google/wiki40b huggingface dataset:
Mati Niin

Mati Niin (sündinud 31. augustil 1941 Anija vallas Harjumaal) on Eesti geoloog.

Elulugu

Mati Niin on töölise poeg.
Ta lõpetas 1959 Kehra Keskkooli, 1965 Tartu Ülikooli geoloogia osakonna ning kaitses 1996. aastal samas geoloogia-mineraloogiamagistri kraadi väitekirjaga "Eesti aluskorra svekofennia granitoidid: klassifikatsioon geoloogilise struktuuri ning mineraalse ja keemilise koostise alusel". Ta on töötanud 1965–71 EGV teemarühmas, 1971–92 Eesti Geoloogiakeskuses süvakaardistamisel, 1992–98 aluskorra geokeemia sektoris, 1998. aastast geokeemia ja keskkonnageoloogia osakonnas.

Teadustöö

Mati Niin on uurinud mitmel pool Eestis, Suursaarel ja Karjalas aluskorrakivimeid. Ta on avaldanud teadustöid süvakaardistamise, petrograafia, mineraloogia ja maagistumise kohta. Niin on üks Eesti aluspõhja maavarade kaardi (2004) ja Eesti pinnakatte maavarade kaardi (2005) koostajaist.
Tallinn Teise maailmasõja ajal

Estonia teatri taastamine

Mastaapsete ja sunniviisiliste taastamistööde tulemuseks oli märtsipommitamisel purustatud Estonia – rahvusliku monumendi – taastamine. 1945. aastal toimunud arhitektuurivõistluse järel taastati juugendteater viie aastaga Alar Kotli projekti järgi kolmandiku võrra suuremana. Antud ajajärgu arhitektuuristiil aga rõhutas sambaid, ehisviilukesi, hammaslõiget, karniisi, lopsakat voluuti ja selle vahel nõukogude atribuutikat.
Muudes ehitistes säilis asutuste ja kortermajade puhul muule Nõukogude Liidule võõras saksalik terrasiitkrohv, kõrge kelpkatus, hillitsetud dekoor, vaid detailides tuli arglikku nõukogude atribuutikat. Lisandus ka rahvusliku alltooniga pae ohter eksponeerimine. Eesti linnaehituses asendus senine domineeriv majakaupa kavandamine ansamblilise linnaplaneeringuga. 1945. aastal toimunud üleliidulise võistluse järel kavandasid Otto Keppe, Voldemar Meigas ja Harald Armani Tallinna uue üldplaani raames Viru väljaku alale kahehektarilise Keskväljaku. Selle ministeeriumihooneid sisaldava esindusväljakuga pidi ansambliliselt liituma kultuuriasutusi majutav Kultuurikeskus. Armani kavandas Kultuurikeskuse väljakuna, mis ristub Rävala puiesteega (toona Lenini puiestee) ja hargneb nüüdsete Lembitu ja Lauteri tänavatena lõuna suunas.
Suurejoonelisest plaanist suudeti 1950. aastate keskpaigaks valmis ehitada Estoniast vasakule jääv Põllumajanduslike Keskühistute Keskliidu hoone (Enn Kaar, 1952), mõned elamud Lenini pst (nn teadlaste maja, Edgar Velbri, 1953), Lauteri ja Lembitu tänaval. Lisaks Kultuurikeskust ja Keskväljakut siduma pidanud hoonestu Estonia pst lõunaservas.
Kümnendivahetusel pääsesid arhitektuuris senise saksaliku alltooniga liigendatud mahukäsituse ja napi dekoori asemel maksvusele tuimad massid ning lopsakas ornament. Jutustavaks muutunud ornamenti saatsid nüüd veelgi massiivsem karniis, frontoon, sammastik (Sõpruse kino – Peeter Tarvas, August Volberg, 1952–1955). Nii Tallinna Stalini väljak (aastani 1949 Keskväljak) kui ka Kultuurikeskus pidid saama veelgi monumentaalsema ilme. Stalini väljaku tsentrisse pidi nüüd kerkima Moskva stalinlikest tornidest lähtuv Nõukogude Maja (Oleg Ljalin, 1952–1954).
1955. aasta 4. novembri ÜK(b)P Keskkomitee otsus liialdustest arhitektuuris seadis põlu alla senise lopsaka stalinismi. Tulemusena jäid paljud pooleliolevad hooned äkitselt ilma projekteeritud dekoorist (Eesti Energia maja Estonia puiesteel, Uno Tölpus, 1954–1956). Tulemusena joonduti oma 1930. aastate arhitektuuri järgi (elamu Narva mnt, Paul Härmson, 1959).
Dietmar von Aist

Dietmar von Aist (sündinud ca 1115, surnud ca 1171), ka Dietmar von Aste oli 12. sajandil tegutsenud minnesinger, kes pärines parunisuguvõsast Austria hertsogkonnas.

