google/wiki40b huggingface dataset:
Kvitøya

Kvitøya (norra keeles 'valge saar') on Norrale kuuluv asustamata saar Põhja-Jäämeres Teravmägede saarestikus Kirdemaast ida pool.
Saarel on Norra Kuningriigi idapoolseim punkt. Selle geograafilised koordinaadid on 80° 09′ 05″ N, 32° 35′ 37″ E. Lähim naaber ida pool on Venemaale kuuluv Victoria saar 62 km kaugusel.
Saare pindala on 682 km².
Saar on peaaegu üleni kaetud klassikalise kuplikujulise jääkilbi Kvitøyjøkuleniga, mille pindala on 705 km². Selle järgi on saar ka oma nime saanud. Jääst vabu alasid on mõni ruutkilomeeter ning see ala on väga aher ja kaljune. Suurim jäävaba piirkond on Andréeneset saare edelaosas. Kvitøya on Kirde-Svalbardi looduskaitseala osa.
Arvatakse, et Kvitøya avastas hollandlane Cornelis Giles 1707. aastal, sest pikka aega nimetati seda saart kaartidel Gilesi maaks. Praeguse nime andis saarele Tromsø vaalakütt Johan Kjeldsen 1876. aastal.
Kvitøyal on arktiline kliima. Kui Teravmägede lääneossa toob Golfi hoovuse põhjapoolne haru, Teravmägede hoovus veel laiuskraadile ebakohase aasdtaringselt jäävaba mere ja palju niiskust, siis Kvitøyale see ei jõua. Külm Ida-Teravmägede hoovus ümbritseb Kvitøya aastarngselt külma vee- ja jäämassiga. Isegi suvel jääb temperatuur saarel alla nulli.
Saare elustik koosneb sammaldest ja samblikest. Saarel on randtiirukoloonia. Aeg-ajalt jõuavad saarele jääkarud.

Andrée polaarekspeditsioon

Saarel lõppes Salomon August Andrée polaarekspeditsioon, mille käigus Andrée lootis vesinikuga täidetud õhupalliga lennata üle põhjapooluse. Õhupall startis 11. juulil 1897, kuid ei pidanud reisile vastu ja maandus 14. juulil paakjääl kolmsada kilomeetrit Kvitøyast põhjas. Ekspeditsiooni liikmed Andrée, Nils Strindberg ja Knut Frænkel jõudsid 6. oktoobril jalgsi saarele ning seadsid end sisse selle suurimas jäävabas osas, mida tänapäeval nimetatakse ekspeditsiooni juhi järgi Andréenesetiks. Ekspeditsioni saatus oli palju aastaid teadmata, kuni alles 1930 avastati ekspeditsiooni liikmete säilmed, päevikud ja fotod. Selgus, et nad surid mõne nädala jooksul pärast saarele jõudmist. Veekindlatesse kastidesse pandud 240 fotost 93 õnnestus taastada.
Tänapäeval on Andrée ekspeditsiooni kolme liikme mälestuseks saarele püstitatud mälestussammas. 1997 püstitati ekspeditsiooni 100. aastapäevaks teinegi mälestussammas, kuid selle lasid Teravmägede võimud kõrvaldada, kuna see olevat rajatud ebaseaduslikult.
Narva Pühade Apostlisarnaste Kirilluse ja Metodiuse kirik

Narva Pühade Apostlisarnaste Kirilluse ja Metodiuse kirik (vene keeles Храм святых равноапостольных Кирилла и Мефодия) on õigeusu kirik Narvas Soldina linnaosas Mõisa tänaval. Kirik kuulub 7. oktoobrist 1995 tegutsevale MPEÕK Narva Pühade Apostlisarnaste Kirilluse ja Metodiuse kogudusele. Enne kiriku ehitamist kasutasid koguduse liikmed Narva kolledži ühiselamu hoonet.
Kiriku ehitamine algas 2012. aastal arhitekt Nikolai Volkovi projekti järgi bütsantslikus ehk novgorodi stiilis. 
Alumine kirik pühitseti 8. mail 2015.
Árpád Arder

