Kääbusspits

Välimus

Kääbusspitsid kaaluvad 1,9–3,5 kilogrammi. Seistes on nende turjakõrgus 18–22 cm. Tõule on iseloomulik rebasesarnane pea ja nina. Nina võib olla must või pruuni karvastiku puhul maksavärvi. Silmad on keskmise suurusega, veidi ovaalsed ja tumedat värvi. Kõrvad on väikesed ja püstised ning asetsevad lähestikku. Kääbusspits on kompaktse kehaehitusega. Käpad on ümarad kaardunud varvastega nn kassikäpad. Saba on kohev, kõrge asetusega ja toetub seljale. Kääbusspitside karvkate on tihe ja kahekihiline. Pealiskarv on pikk ja sirge, karmi tekstuuriga, kuid aluskarv on lühike, tihe ja pehme. Kuna kääbusspitsi karvkate on tihe ja karvavahetus pidev, siis soovitavad aretajad koera kammida iga päev ja piirata karva 1–2 kuu tagant.

Käitumine

Kääbusspitsid on tavaliselt sõbralikud, mänguhuvilised ja elavad, kuid nad võivad olla agressiivsed teiste koerte suhtes. Kääbusspitsid on ümbruskonna suhtes valvsad ja tähelepanelikud. Tundliku närvikava tõttu võib neil haukumine areneda harjumuseks igas olukorras. Nad on mõnevõrra kaitsvad oma territooriumi suhtes. Kääbusspitsid on intelligentsed ja kergelt treenitavad koerad. Üldiselt naudivad nad tähelepanu ja suhtlemist, kuid võivad muutuda domineerivaks, kui neid pole hästi treenitud ja sotsialiseeritud. Nende koerte puhul võivad mänguasjad olla tõhusad vahendid üksiolekuga harjutamiseks.

Üldine tervis

Kääbusspitside keskmine eluiga on 12–16 aastat. Hästi kasvatatud, õige toitumusega ja piisava kehalise ja vaimse koormusega koeral on üldjuhul vähe terviseprobleeme. Kui kääbusspitsi hoida pügatuna ja heas füüsilises vormis, siis on ta väga vastupidav. Terviseprobleemid võivad tekkida puuduliku hoolitsuse, näiteks ebapiisava hamba-, kõrva- ja silmapuhastamise tõttu. Kääbusspitside puhul on tavaline varajane hammaste väljalangemine. Kääbusspitsidel on üks väiksemaid pesakondi tõukoerte seas, erinevate allikate kohaselt sünnib ühes pesakonnas keskmiselt 1,9–2,7 kutsikat.

Levinud probleemid

Marmormustriga (merle) koertel võib esineda kerge kuni raske kurtus ja silmahaigused, nagu silmasisese rõhu tõus, ametroopia, mikroftalmia ehk pisisilmsus ja koloboom. Merle-värvusega koertel, kelle mõlemad vanemad on samuti merle-värvusega, võib lisaks esineda veel luustiku, südame ja suguelundite kõrvalekaldeid.
Üheks tõule omaseks terviseprobleemiks on põlvekedra nihestus. See juhtub, kui arenguprobleemide või trauma tagajärjel jäävad põlvekedra ümber olevad luuservad liiga madalaks ning seetõttu võib põlvekeder oma kohalt ära nihkuda.

Treenimine

Kääbusspits on väike, kuid energiline koeratõug. Talle tuleb kasuks sage tegelemine, kuid liikumise suhtes on ta vähenõudlik. Soovituslik on käia lühikestel jalutuskäikudel või lasta koeral joosta aias või pargis. Spitsidele omaselt suudab see tõug väsimatult läbida ka pikki maid.

Ajalugu

Tänapäeva kääbusspitsi eelkäijad olid suured töökoerad Arktika piirkonnast. Need koerad olid tuntud kui Wolfspitzi või spitsi tüüpi koerad. Sõna Spitz tähendab saksa keeles “terav tipp”. Seda kasutas esimesena krahv Eberhard zu Sayn 16. sajandil, viidates koera ninale ja koonule. Kääbusspitsi peetakse saksa spitsist põlvnevaks.
Paljudes keeltes on tõug saanud nime Pommeri piirkonna järgi, mis asub Põhja-Poolas ja Saksamaal Läänemere ääres. Kuigi see ei ole tõu eellaste päritolupaik, aretati selles piirkonnas arvatavalt esimesi kääbusspitsi tüüpi koeri. Säilinud on vähe dokumentatsiooni tõu ajaloo kohta enne tema jõudmist Ühendkuningriiki.
Üks varasemaid säilinud viiteid kääbusspitsi tõule pärineb James Boswelli päevikust “Boswell on the Grand Tour: Germany and Switzerland” 2. novembrist 1764: "Prantsuse härrasmehel oli kääbusspits nimega Pomer, kellesse ta väga kiindunud oli."  Thomas Pennanti “A Tour in Scotland” (1769) kirjeldab Londonist pärit loomakaupmehe aretustööd kääbusspitsi ja hundi ristamisel Kaks Briti kuningliku perekonna liiget mõjutasid samuti tõu arengut – 1767. aastal tõid kuninganna Charlotte ja kuningas George III kaks kääbusspitsi Inglismaale.