google/wiki40b huggingface dataset:
Iiri Rahvusülikool

Iiri Rahvusülikool (iiri keeles Ollscoil na hÉireann) on rahvusülikool Iirimaal Dublinis.
Ülikool asutati 1908.
Ülikoolis õpib üle 77 000 üliõpilase.
Jaak Huimerind

Jaak Huimerind (sündinud 4. mai 1957 Tartus) on eesti arhitekt.
Põhihariduse omandas ta aastatel 1964–1972 Tallinna 10. Keskkoolis ning keskhariduse aastatel 1972–1975 Tallinna 2. Keskkoolis. Arhitektihariduse omandas ta Eesti NSV Riiklikus Kunstiinstituudis aastatel 1975–1980.
Ülikooli lõpetamise järel töötas ta aastatel 1980–1987 Kommunaalprojektis. Aastatel 1987–1993 töötas ta Eesti Kergetööstus- ja Kaubanduskontsernis ESTAR-PREEV. Praegu töötab ta OÜ Arhitektuuribüroo Studio Paralleelis.
Huimerind on projekteerinud mitmeid kortermaju ning eramuid kõikjal Eestis. Ühiskondlikest hoonetest kuuluvad tema loomingusse Järve Selveri kompleks (2000, 2003), kohvik Lohusalus (1997), AS Linette peahoone Lasnamäel ning mitmed väiksemad büroo ja kontorihooned. Tema töid iseloomustavad funktsionalistlik vormikeel, lihtme materjalikasutus, korrapärased geomeetrilised mahud, selgejoonelisus ning ratsionaalsus.
Huimerind on Eesti Arhitektide Liidu liige alates 1987. aastast.

Isiklikku

Tema isa oli võrkpallitreener Hugo Huimerind ning ema oli võrkpallur ja võrkpallitreener Aino Huimerind. Tema abikaasa on disainer Ruth Huimerind.

Personaalia

Piret Lindpere. "Huimerind, Jaak". // Eesti kunsti ja arhitektuuri biograafiline leksikon. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn 1996. Lk 116
Jonathan Calleri

Jonathan Calleri (sündinud 23. septembril 1993 Buenos Aireses) on Argentina jalgpallur, kes mängib ründajana Hispaania kõrgliiga klubis Espanyol.
Ta alustas klubikarjääri Argentina klubis All Boys. Aastatel 2014–2015 mängis ta Argentina kõrgliigas Boca Juniorsi meeskonnas. 2015. aastal tuli ta klubiga Argentina meistriks ja võitis Argentina karikavõistlused.
2016. aasta jaanuaris liitus ta Uruguay klubiga Deportivo Maldonado. Alates sellest ajast on ta olnud laenul Brasiilia kõrgliiga klubis São Paulo (2016), Inglismaa kõrgliiga klubis West Ham United (2016–17) ning Hispaania kõrgliiga klubides Las Palmas (2017–18), Deportivo Alavés (2018–19) ja Espanyol (2019–20).
2016. aasta suveolümpiamängude jalgpalliturniiril kuulus ta Argentina olümpiameeskonda.
Halle

Kuulsaid linnaelanikke

Halles on sündinud Georg Friedrich Händel.
Skisofreenia

Ajalugu

Haigust, mida tänapäeval vaadeldakse skisofreeniana, kirjeldas esimesena Emil Kraepelin 1896. aastal. Kui enne seda olid tuntud mõisted katatoonia, hebefreenia, varajane nõdrameelsus, siis Kraepelin käsitles neid ühtse nosoloogilise ühikuna ja nimetas selle dementia praecox'iks (varajane nõdrameelsus). Tänapäevase nimetuse, skisofreenia, võttis kasutusele Eugen Bleuler 1908. aastal. Nimetus on tuletatud kolmest osast: schizo (killustumine, lõhestumine), phren (hing) ja ia (liide), et tähistada haigust, patoloogilist seisundit.

Kliiniline

Skisofreeniale spetsiifilisi ehk ainuomaseid sümptomeid ei ole. Kuuajalise või pikema perioodi jooksul peab avalduma kas üks sümptom väga selgelt või nõrgemalt kaks või rohkem, et diagnoosida skisofreeniat. Näiteks juhul, kui inimesel on alanenud tahteaktiivsus ja tuimenenud tundeelu, siis võib tegemist olla skisofreeniaga.

