google/wiki40b huggingface dataset:
Erna

Erna I moodustamine

1941. aasta kevadel kutsus Soome sõjaväeluure teenistusse 15 Eesti vabatahtlikku ja saatis nad väljaõppele. Kevadsuvel 1941, veidi enne sõja algust Nõukogude Liiduga kaasati eestlaste väljaõpetamisse kaks Saksa ohvitseri sõjaväeluure eriüksuslaste väljaõpperügemendist Brandenburg1: ülemleitnant Kurt Reinhardt ja Sonderführer Z Werner Schwartze.
23. juunil 1941, pärast Saksamaa ja NSV Liidu sõja algust, koguti kokku 1941. aasta märtsis Eesti sõjaväelise esindaja Soomes major Aksel Kristiani poolt varem 1941. aasta märtsis 18 mehele organiseeritud raadiotelegrafistide kursuslased ja õpetati välja luuresalga Erna jaoks,
kuhu kuulus 14 radisti (Ilmar Gross, Toomas Hellat, Lembit Johanson, Ülo Jõgi, Roderich Kevend, Osvald Krivain, Ralf Krivain, Olev Leius, Karl Loorand, Ludvig Laats, Heimar Rosenfeldt, Mihkel Simmo, Leo Talgre, Eduard Tobre, Paul Toome) ja ligi 70 luurajat. Staffan saari, Staffanintie 19, Espoo,Finland.  
Salga ülem oli kolonel Henn-Ants Kurg, kes oli Eesti viimane sõjaväeatašee Prantsusmaal; grupi juhtkonnas veel kapten Möldre, leitnant Helmar Lossman, lipnik Detlef Grau, veltveebel Albert Grauen, seersant August Nirgi.
Erna I nimestikus oli registreeritud 24. juuni 1941 kuupäevaga 67 nime.
Muud viitavad materjalid.

Erna II moodustamine

Tallinna vabastamise järel moodustati Tallinnas Erna salga baasil samanimeline eesti vabatahtlike pataljon Erna II, mille ülemaks sai major Raimond Hindpere. Tallinnas moodustati senise kolme kompanii asemele kaks kompaniid ning suurendati raskekuulipilduja- ja miinipildujakomandosid. Pataljoni 1. kompanii ülem oli leitnant Jüri Ungvere ja 2. kompanii ülem leitnant Hugo Nõmm.
Seejärel võttis Erna II Wehrmachti 217. jalaväediviisi koosseisus osa järgmistest lahingutest: 1. kompanii 9.–11. septembril Vormsi; 1. ja 2. kompanii 14.–16. septembril Muhu ja 17.–27. septembril Saaremaa vallutamisest.
Erna II likvideeriti 10. oktoobril 1941.
Pärast Muhu dessanti (14. septembril), mis toimus Soome sõjaväe kiirpaatidel, läksid mõned Erna liikmed koos soomlastega Soome ja osalesid detsembris Hanko vallutamisel. 
1942. aasta kevadel organiseeris Abwehri esindaja Soomes fregatikapten Alexander Cellarius Erna meestest 13-liikmelise kaugluuresalga, mis heideti Punaarmee tagalasse Karjalasse; kõik kaugluuresalga liikmed hukkusid. Eestlasi oli ka soomlaste kaugluuresalkades.
Südamlik tervitus Venemaalt

Sisututvustus

Agent 007 tegutseb İstanbulis, kus organisatsioon SPECTRE üritab oma valdusse saada salajast kodeerimisseadet Lektor.

Eestikeelsed väljaanded

Eesti keeles ilmus teos kirjastuselt Odamees 1992. aastal R. Relde tõlkes. Kordustrükk avaldati 2008. aastal Eesti Päevalehe poolt.
Latium

Latium oli Vana-Rooma piirkond Apenniini poolsaarel. See moodustas osa praeguse Itaalia Lazio maakonna alast – ligikaudu ristkülikukujulise ala Tiberi (praegu Tevere) jõe, Sabini mägede, Sinuessa ja Türreeni mere vahel.
Latiumi keskus oli Rooma.
Seal elas itaalikute tähtsaim rühm latiinid.
David Servan-Schreiber