Árpád Arder (6. detsember 1922 Budapest – 19. september 1995 Tallinn) oli eesti baptisti vaimulik.
Ta lõpetas aastal 1941 Tallinna Poeglaste Kommertskooli. Aastatel 1942–1943 õppis ta Tartu Ülikoolis majandust (ei lõpetanud).
Árpád Arder töötas baptisti pastorina aastatel 1955–1968 Rakveres, kus ta pidas jumalateenistusi eesti ja soome keeles. Aastatel 1968–1977 oli ta baptisti pastoriks Suure-Jaanis, Suure-Jaanis olles pidas ta jumalateenistusi eesti, saksa ja soome keeles.

Pere

Tema vanaisa oli Jaan Poska. Ema oli Tatjana Poska-Arder-Laaman. Isa oli laulja Aleksander Arder. Kasuisa Eduard Laaman oli ajakirjanik. Vanem (pool)õde on luuletaja Ilona Laaman, noorem poolõde Silvia Laaman. Tädid olid arst Ksenia Poska, advokaat Vera Poska-Grünthal, lasteraamatute tõlkija Anna Poska. Tädimees Timotheus Grünthal oli riigikohtunik, tädipoeg Ivar Grünthal oli luuletaja, arst ja pagulaspoliitik. Onu Jüri Poska oli jurist ja õigeusu preester.
Vanem poeg Ott Arder oli luuletaja. Noorem poeg Jaan Arder oli muusik. Poeg Jaani tütar Helin-Mari Arder on samuti muusik.
Aleksander Müller

Aleksander Müller (ametlikult Aleksander Müller-Mölder) (27. jaanuar 1947 – 4. juuli 2013) oli eesti muusik, näitleja ning kirjanik. 
Müller oli ansamblite Kontrastid, Jüngrid ja Suuk liige, aastast 1977 tegutses sooloartistina. Esitas oma laule end klaveril saates, kasutas  sürreaalseid ja satiirilisi tekste. 
Näitlejana oli ta 1970. aastatel Vanemuise ooperikoori koosseisuline liige ja tegi kaasa ka mitmetes teatri sõnalavastustes (Jaan Toominga lavastatud "Põrgupõhja uus Vanapagan", 1976 – Kraavikaevaja).
Alates 2001 hakkas Aleksander Müller avaldama luuleraamatuid ning lühiproosakogumikke. Mülleri proosa on laadilt omapärane,  humoorikas ja osaliselt autobiograafiline. Ta oli alates 21. veebruarist 2007 Kirjanike Liidu liige. 
2013. aasta septembris puistati Aleksander Mülleri tuhk Tartus Emajõkke, nagu oli olnud tema soov.

Isiklikku

Aleksander Mülleril on poeg raadioajakirjanik Arp Müller (sündinud 1978) ja kaks tütart (sündinud 1999 ja 2001).
Domeikava

Ajalugu

Esimesed teated sealse mõisa kohta pärinevad aastast 1850, mil see Kudrevičiustelt Martusevičiuste valdusesse läks. Aastal 1863 võtsid sealsed elanikud aktiivselt osa Jaanuariülestõusust. Kättemaksuks küüditati nad Siberisse ja sealsete elanike asemele asustati venelased. XIX sajandi lõpuks olid Kaunasest põhja poole jäävad alad Nerise ja Nemunase põhjakaldal, Nevėžisest idas ja Jonava-Kėdainiai joonest lõuna pool kujunenud kakskeelseteks. Taolise olukorra põhjuseks oli osalt see, et poolakatest mõisnikud asustasid oma maadele inimesi Poolast, aga osalt ka see, et Jaanuariülestõusu järel sinna asustatud venelased võtsid üle poola keele.
Aastal 1913 rajati küla maadele Domeikava fort. Asula hakkas kasvama nõukogude ajal, mil sinna rajati masinajaama keskasula. Aastal 2002 ehitati sinna katoliku kirik, sellest ajast peale on Domeikava kohaliku kihelkonna keskuseks.
Richard Maack

