google/wiki40b huggingface dataset:
Vaprus

Vaprus (ka kuraas, uljus, südikus) on inimese valik ja valmisolek astuda vastu piinale, valule, ohule, ebakindlusele või hirmutamisele.
Eesti keeles peetakse vaprust ärplevaks julguseks, inimene on julge, et teiste hulgast silma paista, ta on julge kellegi teise jaoks. Samuti kutsutakse julgust sõjaolukorras pigem vapruseks kui julguseks. Sõdur teab, millele ta vastu läheb, julge inimene tihtipeale ei tea, mis teda ootab.
Mõnedes kultuurides on meelekindlus umbes sama tähendusega kui vaprus. Lääne traditsioonis on  vaprusest rääkinud erinevad filosoofid nagu Sokrates, Platon, Aristoteles, Aquinas ja Kierkegaard; Ida traditsioonis on vaprusest avaldanud mõtteid Tao Te Ching. Viimasel ajal on vaprust uuritud ka psühholoogias.
Bank of New York Mellon

Bank of New York Mellon Corporation (BNY Mellon) on Ameerika Ühendriikide rahvusvaheline pangandus- ja finantsteenuste ettevõte, mis moodustati 1. juulil 2007 Bank of New Yorki ja Mellon Financial Corporationi ühinemisel.
2016. aasta seisuga on BNY Mellon maailma suurim hoiupank, mis haldab 1,6 triljoni USA dollari väärtuses varasid ning kus on hoiustatud veel 28,5 triljoni USA dollari väärtuses varasid.
Ettevõtte peakorter asub New Yorgis ja selle tegevjuht on Gerald Hassell.
Schaumburg

Ajalugu

Schaumburgi kreis loodi 1. augustil 1977 Alam-Saksi omavalitsusreformi raames, kui ühendati endised Schaumburg-Lippe ja Grafschaft Schaumburgi kreisid. Hessisch Oldendorfi linn paigutati ümber Hameln-Pyrmonti kreisi. Großenheidorni, Idensermoor-Niengrabeni ja Steinhude kogukonnad olid juba paigutatud Wunsdorfi kogukonda ja saanud seega Hannoveri regiooni osaks.
Schaumburgi kreisi piirid kattuvad keskaegse Schaumburgi piiridega. Schaumburg oli keskaegne krahvkond, mis asutati 12. sajandi alguses. Varsti pärast seda nimetas Saksa-Rooma keiser Schaumburgi krahvid ka Holsteini krahvideks.
Kolmekümneaastase sõja ajal ei olnud Schaumburgi dünastial meessoost pärijat ning krahvkond jagati Schaumburgi (mis sai Hessen-Kasseli osaks) ja Schaumburg-Lippe krahvkonnaks (1640). Reini Liidu liikmena ülendas Schaumburg-Lippe end vürstkonnaks. 1815. aastal ühines Schaumburg-Lippe Saksa Liiduga ja 1871. aastal Saksa keisririigiga. 1918. aastal sai sellest vabariik. Tilluke Schaumburg-Lippe Vaba Riik eksisteeris 1946. aastani, kui sellest sai halduslik ala Alam-Saksimaal.
Hesseni Schaumburgi annekteeris Preisi kuningriik koos ülejäänud Hessen-Kasseliga 1866. aastal. Pärast Teist maailmasõda said Schaumburgist ja Schaumburg-Lippest kreisid Alam-Saksi liidumaal, kuni nad 1977. aastal taas ühendati.

