google/wiki40b huggingface dataset:
Norderney

Ajalugu

Seitsmest Ida-Friisi saarest on Norderney noorim. Saar on oma praegusel kujul olemas olnud alles 16. sajandi keskpaigast, olles idapoolne jäänuk suuremast Buise saarest. Suurem Buise saar jagunes kaheks osaks Grote Mandrenke üleujutusega 1362. aastal, idapoolt kutsuti algul Ostrende. Buisest järelejäänu kahanes aja jooksul ja kadus lõpuks Püha Peetruse üleujutusega 1651. aastal Põhjamerre. Ostrende teisest küljest kasvas, ja on 1550. aasta loenduses kirja pandud kui "Norder neys Oog" (põhjapoolne uus saar), omades kirikut ja 18 maja. Selleaegsed asukad töötasid peamiselt kaluritena. 18. sajandi teisel poolel kasvas merekaubanduse tähtsus. Kalapüügi järel muutus saare majandusele tähtsaks turism. 1797. aastal sai Norderneyst esimene Saksa suvituskoht Põhjamere ääres.
Usutavasti loodi esimene püsiasustus 13. ja 14. sajandil. Asula arenes saare lääneosas, kõrgete luidete varjus. Esimene dokument saarest on aastast 1398. 1650. aastal oli saar umbes 8,3 km pikk ja asulas oli umbes 18 maja ja 101 asukat. Tõsine torm ujutas saare üle 1717. aasta jõulude ajal. 1830. aastatel muutus saarlaste kõige tähtsamaks tegevuseks söödavate karpide korjamine.
Hannoveri kroonprints Georg külastas Norderneyd esmakordselt 1836. aastal ja 1851. aastast tõi õukonna igal suvel saarele. Sel ajal sai kuurortikülastamine rikaste ja kuulsate poolt tugevasti jäljendatud. 1858. aastal ehitati 950 m laudisega promenaad. Saare tuuleveski ehitati 1862. aastal. 1899. aastal oli saarel 4018 asukat ja 26 000 suvituskülalist. 1901. aastal rajati ingelhai kalandus. 1925. aastal oli siin 5564 asukat ja 38 140 külalist. Deutsche Luft Hansa alustas samal aastal saarele regulaarlende.

Kliima ja puhkeala

Norderneyl on mereline kliima, üldiselt vähemäärmuslike temperatuuridega kui lähedalasuval mandril. Sademed jaotuvad aasta vältel enam-vähem ühtlaselt, kuid sügis tundub olevat veidi vesisem, kus november on sajuseim kuu oma 87,6 mm-ga, samas veebruar on kuivim 40,7 mm-ga. Saarel on ka rohkem päikesepaistet kui mandril, rohkem kui 1600 tundi aastas. Merevee temperatuur kõigub talvel 3 ja 7 °C vahel ning on suvel üle 20 °C. 2014. aasta juulis saavutati uus kõigi aegade rekordtemperatuur 34,1 °C.
Norderney populaarsest Põhjarannast vahetult idas on nudistide rand.
Korso

Lähiümbrus

Korso piirdub idas raudtee, põhjas Vallinoja ja loodes Vierumäkiga.
Eratosthenese sõel

Eratosthenese sõel on vanakreeka matemaatikule  Eratosthenesele omistatud meetod algarvude tabeli koostamiseks.

Algoritm

Eratosthenese meetodi rakendamiseks kirjutatakse välja kõik naturaalarvud alates arvust 2 ja lõpetades arvuga N: 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, ..., N. Edasi kriipsutatakse toodud jadas läbi kõik arvu 2 kordsed peale arvu 2 enda. Arvu läbikriipsutamise märkimiseks võib teha ristikese vastavassse ruudukesse. Edasi kriipsutatakse läbi kõik arvu 3 kordsed peale 3 ja liigutakse järgmise läbikriipsutamata arvu juurde milleks on arv 5, kuna ta ei jagu algarvudega 2 ja 3, siis kriipsutame läbi arvu 5 kordsed. Sama kordub 7, 9, 11, 13 jne. Kõik läbikriipsutamata arvud on algarvud. 
Algarvude tabelit võib koostada erinevates vahemikes. Juuresoleva arvutisimulatsiooni algarvude tabelis vastab igale ruudule üks 120-st väiksem naturaalarv; läbikriipsutamised on tähistatud erinevalt, kuid ringistatud ruutudele vastavad nüüd algarvud.
Meskvaki keel