Richard Otto Maack (vene Ричард (Рихард-Отто) Карлович Маак; vkj 23. august / 4. september 1825 Kuressaare, Saaremaa – vkj 13. / 25. november 1886 Peterburi) oli baltisaksa päritolu Vene maadeuurija ja loodusteaduste õpetaja.
Ta tegi mitmeid uurimusreise Venemaa Kaug-Idas ja Ida-Aasias. Uuris koos esimese eestlasest maadeuurija Mihkel Fuhrmanniga 1854 Viljui ja Olenjoki jõevahelist ala, 1855 Nikolai Muravjovi sõjalise missiooni käigus Amuurimaad ja 1859 Ussuuri jõgikonda ja Hanka järve.
Tema järgi on nime saanud muuhulgas liblikõieliste sugukonda (Fabaceae) kuuluv Maackia perekond (Maackia Ruprecht Fabaceae), Maackia amurensis (amuuri maakia), Euonymus maackii (Maacki kikkapuu), Lonicera maackii (Maacki kuslapuu), Prunus maackii (amuuri toomingas), Megachile maacki (Maacki-lehemesilane) ja liblikaliik Papilio maackii.
Perekond Maackile kuulus Kuressaares vanim linnapark nn. Maagi aed, mis asus endise Sõrve turu kõrval ja on nüüd 1. lasteaia mänguväljak. Kuressaare 1. lasteaia logol on kujutatud Richard Maacki poolt Siberist avastatud uus liblikaliik.

Isiklikku

Tema vanemad olid Carl Gottlieb Maack (1792–1869) ja Julia Jordan. Tema vendadest Oskar Maack oli filoloog ja õpetaja, kelle poeg Ernst Maack (Эрнест Оскарович Маак) oli sõjaväe insener, Vladivostoki kindlusekomandandi abi ja polkovnik.
Visaia keeled

Visaia keeled (varem ka bisaia keeled) on rühm Vahe-Filipiini keeli, kuhu kuuluvad hiligainoni keel, sebu keel ja varai keel.
Kõnelejaid kokku 24 miljonit.
Me olime kaheksateistkümneaastased

Sisu

Filmi tegevustik leiab aset 1940.–1941. aasta Nõukogude okupatsiooni ajal Saaremaal. Rühm noori elluastujaid peab valima, kas jääda truuks iseseisvale Eesti Vabariigile või toetada uut kommunistlikku režiimi.
Filmis mängis keskset rolli Viktor Oxfordi kirjutatud sõdurilaul "Jää vabaks, Eesti meri", mis Nõukogude ajal ei olnud otseselt keelatud.

Tootmine

"Me olime kaheksateistkümneaastased" oli Kaljo Kiisale režissöör-lavastajana kolmas mängufilm. Film valmis kirjanik Ants Saare algupärase stsenaariumi põhjal.

Arvustused

Film esilinastus Eesti NSVs 19. juulil 1965 ja mujal NSV Liidus 11. jaanuaril 1966 pealkirjaga “Nad olid kaheksateistkümneaastased” ("Им было восемнадцать").
Film sattus kohe pärast selle valmimist ägeda kriitikatule alla. Isegi üleliidulises ajakirjanduses paigutati see halbade filmide kategooriasse. Muuhulgas kritiseeriti pealiskaudset suhtumist filmitavasse ja illustratiivsust ning seda, et "tekstid, dialoogid ja kõned mõjuvad mitte lihtsalt räigelt, vaid ka lamedalt, ilma alltekstita." "Kuigi näitlejad andsid endast parima, on tegelaskujude karakterid edasi antud liiga mustvalgetena." "Neid, kes iga hinna eest püüdsid Eesti iseseisvust päästa, näidatakse üdini negatiivsetena ja Eesti Nõukogude Sotsialistliku Vabariigi loojaid-tekitajaid ülipositiivsetena. Nii ühe kui teise leeri karakterite puhul ei toimu kogu filmi jooksul vähimatki arengut."
Vaatamata kõigele tõsteti siiski esile karismaatilised noored näitlejad Evald Hermaküla ja Peeter Kard, samuti oma näitlejateed alles alustanud Mare Hellaste ja Tiina Ideon. Üksmeelse tunnustuse pälvis Hugo Laur vana muusikaõpetaja Teenusena.
Henric Hund

