google/wiki40b huggingface dataset:
Club Angel

Pidulised

Kinnise ööklubi sihtgrupiks olid täiskasvanud homoseksuaalsed inimesed ja nende vabameelsed sõbrad, sellepärast kehtis ka range uksepoliitika. Sissepääs oli tagatud klubikaardi alusel, milleks oli esmalt vaja doormanageri heakskiitu või vähemalt kahe klubi liikme soovitust. Algusaastate klubiõhtutel lookles klubiukse taga pikk järjekord, isegi talviti.

Muusika ja etteasted

Club Angelis mängiti parimaid tantsulugusid läbi aegade. Muusikastiilide spekter oli lai: diskost popini, jazzist house’ni, sekka ka funki ja latinot. Angeli külalisesinejateks olid maailmatasemel bändid, kodumaised ja välis-DJ'd. Öösiti toimusid ka go-go tantsijatega showprogrammid, sealhulgas drag-showd.
Iga klubiöö, mis algas kell 23.00, lõppes kella 04.00 paiku Robbie Williamsi looga "Angels".

Inimesed

Ööklubi üheks omanikuks oli ettevõtja Peeter Rebane ning tegevjuhtideks esialgu Maret Soom ja hiljem Reimo Mets. Meestöötajate riided disainis Gerly Tinn ning trendikaid noormehi kujutavate seinafotode jumestaja oli Katrin Sangla. Elava tulega kaminaga nii-öelda chill-out kohviku joogi- ja toidukaardi loojaks oli Imre Sooäär. Klubis pidutses aeg-ajalt inglise tantsumuusika duo Pet Shop Boys.
Algusaastatel valvas luksusliku ööklubi tualette turbaniga vanem daam, kes jagas oma buduaaris tasu eest kompvekke, meeneid ja kaitsevahendeid.
Buhrmeister

Buhrmeister, varem Bauermeister, rootsipäraselt Burmeister oli aadlisuguvõsa.

Ajalugu

Suguvõsa esiisa oli hertsog Magnuse kantsler ja nõunik Konrad Buhrmeister.
Suguvõsa esindajad vennad Jürgen Buhrmeister ja Christopher Buhrmeister tõsteti Rootsis aadliseisusse 8. novembril 1651.
Perekond immatrikuleeriti 1797. aastal Liivimaa rüütelkonna aadlimatriklisse.
Eesti Koorijuhtide Naiskoor

Eesti Koorijuhtide Naiskoor (lühend: EKN) on aastal 1988 Ants Söödi eestvõttel asutatud naiskoor.
EKNi koosseisu kuulub ligi 40 muusikaõpetajat-koorijuhti.
Praegu dirigeerivad EKNi Andrus Siimon ja Õnne-Ann Roosvee.
EKN on võitnud 2001. aastal Walesis toimunud Llangolleni rahvusvahelisel koorifestivalil grand prix.
Arthur Roose

Arthur Roose (ps. Ärni Raudoja; 2. august/15. august 1903 Tartu – 19. märts 1929) oli eesti proosakirjanik, kriitik ja tõlkija.
Ta sündis Tartus töölisperekonnas, õppis Hugo Treffneri Gümnaasiumis, mille 4. klassist pidi nõrgenenud tervise tõttu aastal 1921 lahkuma. Ta hakkas ajalehtedele sõnumeid, arvustusi ja tähtpäevaartikleid saatma, tegutses Tartus kriitikuna, kirjanikuna ja tõlkijana. Aastatel 1924–1925 ja 1928 viibis ta keeleõppimise eesmärgil sugulaste juures Poolas. Aastal 1928 hakkasid tal avalduma vaimsed häired, ta viidi 1929. aasta alguses Tartu närvikliinikusse, kust välja saades haigestus kopsupõletikku ja suri mõni päev hiljem. Ta maeti Raadi kalmistule.
Tema ainus romaan, agulielu teemaline "Võhrupesa" ilmus 1927. aastal (kordustrükk 2003. aastal). Roose tõlkis eelkõige poola nobelisti Władysław Reymonti proosat.
Jan Beltrán