Geograafia

Schaumburgi kreisi põhjapoolik asub Põhja-Saksa madalikul ja lõunapoolik Weserberglandil. Weserbergland koosneb künklikest seljakutest ning sinna kuuluvad Wesergebirge, Harrl, Süntel, Bückeberg ja Deister. Schaumburgi mets on pidev metsariba, mis kulgeb umbes 60-kraadise nurga all kreisi põhjapiiri suhtes. Kohe kreisi põhjapiiri taga on Steinhuder Meer, 29,1 km² madal järv, mis on suurim Põhja-Saksamaal. Weseri jõgi voolab lääne suunas Wiehengebirgest lõuna pool läbi laia oru ja Rintelni linna. Maastik külgneb läänes Weseri jõega, mis on naaberkreisis Minden-Lübbeckes. See voolab läbi Porta Westfalica põhja Bremeni linna ja Põhjamere suunas. Tasasel Põhja-Saksa madalikul Schaumburgi kreisist idas asub Hannover, Alam-Saksi liidumaa pealinn.
Atsetüülrühm

Atsetüülrühm ehk etanoüülrühm on orgaanilises keemias rühm CH₃C(=O)+ kas funktsionaalrühmana või molekuli osana. Vahel kasutatakse selle rühma kohta lühendit Ac (mitte segi ajada element aktiiniumiga).
Atsetüülrühmas on metüülrühm üksiksideme kaudu seotud karbonüülrühmaga.
Atsetüülrühm esineb näiteks äädikhappes, äädikhappe estrites, atseetanhüdriidis, metüülalküülketoonides, atsetüülkloriidis ja atsetüülsalitsüülhappes ehk aspiriinina.
Aasasisalik

Levila

Nad elavad Iraanis, Aserbaidžaanis, Gruusias, Venemaa lõunaosas, Türgis, Kreekas, Bulgaarias, Rumeenias, Serbias ja Armeenias.  
Armeenias leidub seda liiki Gegharkhunikhi,  Lori ja Tavuši maakonnas.
Jüri kihelkond

Piirkonna ajalugu

Kihelkond moodustati aastail 1220–1221 ja algul kandis nime Vaskjala samanimelise küla järgi.
Nokia Lumia 900

Peamised uuendused võrreldes Lumia 800-ga

Erijooni Lumia 900 ja Lumia 800 vahel on mitmeid. Nokia Lumia 900-l on suurem ekraan, oluliselt suurema võimsusega aku, neljanda põlvkonna võrk (4G LTE) ja esikaamera (1 MPix) videokõnede jaoks.

Tarkvara

Lumia 900 on varustatud nelja Nokiale ainulaadse rakendustega (sinna hulka ei loeta Windows Phone OS-i): Nokia Drive, Nokia Maps, Nokia Music (tasuta voogesituse muusika ja muusikapood) ja App Hightlights (teenus, mis vaatab tarkvara, mis põhineks kasutaja asukohal ja võrguoperaatoril). Alates aprillist 2012 sisaldab järgmisi telefon täiendavaid rakendusi: Nokia Transport – ühistranspordi ajakava ja navigatsiooni taotlus; Creative Studio – fototöötlusprogramm; TuneIn raadio – kohaliku ja ülemaailmse raadio esitus; CNN – uudised ja videod kogu maailmast; WRC Live – võimalus jälgida käimasolevaid rallisid ja uudiseid, mis toimuvad rallimaailmas.

Diagnostikatööriist

Nagu Lumia 800-l, on ka Lumia 900-l diagnostikatööriist. Selleni on võimalik saada klaviatuuril kombinatsiooni #​​#634# vajutades ja see peaks allalaadimist alustama pärast viimase # vajutust. Diagnostikatööriist ilmub rakenduses nimega Diagnostics.
Selle tööriista kasutaja saab käivitada testid järgmistele valdkondadele: accelerometer, ALS, audio loopback, camera, battery status, DTMF, gyroscope, hardware buttons, headset detection, LCD white, lights, life timer, magnetometer, power source, proximity, speaker, touch ja vibration. Samuti on võimalik teha kõik testid korraga.
See rakendus ei kahjusta telefoni, vaid aitab leida funktsioone, mis ei tööta korralikult, hoides aega kokku veaotsingul. Kasutaja saab soovi korral tööriista eemaldada.

