Felix III

Paavstiks saamine

Felix III valiti paavstiks 13. märtsil 483. Rooma prefekt Basilius väitis, et Simplicius oli sätestanud, et uut paavsti ei tohi ametisse määrata ilma Odoakeri või prefekti loata. Samuti keelustas Basilius kirikuvarade võõrandamise paavsti poolt.
Felix III oli esimene paavst, kes soovis valituksosutumisel saada ametlikku tunnustust Ida-Rooma keisrilt.
Kuna algselt tunnustati paavstluses vastupaavst Felix II-se valitsemisaega, siis peeti teda kolmandaks Felixi nime kandjaks paavstide seas.
Tema olulisem abiline oli ülemdiakon Gelasius.

Skisma

Felix III sai paavstiks, kui Rooma jõudsid teated Ida-Rooma keisri Zeno ja Konstantinoopoli patriarhi Akakiose vahelisest kokkuleppest ning ediktist Henotikonist, millega püüti saavutada traditsioonilise õpetuse kompromissi monofüsiitlusega.
Samal ajal saabus Rooma Johannes Talaia, keda keiser ei tunnustanud Aleksandria patriarhina ja kellest sai paavsti nõuandja. Tema asemele oli määratud patriarhiks Petros Mongos.
Felix saatis oma legaadid Konstantinoopolisse. Ta palus keisrilt abi kristlaste kaitsmiseks Põhja-Aafrikas, kus ariaanidest vandaalid kiusasid neid taga. Samuti nõudis paavst Mongose tagandamist Aleksandria patriarhi ametist.
Felix tegi Akakiosele etteheiteid Mongose toetamise eest ja kutsus patriarhi Rooma, et ta võiks Talaia süüdistused ümber lükata.
Legaadid Mesenus ja Vitalis võeti Konstantinoopolisse jõudes kinni ja vangistati, mille järel lasid nad end altkäemaksu saades ümber veenda ega suutnud vältida, et Akakios lisas Mongose nime diptühhoni. Kui legaadid pöördusid tagasi Rooma, pidas paavst 28. juulil 484 Lateraani basiilikas sinodi, kus ta ekskommunitseeris Akakiose, Petros Mongose ja mõlemad legaadid. Samuti hoiatas paavst keisrit, et see ei sekkuks kiriku asjadesse. Oma otsuse saatis ta uue legaadiga Konstantinoopolisse. Akakios eemaldas seepeale Felixi nime diptühhonist.
5. oktoobril 485 peetud sinodil kinnitas Felix Akakiose ekskommunitseerimise ja tagandas ametis monofüsiidist Antiookia patriarhi Petros Fullo.
488–489 oli võimalus skisma lõpetamiseks, sest Odoaker otsis lepitust keisriga, kuid paavsti nõudeks oli Akakiose täielik kuuletumine. Pärast Akakiose surma 28. novembril 489 keeldus paavst tunnustamast mingeid läbirääkimisi skisma lõpetamiseks, kuni Mongose nimi oli diptühhonis ja ta oli Aleksandria patriarhi ametis. Samuti keelas paavst Roomale truuks jäänud munkadel osaduse Konstantinoopoli kirikuga, kuni skisma pole lahendatud. Aastal 491 soovis Konstantinoopoli uus patriarh Euphemios paavstiga lepitust, kuid Felix ei nõustunud seni leppima, kuni Akakiose nimi oli diptühhonis.

Teised teoloogilised vaidlused

Felixile on omistatud paganlikku pidustust Lupercaliat tauniv traktaat ja üks pelagianismi vastane kirjutis. Mõlema kirjutise autoriks peetakse ka tema järeltulijat Gelasius I-t.

Liturgilised otsused

Vandaalide tagakiusamise ajal taasristiti Põhja-Aafrikas vägisi paljud kristlased. Felix III andis 13. märtsil 487 korralduse, et taasristitud võetakse osadusse tagasi alles kas surivoodil või pärast aastatepikkust patukahetsust.
Ta ordineeris "Liber Pontificalise" järgi 31 piiskoppi, 28 presbüterit ja 5 diakonit.

Felix III kultuuriloos

Felix III ajal rajati "Liber Pontificalise" järgi Roomas praeguseks hävinud Sant'Agapito kirik.

Dokumendid

Felix III-le on omistatud 15 kirja.

Surm

Felix III suri 1. märtsil 492 Roomas ja maeti "Liber Pontificalise" järgi San Paolo kirikusse, kuhu olid maetud tema isa, abikaasa ja lapsed.
Teda austatakse katoliku kirikus pühakuna. Tema mälestamispäev on 1. märts. Ta olevat ilmunud oma lapselapselapsele Trasillale.