Neglinnaja ehk Neglinka (vene keeles Неглинная, Неглимна, Неглинна, Неглинка) on maa-alune jõgi Venemaal Moskvas. 
Jõgi saab alguse soost ning voolab valdavalt lõuna suunas, suubub vasakult Moskva jõkke. Suudmes, vasakul kaldal asub Moskva kreml. Jõe pikkus on 7,5 km.
Vietnami kirbutatar

Kasutamine toiduks

Ennekõige on see taim tuntuks saanud Vietnami köögi kaudu, kus seda süüakse tavaliselt värskelt salatites (sealhulgas kanasalatis) ja toorelt vietnami kevadrullis gỏi cuốn, aga ka mõnedes suppides nagu canh chua ja bún thang, ning hautistes, näiteks kala kho tộ. Seda süüakse sageli ka hột vịt lộn (nuumpardi munaga).
Kambodža köögis tuntakse seda taime kui chi krasang tomhom (ជីរក្រសាំងទំហំ) ja see on kasutusel suppides, hautistes, salatites ja kambodža suverullides naem (ណែម).
Singapuris ja Malaisias on vietnami kirbutatra hakitud lehed põhikomponendiks laksa, vürtsika nuudlisupi valmistamisel, mistõttu malai keeles on taime nimetus daun laksa, mis tähendab laksa lehte. Malaisias kasutatakse neid lehti ka roogades nasi kerabu ja asam pedas.
Laoses ja teatud Tai piirkondades süüakse selle taime lehti toore loomalihaga (larb).
Austraalias uuritakse selle taime kasutusvõimalusi teatud eeterliku õli (kesomiõli) allikana.

Omadused

Vietnami kirbutatar on püsik, mis kasvab kõige paremini troopilises ja lähistroopilises vööndis soojades ja niisketes tingimustes. Soodsates tingimustes võib see kasvada 15–30 cm kõrguseks. 
Taime lehed on pealt tumerohelised, kastanpruunide laikudega, samas kui alakülg on bordoopunane. Vars on iga lehe kohalt lüliline. Vietnamis võib seda taime kohata nii kultiveerituna kui ka vabas looduses. Taim suudab suvel hästi kasvada ka mittetroopilistes Euroopa piirkondades. Ta eelistab otsest päikesevalgust ja hea drenaažiga mulda. Talveks tuleks see sisse tuua ja kasvatada toataimena. Väljaspool troopikat õitseb harva.

Koostis

Selle taime õli sisaldab aldehüüde, nagu dekanaal (28%), aga ka alkoholi dodekanool (44%) ja dekanool (11%). Seskviterpeenid, näiteks α-humuleen ja β-karüofülleen, moodustavad umbes 15% sellest õlist.
Vietnami kirbutatra risoomis leidub C-metüleeritud homoisoflavanoone (3-(4'-metoksübensüül)-5,7-dihüdroksü-6-metüül-8-metoksü-kromaan-4-oone, 3-(4'-metoksübensüül)-5,7-dihhüdroksü-6,8-dimetüül-kromaan-4-oone, 3-(4'-hüdroksübensüül)-5,7-dihüdroksü-6,8-dimetüül-kromaan-4-oone, 3-(4'-hüdroksübensüül)-5,7-dihüdroksü-6-metüül-8-metoksü-kromaan-4-oone ja 3-(4'-hüdroksübensüül)-5,7-dihhüdroksü-6-metüül-kromaan-4-oone).

Traditsiooniline kasutamine

Teaduslikud uuringud ei ole mõõtnud vietnami kirbutatra mõju libiidole. Vietnamis usutakse taimel olevat seksuaaliha allasuruv toime. Vietnamikeelne väljend "rau răm, giá sống" ("vietnami kirbutatar, toored oaidud"), viitab üldlevinud uskumusele, et vietnami kirbutatar vähendab seksuaaliha, samas kui oaidudel on vastupidine toime. Paljud buda mungad kasvatavad seda taime oma aias ja söövad seda sageli, uskudes, et see aitab neil tsölibaadist kinni pidada.
Käina vald

Ajalugu

Käina vald moodustati 1992. aasta 10. septembril.
Vallavanemana töötas ka Üllar Padari (✝2018).