Henric Hund oli Taani hindamisraamatus mainitud Eestimaa vasall 13. sajandil.
Talle kuulus Paasvere (Payſſeueræ) külas 8 adramaad, mida ta polnud saanud kuningalt (non a rege). Samas külas kuulus kuningale (dom. rex) 8 ja Mæinardile 7 (non a rege) adramaad.
Paul Johanseni arvates võib ta olla samane 1252. aastal Mindeni piiskopkonnas mainitud Henricus de Hunte'ga. 1348. aastal oli Henricus dictus Hunt Tallinna kodanik ja majaomanik.
Johann Weideling

Johann Weideling (1603–1635) oli Tartu ülikooli esimene heebrea, kaldea, süüria, araabia ja kreeka keele professor (aastail 1632–1633).
Berend Gildenmann

Berend (ka Bernhard, Pärend) Gildenmann (3. oktoober 1822 (vana kalendri järgi) Vana-Vigala, Peru talus – 8. aprill 1884 Pärnu), oli koolmeister, kirjanik ja trükkal.
Alghariduse sai Tõnumaa Oese külakoolis, mis alustas tööd 1833. aastal ja kus koolmeistriks oli tema isa Mihkel Gildenmann. Aastail 1837–1839 õppis Berend Tallinna saksa kreiskoolis. 1839. aasta sügisest hakkas ta pidama koolmeistriametit Oesel, kus oli õpetajaks kuni 1844. aasta kevadeni, edasi läks ta õpetajaks Jädivere koolmeistrite seminari (näidis-kihelkonnakool), kus töötas kuni 1851. aastani. 1844–1845 ilmus Vigalas Jädivere seminaris käsitsi kirjutatud nädalaleht "Õppetus wabbadrahwale", mille teksti kirjutas saksa keeles mõisaomanik B. von Uexküll ja mugandas maakeelde Berend Gildenmann.
1851–1853 töötas Pärnu linna külje all olevas Sauga kirjutuskoolis (vallakooli) koolmeistrina. Edasi läks elama Pärnu Ülejõele, kus ta hakkas raamatuköitjaks, kus sündis pere 3 tütart. 1857. aasta teisest poolest läks pere elama Haapsallu, kuid järgmisel aastal kolisid tagasi Pärnusse. 1858. aastal avati Pärnus raamatuköitja Berend Gildenmanni töökoda. 26 veebruaril 1859 osteti Pärnus 1200 hõberubla eest Johann Friedrich Graebneri maja ja aasta lõpul said neist Pärnu linnakodanikud. 1868. aastal Gildenmann pankrotistus. 20. jaanuaril 1871 oli Berend Gildenmann kantud Pärnumaa vangla arreteeritute nimekirja, vangistuse põhjuseks oli joomatõbi. Pärnu Vaestekolleegium otsustas joomatõbise, kuid töövõimelise mehe saata Riia parandustöömajja. 1881. aasta mais saabus ta haigena tagasi Pärnu ja sattus kohe haigemajja. 1881. aastal, kui ta sai haiglast välja, kirjutas avalduse Pärnu Vaestekolleegiumile, et talle antaks tasuta koht Pärnu vaestemajas.

Beren suri 8. aprillil 1884 liigjoomise tagajärjel. Tema haud Vana-Pärnu kalmistul on teadmata.
Krimulda (laev)

Krimulda (endised nimed Somerford, General Dragomirov, Komissar) oli Läti aurik.
Laev ehitati 1899 ja uppus 1941. 30. juunil 1941 sõitis laev Väinamerel meremiini otsa ja uppus. Õnnetuses hukkus 5 inimest.
Laevavrakk asub Väinameres Lainemadala juures 16 m sügavusel. Vrakk on arvele võetud Eesti kultuurimälestisena.
Harilik tõnnike

Kirjeldus

Lehed enamasti juurmised, pikarootsulised, piklikmunajad, jämedalt täkilise servaga. Õisikud tihedad, tähkjad. Õied tumepunased, kuni 2 cm pikad.

