google/wiki40b huggingface dataset:
Paul Kondas

Paul Kondas (31. märts 1900 Uue-Põltsamaa vald, Pauastvere – 7. august 1985 Viljandi) oli eesti maalikunstnik, naivist.
Ta lõpetas Põltsamaa ühisgümnaasiumi. Osales Vabadussõjas. 1921–1923 õppis Tartu Ülikoolis õigusteadust ja kaubandust. 1924. aastal omandas Valgas õpetajate kursustel pedagoogikutse ning alates 1925. aastast töötas Suure-Jaani 6-klassilisse algkooli õpetajana, hiljem juhatajana kuni 1941. aastani, mil asus elama Viljandisse, kus töötas kooliõpetajana.
Suurem osa tema maalidest sündisid pensionieas. Kondase eluajal ei toimunud ühtegi tema tööde näitust.
Viljandis asub Kondase Keskus, kus on 36 Kondase õlimaali.
Mark Soosaare 1979. aastal valminud dokumentaalfilmi "Pühapäevamaalijad" üks lõik on pühendatud Paul Kondasele.
Paul Kondas elas Viljandis Hiire ja Oru tänava nurga peal asuvas suures kivimajas teisel korrusel. See maja hävis 1943. või 1944. aastal. Ta töötas Viljandis Valuoja koolis. Oskas mängida viiulit. Andis eratunde oma kodus, kus käisid peale tunde õpilased õppimas lisaks koolikursusele veel lisateadmisi joonistamisest ja viiulist. Olevat olnud lahke, pakkus teed ja võileiba. Peale 50. aastat asus elama Tartu tänavale, Koidu tänava nurgast vasakut kätt teise majja, kus ta elas surmani. Armastas fotografeerida. Välimuselt oli keskmise kasvuga, tumedapäine, hiljem hallipäine. Elas üksi.
Narač

Ajalugu

Narači asula kujunes endise Kupa küla ümber. Kupa oli väike kaluriküla, mis kujunes kuurordiks pärast kitsarööpmelise raudtee rajamist aastal 1937, mis ühendas küla Švenčionėliaiga. Toona peatusid supelsaksad Naračis, Kupas käidi üksnes suplemas. Lisaks rajati sinna jahisadam.
Narači asula loodi aastal 1964 kuurortasulana samanimelise sanatooriumi ümber. Lisaks Kupale arvati selle koosseisu ka Urliki ja Ściepianiova küla.
Soo-kastehein

Üldkirjeldus

Soo-kasteheina kõrs on 20-60 cm kõrge, püstine või põlvjalt tõusev suhteliselt jäme. Tal on rohkesti pehmeid õrnjaid peeneid juurmisi lehti.
Pööriseharud on karedad, 3-6 kaupa männases. Pähikud on tumelillad, harvem pruunikad või rohelised. Libled on 2-2,5 mm pikad. Tolmukapead on 1-1,5 mm pikad, purpurpunakad või harva kollased. Teris on 1 mm pikk, kahvatu kollakaspruun ovaalne. 
Soo-kastehein õitseb juunis ja juulis.
Miina Härma Gümnaasiumi poistekoor

Miina Härma Gümnaasiumi poistekoor on Tartus Miina Härma Gümnaasiumi juures tegutsev poistekoor. Koori dirigent on Kadri Leppoja.
Koor on mitmeid kordi osalenud üle-eestilisel poistekooride võistulaulmisel. Koor on saavutanud seal kohti esikolmes.
Pensionäride meelevaldus jaanuaris 1993