Laboratoorne

Praegusel ajal ei ole ühtegi laboratoorse diagnoosimise meetodit, mis toetaks või välistaks skisofreenia diagnoosi.

Ravi

Kuna skisofreenia tekkemehhanism on selgusetu, siis põhjuslikku ravi ei ole.
Skisofreenia raviks kasutatakse tänapäeval peamiselt neuroleptikume. Nüüdisajal osatakse üsna tõhusalt ravida psühhoosi nähte, nagu hallutsinatsiooni ja luulu. Tunde- ja tahteelu häirete puhul kasutatavatel vahenditel on pigem tagasihoidlik mõju.

Prognoos

Prognoos elule on hea, st skisofreenia ei lõpe surmaga. Skisofreeniahaiged surevad reeglina samadel põhjustel nagu üldpopulatsiooni liikmed.
Prognoos terveks saada on halb, sest skisofreenia on püsivalt süvenev haigus, mis põhjustab jääva psüühikahäire ja väljendunud puude tekkimise. Lisaks kujuneb üpris kiiresti välja töövõimetus.
Loobu vald

Loobu vald (saksa keeles Loop) oli vald Virumaal Haljala kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1893.
Saaremaa sadam

Saaremaa sadam on reisisadam Saaremaal Ninase külas Küdema lahe ääres. Sadama omanik on AS Tallinna Sadam.
Sadama geograafilised koordinaadid on 58° 32′ 24″ N, 22° 14′ 24″ E.
Sadama rajamiseks kulus umbes 100 miljonit krooni (üle 6 miljoni euro).
Esimese kümne aasta jooksul peatus sadamas 66 kruiisilaeva, mis jääb plaanitule alla. Seepärast on AS Tallinna Sadam Saaremaa sadama väärtust alla hinnanud ja plaanib tulevikus tuua sadamasse rohkem kaubalaevu.
Aet Maatee

Aet Maatee (sündinud 10. novembril 1961) on eesti kultuuritegelane.
Aet Maatee lõpetas 1984. aastal Tallinna Pedagoogikaülikooli kultuurharidusteaduskonna ning oli seejärel Tartu Ülikoolis kultuurikorralduse magistrant.
Kuni 1998. aastani töötas ta Pärnu maavalitsuses ning seejärel Kultuuriministeeriumis.
Alates 1. septembrist 2003 on Aet Maatee Eesti Laulu- ja Tantsupeo Sihtasutuse juhataja.
Seoses Mark Soosaare tagasiastumisega 23. novembril 2016 nimetati Maatee Riigikogu liikmeks. Maatee teatas 24. novembril 2016, et soovib jätkata tööd Eesti Laulu- ja Tantsupeo Sihtasutuse juhatajana ning astub Riigikogu liikme kohalt tagasi. Tema asendusliikmeks sai Inara Luigas .
Kuremaa mõisa kalmistu

Kuremaa mõisa kalmistu on kalmistu Palamuse kihelkonnas Tartumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Kivijärve külas Jõgeva vallas Jõgeva maakonnas. Kalmistu jääb Kuremaa mõisa südamest linnulennult umbes 1,2 km kaugusele loodesse.
Kalmistu rajasid mõisa tollased omanikud Oettingenid tõenäoliselt pärast Alexander von Oettingeni surma 1846. aastal. Vähemalt 1861. aastal on kalmistut kujutatud juba kaardil. Vähemalt 1898. aastal koostas aiandusarhitekt Walter von Engelhardt kalmistule uue plaani. Selle järgi ümberkujundatud Kuremaa mõisa kalmistu on üks esimesi vabakujunduslikke kalmistuid Eestis. Kalmistule on teadaolevalt maetud 29 inimest, viimane matus oli 1928. aastal.