Jan Beltrán (õieti Priit Kivi; sündinud 24. aprillil 1970 Antslas) on eesti kirjanik.
2000. aastast elab ja töötab ta Lõuna-Euroopas, viimase seisuga Hispaanias Barcelonas. Varem elas Helsingis.
Ühinenud Rahvuskongress

Ühinenud Rahvuskongress (inglise keeles United National Congress) on üks Trinidadi ja Tobago kahest peamisest erakonnast. Selle asutas 1989. aastal endine ametiühingutegelane ja jurist Basdeo Panday.
Ühinenud Rahvuskongress tekkis pärast valitseva Taastamise Rahvusliidu lõhenemist 1988. aastal. Erakond on olnud võimul aastatel 1995–2001 (peaminister Basdeo Panday) ja 2010–2015 (peaminister Kamla Persad-Bissessar, kes oli ühtlasi riigi esimene naispeaminister). 2010. aasta parlamendivalimistel sai Ühinenud Rahvuskongress 41-kohalises esindajatekojas 21 kohta. Koos teiste valimisliitu Rahva Partnerlus kuuluvate erakondadega oli Ühinenud Rahvuskongressi juhitaval valitsuskoalitsioonil esindajatekojas 29 kohta. 2015. aasta parlamendivalimised erakond kaotas, saades esindajatekojas vaid 17 kohta.
Ideoloogiliselt võib Ühinenud Rahvuskongressi liigitada sotsiaaldemokraatlike parteide hulka.
McCall's Ferry Bridge

McCall's Ferry Bridge, ka McCalls Ferry katustatud sild, oli katustatud sild üle Susquehanna jõe Lancasterist 15 km edela suunas Pennsylvanias.
Kaheavalise silla projekteeris Theodore Burr. Sild oli tarinduselt kaarsõrestiksild silletega 360 jalga (109,7 m) ja 247 jalga (75,3 m). Silla laius oli 9,7 m.
Sild valmis 1815. aastal. 1815. aasta veebruaris kirjutas Burr kirjas sillaehitaja Reuben Fieldile, et sild McCall Ferrys on nüüd valmis ja et selle kaareava (360 jalga pikk) on kahtlemata pikim maailmas. Burr teadis väga hästi, et kaks aastat varem valminud Louis Wernwagi Fairmounti koloss üle Schuylkilli jõe Upper Ferrys oli sildeavaga vaid 340 jalga.
Silla hävitas 3. märtsil 1818 jääminek jõel.
Rudolph Giuliani

Rudolph William Louis Giuliani (Rudy Giuliani, sündinud 28. mail 1944 Brooklynis) on Ameerika Ühendriikide jurist, ärimees ja poliitik.
Giuliani alustas poliitikas demokraadina. Ta armastas Kennedyte perekonda ja kui Robert Kennedy kandideeris presidendiks, töötas tema kampaanias vabatahtlikuna. Alates ajast, mil Gerald Ford oli USA president (1974–1977), hakkas Giuliani vabariiklastelt tööd saama ja 1975 lahkus ta Demokraatlikust Parteist. 8. detsembril 1980, kuu aega pärast Ronald Reagani valimist presidendiks, liitus ta vabariiklastega.
1983 määrati Giuliani New Yorgi lõunapiirkonna riiklikuks süüdistajaks. Süüdistajana keskendus Giuliani narkokaubanduse, maffia ja korruptsiooni vastu võitlemisele. Ta saavutas oma ametiajal 4152 süüdimõistvat kohtuotsust, millest ainult 25 tühistati. Paljusid nendest kohtuprotsessidest kajastati ajakirjanduses laialdaselt. Ta astus ametist tagasi 1989. aasta jaanuaris pärast seda, kui Reagan ametist lahkus.
1985–1986 oli Giuliani süüdistaja suures maffiaprotsessis, kus vahistati kõigi 5 suurima New Yorgi organiseeritud kuritegeliku rühmituse juhid ja 6 nende alluvat. Kõik nad mõisteti aastakümneteks vangi. Niisugused protsessid suurendasid Giuliani tuntust ja populaarsust.
Esimest korda kandideeris Giuliani New Yorgi linnapeaks 1989, aga kaotas David Dinkinsile kõige tasavägisematel valimistel New Yorgi ajaloos. Järgmistel valimistel 1993 ta võitis Dinkinsit, keskendades oma kampaania suurele kuritegevusele linnas.
1. jaanuarist 1994 kuni 31. detsembrini 2001 oli ta New Yorgi linnapea. Linnapeana pani ta suurimat rõhku kuritegevuse vähendamisele ning juurutas niinimetatud nulltolerantsi seaduserikkumiste suhtes. See poliitika osutus üllatavalt edukaks: kui 1993, enne Giuliani linnapeaks saamist sooritati New Yorgis iga 100 elaniku kohta umbes 8 kuritegu ja USA keskmine oli pisut üle 5, siis 2003 sooritati iga 100 elaniku kohta New Yorgis 3 ja USA-s 4 kuritegu.
Tegevuse eest 11. septembri rünnakute ajal nimetas ajakiri Time Rudy Giuliani 2001. aasta inimeseks.
Aastal 2008 kandideeris ta presidendivalimistel Vabariikliku Partei eelvalimistel, kuid loobus varakult toetajate vähesuse tõttu ja asus toetama John McCaini kandidatuuri.
Pushing Ice