David Servan-Schreiber (21. aprill 1961 Neuilly-sur-Seine – 24. juuli 2011 Fécampi vald) oli prantsuse arst ja neuroteadlane.
Servan-Schreiber lõpetas aastal 1984 Lavali Ülikooli Kanadas Quebecis psühhiaatria erialal. Aastal 1988 rajas ta Pittsburghi Ülikoolis kognitiivse neuroteaduse labori. Koos kolleegidega asutas Servan-Schreiber 1991. aastal organisatsiooni Piirideta Arstid USA osakonna. Aastal 1997 rajas ta Pittsburghi Ülikooli Meditsiinikeskuses integratiivse meditsiini keskuse.
Servan-Schreiber on töötanud õppejõuna Lyoni ülikoolis Université Claude Bernard Lyon 1 ja kliinilise psühhiaatria professorina Pittsburghi ülikoolis.
David Servan-Schreiber on kirjutanud mitu raamatut, neist aastal 2007 ilmunud "Anticancer: Prévenir et lutter grâce à nos défenses naturelles" (eesti keeles "Vähi vastu. Uus eluviis", 2009), sai bestselleriks ning on tõlgitud paljudesse keeltesse. Neli aastat hiljem (2011) avaldas ta oma viimase raamatu "On peut se dire au revoir plusieurs fois" ("Võib palju kordi öelda "hüvasti""), seda juba koos tuntud ajakirjaniku Ursula Gauthier'ga.
Pärast 20-aastast võitlust kasvajaga suri David Servan-Schreiber ajuvähki Normandias 24. juulil 2011. aastal.
Inno Tähismaa

Inno Tähismaa (sündinud 17. aprillil 1970 Tallinnas) on eesti ajakirjanik, blogipidaja ja kirjanik. 
Ta on lõpetanud Tartu Ülikooli ajakirjanduse erialal 2003. aastal. 
Ta on töötanud ajakirjas Luup, ajalehes Äripäev ja maakonnalehes Võrumaa Teataja, samuti olnud rahandusministeeriumis avalike suhete osakonna juhataja. 
Ta on Irja Tähismaa abikaasa ja Ingrid Veidenbergi eksabikaasa.
Inno Tähismaa kandideeris 2017. aasta kohalikel valimistel valimisliidu „Võru eest” nimekirjas Võru linnapeaks. 
Tähismaad on kriminaalkorras karistatud perekonna ja alaealise vastu süüteo toime panemise eest. Talle määratud ühe aasta ja kuue kuu pikkune vangistus asendati 545 tunni üldkasuliku tööga, mille tegemise tähtajaks määrati kaks aastat.
Pumpuri

Pumpuri on Läti linna Jūrmala osa. Asub Mellužist idas ja Jaundubultist läänes. 523 elanikku (2008). Aastal 1877 ehitati Firkside suguvõsa rajatud rannamaja Karlsbad lähedale rongide peatuspaik Karlsbad, mis kandis vahepeal nime Melluži I ja nimetati 1939. aastal Pumpuriks. Aastast 1959 Jūrmala koosseisus.
Pumpuris on elanud Rainis ja Aspazija.
Łyskava Püha Kolmainu kirik

Kirikuhoone

Kirik on ehitatud barokkstiilis ja on arhitektuurimälestisena riikliku kaitse all. Kirikuhoone projekteeris Jan Samuel Becker. Hoone on XX sajandi keskpaigast varemeis, ent kavas on hoone restaureerida. Kiriku juurde on maetud luuletaja Franciszek Karpiński.