Pensionäride meeleavaldus jaanuaris 1993 oli pensionäride kolm päeva kestnud meeleavaldus Tallinnas Lossi platsil Toompeal, kus protestiti madala elatisraha (pensioni) vastu.
Meeleavaldus algas 11. jaanuaril. Toompeale kogunes tuhatkond pensionäri, kes nõudsid valitsuselt elatisraha suurendamist. Pensionärid polnud võimelised elama 260 krooni suuruse elatisrahaga. Meeleavaldajad kandsid loosungeid "Kuidas nälgid, pensionär? Mõõdukalt, ikka mõõdukalt" (vihje tollasele sotsiaalministrile Marju Lauristinile, kes kuulus Mõõdukate erakonda) jms. Meeleavaldus kulges agressiivselt, raevunud pensionärid ähvardasid Marju Lauristini. 13. jaanuaril nõudis peaminister Mart Laar kolmandat päeva kestnud meeleavalduse lõpetamist, sest selle käigus kasutati vägivalda ja ähvardati Vabariigi Valitsuse ja Riigikogu liikmeid. 16. jaanuaril kohtusid peaminister Mart Laar ja sotsiaalminister Marju Lauristin Pensionäride Ühenduse ja Pensionäride Liidu esindajatega ja jõudsid otsusele, et pensione ei suurendata, kuid töötavatelt pensionäridelt pensione ära ei võeta.
Kolu raudteepeatus

Kolu raudteepeatus (saksa Kollo) on endine raudteepeatus Järvamaal Türi vallas Kolus.
Kolus on üks madal perroon. 2013. aasta lõpuni sõitis rong Balti jaamast Kolusse umbes 1h ja 45 minutit. Peatuses peatus päevas neli Türi rongi (kaks Türi ja kaks Tallinna suunas).

Ajalugu

Kolu pooljaam rajati koos raudteeliiniga 1900. aastal. Algselt jäi see Türi kihelkonda Kolu mõisa maadele. Praegu on alles vaid peatuskoht. 1. jaanuarist 2014 rongid Kolus ei peatu.

Jaamahoone

Jaamahoone valmis aastal 1901. 
1926. aastal ehitati hoone kahekorruseliseks, 1995. aasta kevadel see lammutati.
Bracero programm

Ajalugu

Vajadus programmi järele tekkis esmalt II maailmasõja aegu, kui oli nõudlus lihttööliste järele, ning algas sellega, kui Ameerika Ühendriikide valitsus lubas paarsada oskustega Mehhiko põllundustöölist suhkrupeete koristama Stocktoni lähistele Californias. Programm levis kiirelt üle kogu Ameerika Ühendriikide ning pakkus põllumajanduse tööturule töölisi. Selle tulemusena, kuid mitte otseselt seotult peeti hiljem läbirääkimised, millega kaubeldi USA raudteedele esmalt oskusteta lihttöölisi rööbaste hooldamiseks, kuid hiljem laienes see ka muudele oskusteta ja oskustöödele. 1945. aastaks oli põllumajandusprogrammi piirmäär enam kui 50 000 töölist, ning raudteeprogrammi piirmääraks oli 75 000.
Raudteeprogramm lõpetati kiiresti II maailmasõja lõppedes 1945. aastal, kuid põllumajandusprogramm jäi alles 1964. aastani, kui Ameerika Ühendriikide ja Mehhiko valitsused lõpetasid selle tänu karmile kriitikale ja teadetele inimõiguste rikkumistest.
Eesti Sotsialistliku Tööliste Partei võimlemisrühmad

Eesti Sotsialistlike Tööliste Partei võimlemisrühmad olid Eesti sotsialistide sõjaväeliselt korraldatud organisatsioon 1930. aastail.
Võimlemisrühmad asutati vastukaaluks "kodanlisele kaitseliidule" ja pidid olema korrapidajaiks sotsialistide poolt korraldatavail koosolekuil. Võimlemisrühmad kandsid mundrit (tumedad püksid, sinine pluus, nokkmüts) ja olid relvastatud sportpüssidega. Võimlemisrühmadesse kuulus üle 1700 väljaõpetatud mehe. Võimlemisrühmad kasutasid tervitusena ülestõstetud rusikat ("teise internatsionaali tervitus"). Võimlemisrühmi nimetati ka punakaardiks.
Võimlemisrühmade üldjuht oli Erich Joonas.
Kuna võimlemisrühmad kippusid vapsidega kohtudes nendega koos võimlema, mille juures isegi luumurde ette tuli, pidas Jaan Tõnissoni kolmas valitsus 11. augustil 1933 vajalikuks mõlemad organisatsioonid sulgeda. Samaaegselt suleti Sisekaitseülema otsusega ka teiste erakondade löökrühmad, kuna need võisid saada siserahule kardetavaks. Keelati ka nende vormi- ja eristusmärkide kandmine. 
Konkureeriv Eesti Sotsialistliku Tööliste Partei Tallinna 2. Ühing asutas oma lööksalgad, mida nimetati aktivistideks. Ka see organisatsioon suleti 1933. aastal.
Herbert Vainu