"'Pushing Ice'" on walesi päritolu Briti kirjaniku Alastair Reynoldsi ulmeromaan (2005), mille tegevus kajastab kosmoselaeva Rockhopper meeskonna tegemisi, uurides Saturni kuu Januse oma orbiidilt lahkumise põhjust.

Sisu

Saturni kaaslase Januse ootamatu lahkumise järel oma orbiidilt saadetakse kosmoselaev Rockhopper kuud uurima.
Teel Janusele selgub, et tagasiteeks Maale ei pruugi jätkuda kütust, mis põhjustab lahkheli kahe sõbranna, laeva kapteni Bella Lindi ja tehniku Svetlana Barseghiana vahel. Lahkheli viib võimu ülevõtmiseni Svetlana poolt.
Januse juures selgub, et tegemist on maavälise objektiga, mis on teel Neitsi tähtkujus asuva Spiika tähe suunas. Kaaslasele maandumise järel pannakse endine kapten Bella Lind elama teistest eraldi kuni ennast Fountainheadiks nimetavate tulnukate saabumiseni.
Tulnukate käest selgub, et Janus asub erinevatest kambritest koosnevas megastruktuuris. Janusesse kätketud energiast on huvitatud ka tulnukad Musk Dogs. Eirates Fountainheadi antud hoiatust, sõlmib Svetlana Musk Dogsiga lepingu, mille tulemusena viimased õhivad endise Saturni kaaslase eesmärgiga struktuurist välja pääseda.
Kasutades tekkinud avaust, lahkub osa inimestest Fountainheadilt saadud kosmoselaevaga megastruktuurist.
Kuu tagakülg

Kuu tagakülg on Kuu hemisfäär, mis on alati suunatud Maast eemale. Tagakülje maastik on konarlik. Seal on palju kraatreid ning suhteliselt vähe lamedaid Kuu meresid. Kuigi mõlemad Kuu pooled saavad kahe nädala kestel päikesevalgust, millele järgneb kaks nädalat ööd, öeldakse mõnikord Kuu tagakülje kohta ka Kuu pime pool (ingl the dark side of the Moon), see nimi tuleneb sellest, et Kuu tagakülje kohta teati väga vähe, mitte sellest, et seal oleks vähe valgust.
Umbes 18% Kuu tagaküljest on libratsiooni tõttu vahetevahel Maalt nähtav. Ülejäänud 82% polnud inimkond näinud kuni 1959. aastani, mil Nõukogude Liidu kosmosesond Luna 3 sellest foto tegi. NSVL Teaduste Akadeemia andis aastal 1960 välja esimese Kuu tagakülje atlase. Aastal 1968 vaatlesid Apollo 8 astronaudid esimeste inimestena seda regiooni oma silmaga. Tänapäevani ei ole ükski inimene viibinud Kuu tagakülje pinnal.
Astronoomid on välja käinud idee ehitada Kuu tagaküljele suur raadioteleskoop, kuna seal  varjab Kuu Maalt tulevaid raadiolaineid, mis muidu vaatlusi segaksid.