Fonoloogia

Meskvaki keeles on 8 vokaalfoneemi (4 lühikest /a, e, i, o/ ja 4 pikka  /aː, eː, iː, oː/) ning 15 konsonantfoneemi.
Ross Kemp

Ross Kemp (sündinud 21. juulil 1964) on inglise näitleja ja ajakirjanik.
1990–1999 mängis ta BBC seebiooperis "EastEnders". Nii televaatajad kui ka seriaali kaasnäitlejad on korduvalt palunud tal seriaali naasta ning 2005 ja 2006 tegigi ta lühikest aega seriaalis kaasa, vastavalt mõne nädala ja kolm kuud. 1999. ja 2006. aastal valiti ta Suurbritannia parimaks seebiooperite meesnäitlejaks.
Kemp on saavutanud rahvusvahelise tunnustuse ohtlike ja uurivate dokumentaalsarjadega.
Neist esimene sari oli "Ross Kemp on Gangs" ("Ross Kemp jõukudes"), mis käsitleb kuritegelikke organisatsioone kõikjal maailmas. Aastail 2007–2009 esilinastus 19 osa. 2007 võitis see sari BAFTA auhinna parima dokumentaalfilmi kategoorias. Eelviimasena esilinastunud osa "Ross Kemp: A Kenya Special" ("Ross Kemp: Keenia eri") nimetati 2009 BAFTA auhinna kandidaadiks parima uudisloo kategoorias, kuid ta ei võitnud seda auhinda.
Teine sari oli "Ross Kemp in Afghanistan" ("Ross Kemp Afganistanis"), millest aastail 2008 ja 2009 esilinastus 10 osa. See sari nimetati 2009 BAFTA auhinna kandidaadiks parima dokumentaalfilmi kategoorias, kuid ta ei võitnud seda auhinda.
Järgnesid kaheosaline dokumentaalfilm "Ross Kemp: Middle East" ("Ross Kemp: Lähis-Ida"), mis käsitleb olukorda Iisraelis ja Gaza sektoris, ning dokumentaalfilm "Ross Kemp: Battle for the Amazon" ("Ross Kemp: Lahing Amazonase pärast"), milles käsitletakse vihmametsade hävitamist Brasiilias ja Ecuadoris. Mõlemad mainitud filmid esilinastusid 2010.
Kasepää vald (1939)

Kasepää vald oli vald Tartumaal aastail 1939–1949.
Vald moodustati senise Kasepää valla maa-alast; senise Pala valla Saare metskonna Halliku metsandiku osa ja Halliku mõisa järgi olevate talude nr. 24, 25, 32, 33, 38 ja 46 heinamaatükkide maa-aladest; senise Ranna valla Omedu ja Hansu külade piirkonnast ning osa Saare metskonna Halliku metsandiku ja osa Ranna ja Roela mõisade järgi olevate talude heinamaatükkide maa-aladest.
Jaanuaris 1940 nimetati vallavanemaks Johannes Vooder.
Vald kuulus Riigivolikogu 48. valimisringkonda, kust valiti August Jürima.
Vald kuulus Alatskivi põllumeeste konvendi tegevus- ja valimispiirkonda.
8. juunil 1949 vald likvideeriti ja ühendati Saare vallaga.
Grevenbroich

Ajalugu

Grevenbroichi on mainitud linnana 1311. aastal. 19. sajandil kujunes linnast raudteede sõlmpunkt.
Grevenbroich on tuntud energeetikatööstuse keskusena. Seal asub suur pruunsöe maardla. Pruunsöega köetakse soojuselektrijaama. Linnas toodetakse ka tuule- ja päikeseenergiat.
Presto (ettevõte)