Eluloolist

Tema nimi esineb kirjalikes dokumentides alates aastast 1139 Salzburgis, Regensburgis ja Viinis. Perekonnanimi võib tulla Aisti jõe järgi Mühlvierteli piirkonnas, tänapäeva Ülem-Austrias, kus oli perekonna maavaldus.
Aistersheimi vesilinnus on mainitud 1159. aastal vabahärra Dietmar von Aistiga seoses, kes on Babenbergi soost valitseja Austria Heinrich II ministeriaal. Kas tegemist on luuletajaga või nimekaimuga, ses osas puudub täielik kindlus. Ditmarus de Agasta, kes kirjalike allikate järgi suri lastetult 1171. aasta paiku, on ilmselt sama inimene.

Looming

Dietmar von Aistile on omistatud rida laule, aga vaid väheste puhul on autorsus tõestatav. Talle kindlalt omistatud värsside põhjal on ta Minnesang'i varaseim viljeleja ja tema luule on vahelüli rahvaliku ning kurtuaasse laululoomingu vahel.
Ühena esimestest luuletajatest kasutas ta lauludes refrääni ja kirjutas Tagelied'id (alba) rüütli ja daami dialoogina (nn Wechsel). Teemad on mehe-naise suhete vallast, nagu armastus, lahkuminek ja partnerlus. Osa laule on kirjutatud daami vaatepunktist ja teine osa mehe vaatepunktist. Sellega seoses tuleb märkida, et naise positsioon neis paistab küllalt tugevana – näiteks laulus "Ez stuont ein frouwe alleine" ütleb naine pistrikule, et on endale ise armsama valinud. Minnesangi varaseim Tagelied "Slâfest du, friedel ziere?" on ka kindlalt Dietmarile omistatud.
Meloodiate üleskirjutusi pole Dietmar von Aistilt säilinud. Muusikateadlane Ursula Aarburg on väitnud, et Tagelied "Der
winter wære mir ein zît" on kirjutatud Bernart de Ventadorni "Lõokese laulu" viisile.

Tõlked eesti keelde

"Üks naine seisis üksinda" ("Ez stuont ein frouwe alleine"), tõlkinud Rein Sepp, on ilmunud "Keskaja ja vararenessansi kirjanduse antoloogias" (ERK, 1962).
Hilja Raudoja

Hilja Raudoja (29. detsember 1927 Saarde vald, Pärnumaa – 14. september 2015) oli eesti keemik.

Elulugu

Hilja Raudoja oli talupidaja tütar.
Lõpetas 1948 Pärnu 2. Keskkooli, 1953 Tartu Ülikooli keemiaosakonna ja 1964 Ehituse Teadusliku Uurimise Instituudi (Ehituse TUI) aspirantuuri; tehnikakandidaat (1970, Riia Polütehniline Instituut), väitekiri "Образование и стойкость сульфатных соединений и их влияние на прочность цементного камня при использовании клинкера с добавкой сланцевой золы электрофильтров". Oli 1954–1957 tehase Pioneer kesklabori keemik, 1957–1966 Ehituse TUI vaneminsener ja aspirant, 1966–1970 Eesti NSV Teaduste Akadeemia Keemia Instituudi (KI) orgaanilise sünteesi sektori nooremteadur, 1970–1973 Teaduste Akadeemia Tehnilise Katsebaasi tsitraali tootmise katseseadme analüütiliste tööde juhendaja, 1973–1981 KI teadur analüüsimeetodite väljatöötamise ja rakendamise alal, 1981–1984 Silikaatbetooni instituudi vanemteadur.