Herbert Vainu ka Vainu ärps (24. detsember 1929 – 13. august 2011) oli eesti ajakirjanik, publitsist ja väliskommentaator.
1953. aastal kaitses Vainu Tartu Riikliku Ülikooli psühholoogia ja loogika kateedris diplomitöö teemal "Materialistlikud elemendid M. I. Karinski loogikas".
Vainu töötas ajakirjanikuna Eesti Televisioonis ja Eesti Raadios. Ta oli aastaid väliskommentaator ETV uudistesaates "Aktuaalne kaamera" ja tegi kaastööd ajalehtedele.
Kim Ki-duk

Kim Ki-duk (korea 김기덕, sündinud 20. detsember 1960) on Lõuna-Korea filmilavastaja.
Neosho maakond

Ajalugu

Maakond moodustati 1855. aastal.
Kalli Klement

Ühiskondlik ja huvitegevus

Kalli Klement on Eesti Rahvakunsti Huviring Triinu liige. 
Ta on tegutsenud Stockholmi Vabaõhumuuseumis Skansenis eesti ja muude rahvaste rahvarõivaste tutvustajana. 
Ta on kogunud eesti köite-, ehte- ja maalikunsti.

Isiklikku

Kalli Klementi isa on Eino Klement ja ema on Helvi Klement (sündinud Roonurm).
Uus Laul 1994

Uus Laul 1994 (ka Uus laul 1994) oli 1994 Eesti Raadio ja Eesti Televisiooni korraldatud lauluvõistlus. Võistlus toimus Tallinna Linnahallis. Võistluse võitis Evelin Samuel lauluga "Vari ja roos". Televaatajate ja publiku preemia sai Maarja-Liis Ilus, kes esitas laulu "Paradiis".
Võistluse toimumise ajendiks oli see, et Eesti ei pääsenud 1995. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusele. Seetõttu korraldati alternatiivne üritus Uus Laul 1994.
Ondřejovi Observatoorium

Ondřejovi observatoorium (tšehhi keeles Observatoř Ondřejov) on Tšehhi Teaduste Akadeemia Astronoomia Instituudi koosseisu kuuluv observatoorium, mis asub Ondřejovi küla lähedal umbes 35 km Prahast kagu pool. Observatooriumi geograafilised koordinaadid on 49° 54′ 55″ N, 14° 46′ 52″ E
.
Observatooriumi rajas 1898. aastal tšehhi tööstur ja amatöörastronoom Josef Jan Frič. Ehitamine võttis 8 aastat ja esimesed vaatlused viidi läbi ööl vastu 1. augustit 1906. Frič kinkis 28. oktoobril 1928 oma eraobservatooriumi Tšehhoslovakkia riigile.
Ondřejovi observatooriumile on muude saavutuste hulgas kuulsust toonud suure arvu asteroidide avastamine. 2011. aasta 14. augusti seisuga on Ondřejovi observatoorium 655 avastatud asteroidiga maailmas 27. kohal.
Suurim observatooriumile kuuluv teleskoop on 2-meetrine Cassegraini teleskoop, millega viiakse läbi vaatlusi alates 1967. aastast.
Johan Lepik