Asustus

Käina vallas oli 1 alevik (Käina) ja 34 küla:
Aadma, Allika, Esiküla, Jõeküla, Kaasiku, Kaigutsi, Kassari, Kleemu, Kogri, Kolga, Kuriste, Laheküla, Lelu, Ligema, Luguse, Moka, Mäeküla, Mäeltse, Männamaa, Nasva, Niidiküla, Nõmme, Nõmmerga, Orjaku, Putkaste, Pärnselja, Ristivälja, Selja, Taguküla, Taterma, Utu, Vaemla, Villemi, Ühtri.
Viru-Nigula kogudus

EELK Viru-Nigula kogudus on luterlik kogudus Viru-Nigulas, mis kasutab Viru-Nigula kirikut.
Kogudus kuulub Viru praostkonda.
Koguduse hooldajaõpetaja on Avo Kiir, diakon Ahti Bachblum, juhatuse esimees Veiko Oder.
Jumalateenistused on igal pühapäeval algusega kell 14.00 Viru-Nigula kirikus.
Tartu Eesti Laenu- ja Hoiuühisus

Tartu Eesti Laenu- ja Hoiu Ühisus oli 1902–1941 tegutsenud hoiu-laenuühistu. See oli esimene eesti rahvuslik krediidiühistu.

Tartu Eesti Laenu- ja Hoiuühisus (1900–1931)

Tartu Eesti Põllumeeste Seltsi 3. detsembri 1900 peakoosolekul otsustati asutada Tartu Eesti Laenu- ja Hoiuühisus ning eraldati 100 rubla ühisuse põhikapitaliks. 1901. aastal koostati Tartu Eesti Laenu- ja Hoiuühisuse põhikiri, mille kinnitas Venemaa rahandusminister 17.06.1901. Asutamiskoosolek toimus 17.03.1902.
Põhikirja järgi oli ühisuse tegevuse eesmärgiks anda oma liikmetele laenu, hoiustada nende raha ja maksta hoiusummade pealt protsente ning vahendada liikmete majandustehinguid. Ühisusse võisid kuuluda nii naised kui mehed kes olid Tartu Eesti Põllumeeste Seltsi liikmed ning ühisused ja artellid.
Ühisuses töö korraldajateks olid peakoosolek, nõukogu ja juhatus. Juhatusse kuulusid peakoosoleku poolt kolmeks aastaks valitud kolm liiget ja kaks asemikku. Enda seast valis juhatus esimehe ja selle asemiku. Samuti peakoosoleku poolt valiti kolmeks aastaks kuueliikmeline nõukogu. Ühisuse hoolekandja valiti Tartu Eesti Põllumeeste Seltsi poolt üheks aastaks. Väljavalitul oli õigus revideerida ühisuse asjaajamist ja arvepidamist.
Anti välja laene isikliku usalduse, käendajate vastutuse või väärtpaberite, kinnis- ja vallasvara pandi alusel. Välja antud laenud jagunesid lühiajalisteks, mille tagasimakse aeg ei ületanud ühte aastat, ning pikaajalisteks — kuni viieaastase tagasimaksetähtajaga. Hiljem laenude tagasimaksetähtaegu pikendati.

Ühispank Tartu Eesti Laenu- ja Hoiuühistus (1931–1941)

15. märtsil 1931 liideti Eesti Vabariigi valitsuse otsusega Tartu Eesti Laenu- ja Hoiuühisus Kolmanda Tartu Laenu- ja Hoiuühisusega. Peakoosoleku istungil 26. aprillil 1933 võeti vastu uus põhikiri ning ühisuse uueks nimeks sai Ühispank Tartu Eesti Laenu- ja Hoiuühisus. Eesti Vabariigi kohtu ja siseminister kinnitas 16. juunil 1933 nime- ja põhikirjamuutuse.
20. mail 1941 liideti Eesti NSV rahanduse rahvakomissari käskkirjadega nr 526 ja 528 osa natsionaliseeritud panku, sh Ühispank Tartu Eesti Laenu-Hoiuühisus AS Kauba Pangaga.
Sundfossi tamm

Sundfossi tamm (ka Sundbyfossi tamm) asus Vorma jõel Eidsvolli juures Norras.
Tamm valmis 1854. aastal ja rajati selleks, et parandada laevade liikumist Vorma jõel Mjøsa järvest kuni Glomma jõeni. Paisutatud jõgi võimaldas ka paremat kaupade transporti Oslosse, sest 1854. aastal valmis Hovedbaneni raudtee, mis ühendas Oslot Eidsvolliga. Sundfossi tamm eemaldati, kui 1906. aastal rajati allavoolu Svanfosseni juurde Svanfosseni tamm.
Pooljuhtseadis