Teadustöö

Uurimisvaldkonnad: kaltsiumhüdrosulfoaluminaatide määramismetoodika väljatöötamine ja rakendamine ehitusmaterjalide kõvenemisprotsesside uurimisel, tsitraali tootmise vaheproduktide eraldamise ja analüütilise määramise meetodid. Üle 10 teadustrükise.
Peter Bieri

Peter Bieri (kirjanikunimega Pascal Mercier; sündinud 23. juunil 1944 Bernis) on Šveitsi filosoof ja kirjanik.
Gümnaasiumi lõpetamise järel Bernis õppis Peter Bieri Londonis ja Heidelbergis filosoofiat, anglistikat ja indoloogiat. 1971. aastal omandas ta Dieter Henrichi ja Ernst Tugendhati juhendamisel Heidelbergis doktorikraadi aja filosoofia alal ning töötas seejärel teadusliku assistendina Heidelbergi ülikooli filosoofia seminaris. Bieri teaduslik uurimistöö keskendus filosoofilisele psühholoogiale, tunnetusteooriale ja moraalifilosoofiale. Aastatel 1990–1993 oli ta filosoofia ajaloo professor Marburgi Ülikoolis, 1993. aastast kuni 2007. aastani õpetas filosoofiat Ernst Tugendhati järglasena keelefilosoofia õppetoolis Berliini Vabas Ülikoolis. 
2006. aastal andis Göttingeni Teaduste Akadeemia talle Lichtenbergi medali. 2010. aastal valiti ta Luzerni Ülikooli audoktoriks.
Pascal Mercieri kirjanikunime all on tal siiani ilmunud neli romaani: "Perlmanns Schweigen" (Perlmanni vaikimine, 1995), "Der Klavierstimmer" (Klaverihäälestaja, 1998), "Nachtzug nach Lissabon" (Öine rong Lissaboni, 2004) ja "Lea" (2007). 2006. aastal sai ta ilukirjandusliku loomingu eest Marie Luise Kaschnitzi auhinna (Marie-Luise-Kaschnitz-Preis).
Tema kolmas romaan "Öine rong Lissaboni" on osutunud üheks viimase aja menukamaks saksa keeles avaldatud teoseks. Sellest on saanud rahvusvaheline bestseller, mida on tõlgitud rohkem kui 15 keelde ning ainuüksi Saksamaal on selle trükiarv peaaegu kaks miljonit eksemplari. 2012. aastal ilmus "Öine rong Lissaboni" ka eesti keeles. Vikerraadio kuulaja on võinud katkendeid sellest kuulata saatesarjas "Järjejutt". 
2013. aastal valmis romaani "Öine rong Lissaboni" ainetel samanimeline mängufilm (režissöör Bille August, peaosas Jeremy Irons).
Eesti Animatsiooni Liit

Eesti Animatsiooni Liit on üks Eesti filmiliitudest, õiguslikult mittetulundusühing. Liitu juhib aastast 1996 Rao Heidmets.
Süda tänava hõlmikpuu

Süda tänava hõlmikpuu on kaitsealune hõlmikpuu Tallinnas Peeter Süda tänava ja Pärnu maantee tänava nurgal; ühtlasi Eesti suurim ja jämedaim hõlmikpuu. 
Süda tänava hõlmikpuu on looduskaitse all alates 30. aprillist 1966(kaitstava objekti nr on 391.). 
Sellel puul on Tallinnas sümboolne väärtus.
Ernst Kühnerti sõnul (Vaba Maa 23. august, lk 7, 1930) on sõnul on "Kingu" Jaapani puu Ginkgo biloba, mille mõned eksemplarid tõi tema isa Heinrich Kühnert Saksamaalt. Ernst istutas puu Kühnerti parki – Vana-Pärnu maantee 19 (hiljem Süda tänav 2). 
Toetudes E. Kühnertile ja Eduard Viirokile (1932) jt võib väita, et see puu oli H. Kühnerti toodud, kuid täpset istutusaega ei suudeta tuvastada. E. Viiroki andmete kohaselt öelnud E. Kühnert talle (ilmselt 1928. aastal), et puud olla toodud 30 aastat tagasi. (Sander, Elliku ja Paivel 13:1990) 
1913. aastal otsustati tollast Ahju tänavat pikendada ja E. Kühnertilt osteti seks puhuks osa aiast 7909 rubla ja 75 kopika eest. Ernst istutas hõlmikpuu ümber tema praegusesse asukohta Vana-Pärnu mnt ja P. Süda tänava nurgal 1913. aastal. (Viirok, 1932, viidanud Sander, Elliku ja Paivel 13:1990)
1928. aastal oli hõlmikpuu rinnasläbimõõt 10 cm, kõrgus 6 m (Viirok, 1932);1955. aastal 28 cm ja 8,2 m;1965. aastal 35 cm ja 8,5 m; 1983. aastal 46 cm ja 9,2 m. (Sander, Elliku ja Paivel 13:1990)
Puu ümbermõõt on 164 cm (mõõdetuna 1,3 m kõrguselt), kõrgus 13 m. 
Puu vanus (2017) on üle 110 aasta.