Erinevused nähtava küljega

Kuu kaks hemisfääri on välimuselt erinevad. Nähtav külg on kaetud Kuu meredega. Tagaküljel on palju kraatreid ja vähe meresid. Ainult 1% tagakülje pinnast on kaetud meredega, seevastu nähtaval küljel on meredega kaetud 31.2% pinnast.
Vingugaas

Vingugaas ehk süsinikmonooksiid  ehk süsinikmonoksiid ehk süsinikoksiid (CO) on süsivesinike mittetäieliku põlemise käigus tekkiv lõhnatu ja värvitu mürgine gaas, mis põhjustab aeroobse hingamisega organismidel vingumürgitust.
Vingugaas tekib eelkõige põlemisel hapnikuvaeses keskkonnas. Sel juhul ei ole piisavalt hapnikumolekule, et saaks tekkida süsinikdioksiid (CO₂) ja nii tekibki rohkesti vingugaasi, mille molekuli tekkeks on vaja hapnikku kaks korda vähem. Ühe sigaretiga satub inimorganismi 2…20 mg vingugaasi.
Ving on imetajatele mürgine sellepärast, et kui seda sisse hingata, siis seonduvad vingugaasi molekulid veres hemoglobiini molekuliga, täpsemalt raua aatomitega hemoglobiinis, tehes võimatuks hapniku ühinemise nendesamade raua aatomitega. Tagajärg - vere kaudu ei saa rakud hapnikku ja elusorganism võib lämbuda, surra hapniku puuduse tõttu.
Arvi Niglas

Arvi Niglas (sündinud 4. mail 1959 Paides) on Eesti sõjaväelane, kolonelleitnant.
Teenis Kaitseliidu Järva maleva pealikuna aastail 2003–2016.
Niglas lõpetas 1994. aastal kaitsejõudude peastaabi nooremohvitseride ettevalmistus- ja täienduskursused.
Aastal 2016 pälvis Arvi Niglas Kaitseliidu Valgeristi I klassi teenetemärgi.
Cannibal Corpse

Cannibal Corpse on Ameerika Ühendriikide death metal'i ansambel, mis tegutseb 1988. aastast. Ansambel asutati New Yorgis. 2003. aastal ületas nende albumite müügiarv 1 miljoni.
Austraalias on ansambli albumite müük olnud keelatud nende vägivalda propageerivate laulusõnade tõttu. Ansambli liikmed on öelnud, et nende laulude tekstid on motiveeritud õudusfilmidest ja neid ei pea liiga tõsiselt võtma.
American Idiot

"American Idiot" on Ameerika Ühendriikide punk rock'i ansambli Green Day seitsmes stuudioalbum. Album anti välja 20. septembril 2004. Albumit müüdi üle 15 miljoni eksemplari ja see võitis Grammy auhinna. Albumist tehti hiljem ka Broadway muusikal.
Sollentuna (asula)

Sollentuna on endine asula Rootsis praeguses Stockholmi lääni Sollentuna vallas.
Praegu on ta Stockholmi asulaga kokku kasvanud.
Vidiškiai

Ajalugu

Vidiškiaid on kirjalikes allikates esmakordselt mainitud aastal 1502, sealset mõisa aga aastal 1596. Asula nimi tuleneb ilmselt isikunimest, nii on teada, et seal elas aastal 1562 keegi Jurgis Vidiškis, kes annetas sealsele abikirikule 300 krossi. Aastal 1664 valmis uus kirikuhoone, mille juures XVIII sajandi alguses hakkas tegutsema ka kihelkonnakool.
Aastal 1840 põles sealne kirikuhoone maha ja nii rajati 13 aastat hiljem tänapäevane kirikuhoone, millest aastal 1856 sai kihelkonnakirik. Tsaariajal oli alevi venekeelne nimekuju Видзишки. Alevis oli ka Kowarski, Kurkle, Towjany, Woitkuszki ja Żmujdki vallast moodustatud politseiringkonna keskus.
Nõukogude perioodil oli Vidiškiai kohaliku kolhoosi ja rajooni maaparandusosakonna keskasulaks.
Toolse neem