Pooljuhtseadis on elektronseadis, mille talitlus põhineb pooljuhtmaterjalis avalduvatel elektrinähtustel. Pooljuhtseadised kuuluvad põhiliste komponentidena elektroonikalülituste koosseisu.
Pooljuhtseadised on näiteks pooljuhtdioodid, transistorid, türistorid, fotodioodid, valgusdioodid, pooljuhtlaserid, termistorid. 
Valdav osa pooljuhtseadiseid valmistatakse tänapäeval integraallülituste koosseisu kuuluvatena.
Pooljuhtseadiste valmistemise kohta vt Pooljuhttehnoloogia.

Tööpõhimõte ja kasutamine

Suure osa pooljuhtseadiste töö põhineb pn-siirde omaduste ärakasutamisel (dioodid, bipolaartransistorid, pn-siirdega väljatransistorid, türistorid).
Tänapäeva elektroonikas on ülekaalukalt kasutusel isoleeritud paisuga väljatransistorid (MOSFET) komplementaarsete struktuuridena integraallülitustes (CMOS-lülititena loogikalülides). CMOS-struktuuridel põhinevad näiteks niisugused suured integraallülitused, nagu protsessorid, kontrollerid, mälukomponendid.

Tootmine ja väljatöötamine Eestis

Eestis on pooljuhtseadiste loomise- ja tootmisega tegeletud alates 1950ndate aastate lõpust. Toodetud on kiirgustundlikke pooljuhtresistorisid, hiljem ka transistore, türistore ja integraallülitusi.
Alates 1970ndatest aastatest on Eestis välja töötatud ja valmistatud ka integraallülitusi, peamiselt analoogmikrolülitusi.
Pooljuhtseadiste väljatöötamise ja tootmisega tegelesid alguses ettevõtted ise või nende uurimisasutused. Hiljem sai põhiliseks pooljuhtseadiste alaste uurimistööde kohaks Eestis jälle Tallinna Tehnikaülikool.
Eesti keeles on ilmunud ainult üks põhjalik pooljuhtseadised ja nende kasutamist käsitlev teos - see on Harry Tani ja Enn Velmre 1967. aastal välja antud "Pooljuhtseadised ja nende kasutamine", mis on saadaval ka pdf-failina.
Moskvitš

Ajalugu

M-2141 ja M-2142 mudelitega lõppes Moskvitšide "sugu" ja Moskvitš kui sõiduautode kaubamärk. Iževski tehas on tegelikult vaid Iževski masinaehitustehase autosid tootev osakond ja algselt sisuliselt täiendav Moskvitšide konveier. See alustas tagasildade tootmisega Moskva tehasele ja iseseisvus täielikult juba ammu ja töötab siiani, kuigi pole suutnud oma mudeleid massiliselt juurutada. Tema toodetud autod kannavad nime "Iž". Esimesed Moskva tehase dokumentatsiooni alusel valmistatud Iž-412-d valmisid 1966. Tagaveolist laugsabakerega mudelit Iž-2126 ОДА toodeti koos selle modifikatsioonidega vähesel hulgal 1993–2005. Selle auto baasmudeli disain on sarnane M-2141 disainiga, armatuurlaud on koguni peaaegu identne. Praegu tegeletakse seal põhiliselt autode koostamisega valmisdetailidest nii Venemaa (VAZ) kui ka Lõuna-Korea ettevõtetele (Hyundai ja KIA). 2008 omandas VAZ, kelle aktsiapakk läks suures osas hiljuti Renault' kontrolli alla, tehase enamusaktsiad ja plaanib oma tagarattaveoga mudelite tootmise täielikult sinna üle viia.
2006. aasta veebruaris, olles tootnud üle 5 miljoni sõiduauto, läks Moskvitše tootev ettevõte ametlikult pankrotti. Uute autode tootmine oli seal lõppenud juba mitu aastat varem. Detsembris müüdi selle osaliselt säilinud varad oksjonil ja ettevõte lõpetas 2007. aastal tegevuse. Selleks ajaks oli osa tehase sisseseadest laiali tassitud. Asukoha tõttu Moskva südalinnas on tehase territoorium olnud kinnisvarafirmade huvi keskmes. Praegu monteeritakse osas tehasekompleksist Renault' (Dacia) autosid.
Pankroti üheks põhjuseks peetakse seda, et autode arendustöös pöörati rõhku uute luksuslike mudelite loomisele (M-2142), mis aga ei olnud välismaiste analoogidega konkurentsivõimelised nii tehnilises teostuses kui ka kvaliteedi osas ja tõid tehasele kahjumit. Sellisele poliitika tõttu jäi unarusse senise mudeli M-2141 arendus ja kvaliteedi parandamine, mis oleks tõstnud tema konkurentsivõimet.
Moskvitšide ja sarnaste Iž-autode tootmise lõppemine viis selleni, et nõudluse puudumise tõttu pidi Ufa mootoritehas, mille põhitoodang on lennukite reaktiivmootorid, lõpetama automootorite tootmise.