Eesti

Eestis on saadaval nii Nokia Lumia 900 kui ka Nokia Lumia 920.
Esna mõisa kalmistu

Esna mõisa kalmistu on kalmistu Peetri kihelkonnas Järvamaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Kodasema külas Paide linnas Järva maakonnas. Kalmistu jääb Esna mõisa südamest linnulennult umbes ühe kilomeetri kaugusele lääneloodesse.
Kalmistu rajas mõisa tollase omaniku lesk Anna von Christine Grünewaldt hiljemalt 1831. aastal. Sinna püstitati aastatel 1832–1842 uusgooti stiilis kabel, mille kavandas kunstnik Ludwig von Maydell. Kalmistu ja kabel on tänaseks rüüstatud ning oma algselt asukohalt on nihutatud ka kõik hauakivid.
Tagaaju

Tagaaju ehk metentsefalon (ladina metencephalon ) on kesknärvisüsteemiga loomadel 
koljuõõnes paiknev peaaju osa.  Koos müelentsefaloniga on ta embrüonaalses arengujärgus rombaju osa, temast arenevad väikeaju ja sild (pons).
Fülogeneetiliselt loetakse taga-, piklik-, kesk- ja vaheaju peaaju vanemateks osadeks.
Tagaaju areng, anatoomia, morfoloogia, histoloogia ja patoloogia võivad erineda nii liigiti kui ka indiviiditi.

Madudel

Madude embrüotel on metatalamus tuvastatav üsna kohe peale munade väljutamist.

Inimestel

Tagaaju juurde kuuluvad (Varoliuse) sild ja väikeaju.

Sild

Varoliuse sild (pons cerebri Varolii) on ventraalse pinna poolt vaadatuna lai valge ristiasetsev mõigas, mis on tagantpoolt piiristatud piklikajuga, eestpoolt ajusäärtega. Dorsaalsel küljel võtab sild koos piklikajuga osa rombaugu moodustamisest. Silla külgosad lähevad üle ajukese silla säärteks. Sillast väljuvad peaajunärvide VI ja V paari juured. Nende närvide tuumad leiduvad silla dorsaalses osas.
Ustaša

Ustaša – Horvaatia Revolutsiooniline Liikumine (horvaadi keeles Ustaša – Hrvatski Revolucionarni Pokret) oli rahvusäärmuslik poliitiline liikumine, mis valitses Teise maailmasõja päevil Saksamaa ja Itaalia toetusel osa nende poolt okupeeritud Jugoslaaviast.
Ustaša rajati 1929. aastal eksiilis organisatsioonina, mille eesmärgiks oli luua iseseisev Horvaatia riik. Organisatsiooni nimi tuleb verbist ustati ('üles tõusma', 'vastu hakkama').
Teises maailmasõjas sõdis Ustaša sõjaline tiib (Ustaša Armee) teljeriikide poolel.
Georg Ots Spa Hotell

Georg Ots Spa Hotell (lühend GOSPA) on spaahotell Saare maakonnas Kuressaares aadressil Tori tänav 2.
Hoone projekteeris 2004 KOKO Arhitektid.
Harkujärve Püha Esimärter Stefanose kogudus

Harkujärve Püha Esimärter Stefanose kogudus (lühemalt Stefanose kogudus) on Eesti Karismaatilise Episkopaalkiriku (EKEKi) kogudus.
Kogudus tegutses 2011 aasta lõpuni Harju maakonnas Harku vallas Harkujärve külas. Kogudus asutati 1996 ja oli ühtlasi esimene EKEKi kogudus Eestis. Kogudus kasutas Harkujärve kogukonnakirikut. 2012 aasta jaanuarist tegutseb kogudus Tallinnas aadressil Koskla tänav 2.
Koguduse esivaimulik on olnud Heigo Ritsbek. Praegu on koguduse vaimulikuks Thomas Eriste.
Bemberg

Bemberg on puuvillase lõime ja tehissiidist koega labase sidusega kangas. Nime on saanud Saksamaa firma I. P. Bemberg AG järgi, kus seda 1901. aastal valmistama hakati. Sitsist pehmem, trükimustrilisena oli 20. sajandil populaarne kleidiriie.
Marutaud