Toolse neem on neem Lääne-Viru maakonnas Haljala vallas.
Inge Põder

Inge Põder (sünninimi Ingeborg Laks; 1. mai 1917 – 23. veebruar 1996) oli eesti tantsija ja lavastaja.
Karjääri alustas ta tantsu-imelapsena Becki stuudios 1925. aastal. Juba 1930. aastatel tuli pikem ringreis Rootsi, Belgiasse, Itaaliasse, Prantsusmaale, Saksamaale, Šveitsi ja Taani. Balletile lisandusid akrobaatika, stepptants, džäss. Inge Põder oli üks neid õnnelikke, kes suutis lavalapsest kasvada arvestatavaks artistiks.
Eesti teatriellu astus ta hooajal 1936/37 Endlas. 1938. aastal alustas ta Estonias, kuhu jäi veerand sajandiks. 1940.–1950. aastatel kuulus ta balletisolistide juhtgruppi. Sündis üks meistritöö teise järel – Zarema, Robin, Messalina, Laurencia, Vanja, Tao-Hoa, Esmeralda, Gudule, Dasha, Lola, Sortsitütar, Smeraldina, Mari, Loksper... Tulid subretiosad, karakterrollid operettides "Kõrbelaul", "Vaba tuul", "Rose-Marie". Gustav Ernesaks kirjutas Inge Põdra eredat isikupärast häälevärvi arvestades talle partii oma ooperis "Käsikäes".
Andeka koreograafina oli Inge Põder lisaks Estoniale seotud veel Draamateatri, Endla, Vanemuise ning mitme varieteega. Kõrge klassiga Viru varietee võlgnes palju tema lavastaja-, pedagoogi- ja organisaatorioskustele. Tantsutarkust on temalt omandanud paljud nooremate põlvkondade tantsijad. Ta jäi tantsu- ja teatrieluga tihedalt seotuks kuni viimaste eluaastateni.
Kaider Vardja

Kaider Vardja (sündinud 25. novembril 1967 Põlvamaal) on eesti pedagoog, täienduskoolitaja ja õppekirjanduse autor.
Kaider Vardja lõpetas aastal 1994 Tallinna Pedagoogikaülikooli keskkooli eesti keele ja kirjanduse õpetaja erialal. Aastal 2001 omandas ta Tallinna Pedagoogikaülikoolis koolijuhi kvalifikatsiooni.
2009. aastal ilmus tal kahasse Asta Venderiga raamat "Vana Maja lugu".
Uue-Suislepa vald

Uue-Suislepa vald (saksa keeles Neu-Suislep) oli vald Viljandimaal Tarvastu kihelkonnas.
Vald eksisteeris 1866–1935.
Valla alal asus Uue-Suislepa mõis.
EMK Tapa kogudus

EMK Tapa kogudus on Tapal tegutsev Eesti Metodisti Kiriku (EMK) kogudus.
Koguduse asutas 15. juulil 1912 Karl Kuum.
Cantiga de amigo

Cantiga de amigo (portugali: [kɐ̃ˈtiɣɐ ð(j) ɐˈmiɣu], galeegi: [kaŋˈtiɣa ðe aˈmiɣo]), ka cantiga d'amigo (keskaegne kirjapilt), sõna-sõnalt "sõbralaul" või "laul sõbrast", on üks keskaegse lüürilise luule žanre. See on pärit Pürenee poolsaare loodenurgast, Galiciast. Seda eristab teistest keskaegse luule žanridest lähtumine naissoost minategelasest ja tema vaatepunktist. Vanimad säilinud näited pärinevad umbes 1220. aastatest, ja enne 1300. aastat on neid kokku loodud ligi viissada.
2003. aastal anti välja 500 teksti koondväljaanne, mis on tõlgitud ka inglise keelde.