Ajalugu

Aastal 1527 lasi Viciebski vojevood Maciej Kłoczko Łyskavasse ehitada katoliku kiriku. Aastal 1751 lubas toonane asula omanik J. Bychowiec Łyskavasse asuda Congregatio Missionise mungaordul; ühtlasi andis ta ordu käsutusse vana puidust kirikuhoone. See hoone lammutati ja aastail 1763–1785 ehitati selle asemele uus kivist kirikuhoone. Aastal 1818 lisati sellele ka torn. Aastal 1841 sai kirikust kihelkonnakirik.
Aastal 1866 konfiskeeriti kirik katoliiklastelt ja see muudeti õigeusu kirikuks. Ühtlasi algasid ümberehitustööd, mille käigus lisati hoonele klassitsismi elemente. Aastal 1880 süttis kiriku puidust katus pikselöögist põlema; kõik kiriku puitdetailid hävisid seejärel tules. Kirik taastati aastail 1883–1884.
Aastal 1921 tagastati kirik katoliiklastele. XX sajandi viiekümnendatel aastatel põles kirik taas. Łyskava Püha Kolmainu kirik suleti ametlikult aastal 1960, pärast seda käis sealne kogudus koos Ružany Kõigepühama Kolmainu kirikus.

Arhitektuur

Kirik on ühelööviline. Altar asub apsiidis; kiriku külgedel asuvad kabelid. Pühiruum on ruudukujuline, seda kattis ristvõlv. Ristvõlv oli ka käärkambri laeks.
Kirikutorn on neljakorruseline. Torni nurkades asuvad voluutidega pilastrid. Pilastrid palistavad ka kiriku enda seinu, nende vahel asuvad kaaraknad.
Põhjapoolses kabelis on säilinud ühevärvilise seinamaalingu fragmendid.
Mart Markus

Elulugu

Mart Markus on sündinud 1990. aastal Adaveres. Lõpetanud Adavere Põhikooli, Põltsamaa Gümnaasiumi ja Tallinna Ülikooli (kehakultuuri magistrikraad). 
Põhikooli ajal tegeles Markus jalgpalli ja võrkpalliga. Kiiruisutamistreeninguid alustas 9. klassis (15-aastaselt). Pärast juunioride vanuseklassi oli võimalik treenima minna Inzelli Kiiruisuakadeemiasse. Seljaprobleemide tõttu sai ta treenida seal vaid neli kuud ning pidi tipptasemel kiiruisutamisest loobuma. 
Edaspidi keskendus õpingutele ülikoolis ja kiiruisutamise arendamisele Eestis. Töötab treenerina Tallinna Spordikoolis, Tallinna Kiiruisuklubis. Harrastustasemel võistleb tänaseni rattaspordis, kiiruisutamises ja kiirrulluiustamises. Abielus ja tütre isa.

Isiklikud rekordid

500 m         38,54
      1000 m      1.16,05
      1500 m      1.55,83 
      3000 m    4.07,01
      5000 m    7.12,14
      10 000 m    15.14,28
Sõbrakaubandus

Sõbrakaubandus on kapitalismieelne kaubanduse vorm, mis põhines vastastikusel usaldusel ja isiklikel suhetel. Eelkõige tähistatakse selle terminiga kesk- ja varauusajal toiminud kaubasuhet linnakaupmeeste ja talupoegade vahel.
Keskajal pidasid kaupmehed niinimetatud sõbrahoove, kus talupojad tohtisid ööbida tingimusel, et teevad oma ostud selle kaupmehe juures ja ühtlasi müüvad temale oma tooted. Näiteks 16. sajandi Tallinna kaupmehel Jasper Kappenbergil oli üle saja sõbra (näiteks Viluveres ja Kahalas), kes said temalt isegi laenu.
Keskajal otsisid maalt kaupu, eriti vilja, kokku ostvad kaupmehed endale usaldusväärsemaid talupoegi, keda võis kasutada müüjate otsimiseks ja kauba vahendamiseks ehk kaubaagentideks. Tihti käisid sellised "sõbrad" ka linnas ja olid kaupmehe majas või sõbrahoovis külalised. Varauusajal muutus sõbrakaubandus talupoja suhtes ebavõrdsemaks, seostudes ennekõike talupoegade kutsumisega linna, kus neil püüti nahka üle kõrvade tõmmata, neid täis jootes ja kaupu valesti kaaludes.