Kuremaa mõisa kalmistu kabel

Kalmistu kabel on olnud eraldi kultuurimälestis nr 23920 "Kuremaa mõisa Oettingenide kabel".
Leninlik Lipp (Loksa)

Leninlik Lipp oli Loksal 7. aprillist 1951 kuni 23. novembrini 1957 ilmunud eestikeelne ajaleht, EKP Loksa Rajoonikomitee ja Loksa Rajooni TSN häälekandja.
Ajaleht ilmus 3 korda nädalas. Ajalehe ilmumine lõppes seoses Loksa rajooni likvideerimisega.
Tiiu Kuik

Modellikarjääri algus

13-aastaselt jäi Tiiu silma Top Modelsi juhile Paolo Mogliale, kes tüdrukut toidumessil silmas. Moglia andis Tiiule agentuuri visiitkaardi ja palus helistada. Nädal hiljem Tiiu helistas ja 2001. aasta suvel sõitis ta juba esimest korda Jaapanisse tööle ja seejärel Itaaliasse. Kaks aastat hiljem oli Tiiu teiseks koduks saanud New York.
Anton Sulgar

Anton Sulgar (aastani 1938 Anton Schutinski, Lätis Antons Šutinis; 21. september 1890 Riia – 2. mai 1976 Tartu) oli Eesti ja Läti flötist ja muusikapedagoog.
Ta lõpetas aastal 1909 Riia Kõrgema Muusikakooli (F. Jungi klassis), õppis aastatel 1914–1918 Petrogradi konservatooriumis (Vladimir Tsõbini klassis), mängides ühtlasi Peterburi Maria teatri orkestris.
Ta töötas aastatel 1911–1912 Tallinna saksa teatris, aastatel 1915–1916 Soomes Åbo muusikaühingu Sümfooniaorkestris. Aastatel 1913–1914 ja 1918–1940 töötas ta teatri Estonia orkestris (olles aastani 1934 flöödirühma kontsertmeistriks). Aastatel 1940 ja 1943–1964 töötas ta Läti Ooperi- ja Balletiteatris orkestrandina; ta mängis suviti ka Riia ranna kuurortides, Jaltas, Pavlovskis ja mujal.
Ta on eesti flöödikoolkonna rajaja, oli aastatel 1919–1935 Tallinna Konservatooriumi ja aastatel 1967–1969 Tartu Muusikakooli flöödiõppejõud. Tema õpilasteks on olnud Evald Brauer, Elmar Peäske, Arnold Sepp. Ta on esinenud sümfooniakontsertidel solistina.

Isiklikku

Ta oli aastatel 1920–1929 abielus Alice Sermaniga.
Romans Suta

Romans Suta (28. aprill 1896 Võnnu kreis – 14. juuli 1944 Thbilisi) oli läti maalikunstnik, graafik, illustraator, stsenograaf ja sisekujundaja.

Haridus

Suta õppis Riias Jūlijs Madernieksi erakunstistuudios ja Riia Kunstikoolis, ent oli kunstnikuna peamiselt autodidakt. Esimese maailmasõja ajal kolis ta koos perega 1915. aastal ajutiselt Venemaale. Ta jätkas kunstiõpinguid Penzas, kus tutvus ka oma tulevase abikaasa Aleksandra Beļcovaga. Oktoobrirevolutsiooni ajal viibis Suta Peterburis, kus tutvus noorte vene kunstnikega. 1917. aasta detsembris naasis ta Riiga.
1922. aasta lõpus abiellus Romans Suta Aleksandra Beļcovaga ning suundus temaga koos Euroopa-reisile. Nad viibisid Berliinis, Dresdenis ja Pariisis ning naasid Lätisse 1923. aastal.
1924. aastal rajati Suta initsiatiivil portselanimaali stuudio Baltars, mis aga lõpetas finantsraskuste tõttu töö 1928. aasta lõpus.
1929. aastal sai Sutast Riia Rahvaülikooli joonistusstuudio juht, pärast kooli sulgemist 1934. aastal jätkas ta õpetamist oma erastuudios. 1930. aastail jätkas ta ka tööd portselani ja keraamika dekoreerijana.
Pärast 1940. aasta okupatsiooni töötas ta kunstnikuna Riia Filmistuudios. 1941. aastal deporteeriti ta koos stuudiopersonaliga esmalt Moskvasse, seejärel Almatõsse ja viimaks Thbilisisse, kus ta 1943. aastal arreteeriti, väidetavalt leivatalongide võltsimise eest. 14. juulil 1944 ta hukati. Suta rehabiliteeriti postuumselt 1959. aastal.
Suta ja tema abikaasa olid esimesi läti kunstnikke, kes viljelesid nn rahvuslikku konstruktivismi ja kubismi.
Romans Suta ja Aleksandra Beļcova kunagises korteris Riias aadressil Elizabetes iela 57a asub alates 2008. aastast memoriaalmuuseum ja -galerii (läti keeles Romana Sutas un Aleksandras Beļcovas muzejs), mis on Läti Rahvusliku Kunstimuuseumi filiaal. Muuseumis on hoiul üle 4000 eseme, millest enamiku on annetanud kunstnikupaari tütar Tatjana Suta.
Lauenburg