Nakatumine

Haigus levib peamiselt haige loomahammustuse tagajärjel, kui viirusega nakatunud loomasülg sattub haava. Võimalik on, et nakatutakse ka siis, kui haige looma sülg satub silma, ninna, suhu või värskele haavale, kuid tegelikus elus juhtub seda harva. Ohtlik on selline levikuviis eriti seetõttu, et sülg võib olla nakkusohtlik juba 4-10 (15) päeva enne, kui loomal tekivad haigusnähud.

Veterinaaria

Veterinaarias nimetatakse püsisoojaste loomade ägedakujulist närvisüsteemi kahjustavat viirushaigust, mis lõppeb alati haigestunud isendi surmaga, marutaudiks.
Kaaliumkloriid

Tootmine ja kasutamine

Laboris toodetakse kaaliumkloriidi kaaliumhüdroksiidi ja vesinikkloriidhappe ühinemisel:

KOH + HCl → KCl + H₂O
Kaaliumkloriid on kõige levinum kaaliumväetis.
Kaaliumkloriid on tooraineks kaaliumhüdroksiidi tootmisel.
Mõnikord kasutatakse toidulisaainena (E508) keedusoolaga, nn naatriumi vähenenud sisaldusega soola.
Kaaliumkloriidi kristallidel saab kujundada hologrammi.
Mõnes Ameerika Ühendriikide osariigis kasutatakse surmanuhtluse läbiviimiseks kaaliumkloriidi süsti.
Bernd Wegner

Elulugu

Bernd Wegner läbis keskkooli lõpetamise järel armeeteenistuse ning õppis seejärel ajalugu, politoloogiat ja filosoofiat Tübingeni, Viini ja Hamburgi ülikoolides. 1979–1980 õppis ta VolkswagenStiftungi stipendiaadina Suurbritannias Oxfordi Ülikoolis. 1980. aastal anti talle doktorikraad.
Aastatel 1980–1995 töötas Wegner Freiburgis Bundeswehri alluvuses tegutsevas sõjaajaloo uurimiskeskuses. 1985. aastast oli ta ühtlasi lektor Freiburgi Albert Ludwigi Ülikoolis ja 1990–1991 külalislektor Greifswaldi Ernst Moritz Arndti Ülikoolis.
1995. aastal habiliteerus ta Hamburgi Ülikooli juures.
Alates 1997. aastast on Wegner Hamburgis asuva Helmut Schmidti Ülikooli uuema ajaloo professor. Helmut Schmidti Ülikool on Bundeswehri kõrgem õppeasutus.
Aastatel 2000–2005 oli professor Bernd Wegner ühtlasi Teise Maailmasõja Ajaloo Saksa Komitee esimees.
Tema olulisim teos on esmakordselt 1982. aastal ilmunud monograafia "Hitlers politische Soldaten – die Waffen-SS 1933–1945", mis on saksa keeleruumis üks levinumaid ja tuntumaid Relva-SSi ajaloo käsitlusi ning ilmunud tänaseks üheksas väljaandes.

Sidemed Eestiga

Professor Wegner on varemgi korduvalt Eestit külastanud, aga oma esimesed loengud Eestis pidas ta septembris 2011 Tallinna Ülikooli juures.
7. septembril 2011 esines ta Ajaloo Instituudis ettekandega teemal "The Second World War reconsidered: Why the Germans lost" ja 8. septembril 2011 sealsamas Studia Generalia loengute sarjas avaliku loenguga "Germany and Europe in the 20th century".