Presto oli 1941-1959 Tartus tegutsenud ettevõte, mis muu hulgas tootis ja töötas ümber bakeliiti.
Tzatziki

Tzatziki (kreeka keeles τζατζίκι) on Kreeka kaste, mida serveeritakse dipikastmena grillitud liha kõrvale. Tzatziki peamine koostisosa on lamba- või kitsepiimast valmistatud kurnatud jogurt (nn Kreeka jogurt) ning seda segatakse kurgi, küüslaugu, soola, oliiviõli ja mõnikord ka tilli, mündi või peterselliga. Tzatziki't serveeritakse alati külmana.
Tzatziki nimi pärineb sellesarnase Türgi toidu cacık [džadžõk] nimest. Lisaks Kreekale ja Türgile leiab sarnast toitu ka Bulgaaria, Põhja-Makedoonia, Serbia, Iraagi, Iraani, India ja Kaukaasia köögist (nii supi, salati kui dipikastmena).
Atacama Teerajaja Eksperiment

Atacama Teerajaja Eksperiment (Atacama Pathfinder Experiment; APEX) on Atacama kõrbes Llano de Chajnantori Observatooriumis asuv raadioteleskoop.
APEX valmis Max Plancki Raadioastronoomia Instituudi, Onsala Kosmoseobservatooriumi ja Euroopa Lõunaobservatooriumi (ESO) koostöös ja seda haldab ESO. Teleskoobi peataldriku diameeter on 12 meetrit ja see koosneb 264-st alumiiniumpaneelist, mis on valmistatud 17 mikromeetrise täpsusega. Teleskoop alustas tööd 2005. aastal.
APEX on edasiarendatud ALMA prototüüpantennist ja see asub ALMA territooriumil. APEX projekteeriti töötama submillimeetri lainepikkustel (0,2 - 1,5 mm) ja see otsib ALMA jaoks võimalikke uurimisobjekte. Submillimeetri astronoomia võimaldab uurida külma, tolmust ja kauget Universumit, kuid nõrku signaale neelab atmosfääris leiduv veeaur. Chajnantor valiti APEXi asukohaks, sest see on planeedi kuivemaid piirkondi ja asub Mauna Keal olevatest observatooriumitest rohkem kui 750 m ja Väga Suurest Teleskoobist 2400 meetrit kõrgemal.
Looduslik kooslus

Looduslik kooslus on niisugune biotsönoos, mille väljakujunemisel pole inimese kujundav mõju olnud märkimisväärne.
Looduslikud kooslused koosnevad pärismaisest elustikust.
Kui looduslikku kooslust majandatakse, võib sellest kujuneda pool-looduslik kooslus ehk pärandkooslus. Kui looduslik kooslus asendada, on tegu tehiskooslusega.
Viruorg

Viruorg on org Jõgeva maakonnas Jõgeva vallas Palamuse asula lähedal. Org on võetud kaitse alla (Viruoru kaitseala).
Viruorg on Amme jõe oru 1 km pikkune lõik, mis tekkis hilisjääajal. Org on kõige sügavam (15 m) selle kõige kitsamas kohas.
Ikšķile mõis

Ikšķile mõis (läti keeles Ikšķiles muiža, saksa keeles Uexküll Üxküll) oli mõis Lätis, nüüdisaegse haldusjaotuse järgi Ikšķile piirkonnas Ikšķile asulas. Ajalooliselt jäi mõis Ikšķile kihelkonda. Tänapäeval on mõisa ala vee all.
Mõisa viimane omanik enne 1920. aasta Läti maareformi oli parun Alexander Von Wolf (läti keeles Aleksandrs fon Volfs).
Xaafuun