Levila ja kasvukoht

Leidub Eestis paiguti, sagedam siiski Kesk- ja Lõuna-Eestis. Kasvab puisniitudel, metsaservadel, võsastikes.

Kasutamine

18. sajandil oli tõnnike hinnatud ravimtaim, millega raviti peavalu ning mille abil loodeti vabaneda puukidest. Tõnnikese kuivatatud lehti lisati tubaka hulka. Tänapäeval on ta suurepärane metsaaia taim ning värvitaim, millest saab kollast värvi. Tõnnikese lehtede hautamisveega juuste loputamine annab neile sära.
Must tuhkpuu

Must tuhkpuu (Cotoneaster niger) on roosõieliste sugukonda kuuluv taimeliik.
Ta on Eestis arvatud III kaitsekategooriasse (seisuga 2012).
Loomad on lahti

"Loomad on lahti" on ansambli Compromise Blue 2008. aastal ilmunud album.
Plaadiesitluskontserid toimusid 24. aprillil Tallinna klubis Bonnie & Clyde, 25. aprillil Pärnu Kuursaalis ja 26. aprillil Tartu klubis Illusion.
Hajaenergeetika

Hajaenergeetika ehk hajutatud energeetika (inglise distributed generation) on elektrienergia saamine tarbijaga seotult ja hajutatult paiknevates mikro- ja minielektri- ja küttejaamades.
Hajaenergeetika on tänu kasutatavale tehnoloogiale tõhusam ja tarbijate läheduse tõttu on väiksemad ka kaod elektri ülekandel.
Vitellius

Vitellius (Aulus Vitellius Germanicus Augustus Imperator; sünninimi Aulus Vitellius; 7. september 12 või 24. september 15 –  20. detsember või 22. detsember 69) oli Vana-Rooma keiser 18. juulist 66 kuni surmani.
Vitellius oli 48. aastal konsul.
Ta oli Caligula, Claudiuse ja Nero sõber.
Sõdurid kuulutasid ta keisriks Germaanias Colonia Agrippinensises (Kölnis). Pärast keiser Otho vägede võitmist ja Otho enesetappu läks ta Rooma.
Tal oli palju vastaseid ja 69. aastal kuulutati Vespasianus Juudamaal sõdurite poolt keisriks. Vespasianuse toetajad Roomas võtsid Vitelliuse kinni ja kui Vespasianus Rooma jõudis, veeti Vitellius Foorumile, kus teda pilgati ja loobiti väljaheidetega. Seejärel piinati ta Gemonia treppidel surnuks ja laip visati Tiberi jõkke.
Keskaju

Keskaju (ladina mesencephalon ) on kesknärvisüsteemiga loomadel ajutüve (truncus encephali) väike osa, mis paikneb vaheaju ja ajusilla vahel. 
Keskaju on inimestel ja loomadel peaaju osa.

Madudel

Madudel moodustab keskaju koos rombajuga ajutüve. Teadlaste poolt uuritud kuningpüütonil (Python regius) on tuvastatud keskajus paiknevas mustaines dopamiini retseptorid.
Aglona leivamuuseum

Aglona leivamuuseum (läti keeles Aglonas maizes muzejs) on eramuuseum Lätis Aglona piirkonnas Aglona külas. See on Baltimaade ainus muuseum, mis on pühendatud teraviljakasvatamise ja leivaga seonduvale. Muuseumi omanik ja ühtlasi selle giid on Vija Kudiņa.
Humphreysi maakond (Mississippi)

Humphreysi maakond (Humphreys County) on maakond USA-s Mississippi osariigis. Geograafilised koordinaadid on 33°13' N, 90°52' W.
Maakonna halduskeskus ja suurim linn on Belzoni.
Maakonna pindala on 1117 km². Veepindala on 34 km².
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 9375. Aastal 2000 oli elanike arv 11 206.