Allikad

Cantiga d'amigo'sid leidub enim kahes laulukogumikus, mis on itaalia humanisti Angelo Colocci initsiatiivil 16. sajandi algul (1525. aasta paiku) Itaalias ümber kirjutatud: "Cancioneiro Colocci-Brancuti" asub Lissaboni Rahvusraamatukogus ja "Cancioneiro da Vaticana" Vatikani raamatukogus. Lisaks on leitud seitse laulu 13. sajandi keskpaika dateeritud käsikirjalehel, mis on tuntud nime all Pergaminho Vindel (Vindel MS M979), Martín Codaxi nimeliselt huglaarilt koos muusikaga kuuele tekstile.

Teemad

Cantiga d'amigo minategelane on peaaegu alati tütarlaps, või siis tema ema, sõbratar või vahel ka tütarlapse peigmees. Tüdruk võib pöörduda tekstis mõne poole kolmest viimatinimetatust või ükskõik kes neist võib pöörduda tema poole. Erinevaid olukordi on oluliselt rohkem kui cantiga d’amor žanris. "Sõbralaulud" kujutavad endast suurimat armastuslüürika kogumit keskaegsest Euroopast, mis edastab naise häält.

Vorm

Stiililiselt iseloomustab cantiga d'amigo'sid lihtne stroofiline vorm, kordused, variatsioonid ja parallelismid, samuti on 90% tekstidel refrään.
Cantiga d'amigo'l on leitud ühisjooni jarcha'-nimelise mosaraabia luuležanriga, kuid naispeategalane ja armastuseteema võivad olla ka vaid 
kokkusattumus.

Autorid

On teada 88 “sõbralaule” kirjutanud luuletajat, kõik mehed, tuntuimad neist Portugali kuningas  Dinis (52 laulu), Johan Airas de Santiago (45 laulu), Johan Garcia de Guilhade (22 laulu), Juião Bolseiro (15 laulu), Johan Baveca (13 laulu), Pedr' Amigo de Sevilha (10 laulu), João Zorro (10 laulu), Pero Meogo (9 laulu), Bernal de Bonaval (8 laulu), Martim Codax (7 laulu). Ka vaid ühe laulu loonud Mendinho on kaasaegsete poolt tituleeritud silmapaistvaks luuletajaks.
Branti mõis

Branti mõis (saksa keeles Horstenhof, läti keeles Brantu muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Võnnu kreisis Rauna kihelkonnas. Tänapäeval asub Lätis Smiltene piirkonnas Branti vallas Branti külas.

Mõis tänapäeval

Veel mõni aeg tagasi asus mõisa renoveeritud peahoones Branti algkool (Brantu pamatskola), kuid praegu on see suletud ja häärber seisab kasutuseta.

Mõisaansambel

Häärber on XIX sajandi algusest pärit ühekorruseline hoone, mida liigendab keskne sammasportikus. Tagafassaadi ilmestab klaasveranda. Häärber on arhitektuurimälestisena muinsuskaitse all.
Suuremalt jaolt maakivist majandushooned asuvad peahoone taga. Mõisasüdamest eemal järve kaldal on kaks sarnast maakivist ja tellistest ehitatud laudahoonet.
Ivan Strinić

Koondisekarjäär

Debüüdi Horvaatia rahvuskoondises tegi Strinić 19. mail 2010 sõprusmängus Austria vastu.
Ta on kuulunud Horvaatia koondisse 2018. aasta maailmameistrivõistlustel ning 2012. ja 2016. aasta Euroopa meistrivõistlustel.
Peipsi järve vesikond

