Laibakum

Tennessee Ülikool

Esimesena asutatud laibakum on Tennessee Ülikooli antropoloogiauuringute osakond (University of Tennessee Anthropological Research Facility) Knoxville'is, Tennesee Ülikooli meditsiinikeskuse juures. Selle lõi 1981. aasta lõpus antropoloog dr William M. Bass. Saanud 1971. aastal ülikooli antropoloogia osakonna juhatajaks ning olles seega ametlik Tennessee osariigi kohtuantropoloog, konsulteeris politsei lagunevaid kehi puudutavate juhtumite puhul tihti temaga. Kuna seni ei olnud ühtki asutust, mis tegeleks just lagunemisprotsesside uurimisega, avas Bass 1981. aastal osakonna esimese laibakumi.
Laibakumi moodustab okastraataiaga piiratud 10 000 m² metsaala. Seal on pidevalt arvukalt surnukehi, mis on eri tingimustesse lagunema jäetud. Selleks, et õppida paremini tundma lagunemisprotsessi, on laibad pandud erisugustesse keskkondadesse. Protsessi jälgitakse ja dokumenteeritakse detailselt, muuhulgas lagunemise ajalist järjestust ja kiirust ning putukate elutegevuse toimet.
Igal aastal annetatakse asutusele üle 100 surnukeha. Osa isikutest on andnud ise enne surma nõusoleku (rohkem kui 1300 inimest), osa on perekondade või patoloogide poolt annetatud. Surnu lähedaste loovutatud laibad moodustavad koguarvust umbes 60%. Üks tuntumaid isikuid, kes oma keha laibakumile annetas, oli Grover Krantz.
Tennessee Ülikooli laibakumis õpetatakse ka politseinikele kuriteopaiga käsitlemise oskusi ja tehnikaid.

Lääne-Carolina Ülikool

Teisena loodi inimeste laguprotsesside uurimisasutus Lääne-Carolina Ülikooli juurde Põhja-Carolinas Cullowhees. See on osa Lääne-Carolina Inimeste Identifitseerimise Laboratooriumist. Asutust tuntakse Kohtuliku Osteoloogiauuringute Jaamana (Forensic Osteology Research Station ehk FOREST). Asutus avati 2006. aastal ning seda juhitakse ülikooli kriminaalantropoloogia tegevuskavaga. Asutuses uuritakse keha lagunemist mägedes ning seal on läbi viidud laibakoerte väljaõpet.

Texase Osariigi Ülikool

Kriminaalantropoloogia Uurimisasutus (Forensic Anthropology Research Facility, FARF) loodi San Marcosesse Texase Osariigi Ülikooli antropoloogiateaduskonna juurde ning on Michelle Hamiltoni, William Bassi endise üliõpilase juhtimise all. Asutus on täiel määral tegutsev ning on osaks Texase Osariigi Kriminaalantropoloogia Keskusest (Forensic Anthropology Center at Texas State, FACTS).
Asutuse loomise plaani takistasid esiti kohalike elanike vastumeelsus ning lähedal asuv San Marcose lennujaam, mille tõttu tunti muret raisakotkaste pärast. Siiski kuulutati 2008. aasta veebruaris tulevase laibakumi asukoht välja, ja selleks valiti nimetati Freemani rantšo. Algselt muret tekitanud linnud andsid uue uurimisvaldkonna: raisakotkaste raipesöömise mõju inimekeha lagunemisele.
Uusi surnuid tuuakse umbes kord viie või kuue kuu jooksul. Peamisteks allikateks on Texase haiglad, matusebürood, samuti tuuakse surnukehi patoloogide juurest. Laip kinnitatakse kanderaamile, paigutatakse veoautosse ning tuuakse otse rantšosse. Seal hakkavad neid uurima teadurid ja üliõpilastest vabatahtlikud.
FARF on inimese lagunemist uuriv laboratoorium, kus uuritakse välikuritööpaiku ning inimkeha lagunemise astmeid mitmesugustes topograafilistes ja kliimatingimustes. See on õppimiskoht nii kohtuantropoloogia üliõpilastele kui ka osariiklikul ja riiklikul tasemel seaduskaitseorganitele. Asutuses läbi viidud uuringud mõjutavad otseselt seaduskaitset ning kohtujuurdlusi Texases ja sellest väljaspool. FACTS võtab vastu kehasid, mis on annetatud teadusele. Peamiseks eesmärgiks on aidata seaduskaitseorganite ja meditsiini ning õigusteaduse valdkonna esindajaid nende töös.
Kogu Freemani rantšo ulatus on umbes 17 km². Rantšo on toimiv farm, mis ühtlasi on õppenäidiseks rantšode juhtimise kohta. Teadurid ja tudengid külastavad seda ning osalevad harivates projektides. Neil on lubatud rantšos teha katseid ja uurimistöid, sealhulgas kohtuantropoloogia valdkonnas.