Johan Lepik (ka Johannes Lepik ja Ivan Lepik) (vene Иван Фомич Лепик) (22. aprill 1859 Võnnu kreis Liivimaa kubermang – surmaaeg ja -koht teadmata) oli eesti päritolu Venemaa keisririigi kindralmajor (1915) ja Nõukogude sõjaväelane.
Johan Lepik lõpetas Riia linnakooli ja seejärel 1883. aastal Riia jalaväe junkrukooli 2. järgus. Alamleitnandiks ülendati 1885. aastal, 1903. aastal lõpetas ohvitseride kütikooli Oranienbaumis.
Johan Lepik osales Vene-Jaapani sõjas kõigepealt 241. Orša polgu rooduülemana ja kolm kuud hiljem juba 105. diviisi ühe pataljoni ülemana. Ülendati vahvuse eest 1905. aastal alampolkovnikuks ja 1911. aastal polkovnikuks.
Esimese maailmasõja puhkedes nimetati Lepik formeeritava 80. jalaväediviisi 318. Tšernojarski polgu komandöriks, mille koosseisus suunati Edelarindele. 1915. aasta oktoobris ülendati ta lahinguliste teenete eest kindralmajoriks ning kolm kuud hiljem nimetati ta 105. diviisi 1. brigaadi ülemaks. Lahingutegevuse eest autasustati teda ordenitega, muuhulgas Pruti jõe forsseerimise eest Püha Georgi ordeniga. 

Polkovnik Johan Lepikut autasustati Georgi mõõgaga. VP 07.02.1916: 
 
„Selle eest, et ta Pruti forsseerimisel 21.-22.05.1915 vallutas oma polguga vastase kindlustatud positsiooni kõrgendikul nr 474. Hoides seda enda käes, julgestas ta sel kombel diviisi ületulekut jõest. Polkovnik Lepik sai selles lahingus lõhkekuuliga raskesti haavata, kuid jäi rivisse.“
 
1916. aastal oli raske haava tõttu Kiievi sõjaväeringkonnas reservis, kust läks 6. augustil 1916. aastal erru. 1917. aastal oli ta uuesti Venemaa sõjaväeteenistuses 24. diviisi ühe brigaadi komandörina.
1917. aastal valiti Johan Lepik kui üks kõrgema sõjaväelise auastmega sõjaväelane I Eesti sõjaväelaste kongressi delegaadina Eesti Sõjaväelaste Ülemkomitee liikmeks.
1918. aastal aga sattus Johan Lepik Venemaale, Siberisse, kus mobiliseeriti Punaarmeesse ning juhtis Pensas nõukogude 2. Pensa jalaväediviisi organiseerimist ja sõjategevust admiral Aleksandr Koltšaki vägede vastu. Pärast seda, 6. oktoobrist 1918 kuni 12. juunini 1919 juhtis Punaarmee Idarinde 2. jalaväediviisist 5. Vitebski kütidiviisiks ümbernimetatud diviisi, võttis osa Kama jõe forsseerimisest ja Kurgani linna vallutamisest. Hiljem osales ka Punaarmee sõjategevusest Ukrainas.
1919. aasta juulist arvati Johan Lepik Moskva sõjaväeringkonna juhtivkoosseisu reservi.
1920. aastal opteerus Johan Lepik koos abikaasaga (sündinud von Langekyll) Lätisse, kust emigreerus edasi Saksamaale.
Pärtel Salmar

Pärtel Salmar (kuni 1935. aastani Panteleimon Sergejev; 9. august 1895 Narva – 27. jaanuar 1943 Taišet) oli Eesti sõjaväelane (major).
1941. aasta juulis ta arreteeriti NKVD poolt ja saadeti 1942. aasta augustis 10 aastaks Irkutski oblastisse Južlagi. Salmar suri 1943. aasta jaanuaris.
Craigi maakond (Virginia)

Craigi maakond (Craig County) on maakond USA-s Virginia osariigis. Geograafilised koordinaadid on 37°49' N, 80°22' W.
Maakonna halduskeskus on New Castle.
Maakonna pindala on 857 km². Veekogusid ei ole.
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 5190. Aastal 2000 oli elanike arv 5091.

Ajalugu

Craigi maakond moodustati 1851. aastal Botetourti, Gilesi ja Roanoke'i maakonna osadest. Maakond sai nime Ameerika Ühendriikide Esindajatekoja liikme Robert Craigi järgi.
Tiit Kukk

Tiit Kukk (1959 Pärnu – 1989 Helsingi) oli eesti keeleteadlane, fennougrist.

Haridus

Õppis Pärnu 1. Keskkoolis (1966–1977) ja Tartu Ülikoolis (1977–1982), mille lõpetas soome-ugri keelte eriharus. Järgnesid õpingud statsionaarses aspirantuuris (1982–1985). Kaitses 1987. aastal filoloogiakandidaadi (PhD) väitekirja "Adverbimoodustus karjala keeles".