Xaafuun (varasem eestikeelne nimi Hafun) on asula Somaalias Bari ringkonnas (faktiliselt Puntlandi territooriumil) Xaafuuni poolsaarel 2 km maasäärest ida pool poolsaare lõunarannikul. Geograafilised koordinaadid on 10,42°N 51,26°E. Xaafuun on Aafrika mandri kõige idapoolsem asula.
Asula elanike arv on eri andmetel 2500, 5000 või 11 000.
Peamine elatisallikas on kalapüük.
Teise maailmasõja ajal pommitasid Briti väed Xaafuuni enne selle vallutamist Itaalialt.
Itaalia okupatsiooni ajal Somaalias 1889–1941 ja 1950–1960 (Itaalia Somaalia) oli asula nimi Dante.
Alates 1920ndatest hakati Xaafuuni sadama kaudu välja vedama soola, mida kaevandati 24 km kaugusel Hordias. Kontsessioon selleks oli Milano firmal Società Saline e Industrie della Somalia Settentrionale "Migiurtinia". Tegu oli maailma ühe suurema soolakaevandusega.

Tsunami

Xaafuuni tabas 26. detsembril 2004 India ookeani maavärinast põhjustatud tsunami.
Xaafuuni poolsaar oli sellest tsunamist kõige rohkem kannatada saanud piirkond Aafrikas ning ainuke koht lääne pool Ees-Indiat, kus lained enne kaldale paiskumist tagasi tõmbusid. Umbes 2 m allpool merepinda paiknev asula lääneosa ujutati 2 m kõrguselt üle. 812 hoonet hävis ja veel 400 sai kannatada. Leiti 19 surnukeha ja 160 elanikku jäi teadmata kadunuks. Osa liivasäärest ujutati üle, kuid kuskil ei lõiganud vesi ühendust mandriga ära.
Rahvusvaheline abi jõudis Xaafuuni alles mitme päeva pärast. Asulas ei olnud puhast vett, toitu, ravimeid ega peavarju. inimesed olid hakanud haigestuma. Et tsunami oli teed lõhkunud, oli abi andmine raskendatud. 60 km kaugusel jäid 30 tonni toiduga veoautod liiva sisse kinni. Paljud elanikud põgenesid ajutiselt mandrile.
UNICEF-i andmetel oli enne tsunamit asula 460 6–13-aastase lapse jaoks ainult üks klassituba. Koolis käis 50 last, kellest 15 olid tüdrukud. Rahvusvaheline abiprojekt viis õppida soovijate arvu 340-ni. Esialgu oli ruumi ainult 180 õpilase jaoks.
ZIS-6

ZIS-6 (vene keeles ЗИС-6) on Nõukogude Liidus aastatel 1933–1941 toodetud veoauto.
Nicolas Bochsa

Robert Nicolas-Charles Bochsa (9. august 1789 Montmédy, Meuse – 6. jaanuar 1856 Sydney) oli tšehhi päritolu prantsuse harfimängija ja helilooja.
Ta isa Karl oli sõjaväemuusik, hiljem oboemängija. Nicholas-Charles oskas juba 7-aastaselt mängida flööti ja klaverit. Ta õppis kompositsiooni Bordeaux's Franz Becki juures. Esimese ooperi ("Trajan") lõi ta 15-aastasena. Alates 1807 õppis ta Pariisi konservatooriumis kompositsiooni Charles-Simon Cateli ja Étienne Méhuli juures ning harfi François Joseph Nadermani ja M. de Mareni juures. Ta töötas 1813–17 harfimängijana Pariisi õukonnas ja hakkas Opéra-Comique'i jaoks oopereid kirjutama.
1817 süüdistati Bochsat võltsimises ja pettuses ning ta põgenes Londonisse. Tagaselja mõisteti talle karistuseks häbimärgi kehale põletamine ja sunnitöö.
Londonis aitas Bochsa 1821 asutada Kuninglikku Muusikaakadeemiat ja sai ise selle sekretäriks. Kuid 1826 sai teatavaks, et ta on Prantsusmaal süüdi mõistetud, ja ta pidi ametist tagasi astuma. Seejärel sai ta Londonis Tema Majesteedi Teatri muusikadirektoriks.
1839 sattus ta järgmisse skandaali. Nimelt põgenes ta maalt koos ooperilaulja Anna Bishopiga (1810–1884). Kuid Bishop oli abielus oma õpetaja, väljapaistva helilooja Henry Bishopiga (1786–1855), ja sellest abielust oli sündinud 3 last, kõik tütred.
Kogu ülejäänud elu reisisid Bochsa ja Bishop kahekesi koos, esinedes igal mandril ja igas maailmajaos, kuid Prantsusmaal ei käinud nad kunagi. Napolis määrati Bochsa kuningliku ooperi (tänapäeval Regio Teatro San Carlo) direktoriks ja sel kohal töötas ta 2 aastat.
1855. aasta detsembris, kullapalaviku tippajal saabusid Bochsa ja Bishop Sydneysse. Kuid nad said anda üheainsa kontserdi, sest Bochsa haigestus ja suri järgmise aasta algul. Bishop leinas teda sügavalt ja laskis talle Sydneysse püstitada suurejoonelise hauamonumendi, mis on säilinud. Bishop ise jätkas lauljakarjääri ja esines veel 70. eluaastates.