Sam Houstoni Osariiklik Ülikool

Kagu-Texase Rakenduskohtuteaduse Asutus (The Southeast Texas Applied Forensic Science Facility, STAFS) on moodne uurimis- ja õppeasutus, mille eesmärgiks on arendada akadeemilisi ning tehnilisi teadmisi kohtuteaduse rakendamisel kuritööpaikades ja kuritegevusele. Peamine õppekese on kohtuteaduse kohaldamine inimkehale ning suurele hulgale kogutavatele tõestusmaterjalidele, mida tuleb hoolikalt märgata, kokku korjata ja säilitada. Asutus võtab vastu teaduslikule uurimisele annetatud inimeste surnukehi. Seal õpetatakse tudengeid, õiguskaitsetöötajaid, õppejõude ja kriminalistikaeksperte.
Asutus on osa Sam Houstoni Osariikliku Ülikooli bioloogia väliõppekeskusest, mis on 100 ha maa-ala Sam Houstoni osariigi metsa lähistel. Laibakum koosneb 4000 m² kõrgelt turvatud piirkonnast ja 32 000 m² madalamate turvanõuetega alast, kus toimuvad teised väljaõpped, nagu otsimismanöövrite harjutamine. Keskkond on mitmekesine, muuhulgas on seal ka jõgi. Territooriumile on paigutatud kaamerad, et määrata surmajärgsete muutuste aega.
Laibakumi juurde kuuluv hoone on loodud surnukambrina, kus on jahutus- ja külmutusvõimalused, tänapäevane varustus ning digitaalse radiograafi ja mikroskoobi kasutamise võimalused.

Lõuna-Illinoisi Ülikool

Kohtuantropoloogia Uurimiskompleks (The Complex for Forensic Anthropology Research, CFAR) avati Lõuna-Illinoisis 2010. aasta oktoobris, see alustas inimeste asemel sigade uurimisest. Asutajad Gretchen R. Dabbs ja D.C. Martin lõid asutuse, et uurida lagunemisprotsesse Lõuna-Illinoisi omapärastes keskkonnatingimustes. Nimelt on seal eelmiste asupaikadega võrreldes madalam keskmine õhutemperatuur, tugevam tuul, happelisem ja halvema äravooluga pinnas ning maapind on madalal. Nagu eeldatud, ilmnesid keskkonna erinevustest tingitult suured muutused lagunemise määras ja mustris. Esimene inimkeha saadi 2012. aasta jaanuaris.
CFAR on Lõuna-Illinoisi Ülikooli antropoloogiaosakonna osa. See on umbes 1300 m² suurune okastraadiga piiratud rohumaa. Videovalve on nii turvakaalutlustel kui ka uuritavate sündmuste salvestamiseks. Praegused uuringud keskenduvad lagunemise ajalise kulu ja mustri üldjoonte määramisele kohalikus keskkonnas. Lisaks üritavad uurijad matkida ohvri laibast vabanemise viise, et mõista, kuidas surmajärgne kohtlemine laguprotsesse mõjutab ning kuidas pärast skeleti väljalagunemist määrata, mida on kehaga tehtud pärast surma.

Teised asutused

On olnud ettepanekuid luua ka teistesse asukohtadesse laibakume, seda nii USA-s kui mujal. 2015. aastal algavad tööd Austraalias Sydney äärelinnas Yarramundis Sydney Tehnoloogiaülikooli territooriumil. Valmides on see esimene laibakum väljaspool Ameerika Ühendriike. Peamiseks loomise põhjuseks on, et USA laibakumide avastused ei kehti sageli Austraalia keskkonnatingimustes.