Ajalugu

Humphreysi maakond moodustati 28. märtsil 1918 Holmesi, Sunfloweri, Washingtoni ja Yazoo maakonna osadest. Maakond sai nime poliitik Benjamin G. Humphreysi järgi, kes oli Mississippi osariigi kuberner aastatel 1865–1868.
Seljaküla mõis

Seljaküla mõis (saksa keeles Sellenküll) oli rüütlimõis Lääne-Nigula kihelkonnas Läänemaal.
Rõuge valla lipp

Rõuge valla lipp on Võru maakonnas asuva Eesti haldusüksuse Rõuge valla lipp.
Lipp on kinnitatud 19. juunil 2018.

Lipu kirjeldus

Valla lipp lähtub vapist ning selle laiuse ja pikkuse suhe on võrdne, lipu normaalsuurus on 105 x 105 cm. 
Rõuge valla vapil on valgel kilbil kumerlõikes jalus, mille jagab roheliseks ja siniseks väljaks valge lainelõikes tala. Jaluse kohal on kolm kuuske. Jalus tähistab valla arvukaid järvi ja jõgesid ning kuppelmaastikku. Kuused viitavad metsarohkusele, mida rõhutab ka roheline värv vapil. Valge tähistab uut algust ja Rõuge valla puhast, rahulikku ning puutumata keskkonda.

Endise Rõuge valla lipp

Enne 2017. aasta haldusreformi kasutusel olnud Rõuge valla lipp on kinnitatud 21. juunil 1999. Endine Rõuge valla lipp koosnes rohelisest, valgest ja sinisest horisontaalsest värvilaiust. Roheline ja sinine laid moodustavad lipu kõrgusest 1,5 ja valge laid 4 ühikut. Valge laiu keskel seisab kollane lind (ööbik).
Lipu normaalsuurus on 105×165 cm. Laiuse ja pikkuse suhe on 7:11.
Alaliselt heisati valla lipp valla haldushoonel, ajutiselt aga valla pidupäevadel, suhtlemisel teiste omavalitsusüksustega, samuti muudel valla avalikel üritustel.
Mõntu-Koltse vald

Mõntu-Koltse vald (saksa keeles Mento-Koltz) oli vald Saaremaal Jämaja kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1891 ja siis liideti Mõntu-Koltse vald Torgu vallaga.
Valla alal asus Mõntu ja Koltse mõis.
Miyoko Watai

Miyoko Watai (jaapani keeles 渡井 美代子 Watai Miyoko; sündinud 8. jaanuaril 1945 Tōkyōs) on jaapani maletaja ja malekohtunik, naiste rahvusvaheline meister (1997), rahvusvaheline arbiiter (1983).
Watai oli erialalt farmatseut. Ta on tegutsenud malekohtunikuna. 2003. aastal sai ta Jaapani Maleföderatsiooni presidendi ajutiseks kohusetäitjaks. 
Ta on neljakordne Jaapani naiste malemeister (1974, 1977, 1978, 2001). Ta mängis Jaapani naiskonna koosseisus 12-l naiste maleolümpial ((1972–1986, 1996–2002). 1979. aastal pääses Watai Alicantes toimunud MM-i tsoonidevahelisele turniirile, kus ta jagas 18 osavõtja seas 17.–18. kohta.  
Meedia teatel tutvus Watai male maailmameistri Robert Fischeriga 1973. aastal. Kui Fisher 2004. aasta juulis arreteeriti katsel annuleeritud Ameerika Ühendriikide passiga Jaapanist Filipiinidele lennata ja seejärel vangi pandi, pöördus Watai maailma üldsuse poole üleskutsega Fischer päästa. Fischeri vangisoleku ajal nad abiellusid. Märtsis 2005 deporteeriti Fischer Jaapanist Islandisse. Pärast Fischeri surma (2008) esitas Watai pärimisnõude. Islandi munitsipaalkohus rahuldas nõude alles märtsis 2011.
EKE Elektroonika