Peipsi järve vesikond on ühe võimaliku jaotuse järgi üks neljast Eesti vesikonnast Soome lahe, Liivi lahe ja Saarte vesikonna kõrval. Vesikonna pindala on 16 187 km². Vesikonna alale jääb 623 vooluveekogu ja 560 järve. Vesikonna aastane äravool on 3,9 km³.
Erinevad autorid on välja pakkunud ka teisi jaotusi. Samuti erineb Veeseaduses määratud vesikondade jaotus. Selle kohaselt on olemas Peipsi alamvesikond Ida-Eesti vesikonna alal ja selle piirid erinevad Peipsi järve vesikonna piiridest.
Tervikuna jääb Peipsi järve vesikond ja kogu ülejäänud Eesti Läänemere vesikonna aladele.
Pidulik marss

"Pidulik marss" on Eero Liivese orkestriteos (marss). 
27. jaanuaril 1923 kehtestati see riigivanema tervitusmarsiks. Enne seda kasutati tervitusmarsina "Porilaste marssi".
Jõgeva metsamajand

Jõgeva metsamajand (kuni 1978. aastani Kurista metsamajand) asutati 1947. aastal ja likvideeriti 1992. aastal. Metsamajandi koosseisu kuulusid algselt Avinurme, Kaarepere, Kursi, Laiuse, Lohusuu, Pikknurme, Salla, Torma ja Vaimastvere metskond.

Metsakorraldus

Jõgeva metsamajandi maadel viidi läbi 4 täielikku metsakorraldust.
Esimene metsamajanduskava koostati 1953. aastal ning see tõi välja küllalt tiheda teedevõrgu, keskmise metsasuse 22,7% (pisut suurem Eesti NSV keskmisest) ja suuremate tööstusettevõtete puudumise majandi piirkonnas. Üldpindala 55 489 ha, metsamaid 41 184 ha (74,2% üldpindalast). Puistute keskmine vanus 31,3 aastat, boniteet III,0. Metsamajandi masinapargist on märgitud 21.09.1953 seisuga 1 veoauto, 1 mootorratas, üksikud vankrid ja 15 rege 46 hobuse jaoks.
1965. aasta metsamajanduskava märgib Pedja metskonna moodustamist ja üldpindala 64 571 ha. Keskmine metsasus 32,3%, metsamaad 49 878 ha (77% üldpindalast). Puistute keskmine vanus 41 aastat, boniteet II,8. Valdavad sega- ja lehtpuupuistud, suuremaid kahjurikoldeid ei olnud, küll aga põdrakahjustusi.
1977. aasta metsamajanduskava järgi on üldpindala 73 582 ha, metsamaa 60 216 ha (81,8%), puistud 57 019 ha (77,5%). Puistute keskmine vanus 42 aastat, boniteet II,6.
1987. aasta metsamajanduskava märgib muutusi maafondis (ära anti enamus turbarabasid). Üldpindala 73 120 ha. Keskmine metsasus 46%, metsamaad 65 675 ha (83% üldpindalast). Puistute keskmine vanus 50 aastat, boniteet II,5.
1998. aasta metsakorraldus Jõgevamaa metsades toimus põhjalikult ümber korraldatud oludes.
Sõime täheparv

Sõime täheparv (tuntud ka kui Preseepe, M44, NGC 2632 ja Cr 189) on hajusparv, mis asub Vähi tähtkujus.
See on Maale lähimaid hajusparvi ning sisaldab rohkem tähti kui teised Maa läheduses asuvad heledad täheparved. Palja silmaga vaadeldes paistab Sõime täheparv väikese udulaadse laiguna ning see oli tuntud juba vanaaja astronoomidele. Parve on kirjeldanud Ptolemaios ja see oli esimesi objekte, mida Galileo Galilei uuris teleskoobiga.
Sõime täheparv on umbes 600 miljonit aastat vana ja asub Maast umbes 520–610 valgusaasta kaugusel. Parve tuuma laius on umbes 23 valgusaastat.
Sõime täheparv on palja silmaga lihtsasti vaadeldav ning parim vaatlusperiood on veebruarist-maini.
Rikuzentakata