Isiklik elu

Bernd Wegner abiellus 1975. aastal soomlannaga. Tema perekonnas kasvab kolm last.
Groznõi

Nimi

Tšetšeeni iseseisvuslased kasutavad ka nime Ƶovhar-Ġala (ЖовхІар-ГІала). 
Detsembris  2005 pöördus Tšetšeeni Vabariigi parlament  Venemaa juhtkonna poole palvega anda linnale 2004 tapetud presidendi Ahmad Kadõrovi auks nimeks Ahmadkala. Vana nimega olevat seotud kõige tumedamad peatükid tšetšeeni rahva ajaloos. Kadõrovi poeg Ramzan Kadõrov ei nõustunud selle ümbernimetamisega.

Rahvastik

Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse andmetel 270 600. Enne sõdade algust oli linnas umbes 399 600 elanikku. Venemaa 2002. aasta rahvaloenduse järgi oli elanike arv 210 720, samal aastal arvestuslikult 223 000. See oli pisut üle poole elanike arvust kümme aastat varem. 
Esimese ja Teise Tšetšeenia sõja käigus hävitati 80% linnast.

Ajalugu

Linn rajati 1818 komandör Aleksei Jermolovi korraldusel Vene kindlusena (Groznaja krepost 'hirmuäratav kindlus') Sunža jõel, eelpostina  Kaukaasia sõjas, ehitajateks Tereki kasakad. Kui kindlusest sai linn, muudeti 1870 (või detsembris 1869) nime. 
Et enamik elanikest olid Tereki kasakad, siis kasvas linn aeglaselt, kuni 20. sajandi alguses võeti kasutusele naftamaardlad. See tõi kaasa tööstuse, eriti naftakeemiatööstuse arengu. Peale selle, et linnas endas puuriti naftat, sai Groznõist Venemaa naftaväljade võrgustiku keskus. Alates 1893. aastast hakkas linna läbima Taga-Kaukaasiat Süda-Venemaaga ühendav raudtee. Nõnda kasvas elanike arv 15 600-lt 1897. aastal 30 400-ni 1913. aastal.    
Esimeses Tšetšeenia sõjas hõivasid Vene väed linna, kuid 1996 vallutasid sissid selle tagasi. 
Teises Tšetšeenia sõjas hõivasid vene väed linna uuesti. 27. detsembril 2002 hävitasid sissid Vene-meelse Tšetšeeni Vabariigi valitsuse residentsi. Linnas toimub sageli atentaate.
2008. aastal avati Groznõis Euroopa suurim mošee.

Sport

Jalgpalliklubi Terek Groznõi võitis 2004 Venemaa karika.
Mēri mõis

Ajalugu

Mõis oli varem Zoeckelli suguvõsale kuulunud Palsmane mõisa osa. 1743. aastal eraldati see iseseisvaks rüütlimõisaks ja selle omanikuks sai Heinrich Johann von Zoeckell (1695−1766). Tema järeltulijad valdasid mõisa 1902. aastani. Seejärel omandas valduse Riiast pärit Jakob August Häcker (1863−?).

Mõisa suurus

Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 1 ja 1/8 adramaad, sellele allus 189 mees- ja 262 naishinge.
Mõisamaade võõrandamisel oli selle pindala 1464 hektarit.

Karjamõisad

Mõisa koosseisus oli Latase (Charlottenberg) ja Vijspuķe (Wiegehof) karjamõis; mõlemaid on mainitud 1816. aastal. 1778. aastal kuulus mõisale ka Rauza karjamõis, kuid 1781. aastal see eraldati ja sellest sai iseseisev rüütlimõis.

Häärber ja kõrvalhooned

Mõisakompleks ehitati välja XIX sajandi lõpul. Erinevad kõrvalhooned (tallid, tõllakuurid, laudad, küün) moodustavad ühtse ansambli. Peahoone valmis aastail 1903–1906, selle lasi rajada toonane omanik Jakob August Häcker (1863−?). Hoone on kahe tiibhoonega, neist ühe juures asub ka nelinurkne torn. Majas asus Birzuļi põhikool, hoone ehitati kooli vajadusteks ümber aastal 1926. Aastal 2009 kool suleti, ent aastal 2011 rajati hoonesse Smiltene piirkonna muuseum.