Looming

Bochsa on kirjutanud 8 ooperit, 4 balletti, umbes 350 teost harfile, sealhulgas 2 kontserti, fantaasia "Rebasejaht", 100 etüüdi ja 24 prelüüdi.
Merinarmaskala

Kirjeldus

Eksootilise väljanägemisega merinarmaskala keha on kaetud üksikute pikkade lehesarnaste lintjate nahajätketega. Neid pruunvetika lehti meenutavaid nahajätkeid on 6 suuremat (üks pealael ja kaelal, kaks sümmeetriliselt paiknevat seljaturjal ja kõhul) ning mõned väiksemad ka sabal. Keha on täpimustriline ja erksate toonidega, keha värvitoon võib vajadusel muutuda. Haardesaba neil ei ole, seega nad ei saa nagu merihobukesed ankurdada endid vajadusel vetikate varte külge.
Merinarmaskala liigub edasi kaela- ja seljauimede abil. Pikk seljauim asub sabajuure piirkonnas. Kaelal asuvad uimed aitavad tasakaalu hoida. Need väikesed uimed on peaaegu täiesti läbipaistvad ja värelevad kiirusega umbes 10 korda sekundis, millega tagavad kala sujuva liuglemise. Narmaskalad on aeglased ujujad ja loodavad seetõttu röövkalu petta oma maskeeringu abil.
Merinarmaskala on austraalia narmaskalast suurem; keha pikkus võib ulatuda kuni 46 sentimeetrini.
Merinarmaskala toitub väikestest vähilaadsetest ja muust zooplanktonist. Kuna hambaid tal ei ole, siis neelab ta saaklooma tervikuna alla.

Paljunemine

Sarnaselt teiste merinõellastega on narmaskala eripäraks see, et lõimetise eest kannavad hoolt isaskalad. Kuid merihobukestele omane haudetasku isasel narmaskalal puudub, selle asemel paikneb tal saba varjus inkubatsioonirenn, mille pesadesse emaskala heidab paarumuse ajal kuni 120 marjatera, millest kooruvad umbes kuu aja pärast maimud. Kohe peale sündi algab kalamaimude iseseisev elu.
Merinarmaskalad võivad elada kuni kümneaastaseks.

Ohustatus

Merinarmaskala on väljasuremisohus eelkõige elupaikade vähenemise tõttu, mis on põhjustatud tööstusheitmetest. Suurim oht elupaikadele on suurlinnade (Sydney, Perth, Adelaide, Melbourne) lähedal, kus merre lastav sademevesi ja puhastatud reovesi põhjustab merevee eutrofeerumist ja setete suurenemist.
Narmaskalu püütakse mitmel põhjusel. Nende eksootilise välisilme tõttu püütakse neid ohtralt akvaristide tarbeks, samuti leiavad nad jahvatatult laialdast kasutust hiina meditsiinis.
Merinarmaskala on kantud IUCNi punasesse nimistusse ohulähedase liigina.
Eik Aab

Eik Aab (sündinud 3. aprillil 1977) on eesti informaatik.
Ta lõpetas 1995. aastal Gustav Adolfi Gümnaasiumi.
Vergine Liiv-Hillep

Vergine Liiv-Hillep (21. jaanuar 1922 – 4. jaanuar 2015) oli eesti maalikunstnik.