Sümbolina

Arvatakse, et hõlmikpuu suudab taluda õhu saastumist, kuna ta on suutnud vastu pidada ka linnahaljastuses. Tallinnas muutus puu aastal 1989 justkui looduskaitse sümboliks. Sümboolne meie hõlmikpuu ongi, kuna nii kauges põhjamaa linnas teist temataolist leida pole.
Annetamine

Annetamine (sanskriti ja paali keeles dāna; tiibeti keeles sbyin pa; hiina keeles 布施 bushi; jaapani keeles fuse), ka heldus, almus või almuste andmine, (inglise keeles alms või almsgiving, vana-inglise keeles ælmesse, ælmes, hilisladina keeles eleemosyna, kreeka keeles eleēmosynē ("kaastunne, haletsus, annetus"), ka kinkimine või kingituse tegemine on millegi loovutamine või võimaldamine ilma vastutasuta või ilma tasu peale mõtlemata. Seda peetakse heakskiidetavaks ja vooruslikuks teguviisiks enamikus maailma religioonides ja piirkondades, sealhulgas hinduismis, judaismis, budismis, kristluses, islamis jm.
Annetamine ei pea alati olema materiaalne. Panustatakse ka vabatahtliku tööga, loovutatakse oma aega, annetatakse privileege või eesõigusi, pakutakse võimalusi ja väljavaateid, jagatakse oskusi ja teadmisi, aidatakse ja juhendatakse, osutatakse tähelepanu ja hoolitsust, võimaldatakse kaitset jne. Annetamine ei pruugi olla 'heategevus' tänapäeva läänemaailmas kasutusel olevas mõttes. Annetamine on eelkõige austuse- ja tähelepanuavaldus. Seejuures on oluline jälgida, kas annetuse saaja tõepoolest ka vajab seda annetust, et mitte olla pealetükkiv ega teha valeotsuseid. Samas peetakse õigeks annetada, ilma et seda oleks küsitud. Kõige parem oleks annetada anonüümselt, ilma ennast avalikustamata, tundmatuks jäädes. 
Annetamise tähtsust inimkonna ajaloos on raske üle hinnata. Peaaegu eranditult on kõik pühakojad, kloostrid, templid, katedraalid ja kirikud rajatud ja kasutuses vabatahtlike annetuste toel. Aga mitte ainult sakraalsed objektid. Väga suur hulk organisatsioone, teadusasutusi, ülikoole, ettevõtteid jmt on loodud ja püsivad üksnes annetuste toel, muuhulgas ka Wikimedia Foundation, mis haldab eestikeelset Vikipeediat. 
Annetamine on oluline eelkõige annetaja jaoks. Annetaja peaks olema tänulik.
Walthalli maakond

Ajalugu

Maakond moodustati 1912. aastal.
Lil Wayne

Lil Wayne (õigesti Dwayne Michael Carter Jr.; sündinud 27. septembril 1982) on USA räppar. 
Ta kasvas üles Hollygrove'i piirkonnas New Orleansis.
Oma esimese räpilaulu kirjutas ta kaheksa-aastasena. 11-aastasena tutvus Lil Wayne räppari ja Cash Money Recordsi omaniku Bryan Williamsiga.
13-aastasena tulistas ta end kogemata Tauruse 9 mm käsirelvast. Aastal 2018 tunnistas ta Carter V albumis olevas laulus  " Let it all work out", et tahtis sooritada enesetappu.
Lil Wayne'il on 4 last. Esimese lapse, tütar Reginae sai ta Antonia "Toya" Carteriga (neiupõlvenimega Johnson). Wayne ja Johnson abiellusid 2004. aasta valentinipäeval ning lahutasid 2006. aastal. 2008. aasta augustis hakkasid internetis ringlema kuulujutud, et Wayne'i tütar hukkus autoõnnetuses. Wayne hajutas kahtlused kiiresti avaldusega: "Lubage mul hajutada kuulujutud ja teatada, et mu tütar on elus, terve ja ümbritsetud perekonnast, kes hoolib temast ja armastab teda väga. Kuulujutud on täiesti valed ja põhjendamatud: ei Reginae ega ükski teine minu perekonnaliige ei ole autoõnnetusse sattunud."
Mehe teine laps, Dwayne III on sündinud 22. oktoobril 2008 suhtest raadiosaatejuhi Sarah Vivaniga. Kolmanda lapse, Cameron Carteri sai Lil Wayne näitlejanna Lauren Londonga 9. septembril 2009. Neljas laps, Neal, sündis 30. novembril 2009 suhtest lauljanna Niveaga.
24. septembril 2008 avaldas Lil Wayne oma esimese, ajakirja ESPN tellitud blogipostituse. Wayne on blogis öelnud, et ta huvitub tennisest ning on jalgpallimeeskonna Green Bay Packers, jäähokiklubi Boston Bruins, korvpalliklubi Los Angeles Lakers ja pesapalliklubi Boston Red Sox fänn. Wayne kirjutab siiani ESPN-ile.
Malle Treial

