Coelestinus III

1191. aasta paavsti valimised

Coelestinus III valiti Salvador Miranda andmetel paavstiks kas 30. märtsil või 10. aprillil 1191 Roomas Septizodiumis, ordineeriti vaiksel laupäeval 13. aprillil preestriks ja pühitseti ametisse 1. ülestõusmispühal 14. aprillil. Ta võttis nime Coelestinus II järgi.
1191 toimunud valimistel osales Salvador Miranda andmetel 33 kardinali.
Coelestinus III oli paavstiks saades 85-aastane. Ta oli teadaolevalt vanim paavstiks saanud isik pärast Agathot. Hiljem pole ükski isik nii kõrges eas paavstiks saanud.

Suhted Saksamaaga

Coelestinus III kroonis 2. ülestõusmispühal 15. aprillil 1191 Rooma Peetri kirikus Saksa-Rooma keisriks Heinrich VI. Keiser siirdus seejärel paavsti manitsustele vaatamata Lõuna-Itaaliasse, et taotleda abikaasa Konstanze kaudu endale Sitsiilia krooni, kuid pidi Napoli lähistel Saksamaa siseprobleemide tõttu tagasi pöörduma ja oma abikaasa Itaaliasse jätma. Keisrile seni truudust vandunud alad asusid peatselt toetama Sitsiilia kuningaks kuulutatud Tancredi, kelle kätte Konstanze sattus pantvangi. Tancredi vabastas keisrinna alles paavsti nõudel.
Brabanti hertsogi Heinrich I vend Albert de Louvain valiti 1191 kapiitli poolt Liège piiskopiks. Keiser Heinrich VI ei tunnustanud teda piiskopina ja Albert siirdus õiguse saamiseks Rooma, kus ta apelleeris paavstile. Paavst ordineeris Alberti diakoniks, määras ta seejärel kardinaliks ning saatis Reimsi peapiiskopi Guillaume de Blois' juurde omapoolse soovitusega. Reimsi peapiiskop ordineeris Alberti piiskopiks, kuid Albert oli vaevalt Reimsist lahkunud, kui ta tapeti Saksa aadlike poolt.
Paavst polnud rahul, et Austria hertsog Leopold V vangistas Kolmandast ristisõjast tagasi pöördunud Inglise kuninga Richard I ja andis ta Heinrich VI kätte, kuid ta ei ekskommunitseerinud keisrit, vaid 1193 Leopoldi. Leopold V ei pööranud karistusele esialgu tähelepanu, kuid kui ta oli ratsutamisel murdnud jalaluu, saatis ta Salzburgi peapiiskopi Albert III Rooma, et saada absolutsiooni, kuid suri enne selle saamist gangreeni tagajärjel.
Paavst sõlmis Tancrediga 1192 Gravina lepingu (konkordaat), kuid pärast Tancredi surma 1194 soovis Heinrich VI leida paavstiga lepitust. Heinrich VI tegi paavstile ettepaneku korraldada ristisõda ja paavst saatis vastavad bullad Euroopa riikidesse. Keiser ja paavst pidasid oktoobrist novembrini 1196 läbirääkimisi, mille jooksul pakkus Heinrich paavstile katedraalidest saadavaid tulusid, kuid paavst keeldus neist, kartes kiriku sõltumatuse kaotamise pärast. Läbirääkimised lõppesid edutult ja 28. septembril 1197 suri Heinrich VI.

Suhted Hispaaniaga

Coelestinus III veenis Léoni kuningat Alfonso IX-t hülgama plaani abielluda kuninga sugulase Portugali printsessi Teresaga. Seejärel abiellus kuningas 1197 Kastiilia printsessi Berenguelaga, kes oli samuti tema sugulane, mistõttu paavst pani Léoni interdikti alla.
Vahepeal oli Léoni kuningas tunginud muhameedlaste abiga Kastiiliasse, mistõttu paavst ekskommunitseeris ta.
Paavst andis privileege Pamplona piiskopile Pedro de Artajonale.