Park

Peahoone juures on 12 hektari suurune terrassidel asuv park tiikide süsteemi ja saartega, mis rajati samuti XIX sajandi teisel poolel. Pargis on suur tamm, mis on võra suuruselt Baltimaade suurim.
Iminõges

Levik

Perekonda kuulub umbes 50 liiki, mis kasvavad pärismaisena Euroopas, Aasias ja Põhja-Aafrikas, kuid on laialt naturaliseerunud ka näiteks Põhja-Ameerikas. Osa liike on invasiivsed.
Valge iminõges on Eestis väga sage ja verev iminõges sage. Koldnõges kasvab Eestis oma levila põhjapiiril ning mandril on tavaline, saartel haruldane. Täpiline iminõges on Eestis haruldase liigina kantud punasesse raamatusse. Eestis kasvavad ka hõlmine iminõges ja hambune iminõges.
Iminõgesed ei ole pinnase suhtes nõudlikud ning tavaliselt taluvad hästi ka külma.

Kirjeldus

Iminõgeste hulgas on nii üheaastaseid kui ka mitmeaastaseid liike. Osa iminõgeseid paljuneb üksnes seemnetega, osa aga ka vegetatiivselt.
Iminõgestel on neljakandilise ristlõikega vars ning vastakuti kinnituvad südamekujulised pehmete karvadega kaetud lehed. Õied on huuljad, kiivrikujulise ülahuulega. Õied võivad olla väga dekoratiivsed; neid on nii valgeid, kollaseid kui ka eri tooni roosasid ja purpurseid.

Kasutamine

Kauniõielisi liike kasutatakse haljastuses, neist on aretatud ka kultuursorte.
Paljusid liike kasutatakse ravimtaimedena.
Uniküla mõis (Sangaste)

Uniküla mõis (saksa keeles Unniküll) oli rüütlimõis Sangaste kihelkonnas Tartumaal. Teine samanimeline mõis oli Väike-Maarja kihelkonnas Virumaal. 
Mõisale kuulus 1577,07 ha müümata mõisamaad, 27,5 ha müüdud mõisamaad, 146,78 ha müümata talumaad, 942,38 ha müüdud talumaad, 1 ühik müüdud mõisamaad, 18 talu.
Keskajal kuulus Uniküla Kärkna kloostrile. Mõis rajati 1829 Tõlliste mõisast eraldatud alast. Omanik 1919. aastal oli Arnold von Gersdorff.
Salme Vooremaa

Salme Vooremaa (kuni 1931 Salme Taler; kuni 1936 eestistamisel Salme Wöhrmann; 9. veebruar 1904 Einmanni vald, Järva-Jaani kihelkond, Järvamaa – 5. juuli 1999 Stockholm) oli eesti ja Rootsi silmaarst.
Ta lõpetas 1924. aastal Tallinna Linna 2. Tütarlaste Gümnaasiumi. Samal aastal astus ta Tartu Ülikooli arstiteaduskonda, mille lõpetas aastal 1931 arsti astme väärilisena. Akadeemiliselt oli ta Korporatsioon Filiae Patriae liige.
Ta töötas juba üliõpilasena Tartu Ülikooli silmakliinikus volontäärassistendina. Aastatel 1931–1933 töötas ta silmakliinikus professor Jaan Uudelti nooremassistendina ja aastast 1934 vanemassistendina. Aastast 1936 töötas ta Tartus eraarstina silmahaiguste alal. Ta oli Eesti Arstide Seltsi liige ja ühingu "Pimedate Abi" liige aastast 1932. Aastal 1939 tunnustas Arstide Koja Eriarstide Toimkond ta silmahaiguste eriarstiks.
Suviti puhkas ja praktiseeris ta koos abikaasaga Saaremaal. Aastal 1943 asus ta koos abikaasaga tööle Saaremaale. 
Aastal 1944 põgenes ta koos abikaasa ja tütrega üle Läänemere Rootsi. Aastatel 1947–1953 töötas ta alamarsti ja ülemarsti kohusetäitjana mitme Rootsi haigla silmaosakonnas. Lõpliku tööloa sai ta aastal 1950 ja oli siis aastast 1954 erapraktiseerivaks silmaarstiks Arvikas (Värmlandi läänis). Ta elas ka aastal 1976 Arvikas ja suri 1999 Stockholmis.