EKE Elektroonika oli Eesti Kolhoosiehituse (EKE) elektroonika-ala ettevõte, mis moodustati 1970ndatel aastatel.
Ettevõte kuulus algselt Harju KEK'i ja asus Keilas.
Ettevõte tegeles põllumajandusettevõtetele vajalike elektroonsete vahendite väljatöötamisega ja nende tootmisega. 
Põhiliseks toodanguks olid sidetehnika seadmed alates traatside vahenditest kuni mobiilside vahenditeni.
Tooteid: 

Dispetšerside seade "Direct-1", 1972.
Ekvivalentpunkt

Ekvivalentpunkt on keemilises analüüsis (tiitrimisel) kasutatav mõiste. See on vähim reaktiivi (titrandi) hulk ehk stöhhiomeetriline titrandi hulk, mis täielikult reageerib tiitritava ainega (analüüdiga).
Tiitrimisel on ekvivalentpunkt see moment, kui lisatud titrandi ekvivalentide hulk on võrdne analüüdi ekvivalentide arvuga. Tiitrimise lõpp-punkti, mis ei tarvitse väga täpselt kokku langeda ekvivalentpunktiga, märgib näiteks lisatud indikaatori värvuse muutus.
Hạ Longi laht

Hạ Longi laht (vietnami keeles Vịnh Hạ Long) on merelaht Vietnami põhjaosas. See asub Quảng Ninh'i maakonnas Hạ Longi linnas. Lahe kogupindalaks loetakse enam kui 1500 ruutkilomeetrit ja sealsete saarte arvuks peaaegu 2000. Enamik saari koosneb lubjakivist.
Hạ Longi laht on populaarne turismisihtkoht ja 1994. aastast kuulub see UNESCO maailmapärandi nimistusse.
Tiigikonn

Välimus

Tiigikonn on üsna väike, kasvades kuni 7,5 cm pikkuseks. Isased on pisut väiksemad kui emased. 
Tiigikonnad võivad olla erkrohelised või ka kollased, mustade laikudega seljal. Neil on valge kõht ning kollased või oranžid laigud reiel.

Eluviis

Tiigikonnad elavad järvedes, tiikides, soodes ja rabades, kus on veetaimestikku. Lehtmetsades võib ta elada ka veekogudest kaugel. Ta eelistab veekogusid, mille pH on 5,8–7,4.
Ukrainas on mõõdetud tiigikonnade arvukust. 1980. aastatel loendati Taga-Karpaatias niisutuskanalite ja kalatiikide kallastel iga 100 meetri kohta 25–98 isendit. 1 isend tuli sobiva biotoobi iga 5,6–100 m² kohta. Ida-Ukrainas oli konni veelgi rohkem: 1 konn 3–8 m² kohta. Esimestel päevadel pärast moonet on äsjamoondunud konnade arvukus märksa suurem, kuni 5–10 isendit ruutmeetri kohta.
Tiigikonn tuleb talveuneks maismaale. Selleks kaevavad nad kaldapinnasesse uru. 
Venemaal Luugas on uuritud tiigikonnade vanust. Selgus, et alla 1 aasta vanad olid konnadest 37,8%, 1-aastased 13,4%, 2-aastased 23,9%, 3-aastased 18,2%, 4-aastased 5,7% ning vanemad 1%. Seetõttu võib tiigikonna keskmiseks elueaks pidada 4 aastat, kuigi Volga-Kaama looduskaitsealal on mõõdetud konna elueaks ka 12 aastat.