Suhted Inglismaaga

Coelestinus III saatis legaadina Inglismaale Ely Williami, kes osutus ebapopulaarseks.
Ta ordineeris 1192 Bath'i piiskopiks Savarici. Ta nõustus Glastonbury kloostri ühendamisega Bath'i piiskopkonna koosseisu, kuid kloostri mungad polnud selle otsusega rahul.

Suhted Prantsusmaaga

Coelestinus III ei tunnustanud Prantsusmaa kuninga Philippe II lahutust kuninganna Ingeburge'st (Ingeborg), kes oli apelleerinud Rooma. Kuningas abiellus paavsti vastuseisust hoolimata Agnès de Méranie'ga.
Paavst püüdis vahendada Prantsusmaa ja Inglismaa vahelist konflikti.

Suhted Armeeniaga

Kiliikia vürst Levon II otsis paavsti toetust, et saada Armeenia kuninga tiitlit. Coelestinus III nõudis omakorda, et Kiliikia kirik tunnustaks Rooma jurisdiktsiooni ja saatis Mainzi peapiiskopi Konrad I Tarsusesse, kus sõlmiti kiriku unioon.

Suhted Küprosega

Coelestinus III reorganiseeris 1196 katoliku kiriku Küprosel.

Suhted Norraga

Coelestinus III toetas Trondheimi peapiiskopi Eirik Ivarssoni võitlust Norra kuninga Sverre Sigurdssoniga. Paavst saatis 15. juunil 1194 peapiiskopile kirja, milles andis talle volituse kuningas ekskommunitseerida.

Sisepoliitika

Coelestinus III ajal hävitasid Rooma kodanikud Tuscolo linna. Linna hävitamises abistasid "Catholic Encyclopedia" andmetel roomlasi paavsti ja Saksa-Rooma keisri Heinrich VI väed.
Paavst sõlmis San Miniatos rahulepingu Kirikuriigi ja Toscana linnade vahel.

Viterbo piiskopkonna reorganiseerimine

Coelestinus III reorganiseeris 1192 Itaalias Viterbo piiskopkonna.

Liturgilised otsused

Coelestinus III lubas Coimbra prioril kanda piiskopi ametitunnuseid.

Munklus ja rüütliordud

Coelestinus III andis 1192 Saksa ordule privileege ja kinnitas 21. detsembril 1196 ordu privileegid.
Ta pani Monte Cassino benediktlaste kloostri interdikti alla, kuna klooster toetas Saksa-Rooma keisrit Heinrich VI-t.
Ta määras 1191 Pierre de Poitiers' vahendama St.-Eloi ja St.-Victori kloostri vahelist tüli.
Ta tunnustas 1193 Jeruusalemma hosptitaliitide naisordut, 1197 Alcántara rüütliordut, 4. novembril 1197 Monte Vergine kongregatsiooni ja 1198 Fiore Giacomo ordut.
Ta nõustus Glastonbury kloostri ühendamisega Bath'i piiskopkonna koosseisu, kuid kloostri mungad polnud selle otsusega rahul.

Kristlik eetika ja moraal

Coelestinus III mõistis hukka duelli.

Onupojapoliitika

Coelestinus III määras kardinalideks oma sugulased Niccolò Bobone ja Bobone.

Tagasiastumise kavatsus

Coelestinus III kavatses 1197. aasta jõulude ajal ametist loobuda kardinal Giovanni di San Paolo kasuks, kuid teised kardinalid ei nõustunud sellega.

Surm

Coelestinus III suri 8. jaanuaril 1198 Roomas ja maeti Lateraani basiilikas. Ta oli surres 92-aastane. Hiljem on umbes sama vanalt surnult Gregorius XII, veel vanemana aga Gregorius IX ja Leo XIII.

Hinnang

Thomas Becket iseloomustas 2. juulil 1168 Giacinto Bobot mittekorrumpeerunud kardinalina. Samasuguse hinnangu andis ta ka kardinal Ubaldo Allucingolile (hilisem paavst Lucius III).