Eesti-Soome sõbrakaubandus

Esimesed teated sõbrakaubandusest Eesti ja Soome vahel pärinevad 1300. aastatest, mil Viiburi kandi talupojad käisid Tallinnas ja Virumaa väikesadamates. Soome talupojad purjetasid Mahusse ja Toolsesse ka 1431 ja 1437.
Soome väikesaarte asukad vahetasid sõbrakaubanduse raames kala- ja hülgepüügi saadusi, näiteks soolaräimi, virulaste vilja ja liha, hiljem ka kartulite vastu. Samuti kaubeldi käsitöö ja villaga.
Teise maailmasõjani toimisid Eesti ja Soome rannarahva vahel kaubandussuhted, kus talu- või kalamees käis kindla kaupmehe juures, kes teda majutas ja kostitas, ning vastutasuks ostis kõik kaubad sellelt kaupmehelt. Korduvate ürituste vormis sõbrakaubandust nimetati sõbralaadaks. Sõbrakaubanduse hulka kuuluvad Soomes 1919. aastal kehtestatud kuiva seaduse järel alanud salapiirituse vedu Eestist Soome ning sõjaeelse aja kilulaadad.
Soome ja Eesti vahelist sõbrakaubandust on laatade kujul püütud viimasel aastakümnel taastada, Eestis on sõbralaadad toimunud Kunda ja Mahu rannas.
Viru-Nigula muuseumis on sõbrakaubanduse teemaline ekspositsioon.
Martin Kutti

Martin Kutti (8. märts 1888 Talli vald, Pärnumaa – 1941) oli aastail 1917–1919 Rakvere linnapea ja 1921–1940 vandeadvokaat Rakveres. 
Hariduse sai Pärnu gümnaasiumis (mille lõpetas 1908. aastal) ja Peterburi ülikoolis, kus 1912. aastal lõpetas õigusteaduskonna.
Oli abielus ja kolme lapse isa (poeg Eerik Kutti mobiliseeriti 1941. aasta suvel Punaarmeesse, kus suri metsatöödel; poeg Martin Kutti mobiliseeriti samuti 1941. aasta suvel punaarmeesse, kuid jõudis 1945. aastal haavatuna tagasi Eestisse ja suri 10. juunil 1989. aastal Tartus; tutar Karin Kull suri 85-aastaselt Kanadas)  
Ta oli noorkotkaste Viru maleva vanem ning Rakvere Veeremängu Seltsi asutajaliige.
6. juunil 1930. aastal tunnustati teda Kaitseliidu Kotkaristi V klassi teenetemärgiga.
Martin Kutti mõrvati NKVD poolt 1941. aasta suvel (küüditati 14. juunil 1941) enne sõja algust.  Teistel andmetel vahistati ööl vastu 28. juulit 1941 ja samal aastal ööl vastu 5. augustit viidi vanglast minema.
Saarde vald (1939)

Saarde vald oli vald Pärnumaal aastail 1939–1950.
Vald moodustati senise Kilingi valla maa-alast, välja arvatud Kabli ja Vingerja külade ning Kilingi metskonna Kikepere metsandiku kvartaalide nr. 1–18 ja Kilingi metskonna Kilingi metsandiku kvartaalide nr. 1–12 maa-alad, Rae küla piirkond kuni taludeni nr. A-198, A-199, 17-c, A-201, A-203, Lodja metskonna Lodja metsandiku kvartaalideni nr. 70, 71, 79, 80, 83–100 ja Laiksaare metskonna Laiksaare metsandiku kvartaalideni nr. 92 ja 94, kõik kaasa arvatud; senise Pati valla maa-alast, välja arvatud Rehemaa küla, Pati asunduse, Pati vallamaja piirkonna ja Raba küla talude nr. I–XI maa-alad; senise Jäärja valla maa-alast, välja arvatud Veelikse piirkond ja Romu, kahe Kõrvi, Kure, Vingi, Soo-Vingi, Uus-Vingi, Märksi, Mardi, Mardisaadu, Uue-Kaie, Vana-Kaie, Arjakse, Paistu, Põllu, Mälgu, Tammiku, Loksu, Kaie, Tamme, Sibula, Asula, Välipõllu, Nahtava ja Koidu talude ning Jäärja metskonna Jäärja metsandiku kvartaali nr. 85 maa-alad.
Vald kuulus Riigivolikogu 38. valimisringkonda, kust valiti Oskar Gustavson.
1945 augustis moodustati Saarde vallas Jäärja külanõukogu keskusega Jäärja külas, Kikepera külanõukogu keskusega Kikepera külas, Ristiküla külanõukogu keskusega Ristikülas ja Saarde külanõukogu keskusega Saarde külas. 1950. aastal Saarde vald likvideeriti. Jäärja, Ristiküla ja Saarde külanõukogud arvati Kilingi-Nõmme rajooni koosseisu, Kikepera külanõukogu ala arvati Pärnu rajooni koosseisu.
Hinrek Neuhaus