Ajalugu

Linn asutati aastal 1182 Askaania dünastiast hertsog Bernhardi poolt, kes oli Lauenburgi hertsogite esivanem. Aastatel 1181 ja 1182 püstitas ta Lowenborchi, mis sai nime Elbe jõe polaabikeelse nime Lave järgi (võrdluseks tšehhi keeles Labe). Lowenborch sai kohanimeks.
Saksi-Lauenburg oli hertsogkond kuni 1. juulini 1876, kui see inkorporeeriti Preisimaa Schleswig-Holsteini provintsi. Lauenburg oli hertsogkonna pealinn aastani 1616, kui loss maha põletati. Aastal 1619 viidi pealinn Ratzeburgi. Hertsogkonna territoorium oli üldjoontes sama mis tänapäeval kreisil. Keskajal jäi Lauenburg vanale soolateele, samas tänapäeval on see Elbe-Lübecki kanali lõunapoolne ots.
1945. ja 1982. aasta vahel oli Lauenburg kui Lääne-Saksamaa sisepiir, mille ületasid autod, mis liikusid piki maanteed Bundesstraße 5 Nõukogude okupatsioonitsooni (aastani 1949, pärast seda Saksa Demokraatlik Vabariik) või Lääne-Berliini ja Briti okupatsioonitsooni (aastani 1949, pärast seda Lääne-Saksamaa) vahel. Liiklus oli tsoonidevahelise liikluse reguleerimise subjekt, mis Lääne-Saksamaa ja Lääne-Berliini vahel järgis 1972. aasta transiidilepingu eriregulatsioone.

Kultuur ja vaatamisväärsused

Lauenburgil on märkimisväärne vanalinn arvukate ajalooliste hoonetega 17. sajandist ja varem. Minevikus olid need hooned enamasti meremeeste kodud. Tänapäeval meelitab piirkond kunstnikke turiste. Pealegi on 13. sajandil ehitatud Maarja-Magdaleena kirik Lauenburgi vanalinnas veel üheks atraktsiooniks. Vanalinn paikneb umbes 50 meetri kõrguse panga jalamil. Maalilised kitsad tänavad viivad üles niinimetatud "ülalinna", kus asub Lauenburgi loss. Vana Lauenburgi lossi kasutati Lauenburgi hertsogite residentsina ja hertsogkonna poliitilise keskusena. Üle sajandi on enamus osi lammutatud ja asendatud uute hoonetega. Kuigi vana lossitorn on siiani alles. Tänapäeval toimib loss linna- ja kreisivalitsusena. Jalutuskäik üles lossi juurde on vaate tõttu pingutust väärt. Peale Elbe jõe ja Lauenburgi vanalinna võib näha ka Alam-Saksimaa tasast soomaad Elbe lõunakaldal, mis kuulus hertsogkonnale kuni Hannoveri kuningriigile loovutamiseni aastal 1814. Selge ilmaga on võimalik näha isegi Lüneburgi, umbes 25 km Lauenburgist edelas. Veel üks ajalooline Lauenburgi vaatamisväärsus on Palmschleuse, ajalooline lüüs, mis ehitati aastal 1398 ja uuendati 17. sajandil. See on vanim lüüs Euroopas.
Carl Albert Intelmann

Carl Albert Intelmann (12. veebruar/24. veebruar 1859 Tallinn – 15. detsember 1921 Iisaku) oli Eesti vaimulik.
Ta sündis Tallinnas suurgildivanema pojana. Ta õppis aastatel 1870–1878 Tallinna Kubermangugümnaasiumis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1878–1883. Prooviaastal oli ta Hageri ja Rapla Maarja-Magdaleena koguduses. Ordineeriti 29. detsembril 1885 Tallinnas õpetajaks.
Ta oli aastatel 1886–1921 Iisaku koguduse õpetaja.