Eestiga seotu

1968. aastal osales Uno Aava Londoni–Sydney maratonrallil Nõukogude Liidu meeskonnas Moskvitš 412-ga. Absoluutarvestuses saadi 22. koht.
2003 alustas Moskvich Liiga rahvarallide sarja.
Aleksei Petuhhov

Aleksei Petuhhov (sündinud 28. juunil 1983 Klintsõs) on Venemaa murdmaasuusataja, kes sõidab põhiliselt sprindidistantse. 
Petuhhov sai juunioride MM-võistlustel 2003. aastal Sollefteås 30 km ühisstardiga vabasõidus hõbemedali. 2009. aasta maailmameistrivõistlustel Liberecis oli ta 1,6 km sprindi vabasõidus üheksas.
2010. aasta taliolümpiamängudel Vancouveris võitis ta sprinditeates koos Nikolai Moriloviga pronksmedali. 2013. aasta maailmameistrivõistlustel Val di Fiemmes tuli ta samal alal Nikita Krjukoviga maailmameistriks. 2015. aasta maailmameistrivõistlustel Falunis võitsid nad sprinditeates hõbemedali.
Petuhhov osales maailma karikavõistlustel esimest korda 2003. aasta märtsis Lahtis, kus ta sai 15 km vabasõidus 56. koha. Esimest korda jõudis ta poodiumile 2009. aasta jaanuaris Rõbinskis, kui sai 1,3 km sprindi vabasõidus teise koha. Hooaja lõpus oli ta sprindikarika arvestuses kuues. 2009. aasta detsembris Düsseldorfi MK-etapil sai Petuhhov 1 km sprindi vabasõidus esikoha.
Łyntupy mõis

Łyntupy mõis (маёнтак Лынтупы) on mõis Valgevenes Viciebski oblastis Pastavy rajoonis, Łyntupy külanõukogus Łyntupy alevis.
Łyntupy mõisa esimesed omanikud olid Hülzenid, seejärel aga Buczyńskid. Aastal 1591 oli selle inventaris lisaks vanale peahoonele veel kuus põllumajanduslikku tootmishoonet. Aastal 1854 läks see Biszewskite valdusesse, jäädes nende omandisse aastani 1939. Aastal 1884 kuulus mõisale 412 morgenit maad.
Sealse mõisakompleksi rajas Józef Biszewski. Ehitustööd algasid XIX sajandi lõpus, peahoone valmis aastal 1907.
Mõisa peahoone esindab uusrenessanssi. Hoone arhitektiks on Tadeusz Rostworowski. Hoone ise on kahekorruseline. Selle esiküljel asub lai sammastega portikus, mis avaneb palkonile. Hoone ise on asümmeetriline. Selle vasakul tiival asub nelinurkne torn, paremal aga pilastritega risaliit. Paraadsissekäigu juurest laskub alla Lyntupka jõe graniitsillutisega kaldapealsele treppide kaskaad. Aastal 1919 põles hoone, Józef Biszewski lasi selle küll taastada, ent asus elama hoopis oma kontorisse. Hoone ise oli kasutusel kohaliku keskkoolina. Tänapäeval on see eraomanduses.
Mõisakompleks jaguneb kaheks tsooniks. Peahoone juures asub paraadkompleks, kus asuvad lisaks peahoonele veel parter, teenritele mõeldud tiibhoone, pruulikoda ja kabel. Peahoone taga asuvad tootmishooned ja park (nende seas on ka veski). Tootmishoonete vahel asub ka laskeavadega vaatetorn.
Regulaarse planeeringuga pargi pindala on kuus hektarit. Sinna on rajatud neli kanalit, mis lähtuvad Lyntupka jõest ja viivad nelja tiigini. Pargis kasvavad hõbevaher, torkav kuusk, euroopa lehis, siberi nulg ja hall pähklipuu.
Kanep-rebashein