Isiklikku

Ka tema abikaasa Ilmar Vooremaa oli arst.
Ivan Iljin

Ivan Aleksandrovitš Iljin (vene Иван Александрович Ильин; vkj 28. märts/ukj 9. aprill 1883 Moskva – 21. detsember 1954 Zollikon Zürichi lähedal) oli vene filosoof ja publitsist.
Iljin pärines Moskva aristokraatide perekonnast. 1906. aastal lõpetas Keiserliku Moskva Ülikooli õigusteaduskonna ning jäi sinna tööle. 1909. aastast töötas ta eradotsendina. 1918. aastal kaitses ta väitekirja teemal Философия Гегеля как учение о конкретности Бога и человека ('Hegeli filosoofia kui õpetus Jumala ja inimese konkreetsusest'). Ning asus tööle õigusteaduskonna professorina. Teda vahistati korduvalt kommunismivastase tegevuse pärast. 1922. aastal mõisteti surma, kuid saadeti siiski 160 haritlase seas niinimetatud Filosoofide laevadel Venemaalt välja.
1923–1934 töötas ta Vene Teaduste Instituudis Berliinis. 1927–1930 oli ta ajakirja Russki kolokol (Русский колокол) toimetaja ja väljaandja. 1934. aastal vahistati ta Saksa võimude poolt, vabanes tänu Sergei Rahmaninovile ja asus 1938. aastal Šveitsi Genfi.
Kuna ta ei olnud Šveitsi kodanik, siis oli tal keeletud avaldada poliitilise sisuga teoseid. Ta hiilis sellest keelust ümber, avaldades oma kirjatöid Vene emigrantide väljaannetes pseudonüümi all. Samas kui kultuuri- ning religiooniteemalisi kirjutusi avaldas ta oma nime all.
Iljin suri 21. detsembril 1954 ning maeti Zürichi lähedale Zollikoni.
2005. aasta oktoobris maeti Anton Denikin koos abikaasaga ning Ivan Iljin koos abikaasaga ümber Moskvasse Püha Donskoi kloostri kalmistule.

Teosed

Ivan Iljin kirjutas üle 50 raamatu ja brošüüri ning sadu artikleid vene, saksa ja teistes Euroopa keeltes.
Ulugbek

Ulugbek (usbeki keeles Muhammad Tarag'ay Ulug'bek, Муҳаммад Тарағай Улуғбек, farsi keeles میرزا محمد طارق بن شاہرخ الغ‌بیگ – Mīrzā Muhammad Tāraghay bin Shāhrukh Uluġ Bek; 22. märts 1394 Sultaniyeh, Pärsia – 27. oktoober 1449 Samarkand) oli Timuriidide dünastia valitseja, astronoom, matemaatik ja sultan. Ulugbek oli tegelikult tema hüüdnimi, mis tähendas ligikaudselt "suurt valitsejat" ja oli turgi vaste Timuri pärsia-araabia tiitlile Amīr-e Kabīr. Tema pärisnimi oli Mīrzā Mohammad Tāraghay bin Shāhrokh.
Ulugbek paistis silma ka saavutustega astronoomiaga seonduva matemaatika vallas, näiteks trigonomeetrias ja sfäärilises geomeetrias. 1424–1429 lasi ta Samarkandi rajada suure observatooriumi. See oli oma aja parim observatoorium, kuid põlvkond hiljem lasksid Ulugbeki järeltulijad sellel laguneda.
Valitsejana polnud Ulugbek samavõrd edukas. Ta kaotas mõned lahingud naaberriikidele ning lasi 1448. aastal pärast Bai Sunquri poja Mirza Ala-u-dowleh purustamist hukata Herati linna elanikud. Kui Ulugbeki vanem poeg 'Abd al-Latif hakkas tema vastu mässama ja purustas ta väed lahingus, otsustas Ulugbek alistuda. Poeg jättis ta küll ellu ja andis talle loa minna palverännule Mekasse, kuid andis salajas käsu juba tee peal Ulugbeki pea maha raiuda. Ulugbeki mälestuse taastas ta sugulane, 'Abd al-Latifi kuuekuulise valitsusaja järel kukutanud 'Abdullah (1450–1451), kes lasi astronoomi jäänused sängitada Timuri hauda Samarkandis, kust arheoloogid need 1941. aastal leidsid.
Saksa astronoom Johann Heinrich von Mädler nimetas 1830. aastal Ulugbeki järgi oma Kuu kaardil ühe kraatri.
Mandorla