Isiklikku

Tema varalahkunud poeg Reinhold Carl Intelmann oli Narva, Simuna ja Iisaku koguduse adjunktõpetaja, teine poeg Carl Helmut Intelmann oli Varbla Püha Urbanuse koguduse õpetaja. Tema kaks tütart, Erika (1898–1935) ja Renata (1901–1975), olid abielus Lüganuse Ristija Johannese koguduse õpetaja Bruno Hörschelmanniga.
Zwei Beter

"Zwei Beter" on eesti helilooja Arvo Pärdi 1998. aastal loodud teos naiskoorile. Muusikateose pikkus on 5 minutit. Teose kandis esimest korda ette 2. septembril 2000 Hannoveris Hannoveri tütarlastekoor (dirigent Gudrun Schröfel-Gatzmann).
Roland Tiiroja

Roland Tiiroja (sündinud 25. novembril 1987) on Eesti trummar.

Isiklikku

Roland on pärit Põltsamaalt. 2005. aastal kolis Tallinna ja hakkas Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis õppima löökpille.

Muusikaline tegevus

Tegutses pikemalt ansamblis Kristjan Kasearu & Paradise Crew. Mängib veel ansamblites Mait Seger, The Mary ja trios Freddy Tomingas and The Riff.
Välko Tuul

Välko Tuul (sünninimi Alfred Tuul; 13. oktoober 1894 – 17. märts 1918) oli eesti kunstnik.
Õppis Ants Laikmaa ateljeekoolis.
Ta kuulus Noorte Kujurite Ühingusse Vikerla. Kunstiteadlane Reet Mark on ühtlasi oletanud, et ta mängis ühingus olulist rolli.
Suri märtsis 1918 kopsupõletikku.
Meelika (koor)

Meelika on Harju maakonnas Kose vallas Kose asulas tegutsev naiskoor.
Koori asutas 1978 Kose-Uuemõisas dirigent Viive Kübar.
Aastast 2012 on koori dirigent Teele Utt.
Koor on osalenud kõikidel üldlaulupidudel, samuti üleriigilistel ja maakondlikel naiskooride laulupäevadel, esinetud on ka välismaal.
Zaharia Stancu

Zaharia Stancu [zahar'ia st'anku] (7. oktoober 1902 Salcia, Teleorman – 5. detsember 1974 Bukarest) oli rumeenia kirjanik.
Ta debüteeris 1927. aastal luulekoguga "Poeme simple" ("Lihtsad luuletused"), mis võitis kirjandusauhinna.
Teise maailmasõja ajal oli ta Ion Antonescu fašistlikule valitsusele vastuseisu eest Târgu Jiu poliitvangide laagris.
Aastail 1946–1952 ja 1958–1968 oli Stancu Bukaresti Riikliku Teatri direktor. Ta oli ka Rumeenia Akadeemia liige aastast 1955 ning Rumeenia Kirjanike Liidu president aastail 1966–1974.
Stancu avaldas aastail 1926–1944 kuus luulekogu. Tema esimene oluline romaan "Desculț" ("Paljajalu") ilmus 1948. Stancu tuntumaid romaane on veel "Şatra" (1971, eesti keeles "Mustlaslaager", rumeenia keelest tõlkinud Natalie Alver, Tallinn: Eesti Raamat, 1978).
Eesti keeles on ilmunud ka tema autobiograafiline romaan "Ce mult te-am iubit" (1970; "Kuidas ma sind küll armastasin!", tõlkinud L. Kangur, Aleksei Šehtman, Tallinn: Eesti Raamat, 1974).
Monica Bellucci

Monica Bellucci [m'oonika bell'utši] (sündinud 30. septembril 1964 Città di Castellos Perugia provintsis) on itaalia supermodell ja näitleja.
Algul plaanis ta õppida juristiks Perugia Ülikoolis. Õpingute jaoks raha teenimiseks hakkas tegema modellitööd ning lõpuks ta loobus juuraõpingutest.
1988 kolis ta Euroopa ühte moekeskusse Milanosse ning liitus Elite Model Managementiga. Modellina saatis teda edu, siis aga hakkas ta teiste supermodellide eeskujul võtma ka näitlemistunde. Filmides esineb ta alates 1990. aastast.
2004. aasta suvel poseeris ta rasedana alasti ajakirja Vanity Fair itaalia väljaandele, protestides nii Itaalia seaduste vastu, mis lubavad katseklaasilapsi saada ja spermadoonorit kasutada ainult abielupaaridel.
Monica Bellucci räägib itaalia, prantsuse ja inglise keelt.