Elulugu

Vergine Liiv-Hillep sündis Pärnus ning õppis 1930ndatel aastatel Holstre koolis, aga nooruspõlve parimad aastad möödusid Viljandis. Kunstiõpinguid alustas ta 1939. aastal Pallases, kus õnnestus õppida 1941. aastani. Sõja ajal naasis ta kodulinna, lõpetades seal 1943. aastal gümnaasiumi. Samal aastal abiellus ta Richard Hillepiga, kellega aasta hiljem Saksamaale põgenes.
Hillepid sattusid põgenikelaagrisse Lõuna-Saksamaal Kemptenis, kust 1947. aastal siirduti elama Belgiasse Liège'i, kus abikaasal õnnestus leida teenistuskoht mäetööstuses. Vergine töötas lühikest aega lihttööl marmelaadivabrikus ja mänguasjade vabrikus. 1956. aastal alustas Vergine prantsuse keele õpinguid ning 1957. aastal sai temast Liège'i Kuningliku Kunstiakadeemia (Académie Royale des Beaux-Arts) õpilane. Õppetöö kunstiakadeemias kestis kuus aastat, kuid Liiv-Hillep sai lõpetada kolme aastaga, sest arvestati ka tema varasemaid õpinguid. 1960. aastal lõpetas ta kunstiakadeemia silmapaistvate tulemustega õlimaali ja joonistuse ning 1961. aastal maastikumaali ja gravüüri alal.

Muud

Hillep on Eestis võrdlemisi vähe tuntud kunstnik. Septembris 2015 avati Kondase Keskuses tema isikunäitus.
Sergei Narõškin

Sergei Narõškin (Сергей Евгеньевич Нарышкин; sündinud 27. oktoobril 1954 Leningradis) on Venemaa riigiametnik, alates 5. oktoobrist 2016 Venemaa Föderatsiooni Välisluure Teenistuse direktor, 2011–2016 Riigiduuma esimees.

Elulugu

Kasvas üles Vsevoložskis Leningradi oblastis. 1972. aastal lõpetas kuldmedaliga Leningradi 190. keskkooli ja 1978. aastal Leningradi Mehaanika Instituudi insener-raadiomehaanikuna. Ajakirjanduses avaldatud mitteametlikel andmetel õppis aastatel 1978–1982 erinevates KGB koolides: algul KGB esimese peavalitsuse (välisluure) 101. koolis Moskvas, kus tutvus ka Vladimir Putiniga. Seejärel Moskva kõrgema KGB kooli 8. teaduskonna nn. prantsuse grupis.
Majandusteaduste kandidaat aastast 2004, majandusteaduste doktor aastast 2010.
1982. aastast Leningradi Polütehnilise Instituudi prorektori abi. 1980. aastatel töötas ka Nõukogude Liidu Belgia saatkonnas (ametlikult teaduse ja tehnika eksperdina), oli seal kuni Nõukogude Liidu lagunemiseni 1991. aastal. Aastatel 1992–1995 Peterburi linnavalitsuse majandusarengu komitee osakonnajuhataja. 1995–1997 Peterburi Promstroibanki välissuhete osakonna juhataja. 1997–1998 Leningradi oblastivalitsuse majanduse ja investeeringute komitee esimehe asetäitja. 1998–2004 Leningradi oblastivalitsuse välismajanduse ja rahvusvaheliste suhete komitee esimees. 1996–2004 Venemaal Philip Morrise sigarette tootva suurettevõtte Philip Morris Ižora direktorite nõukogu liige. 2004 veebruar–märts Venemaa Föderatsiooni presidendi administratsiooni majandusvalitsuse ülema asetäitja. 2004–2007 Venemaa presidendi aparaadi juhataja asetäitja (alates 2004. aasta sügisest minister). 2007–2008 Venemaa Föderatsiooni valitsusaparaadi juhataja.
Aastast 2004 on ta Venemaa riikliku naftaga tegeva laevanduskompanii Sovkomflot juhatuse liige ja Venemaa juhtiva energeetikafirma Rosneft direktorite nõukogu esimehe asetätija.
Enne Riigiduuma esimeheks valimist töötas ta alates 12. maist 2008 Venemaa Föderatsiooni Presidendi Administratsiooni juhatajana. Alates 2008. aasta detsembrist juhtis Narõškin ka presidendi riiklike autasude komisjoni ja oli aastatel 2009–2012 Venemaa ajaloo võltsimise vastu võitlemise komisjoni esimees.
Narõškin oli 2011. aasta 1. märtsist Venemaal ümber nimetatud miilitsa – Venemaa politsei juhtivkoosseisu atestatsioonikomisjoni juht.
Narõškin valiti Riigiduuma esimeheks 2011. aasta 22. detsembril, tema asemel sai Venemaa Föderatsiooni Presidendi Administratsiooni juhiks Sergei Ivanov.
Aastast 2012 Venemaa Ajaloo Seltsi (RIO) esimees.
Alates 5. oktoobrist 2016 Venemaa Föderatsiooni Välisluure Teenistuse direktor. Kannab Venemaa Föderatsiooni kõrgeimat teenistustiitlit – Venemaa Föderatsiooni 1. klassi tõeline riiginõunik.
Berndt Otto Stackelberg