Malle Treial (alates 1975. aastast Malle Toimeta; sündinud 6. oktoobril 1945 Viljandis) on endine eesti näitleja.
Malle Treial lõpetas 1964. aastal Tõrva Keskkooli. Oli 1964–1965 Tõrvas õpetaja. Töötas aastatel 1965–1976 Endlas näitlejana. Hiljem oli Pärnus hotelli majandusjuhataja.
Albert Valdes

Albert Valdes (1. detsember 1884 Järvakandi mõis – 16. detsember 1971 Tartu) oli eesti patoanatoom ja morfoloog.
1916 lõpetas ta Tartu Ülikooli.
Pärast Tartu Ülikooli lõpetamist oli ta sealsamas patoloogilise anatoomia kateedri õppejõud. 1930–1962 oli ta selle kateedri juhataja.
Ta oli eestikeelse meditsiinivaldkonna perioodika rajajaid. Pikka aega oli ta ajakirja Eesti Arst toimetaja. Ta oli eestikeelse meditsiiniterminoloogia väljaarendajaid. Ta koostas koos Johannes Voldemar Veskiga "Ladina-eesti-vene meditsiinisõnaraamatu" (ilmus 1982).
1945 pälvis ta Eesti NSV teenelise teadlase aunimetuse.
Rahvakultuuri Keskus

Rahvakultuuri Keskus (varem ka: Rahvakultuuri Arendus- ja Koolituskeskus) on Eesti Kultuuriministeeriumi hallatav asutus, mis tegeleb Eesti rahvakultuuri väärtustamise, asjakohase info jagamise ja täienduskoolitusega. Keskus asub Tallinnas aadressil 
J. Vilmsi 55.
Keskus asutati 1. oktoobril 1994 Kultuuritöötajate Täienduskooli ja Rahvakultuuri Arenduskeskuse liitmisel. 
Keskus on Eesti Täiskasvanute Koolitajate Assotsiatsiooni "Andras" ja Eesti Vabaharidusliidu asutajaliige.
Haldab Eesti vaimse kultuuripärandi nimistut.
Litsmetsa

Nimi

Litsmetsa on nime saanud karjamõisa järgi, mis kuulus Vana-Antsla mõisa alla. Karjamõis on esimest korda tähistatud Ludwig August Mellini 1798. aasta kaardil, aga talu oli samas kohas juba 1685. aasta kaardil. Varaseim nimekuju ei seostu metsaga, vaid hoopis isanimega Mats. Nimelt on seda kohanime esmamainitud 1688, kui nimetati talumeest Litze Mattsi Tiet. Pole teada, kas seda hääldati 'litse' või 'liitse'. 1762 mainiti juba isikut Litsmötsa Lorent ja Mellini kaardil on Litzmets.
Vana-Antsla mõisa 19. sajandi lõpu metsakaartidel on küla kirjutatud pikka i-d märkiva kujuga Lihzmets. Nime algupärane kuju võiski olla pika i-ga, näiteks Rõuge kihelkonnas Krabi külas oli Liidsi talu, mis samuti asus soisel alal. Nimetavalise liitumise järgi otsustades peaks lits või liits olema metsa iseloomustav sõna. Wiedemanni sõnaraamatus on sõna liitsma 'muljuma, maadligi või katki suruma' ja sõna litsik, mida kasutati kokkuvajunud leiva kohta. Seetõttu võiks Litsmetsa kohanimi seostuda jõeäärse märja ja tihenenud pinnasega. Teine võimalus on oletada kohanime tulenemist läti maastikukohanimest: līcis tähendab lisaks lahele jõekääru ja jõekäärus olevat maad. Päritolu sõnast lits pole välistatud, näiteks Otepää kihelkonnas on Litsikuusik, aga Võrumaa nimedes on tavalisem sõna lita kasutamine, näiteks Litasild.
Litsmetsa idaosa on tuntud Lepäoruna.
1938. aastal võeti vastu Koha- ja kinnistusüksuste nimede korraldamise seadus, mille järgi kuulunuks muutmisele "haldusüksuste, külade ja alevike labase tähendusega või halva kõlaga nimed". Samas võidi jätta nimesid muutmata, kui need omasid positiivset tähtsust Eesti ajaloo seisukohalt. 
Litsmetsa taheti 1970-ndatel Liismetsaks ümber nimetada, kuid nimemuutuse kulukuse tõttu lükati Antsla külanõukogu esimehe palve tagasi.
Auld Lang Syne