Isiklikku

Ta on olnud abielus näitleja Vincent Casseliga, kellega koos on ta mänginud paljudes filmides. Neil on kaks tütart: Deva (sündinud 12. septembril 2004) ja Léonie (sündinud 21. mail 2010).
San Stefano leping

San Stefano eelleping (vene keeles Сан-Стефанский мир või Сан-Стефанский мирный договор; türgi keeles Ayastefanos Muahedesi või Ayastefanos Antlaşması) sõlmiti pärast üheksandat Vene-Türgi sõda (1877–1878) 3. märtsil 1878. 
Rahulepingule kirjutasid alla Venemaa ja Osmanite impeerium Kostantiniyye (tänapäevase İstanbuli) lähistel asunud San Stefano külas.
Berliini kongressi tulemusel allkirjastati Berliini leping, mis asendas ka kolm kuud varem allkirjastatud esialgse San Stefano lepingu.
Ööülikool

Raadio Ööülikool on Jaan Tootseni toimetatud saatesari, mis leiab väljundi Eesti Raadio kahel kanalil: Viker- ja Klassikaraadios. Alates 2000. aastast on toimunud üle saja kohtumise erinevate Eesti õppejõudude ja mõtlejatega. Selle aja jooksul on loenguid pidanud Kaia Lehari, Marju Lauristin, Peeter Laurits, Mihhail Lotman, Kalevi Kull, Andres Ehin, Hasso Krull, Hardo Pajula, Jaanus Rohumaa, Jaan Tätte, Irina Belobrovtseva, Lepo Sumera, Jaanus Harro, Mart Kalm, Evald Saag, Gunnar Aarma ja paljud teised.
Raadio Ööülikool sai alguse ideest luua kuuldemänguline fiktsioon ühe ülikooli juures tegutsevast vaimsest vennaskonnast, kes kord nädalas kutsub endale külla ühe välislektori, keda nende koolis tavaliselt kuulata ei ole võimalik.
Ööülikooli temaatika hõlmab humanitaarteadusi, muusikat, teatrit, filmi, kunsti, rahvuskultuuri ning ainevaldkonda, mida tinglikult võiks nimetada "inimene ja keskkond".
Exotikdot

Exotikdot (kodanikunimega Maria Paz; sündinud 1981. aastal Bogotás Colombias) on colombia kunstnik, helilooja ja disainer. 
Exoticdot on nii tema pseudonüüm kunstnikuna kui ka tema elektroonikabändi nimi. Elas Bogotás 19. eluaastani, siis kolis kunstihariduse otsinguil Euroopasse. Ta on õppinud Pariisis burleskiteatrikunsti, Brüsselis La Cambre'is skulptuuri (École nationale supérieure des Arts visuels), kus omandas bakalaureuse- ja magistrikraadi, Taani Kuningliku Kunstiakadeemia (Det Kongelige Danske Kunstakademi) Meediakunstikoolis meediakunsti ning Konstfackis (Stockholmi Kunsti-, Käsitöö- ja Disainikolledž) kogemusdisaini (MFA magistrikraad).
Rändav elustiil ja interdistsiplinaarne lähenemine on ta kunstnikutööd tugevalt mõjutanud. Ta on osalenud paljudel isiku- ja ühisnäitustel ning festivalidel Belgias, Prantsusmaal, Taanis, Rootsis, ka Jaapanis ja Brasiilias. 2014. aasta mais esines ta ;paranoia Cabaret Derrida nimelisel muusika- ja kirjandusüritusel Tallinnas ja Tartus. Kirjastus ;paranoia on üllitanud tema kunstnikuraamatu "The Pituitary Galaxy" (eesti keeles "Hüpofüüsi galaktika") 100 nummerdatud eksemplaris.  Praegu elab ja töötab ta Stockholmis Rootsis.
F-RAM