Vabahärra Berndt Otto Stackelberg vanem (14. mai 1662 – 29. august 1734 Turu) oli baltisaksa päritolu Rootsi sõjaväelane (feldmarssal).
Berndt Otto Stackelberg oli Stackelbergide Haljava vabahärrade haru esivanem ja Rootsi feldmarssali Berndt Otto Stackelberg noorema isa. 
11. juulil 1727 sai ta kuningas Fredrik I-lt feldmarssali auastme ja vabahärraks (nr 192). 
Talle kuulus Eesti aladel Haljava mõis. 
Berndt Otto Stackelberg vanem teenis nooruses Hollandi, seejärel Prantsuse armees, tõustes kümne aastaga kapteniks. 
Põhjasõja algaastail oli ta esmalt kindral Otto Vellingki adjutant, juhtis siis ooberstleitnandina üht jalaväepataljoni Schlippenbachi väliväes, seejärel juhtis ooberstina Pori jalaväerügementi. 1704. aastast teenis ta Adam Ludwig Lewenhaupti komando all Kuramaal ja Riias, 1706. aastal ülendati ta kindralmajoriks.
1708. aastal oli Stackelberg Lewenhaupti korpuses jalaväeülem ja 1709. aastal juhatas Poltava lahingus ühte nejast jalaväekolonnist. Selle eesotsas murdis ta läbi reduutide liinist ja osales saatuslikus rünnakus Vene peaväe vastu. Põgenemise alates üritas ta oma mehi peatada, kogus neid enda ümber käputäie ja läks nende eesotsas viimasele vasturünnakule, kuid langes siis Vene vägede kätte vangi. 
B.O. Stackelbergil õnnestus vabaneda alles Põhjasõja lõppedes, mil ta suundus Rootsi, kus ülendati 1722. aastal jalaväekindraliks ja määrati Soomes asunud vägede juhatajaks.
Agenor ja Epikaste

Agenor ja Epikaste olid vanakreeka mütoloogias Aitoolia kuningapaar. Agenori isa oli Pleuron, kes asutas Aitoolias samanimelise linna. Epikaste isa oli Kalydon, kes asutas samanimelise linna, mis oli ka Aitoolia pealinn. Pleuron ja Kalydon olid vennad, järelikult olid Agenor ja Epikaste lähisugulased.
Neil oli kaks last: poeg Porthaon, kes päris Aitoolia trooni, ja tütar Demonike, kes sai Aresega 4 poega.
Liezēre mõis