Hinrek Neuhaus (sündinud 23. augustil 1924 Tallinnas) on Eesti füüsik.

Elulugu

Hinrek Neuhaus on merendus- ja poliitikategelase poeg.
1943. aastal lõpetas Neuhaus Gustav Adolfi Gümnaasiumi, samal aastal põgenes Rootsi. 1952. aastal lõpetas ta Stockholmi Ülikooli füüsikakandidaadi kraadiga, 1955. aastal kaitses samas filosoofialitsentsiaadi kraadi väitekirjaga "Diffraction Grating in Immersion" (kaasautor E. Hulthén; Arkiv för fysik, 8, 1954) ning 1959. aastal filosoofiadoktori kraadi väitekirjaga "Bandenspetroskopische Untersuchungen über die Hydride und Deuteride der Elemente Ga, In und Tl und über die Hyperfeinstruktur der Bi- und In-Hydride und -Deutreride".
Neuhaus oli 1950–59 Stockholmi Ülikooli füüsika instituudi assistent, 1959–73 dotsent, 1973–80 Rootsi Riikliku Proovi- ja Mõõteteenistuse uurimisinsener, 1980–89 Rootsi Töökaitseameti büroojuhataja.
Ta on Korp! Fraternitas Estica liige.

Teadustöö

Hinrek Neuhaus on avaldanud üle 60 teadustrükise, sealhulgas töid molekulaarfüüsika, eriti spektrite ülipeenstruktuuri, optiliste spektrograafide ja interferomeetrite konstruktsiooni, elektromagnetilise mikrolainetehnika, plasmafüüsika, laserifüüsika jm kohta. Geoloogiahuvilisena osales Gustav Adolfi Loodusteadusliku Ringi (GALR) tegevuses Eestis ja Rootsis, avaldas Loodusesõbras (1940) kirjutise Eurypterus'e kohta.
Jirōemon Kimura

Jirōemon Kimura (jaapani 木村次郎右衛門; 19. aprill 1897 – 12. juuni 2013) oli Jaapani ülipikaealine, kes oli alates 17. detsembrist 2012, Dina Manfredini surma järel, Gerontoloogia Uurimisgrupi (Gerontology Research Group) andmetel maailma vanim elusolev inimene. Pärast Walter Breuningi surma 14. aprillil 2011 sai temast maailma vanim elusolev mees.
Kimura sündis Kamiukawa kalurikülas ja tema sünninimi oli Kinjiro Miyake. 14-aastaselt alustas ta tööd postiametnikuna, kellena ta töötas kuni pensionilejäämiseni 1962. aastal. 1920. aastatel töötas ta mõnda aega ka Koreas, mis kuulus toona Jaapanile. Ta abiellus oma naabri Yae Kimuraga ja kuna tema perekonnal polnud meessoost järglasi, siis võttis Kinjiro Miyake oma nimeks Jiroemon Kimura.
23. septembril 2012 sai Kimura 115 aasta ja 157 päeva vanuseks, seega vanemaks kui Emiliano Mercado del Toro, kes oli olnud maailma vanim inimene 2006. aastal. 28. detsembril 2012 sai Kimura 115 aasta ja 253 päeva vanuseks ning seega vanemaks Christian Mortensenist, kes oli seni olnud kõige vanemaks elanud mees. 2. jaanuaril 2013 sai Kimura 115 aasta ja 258 päeva vanuseks ning tõusis 10 läbi aegade kõige vanemaks elanud inimese hulka.  
Kimura oli viimane elusolev 1897. aastal sündinud inimene ja ainus teadaolev elusolev mees, kes sündis enne 1900. aastat.
Igor Grafov