Auld Lang Syne on šotikeelne laul rahvapärase viisi ja Robert Burnsi 1788. aastal kirjutatud sõnadega. Laul on väga tuntud, eriti inglise keelt kõnelevates riikides.
Seda laudakse tihti uue aasta pidustustel, matustel, kooli lõpetamisel ja muudel hüvastijätuga seonduvatel üritustel.
Eestis on seda esitanud näiteks Vennaskond (eestikeelsete sõnadega)  ja Kukerpillid.
Tallinna Saksa Gümnaasium

Direktorid

1980–1984  Edgar Aguraiuja
1985–1992  Haljand Hallismaa
1992–2000  Andres Raa
2000–2015  Külli Puhkim
2015– ...      Kaarel Rundu

Saksakeelse osakonna juhatajad:

1997–2006 Clemens Krause
2006–2012 Hans-Peter Wahrig
2012–2013 Markus Reischl
2013–2016 Ulrich Wiegand
2016–2019 Dr. Wolfgang Jäger  
2019–...      Markus Reischl

Sümboolika

Koolil on oma logo, lipp, müts, laul ja sõrmused.
Tallinna Saksa Gümnaasiumi moto: "Töö on elu saladus" A. H. Tammsaare.
Kooli laulu sõnad kirjutas vilistlane Karin Tamm ja viisi autor on Raimond Lätte.
Tiit Purre

Elulugu

Tiit Purre oli raamatupidaja poeg.
Lõpetas 1949 eksternina Tallinna 2. Keskkooli, 1954 Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) mäe-keemiateaduskonna kütuste keemilise tehnoloogia erialal, tehnikakandidaat (1974, TPI), väitekiri "Исследование дистиллятов коксования высших фракций смолы полукоксования сланца-кукерсита как источника алкилрезорцинов". Oli 1954–1957 Harkovis projekteerimisinstituudi Giprokoks insener-projekteerija, 1957–1958 töötas Maardu Keemiakombinaadis, 1958–1963 Kiviõli Põlevkivikeemia Kombinaadi kesklabori juhataja, aastast 1963 Põlevkivi Teadusliku Uurimise Instituudi põlevkiviõli keemia ja tehnoloogia labori juhataja.

Teadustöö

Uurimisvaldkond: põlevkivi termilise töötlemise produktide (õli, fenoolid) edasine töötlemine, vääristamine ja kasutamine. Tegelenud põlevkiviõli puhastamise, destilleerimise, termilise töötlemise (koksistamise) meetodite ja tehnoloogiaga. Oli aktiivne osaline Kohtla-Järvel 1963–1964 põlevkiviõli töötluse tööstusliku kompleksi käikulaskmises ja põlevkiviõlist uute produktide (efektiivsed liipriimmutusõlid, destillaatkütused, elektroodkoks jm) tootmise käivitamises. Uurinud põlevkiviõlide fenoolide (alküülresortsiinide) saagise suurendamise, puhtuse, kvaliteedi parandamise võimalusi, kristalsete alküülresortsiinide saamise tehnoloogiat, põlevkiviõlist parandatud omadustega teebituumenite saamist. Hugo Raudsepa koolkonna esindaja. Aastast 1984 ajakirja Oil Shale toimetuskolleegiumi liige. Üks keemiatehnoloogia sõnastiku (1996) koostajaid. D. Mendelejevi nimelise Üleliidulise Keemiaseltsi (1963–1991) ja Eesti Keemia Seltsi liige (aastast 1991). Eesti TA põlevkivinõukogu liige. NSV Liidu Rahvamajanduse Saavutuste Näituse hõbemedal, Paul Kogermani mälestusmedal (1991). Üle 60 teadustrükise, 2 patenti, 12 autoritunnistust.
Selli vald