Levik

Taim kasvab Ameerika Ühendriikides.
Võitluse Lipp

Võitluse Lipp oli 1933 Tallinnas ilmunud ajaleht, mis oli pahempoolsete tööliste ja kehvikute häälekandja. Lehe väljaandja ja vastutav toimetaja oli P. Kroos. Leht ilmus üks kord nädalas. Leht konfiskeeriti 24. novembril 1933, kuna see sisaldas riigivastaseid kirjutusi.
Zwochau

Zwochau on asula Saksamaal Saksimaa liidumaal Nordsachseni kreisis Zwochau vallas.
Asula on esmamainitud 1158. aastal.
Silver Kommusaar

Silver Kommusaar (sündinud 10. veebruaril 1968) on eesti loodusfotograaf.
Ta tegutseb Põlvamaal Moostes ehitusettevõtluses (Kolmeti OÜ juhatuse liige). Tema lemmikharrastuseks on loodusfotograafia. Ta on pälvinud Eesti suurima loodusfotokonkursi peaauhinna.

Suur Hunt

Eesti suurima loodusfotokonkursi "Looduse aasta foto" žürii eesotsas Rein Maraniga määras 2013. aastal peaauhinna – Suure Hundi auhinna – Silver Kommusaarele foto "Siin on keegi veel" eest. Esimese lumega toksivat hallpea-rähni kujutav pilt sai esikoha ka kategoorias "Loomad oma keskkonnas ja loomaportreed". Samas kategoorias leidis žürii poolt äramärkimist veel teinegi Kommusaare foto "Oleme nähtamatud".
Seppo Varho

Seppo Varho (sündinud 28. juunil 1963) on soome pianist.
Õppinud klaverit Espoo muusikakoolis (Espoon Musiikkiopisto), kus tema õpetajateks olid Monna Kamu, Hanna Aho ja Kaija Harjanne ning Konstantin Bogino juures Itaalias, Prantsusmaal ja Soomes. Ta on osalenud ka Viktor Derevjanko, Ralf Gothóni, Eero Heinoneni, Paavali Jumppaneni, Matti Raekallio ja Tapani Valsta meistrikursustel.
Varho esineb nii solisti kui ka kammermuusikuna. Klaverisaatjana tegutseb ta Espoo muusikakoolis, Helsingi ametikõrgkoolis Metropolia ja Sibeliuse Akadeemias. Tema mitmekülgse repertuaari hulka kuulub lisaks maailmaheliloojate Bernd Alois Zimmermanni, John Cage'i, Witold Lutoslawski, Heinz Holligeri ja Elliott Carteri loomingule ka uus soome ja eesti muusika.
Lisaks Soomele on ta paljukordselt esinenud Itaalias Veneetsia lähedal asuval Chioggia festivalil. Ta on esinenud ka Šveitsis (Lenzburgis, Zürichis ja Boswilis), Austrias, Saksamaal, Iisraelis ja Jaapanis. Eestis on ta esinenud mitmeid kordi nii solisti kui ka eesti baritoni Atlan Karpi saatjana.
A priori

Filosoofiline tähendus

Aristotelese filosoofiast lähtuvalt on eristatud tunnetust, mis lähtub põhjustest ja eeldustest ning liigub edasi tagajärgede (toimete) ja järelduste juurde,  (tunnetust a priori) ja tunnetust, mis lähtub tagajärjest ja liigub tagasi põhjuse juurde (tunnetust a posteriori). Esimene neist liigub selle juurest, mis on iseenesest ("looduse korras") eelnev (ladina prior), selle juurde, mis on iseenesest järgnev (ladina posterior), teine vastupidises suunas.
Gottfried Wilhelm Leibnizi järgi on  tunnetus a priori täielik üksnes siis, kui ta jõuab viimsete ja ülimate põhjusteni, mida ta nimetas igavesteks tõdedeks. Nõnda samastas ta tunnetust a priori spekulatiivse tunnetusega ning tunnetust a posteriori kogemusliku tunnetusega. Christian Wolffi kaudu juurdus selline arusaam saksa koolifilosoofiasse.
Sellest traditsioonist pärinevad ka mõisted a priori ja a posteriori Immanuel Kanti filosoofias, mille mõjul nad on omandanud tänapäevase tähenduse. Kanti järgi on a priori tunnetuses see, mis ei sõltu kogemusest ning on üldine ja paratamatu, a posteriori aga see, mis põhineb kogemusel. Kant uurib, millised piirid on tunnetusel a priori.
Tallinna Miilitsa Erikeskkool

Tallinna Miilitsa Erikeskkool oli aastatel 1944 kuni 1992 Tallinnas Nõmmel Pärnu maantee 138 asunud kutsehariduskool. Kõnekeeles kutsutud ka kui Tallinna Miilitsakool ja Nõmme Miilitsakool.