Igor Grafov (14. november 1923 Petrograd – 22. veebruar 1944) oli Nõukogude Liidu sõjaväelane.
Ta langes 1944. aastal II maailmasõja lahingutes Eesti alal Narvas.
1. juulil 1944 nimetati ta postuumselt Nõukogude Liidu kangelaseks.
Tema auks on nimetatud tänav Peterburis ja Narvas (Igor Grafovi tänav). Narvas on talle püstitatud mälestusmärk.
Jaan Märtson

Elulugu

Sündis 28. märtsil (vkj 16. märtsil) 1884 Viljandimaal Viljandi kihelkonnas Vana-Tänassilma vallas Rebaste karjamõisas töölise peres. Õppis Vana-Tänassilma vallakoolis, Viljandi kihelkonnakoolis ja Viljandi linnakoolis.

Hilisem elukäik

Autasumaa suurusega 18,52 hektarit eraldati mais 1921 Valgamaa Tõlliste valla Tõlliste mõisast. Koht sai nimeks Kuuste talu. Ehitas elumaja ning majandushooned, kinnistati tema nimele septembris 1931. Soetas lisaks 13,6-hektarise Lepiku talu, mis oli samuti eraldatud Tõlliste mõisa maadest. Oli talunik, Vabaduse Risti Vendade Ühenduse Valga osakonna liige.
Nõukogude repressiivorganid arreteerisid ta 10. aprillil 1941 Kuuste talus. Peeti kinni Valga ja Pihkva vanglates, kust juulis 1941 viidi Venemaale. 27. detsembril 1941 mõisteti Mordva ANSV prokuratuuri otsusega surma. Jaan Märtson lasti maha 7. veebruaril 1942 Saranskis. Matmispaik teadmata.
Tema nimi on 23. aprillil 2004 Tori kirikus avatud Teise maailmasõja ohvritena hukkunud Vabadusristi kavaleridele pühendatud mälestustahvlil.

Perekond

Abiellus 9. augustil 1914 Tänassilma apostliku õigeusu kirikus Johanna Schultsenbergiga (1891–1940). 
Lapsed: Anna (1916–1917), Maria (1916–1917), Jaan (1920), Arnold (1922–1923), Johannes (1924), Osvald (1928–1933) ja Hans (1930–1994).
Marcelo Nascimento da Costa

Marcelo Nascimento da Costa (mängijanimega Marcelinho; sündinud 24. augustil 1984 Manacapurus) on Brasiilia päritolu Bulgaaria jalgpallur. Ta mängib ründava poolkaitsjana Bulgaaria kõrgliiga klubis Razgradi Ludogorets.
Ta alustas klubikarjääri Brasiilias, mängides muuhulgas Brasiilia esiliiga klubis Bragantino.
2011. aasta mais sõlmis ta lepingu Razgradi Ludogoretsiga. Kõigil järgmisel kaheksal hooajal on ta klubiga tulnud Bulgaaria meistriks. Lisaks on ta kahel korral võitnud Bulgaaria karika ja neljal korral Bulgaaria superkarika. Marcelinho on enim mänge Bulgaaria kõrgliigas pidanud mängija klubi ajaloos, lisaks suurim väravakütt Euroopa klubide liigades.
2013. aastal sai ta Bulgaaria kodakondsuse ja õiguse esindada Bulgaariat rahvusvahelisel tasandil. Bulgaaria jalgpallikoondises tegi ta debüüdi 26. märtsil 2016 sõprusmängus Portugali vastu. Selles mängus lõi ta ka esimese värava koondise särgis.
Harry Liivak