Mandorla (itaalia keelest mandorla 'mandel') on piklik, mandlikujuline aupaiste, mis kristlikus kunstis ümbritseb Kristust või Maarjat üleni. Väga harv on muude isikute kujutamine mandorlas.

Lääne-Euroopa kunstis

Mandorla on Lääne-Euroopas tavaline ottode ja romaani kunstis, veel ka varagootikas. Sageli esineb see Majestas Domini kompositsioonis apsiidifreskodel ja portaalide tümpanonidel, ka altariseintel ja reljeefsetel elevandiluust või väärismetallist köitekaantel. Varaseim mandorlamotiiv leidub Rooma Santa Maria Maggiore basiilika 5. sajandist pärit mosaiikidel, kus see ümbritseb mõnesid Vana Testamendi tegelasi.
Neitsi Maarja esineb romaani kunstis mandorlas näiteks koos Jeesuslapsega seisvana või troonil istuvana (sedes sapientiae), samuti on mandlikujuline aupaiste sage Maarja taevamineku süžees. Ka Maarja kroonimine võib olla paigutatud mandorlasse või ringikujulisse raami nii, et Maarja ja Kristus on kõrvuti.
Pärast gootikat esineb mandorlamotiiv Euroopa kunstis harva, erandiks on hilisgootikas tekkinud kompositsioon Maarjaga piklikus lille- või kiirtepärjas, mis kestab kuni barokiperioodini.

Bütsantsi kunstis

Mandorla esineb ka ikoonidel bütsantsi kunstis ja sellest mõjutatud hilisemas ikoonimaalis.
Mandorla ümbritseb Kristust Ülestõusmise, Issanda Muutmise (kirgastamise) ja Jumalaema Uinumise ikoonidel. Kaks esimest kompositsiooni saavad standardiks juba 6. sajandil, kolmas, kus Kristus samuti esineb ülestõusnuna oma taevalikus hiilguses, muutub tavaliseks mõnevõrra hiljem.
17. sajandil kujunenud ikoonitüüp, millel Jumalaema on kujutatud mandorlas, on Kõikide kurbade rõõm.

Mujal

Mandlikujuline aupaiste esineb ka budistlikel pühapiltidel ja -kujudel, ent selles kontekstis terminit mandorla ei kasutata.
Tarokikaartide Suure Arkaani kaart Maailm kujutab ühe variandina naist mandlikujulises raamistuses, ümbritsetuna evangelistide sümbolitest.
Eesti kaitseväe juhataja

Kaitseväe juhataja on Eesti kaitseväe kõrgeim juht. Kaitseväe juhataja allub kaitseministrile, kusjuures kaitseministril ei ole käsuõigust Kaitseväe juhataja üle.
Kaitseväe juhataja ametiaja pikkus on viis aastat, kuid valitsusel on õigus pikendada seda kahe aasta võrra.
FK Utenis

Ajalugu

Klubi loodi 1933 (SA Utenis); 2014 VšĮ FK Utenis.