2011. aasta maavärin

Rikuzentakatat tabas rängalt 2011. aasta Sendai maavärin, millele järgnenud tsunami põhjustas linnas ulatuslikke purustusi. Linn peaaegu pühiti 11. märtsil maa pealt minema. Tsunami tekitatud lained olid kõige kõrgemad just Rikuzentakatas. Politsei andmetel ujutati kõik majad, mis ei olnud kõrgemad kui 3 korrust, täielikult üle. Raekoda ujutati samuti kolme korruse kõrguseni üle. Jaapani enesekaitsevägi teatas, et linnast leiti 300–400 surnukeha. 14. märtsil tegi linnast reportaaži BBC, kes kirjeldas linna peaaegu maatasa tehtuna. "Ei ole selge, kui palju inimesi ellu jäi," teatas BBC. Kohalike ametnike hinnangul hukkus 20–40% linna elanikest. "Rikuzentakatat sisuliselt ei ole enam," teatasid linnaametnikud.
Kuigi linn oli maavärinate ja tsunamide vastu hästi ette valmistatud ja linna merekaldal oli 6½ m kõrgune sein, ei olnud sellest küllalt, sest tsunami oli poole kõrgem, 13 meetrit. Linna tsunamivarjendid olid projekteeritud kuni 4 m kõrguste lainete vastu, aga need ujutati kõik üle. Rohkem kui 80% linna 7000 majast hävis täielikult või sai niisugusi kahjustusi, et need tuli lammutada.
20. märtsil tegi BBC reportaaži sellest, et linna sadama väravad olid avatud ja neid ei jõutud enne tsunami saabumist sulgeda. 45 noort päästetöötajat uhuti ära, kui nad püüdsid väravaid käsitsi sulgeda. Ühtlasi teatas reportaaž, et linnast on leitud 500 surnukeha, aga linna enam kui 23 000 elanikust umbes 10 000 on teadmata kadunud. 3. aprilliks oli ligikaudu 1000 inimest surnuks tunnistatud, aga teadmata kadunute arv oli vähenenud 1300-le. 31. mail avaldas Austraalia uudisteagentuur ABC intervjuu vabatahtliku päästetöötajaga, kelle väitel 284 päästetöötajast, kes tsunamis hukkusid, sai 49 surma Rikuzentakatas, põhiliselt tsunamitõkkeseinte uste sulgemisel.
68 linnaametnikku, umbes kolmandik linnavalitsuse töötajatest, sai surma. Linnapea Futoshi Toba oli õnnetuse ajal oma töökohal raekojas ja jäi ellu, aga tema naine sai nende mereäärses majas surma. Tsunamis hukkusid kõik linnamuuseumi 6 töötajat ning muuseumi esemete ja taimede kogu sai rängalt kahjustada.

Rikuzentakata männik

Piki kallast asus Rikuzentakatas 2 kilomeetri pikkune männik, mis koosnes umbes 70 000 puust. Männiku nimi oli Takata-Matsubara. 1927 valiti see männik Jaapani 100 vaatamisväärse maastiku hulka. 1940 määras Jaapani valitsus selle maastikukaitsealaks. (Kuid kui 2009 valiti Jaapanis teist korda 100 vaatamisväärset maastikku, siis Takata-Matsubara enam nende hulka ei kuulunud.)
Pärast 2011. aasta Sendai tsunamit säilis kogu männikust üksainus 10 meetri kõrgune ja 2 sajandi vanune puu. Ranniku erosiooni tõttu asub see üksnes 5 m kaugusel merest ja merevesi ähvardab seda puud. Takata-Matsubara kaitse organisatsioon on selle ainsa säilinud puu kaitseks rakendanud abinõusid koos kohaliku ja prefektuuri valitsusega ja nende hulka kuulub barjääri püstitamine puu ümber. Kuid 2011. aasta septembris oli näha, et puu kaitse on ebaõnnestumas. Soolane vesi mürgitab puu juuri. Puu ei tooda enam vaiku, selle okkad on tõmbunud pruuniks, pungad on närtsinud ja käbid on kaotanud värvi. 2012. aastal puu suri ja võeti maha sama aasta septembris.