Harry Liivak (sünninimega Harri Liivak; 7. aprill 1920 Tartu – 17. detsember 1995 New York) oli eesti päritolu rakenduskunstnik, karikaturist ja dekoraator.
Lapsepõlves elas Viljandis. II maailmasõja algul emigreerus Taani, kus õppis rakenduskunsti.
Arvatavasti 1948. aastal siirdus elama Rootsi (1948?) Stockholmi Segeltorpi linnaossa. Rootsis õppis ta edasi rakenduskunsti ning töötas rakenduskunsti ja dekoratsioonide alal. Avaldas oma karikatuure Rootsi ajalehes Stockholms-Tidingen Eestlastele.
1951. aastal siirdus elama Montreali, kus töötas rakenduskunstnikuna ettevõttes Taylor Advertising Limited. 1955. aastal toimus Ameerika Ühendriikides New Yorgis rahvusvaheline reklaamifirmade näitus, millest võtsid osa ka Kanada suuremad reklaamifirmad, teiste seas Taylor Advertising Limited Harry Liivaku loodud reklaamikavanditega, mis said sellel näitusel esikoha ja auhinnaks kuldraha.
Hiljem töötas Liivak Montreali Eesti Teatris dekoraatorina. Kanadas elades avaldas oma karikatuure ajalehes Vaba Eestlane. Hiljem siirdus elama Ameerika Ühendriikidesse New Yorki, kus ta ka suri.
Ta oli Korp! Sakala vilistlane.

Isiklikku

Tema isa oli advokaat Henn Julius Liivak ja õde oli viiulimängija Evi Liivak Anschuetz.
Variatsioonid Ariinuška tervenemise puhul

"Variatsioonid Ariinuška tervenemise puhul" on eesti helilooja Arvo Pärdi 1977. aastal loodud teos klaverile. Muusikateose pikkus on 4 minutit. Teose kandis esimest korda ette 16. novembril 1977 Tallinnas Estonia kontserdisaalis Rein Rannap).
Ene-Silvia Sarv

Ene-Silvia Sarv (sündinud 6. veebruaril 1945 Võrus) on Eesti kasvatusteadlane, õpetaja ja õppejõud.

Haridus

Keskhariduse omandas Tartu 8. ja 7. Keskkoolis, kõrghariduse Moskva Riiklikus Pedagoogilises Instituudis (1969, füüsik, keskkooli füüsika õpetaja). 1990–1992 õppis Ühendkuningriigis Emerson Kolledžis Waldorfi pedagoogikat ja täiskasvanukoolitust. Magistrikraadi kasvatusteaduses omandas 1998. aastal Tallinna Pedagoogikaülikoolis. Magistritöö "Kümme aastat paradigmamuutust" käsitles eesti haridusreformi 1987–1997.

Tööelu

Ene-Silvia Sarv on töötanud füüsika õpetajana Moskvas, Tartus, Kadrinas ja Tallinnas nii üld- kui kutseharidussüsteemis ja Tallinna Bakalaureuse Erakoolis (1966–1997). 1975–1979 metoodik, juhtivspetsialist, kooliinspektor Riiklikus Kutsehariduse Komitees ja Kutsehariduse Riiklikus Inspektsioonis, 1981–1983 asedirektor õppealal Kutsehariduse Juhtivtöötajate Instituudi Tallinna Filiaalis, 1983–1989 füüsika kabineti juhataja, hiljem asedirektor õppealal Vabariiklikus Õpetajate Täiendusinstituudis, 1992–1996 juhtivmetoodik Haridustöötajate Koolituskeskuses, 1997–2006 teadur, projektijuht Tallinna Pedagoogilise Ülikooli Õppekava Uuringute laboris, hiljem Haridusuuringute Instituudis, 2006–2014 kasvatusfilosoofia lektor Tallinna Ülikooli Kasvatusteaduste Instituudis. 2014–2016 nõustanud Gruusia ülikoole õpetajahariduse õppekavade koostamisel ja täiendamisel INNOVE eksperdina.