Ehitus

F-RAM-i kiip sisaldab ferroelektrikukihti, mis koosneb pliitsirkonaattitanaadist [Pb(Zr,Ti)O3], tuntud ka kui PZT. Zr ja Ti aatomid muudavad PZT ühendis elektrivälja esinemisel polaarsust – seetõttu tekib binaarne vahetus. Erinevalt teistest RAM-mäludest (SRAM, DRAM), säilitab F-RAM oma mälu, kui elektriväli kaob või seda häiritakse. See efekt toimib tänu PZT kristallide polaarsuse säilimisele. Just see teebki F-RAMi säilmäluks (mälus hoitavad andmed eksisteerivad olenemata elektrivälja esinemisest).
Kirjutamine F-RAM-mälust toimub järgmiselt: ferroelektrilisele kihile suunatakse elektriväli – laetakse plaadi mõlemat külge, mis sunnib aatomeid ühele või teisele poolele minema. Suund olenebki otseselt laengu polaarsusest. Nõnda kirjutatakse binaarne kood.
Lugemine toimib järgmiselt: transistoriga "mõõdetakse", kas mingis kohas on aatom vastaval poolel või mitte. Näiteks kui mingi biti väärtus on "0", siis ei juhtu seal midagi ning transistor käsitleb seda kui "0". Kui esineb "1", siis aatomite ümberorienteerimine kihil tekitab õrna vooluimpulsi, sest elektronid surutakse teisele küljele. Seda impulssi loetakse transistori poolt kui "1".

Radiatsioonikindlus ja turvalisus

F-RAM on robustsem ja seejuures täpsem kui teised säilmälud (välkmälu- ja EEPROM-tehnoloogiad). Kuna F-RAM on kristallide põhine, mitte laadimispõhine, siis on ta väga veakindel ning oma kiirete tegevuste tõttu on ta esiteks väga radiatsioonikindel, mis avab näiteks võimaluse kasutada F-RAM-i näiteks satelliidi elektroonikas või elektroonikas, mida kasutatakse suure radiatsiooniga piirkondade seiresüsteemides või robotites. 
Kuna F-RAM-i lugemis- ja kirjutuskiirus on äärmiselt kiired, siis ei ole vastavat informatsiooni ka nii kerge jälgida – see teeb F-RAM-mälul põhinevad turvaelemendid (näiteks erinevates kiibiga kaartides – pangakaardid jms) jälitamatuks ning seega väga turvaliseks.

F-RAM võimaldab teha kõrgekvaliteetseid toiminguid.

Kokkuvõte

Võiks tuua välja veel ühe eksiarvamuse F-RAM-i kohta: kiputakse arvama, et ferroelektrilised kristallid on ferromagnetilised või neil on vähemalt samad omadused. Tegelikult pole ferroelektrilised materjalid magnetväljade poolt mõjutatavad.
Olgugi et ferromagnetilisel RAM-il on palju väga häid omadusi, mis justkui võiksid kohe-kohe alternatiivsed mälutüübid turult välja tõrjuda, pole F-RAM veel nii laialdast kasutust leidnud. Pigem on selle tehnoloogia kasutamine alles lapsekingades ja esialgu domineerivad veel vanemad mälutüübid. Ilmselt on selle põhjus vähene teadlikkus F-RAM-i eelistest või ka tema kõrgem hind.
Randar Alango

Randar Alango (kuni 1937. aastani Arkadi Tisler; 28. juuni 1914 Kabli, Orajõe vald – 5. jaanuar 1980 Tartu) oli eesti näitleja.
Randar Alango vanemad olid talupidajad. Ta lõpetas Pärnu Poeglaste Gümnaasiumi. Töötas 1948–1951 näitlejana Endlas ning 1943 ja 1954–1960 Rakvere Teatris.

Isiklikku

Randar Alango oli Mare Voogi elukaaslane.
Marjapunapäev

Marjapunapäev on maausu püha, mida peetakse urbekuu ehk märtsi 25. päeval.
Marjapunapäev on kevade alguse püha, linnupette võtmise alguse päev, õhtuti ei võeta enam tares tuld üles. Sel päeval ei tohiks metsast puid raiuda ega puult oksa murda. Naiste töid peaksid sel päeval tegema mehed.
Naised joovad tervise ja õnne edendamiseks isekeskis marjapuna ehk punast jooki, mis võib olla alkohoolne.
Marjapunapäev on kõige tuntum punajoomise päev, millest saab palged punaseks kogu aastaks. Setumaal ja Vadjamaal on samal eesmärgil söödud punaseid marju – pohli, jõhvikaid – ja tehti marjarooga. Võrumaal küpsetatakse tänini sel päeval suuri ülepanni-pannkooke, et suvel kasvaksid suured kapsapead. Tavakohaseks toiduks on veel kuivatatud kala, näiteks haug, mida süüakse selleks, et kala keeraks nina oja poole ehk alustaks kudemisrännet.
Püha langeb ajaliselt kokku läänekiriku ehk Gregoriuse kalendri paastumaarjapäevaga.