Asukoht

Tallinna Miilitsa Erikeskkooli asus kuni lõpetamiseni 1992. aastal Tallinnas Nõmmel Pärnu maantee 328. 2017. aastal ehitati maja ümber korterelamuteks.
Vassili Stalin

Elukäik

Vassili Stalin lõpetas Moskva näidiskooli nr 25 (üldhariduskool parteieliidi lastele). Aastatel 1938–1940 õppis ta Sevastopoli lähistel Katša asulas paiknenud Mjasnikovi-nimelises Katša Sõjalennukoolis. Pärast selle lõpetamist 1940. aasta märtsis teenis Stalin kuni sügiseni Moskva sõjaväeringkonnas asuvas lennupolgus nooremlendurina. 1940. aasta septembris alustas ta õpinguid Žukovski-nimelises sõjaõhujõudude akadeemias, kuid sama aasta detsembris viidi ta üle Lipetskisse eskadrillikomandöride täiendõppe kursustele. Pärast kursuste lõpetamist 1941. aasta mais asus ta inspektor-lendurina tööle Punaarmee Sõjaõhujõudude Valitsuses. 1941. aasta septembris edutati ta inspektsiooni ülemaks. 
Rindele teda esialgu ei lastud. 1942. aasta juulis juhatas ta lennurühma Stalingradi rindel, 1943. aasta veebruarist hävituslennukite polku. 1945. aasta veebruaris määrati 24-aastane Vassili Stalin hävituslennukite diviisi komandöriks Valgevene rindel. Tema diviis võttis osa Berliini lahingust.

Pärast sõda

Pärast sõda, aastatel 1948–1952, oli Vassili Stalin Moskva sõjaväeringkonna sõjaõhujõudude juhataja. 1952. aasta juulis tagandati ta ametist purjutamise pärast. Varsti pärast Jossif Stalini surma 1953. aasta märtsis, saadeti ta reservi, kuid juba aprillis süüdistati teda kommunistliku partei juhtide diskrediteerimises. Ta oli 2,5 aastat uurimise all, seejärel mõisteti talle 8 aastat vanglakaristust nõukogudevastase propaganda eest. Karistust kandis ta Vassili Vassiljevi nime all. Vabanes kinnipidamiskohast 1961. aasta aprillis. Talle määrati elukohaks välismaalastele suletud Tatari ANSV pealinn Kaasan. 1962. aasta jaanuaris väljastati talle pass Vassili Džugašvili nimele. Kaks kuud hiljem Vassili Stalin suri. Surmatunnistusele märgiti surma põhjuseks alkoholimürgitus. Ta maeti kohalikule kalmistule. 2002. aastal maeti tema säilmed ümber Moskvasse Trojekurovo kalmistule tema viimase abikaasa kõrvale.
1999. aasta septembris tühistas Venemaa Föderatsiooni Sõjaväeprokuratuur NSV Liidu Ülemkohtu Sõjakolleegiumi süüdimõistva otsuse.

Isiklikku

Stalin oli neli korda abielus ja tal oli mitu last. Tema teatrilavastajast poeg Aleksandr Burdonski (esimesest abielust) sai Venemaa rahvakunstnikuks. Vassili Stalini poeg teisest abielust (1945–1949) Nõukogude Liidu marssali Semjon Timošenko tütrega Vassili Stalin (1949–1972) lasi end narkouimas maha.
Vassili Stalini õe Svetlana Allilujeva poeg Jossif Allilujev oli tunnustatud kardioloog Moskvas. Vassili Stalini vend Jakov Džugašvili hukkus Teises maailmasõjas. Jossif Stalini kasupoeg Artjom Sergejev sai kindralmajoriks.
Paide kirikumõis

Paide kirikumõis (saksa keeles Pastorat Weißenstein) oli kirikumõis Paide kihelkonnas Järvamaal.