Akadeemiline tegevus

Teadustöö põhisuundi: koolifüüsika, õppekava- ja kooliarendus, kool teadmustjuhtiva õppiva organisatsioonina õpetaja vaatekohalt, õpetajate ja koolide tüpoloogiad, muutuv haridus- ja õppimiskäsitlus (-paradigma) kui filosoofiline ja praktiline probleem. Loengulise töö põhisuundi: kasvatusfilosoofia, alternatiiv- ja holistlikud pedagoogilised süsteemid, teadmusringlus ja teadmusjuhtimine hariduses, haridusasutus kui õppiv organisatsioon.
Alates 1999. aastast Euroopa Haridusuuringute Seltsi (EERA) õpetaja pidevhariduse sektsiooni (Network 1, Continuing Professional Development: Learning for Individuals, Leaders, and Organisations) liige, alates 2006 – sektsiooni kaasjuhataja,  2012 – 2014 – juhataja (link convenor). Alates 2015 aastast EERA auliige
Olnud tegev Eesti Koolifüüsika Ühingus (asutajaliige), Eesti Haridusfoorumi asutajaliige ja toimkondade liige (al 1995), Humanistliku hariduse keskuse Künnis asutaja ja rahvusvaheliste kursuste korraldaja (1991–2002). Eesti Akadeemilise Pedagoogika Seltsi liige (al 1994), Balti Haridusajaloo seltsi liige (al 2010).
Avaldanud üle 100 teadusartikli, 2 monograafiat, loonud mitmeid e-kursuseid ja õpiobjekte , toimetanud ja retsenseerinud pedagoogilisi ja teadusväljaandeid, juhendanud üle 30 magistritöö.
Viinamärdi järv

Viinamärdi järv (ka Viinamärdi paisjärv) on paisjärv Tartu maakonnas Nõo  vallas Luke külas. 
Järv kuulub Ida-Eesti vesikonna Peipsi alamvesikonda. 
Viinamärdi järvest voolab läbi Voika oja. Järve pindala on 6 ha, järvel asub 0,1 ha suurune saar, kaldajoone pikkus on 1523 m.
Seeme

Seemned toiduna

Kuna seemned on enamasti toitaineterikkad, siis söövad neid paljud loomad, kaasa arvatud inimene.
Thomas Young

Elu

Ta sündis kveekerite perekonnas kümnest lapsest vanimana. 14-aastasena oli ta juba õppinud ära kreeka ja ladina keele ning tutvust teinud veel üheteistkümne võõrkeelega.
1792. aastal hakkas ta Londonis õppima meditsiini, 1794. aastal astus Edinburghi Ülikooli ning aasta hiljem siirdus Saksamaale Göttingeni, kus sai Göttingeni Ülikoolist 1796. aastal meditsiinidoktori kraadi. 1797. aastal astus ta Cambridge'i Ülikooli Emmanueli kolledžisse. Samal aastal sai ta oma vanaonu päranduse, mis muutis ta majanduslikult iseseisvaks. 1799. aastal asus ta Londonis tööle arstina. Ta avaldas paljud oma varased teadusartiklid anonüümselt, et kaitsta oma arstimainet.
1801. aastal nimetati ta loodusfilosoofia (peamiselt füüsika) professoriks riiklikus teadus- ja haridusasutuses Royal Institution. Kahe aasta jooksul pidas ta 91 loengut.
1811. aastal asus ta tööle Saint George'i haiglas. 1814. aasta osales ta komitees, mis selgitas välja võimalikke ohte gaasi kasutuselevõtul Londonis, ning 1816. aastal komitees, mis määras kindlaks sekundi täpse pikkuse.
1827. aastal valiti ta üheks kaheksast välisliikmest Prantsuse Teaduste Akadeemias ning 1828. aastal Rootsi Kuningliku Teaduste Akadeemia välisliikmeks.
Youngi sõbrad ja kolleegid pidasid temast väga lugu. Ta ei surunud kunagi oma teadmisi peale, kuid küsimise peale suutis ta ka kõige keerukamatele teaduslikele küsimustele vastata. Ulatuslikest teadmistest hoolimata ei osanud ta neid alati kõige arusaadavamalt teistele seletada.

Teadustöö

Ta tegi mitmeid olulisi avastusi, mis hiljem teisi teadlasi nende töös edasi aitasid, nt Rosetta kivi dešifreerimisel.
Oma Göttingenis 1796. aastal kaitstud väitekirjas "De corporis hvmani viribvs conservatricibvs. Dissertatio." esitas ta neljal lehel lisana ettepaneku universaalseks foneetiliseks tähestikuks ("et mitte jätta neid lehti tühjaks"). Oma Encyclopædia Britannica artiklis "Keeled" võrdles ta 400 keele grammatikat ja sõnavara.