Selli vald (saksa keeles Sellie) oli vald Virumaal Simuna kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1893 ja siis liideti see vald Salla vallaga.
Eestimaa Kommunistliku Partei Keskkomitee Partei Ajaloo Instituut

Eestimaa Kommunistliku Partei Keskkomitee Partei Ajaloo Instituut (lühemalt: EKP KK Partei Ajaloo Instituut) oli aastatel 1947–1990 tegutsenud asutus. 
Aastal 1990 muudeti instituudi nimi Eestimaa Kommunistliku Partei Teaduskeskuseks. Aastal 1991 lõpetas keskus tegevuse. 
Asutuse peategevusi oli Eestimaa Kommunistliku Partei ajaloo ja kaasaja uurimine, mille kohta avaldati ka publikatsioone. 
Asutusel oli ka tõlkeosakond ja Parteiarhiiv (EKPA). Parteiarhiiv on praegu Eesti Riigiarhiivi filiaal.
Shaw' auhind

Shaw' auhind (inglise keeles Shaw Prize) on rahvusvaheline teadusauhind avastuste ja saavutuste eest astronoomia, eluteaduste ja meditsiini ning matemaatika valdkonnas. 
Auhinna asutas 2002. aastal Hongkongi fond Shaw Prize Foundation Hongkongi meediamagnaadi ja filantroobi Run Run Shaw (1907–2014) toetusel. Auhinda antakse välja igal aastal alates 2004. aastast. Auhinnatseremoonial Hongkongis annab auhindu üle Hongkongi peaminister.
Autasuga kaasneb medal ja umbes ühe miljoni USA dollari suurune rahaline auhind. 
2018. aasta lõpu seisuga on kokku välja jagatud 46 auhinda. Auhinna saanuid oli 79. Valdav enamus laureaatidest on Ameerika Ühendriikide teadlased.
Niall MacCormick

Niall MacCormick on Briti filmi- ja telerežissöör. Tema käe all on valminud näiteks draamakomöödiad "Margaret Thatcher: The Long Walk to Finchley" ja Albatross, Briti seriaali "Wallander teine täispikk episood "Firewall" ning "The Song of Lunch" (peaosades Alan Rickman ja Emma Thompson); kõik need tehti BBC Televisioni tarbeks.
MacCormick on kandideerinud 2009. aastal BAFTA teleauhinnale parima režissööri kategoorias filmiga "Margaret Thatcher: The Long Walk to Finchley" ning 2011. aastal RTS-i teleauhinnale parima draama kategoorias filmiga "The Song of Lunch".
Alla Popova

Alla Popova (sündinud 7. mail 1974) on Eesti ooperilaulja.
Aastal 1997 võitis ta Tiit Kuusiku lauluvõistluse.
Aastal 2002 lõpetas ta Eesti Muusikaakadeemia Taru Valjakka ja Tamara Novitšenko lauluklassi. Aastal 2003 kaitses Eesti Muusikaakadeemia magistrikraadi professor Tamara Novitšenko juhendamisel.
Aastatel 2000–2003 oli ta Vanemuise külalissolist, aastast 2002 samas koosseisuline ooperisolist.
Alla Popova on andnud ka mitmeid soolokontserte.
Tahm

Tahm on orgaaniliste ainete mittetäieliku  põlemise peeneteraline (osakeste ümbermõõt 0,01–1 μm) saadus, millest 95–99% moodustab süsinik. Ülejäänud osa moodustab orgaanilises aines sisalduv mittepõlev mineraalne jääk. See on tuhk, mis jääb järele täieliku põlemise puhul.
Tahma kasutatakse kummitööstuses, eriti autokummide valmistamisel, värvitööstuses musta pigmendina jm.
Korstnapühkija puhastab tahmast korstnaid ja lõõre.
Sikorsky Aircraft

Õhusõidukid

Peaaegu kõigi Sikorsky projekteeritud mudelite tähistuses on number, millele eelneb S-täht. Mudelid S-1 kuni S-20 projekteeris Sikorsky Venemaal.