Paljunemine

Tiigikonnad alustavad kevadel sigimist, kui vee temperatuur on umbes 16 °C. Sigimisperiood, millega kaasneb ka konnakontsert, võib kesta pool suve.
Isastele tiigikonnadele kasvavad sigimisperioodil eesjalgade esimesele varbale tumedad paksendid – pulmatüükad. Valjema krooksumise tarvis tulevad konna suunurkadest välja häälepõied, mis tiigikonnal on valge värvusega.
Meeli Truu

Meeli Truu (27. aprill 1946 Tallinn – 7. august 2013) oli eesti arhitekt.
Ta lõpetas aastal 1963 Tallinna 20. Keskkooli ja aastal 1969 arhitektina ERKI.
Ta töötas aastatel 1969–1992 EKE Projektis ja aastast 1992 aktsiaseltsis Nord Projekt. Ta oli aastast 1973 Eesti Arhitektide Liidu liige.

Isiklikku

Tema ema Silvia Truu (1922–1990) oli eesti laste- ja noorsookirjanik.
Teokonsekventsialism

Teokonsekventsialism on moraalifilosoofias seisukoht, mille järgi teo moraalne õigsus või väärus sõltub täielikult teo tagajärgedest. Tegu on õige, kui tal on parimad võimalikud tagajärjed.
Teokonsekventsialism on laiem mõiste kui teoutilitarism, sest tagajärgede headuse hindamisel võidakse arvestada ka õigluskaalutlusi.
Galerii Steinek

Asukoht

Aadress Viini kesklinnas: Eschenbachgasse 4, 1010 Viin, Austria.

Avamine ja tegevus

Muuseumi avas Silvia Steinek koos oma isa, kogenenud kunstivahendaja ja -kollektsionääri Heinrich Steinekiga 1982. aastal Himmelpfortgasse galeriis, aadressil Himmelpfortgasse 17 originaalse näitusega mitte üksnes Austria, vaid samuti rahvusvahelisest kujutavast kunstist. Eesmärk oli toetada ja täiendada Viini kunstimaailma, demonstreerides moodsa ja kaasaegse kunsti avangardi ja arengut, mis õnnestus tänu Heinrich Steineki varajastele kontaktidele ja sõprussuhetele selliste kunstnikega nagu Adolf Frohner ja Arnulf Rainer.
Aastal 1990 muuseum sai veel teise väljapanekuruumi ”die Halle”. Alates aastast 2006 asub galerii praeguses asukohas Eschenbachgasse 4, mille läheduses muuhulgas leiduvad Galerii Ulysses, Galerii Meyer Kainer, Kro Design&Kunst GmbH ja Viini kunstiajaloomuuseum.
2012. aastal galerii Steinek tähistas oma 30. tegevusaastat uute julgete väljapanekutega nagu ”Sesshaft”, "Pig Pieces" ja "Silikonbusen" jne.
Steinek korraldab arvukaid nüüdiskunsti isiku- ja grupinäitusi. Aastast 2008 alates on seal oma teoseid eksponeerinud näiteks Elke Krystufek, Arnulf Rainer ja Matthias Herrmann. Rahvusvahelist kollaaži on toonud ameeriklase Tony Oursleri pastelsetes toonides maalitud akvarellid, videoskulptuurid koos erinevate esemetega, nukkude või patjadega, poolikult värvitud kehaosad või näod või vahenditeks koguni spray ja ajalehelõiked.
2008. aastal tunnustati galerii omanikku Heinrich Steinekit kui nii Viini kui ka rahvusvahelise kunstielu silmapaistvat mõjutajat Viini linna auhinnaga Golden Medal – teenete eest Viini maakonnas (de: Goldene Ehrenzeichen für Verdienste um das Land Wien).
Harrise maakond (Texas)

Harrise maakond (Harris County) on maakond USA-s Texase osariigis. Geograafilised koordinaadid on 29°86' N, 95°93' W.
Maakonna halduskeskus ja suurim linn on Houston.
Maakonna pindala on 4605 km². Veepindala on 127 km².
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 4 092 459. Aastal 2000 oli elanike arv 3 400 578.

Ajalugu

Harrise maakond moodustati 22. detsembril 1836. aastal. Maakond sai nime ühe maakonna varajase asuniku John Richardson Harrise järgi.
Utilitas

Huvitavat

2018. aastal maksis ettevõte oma töötajatele väidetavalt Eesti suurimat preemiat – 30 000 eurot töötajale.