Liezēre mõis (saksa keeles Lösern, läti keeles Liezēres muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Võnnu kreisis Liezēre kihelkonnas.
Liezēre kihelkond
Kirik: Liezēre kirik
Mõisad: Liezēre kirikumõis | Grava mõis | Gulbērise mõis | Līdere  mõis | Liezēre mõis | Lubeja mõis | Mēdzūla mõis | Ozolamuiža mõis
Muhlenbergi maakond

Ajalugu

Maakond moodustati 1798. aastal.
Lülitatav sidur

Lülitatav sidur on sidur, mis võimaldab võlle nii masina seisu kui ka töötamise ajal lahutada ja ühendada.
Arhiivimoodustaja

Arhiivimoodustaja on asutus, kelle tegevuse käigus võib tekkida arhivaale.

Kasutatud allikad

https://www.riigiteataja.ee/akt/129122011229
Licht

Poliitiline tegevus

1938. aastal oli Lichti esimeheks Moses Sachs, aseesimeheks pangadirektor Leo Aisenstadt (1912–1975). Selts tegutses Tallinnas Lembitu tänaval Moses Sachsi korteris.
Moses Sachs oli lõpetanud Valga Vene gümnaasiumi ja õppinud seal meistri juures juveliiritööd. Pärast Eesti iseseisvumist kolis ta 1918. aastal elama Tallinna ja töötas suuremas juveelitöökojas. Haaratud marksismi-leninismi ideedest, tellis ta Nõukogude Liidust raamatuid ja ajakirju, ja oli veendunud. et Nõukogude Liit on tööliste paradiis. Teise maailmasõja puhkedes evakueerus ta Nõukogude tagalasse ja poos end 1941. aastal üles, jättes abikaasale ja tütrele kirja, et ei suuda üle elada oma ideede täielikku nurjumist. 
Teised juhatuse liikmed olid Siimon Perlman, Siimon Kitt, Sosja Schmotkina, Leo Epstein, Leo Abramovitš, Hans Grabbe (õieti Hasa Hoff), Lazar Vseviov ja Siimon-Ber Strassman. Mitmed Lichti aktivistid sh Moissei Pekker, Siimon Perlman, Lazar Vseviov, Ksenia Aisenstadt, Leo Aisenstadt, Hans Grabbe, Sosja Schmotkina, Jossif Goldman, Viktor Feigin astusid 1936. aastal EKP liikmeiks. Selts trükkis jõuka juudi kaupmehe poja, pangadirektori, Baseli ülikooli lõpetanud Leo Aisenstadti korteris marksistlikku kirjandust ja ajakirja Kommunist. Trükkalid olid Leo Aisenstadti abikaasa Ksenia Aisenstadt ja Lazar Vseviovi abikaasa Sosja Schmotkina.
Suur osa Lichti liikmeid võttis osa 1940. aasta riigipöördest. Riigipöörde järel likvideeris Nõukogude võim juba juulis juudi kultuurautonoomia ning sulges juuli-augusti jooksul kõik juudi seltsid, ühingud ja korporatsioonid, tehes seda Lichti esitatud nimekirja alusel. Paljud Lichti liikmed astusid hävituspataljonidesse, kuid eksisteeris koguni omaette juudi hävituspataljon.
Saue Muusikakooli Puhkpilliorkester

Saue Muusikakooli Puhkpilliorkester on orkester, mis alustas 1993. aastal Saue Gümnaasiumi orkestrina nime all Yamaha Brass Band. Nimi tulenes metoodikast mille alusel asuti õpetama toona veel valdavalt algkoolis õppivaid lapsi.
Saue Muusikakooli loomise järgselt 1996. aastal viidi orkester administratiivselt Saue Muusikakooli alla. Sealt "värsket verd" ammutades ilmusid muidu vaid vaskpillidest koosnevale orkestrile juurde ka puupillid.
Tänaseks on aktiivne koosseis täienenud veel lisaks Saue Muusikakooli õpilastele ka sõpradega mujalt Harjumaalt.
Orkestri loojaks ja muusikaliseks liidriks on olnud läbi tegutsemisaja dirigent Harry Illak. Alates 2006. aastast on regulaarselt tegev teise dirigendina Sirly Illak.