Õppe- ja teadustöö

Tartu Ülikooli õppejõud aastast 1986, alates 1988 dotsent. Õpetas peamiselt soome keelt, pidas loenguid karjala keelest ja keeleteaduse alustest. Käis keeleuurimisretkedel Vesjegonski karjalaste aladel, avaldas uurimusi ja materjale karjala keelest. Töötas Helsingi ülikooli eesti keele lektorina 1988. aasta sügisest kuni surmani (1989).
Valgustatud absolutism

Valgustatud absolutism (ka valgustatud monarhia; prantsuse despotisme éclairé, selle järgi ka valgustatud despotism) on ideoloogia, mis kujunes 18. sajandi esimesel poolel. 
Valgustatud absolutismi ideoloogid peavad riigile ja rahvale parimaks valitsejaks haritud ja reformimeelset piiramatu võimuga monarhi. Üks teooria peamiseid kujundajaid oli prantsuse filosoof Voltaire.

Teooria

Valgustatud absolutismi teooria kujunes tänu 18. sajandi ühiskondlikele oludele (haridustaseme kiire tõus ja harituse laiem levik, teadusliku maailmavaate sügavam kinnistumine, uued leiutised ja avastused ning "lihtrahva" tähtsuse tõus valitseva kihi silmis) ning eelnevalt välja kujunenud valitsemiskorraldusele (absoluutsele monarhiale). Paljude filosoofide ning mitmete tulevikku vaatavate riigimeeste arvates oli just haridus lahendiks ühiskonda painavatele probleemidele, nende taga nähti enamasti alamate harimatust, valgustamatust, aga ka kahjulikke riigipoolseid piiranguid. Seega tuli asja muutmiseks riiki oluliselt reformida, et tagada võimalikult ulatuslik haridus võimalikult suurele hulgale inimestele ning kaotada minevikust jäänud riigipoolsed takistused ühiskonna arenguks. Et seda aga teha, pidi uuendajal olema riigis täielik võim, kuna muidu oleks ju asjad erinevate huvigruppide, eriti traditsionalistliku aadelkonna vastuseisu tõttu, pidama jäänud. Nii jõutigi valgustatud monarhi kontseptsioonini, kes pidi olema edumeelse (valgustatud) ilmavaatega ning kõik oma ideaalid ka praktikas ellu rakendama. Monarh ei saanud valgustusfilosoofide arvates mitte mingil juhul alluda vaid enda poolt kehtestatud standarditele (stiilis Louis XIV ütlusega: "Riik, see olen mina"), vaid pidi alluma üldiselt heakskiidetud seadustele ning eetikanormidele. Näiteks Friedrich II pidas ennast riigi esimeseks teenriks.
Valgustatud absolutismi kriitika lähtus peamiselt kahelt aluselt. Liberaalsed arvustajad väitsid, et allumine ühele isikule, olgu ta nii valgustatud ja haritud kui tahes, on vale ja järgima peaks Montesquieu välja töötatud võimude lahususe printsiipi. Konservatiivid leidsid aga, et lükates kõrvale traditsioonilise seisusliku valitsuskorralduse, destabiliseerivad monarhid riiki ning takistavad selle loomulikku arengut. Lisaks juhiti tähelepanu ka sellele, et absolutistliku korraga riigis võib üks valitseja olla küll edumeelne ja viia läbi progressiivseid reforme, ent tema järglane ei pruugi seda sugugi olla. Ent kuna ka tollel on absoluutne võim, siis võib ta kõik valgustusreformid tühistada.

Praktika

Valgustatud monarhideks on peetud Preisimaa kuningat Friedrich II Suurt, Saksa-Rooma keisrit Joseph II-t, Rootsi kuningat Gustav III-t, Venemaa keisrinnat Katariina II-t, Hispaania kuningat Carlos III-t ja mitmeid Saksa väikevürste. Samuti viisid valgustusliku sisuga reforme ellu ka mitmed teised monarhid, näiteks Austria valitsejanna Maria Theresia, keda mõnikord on samuti arvatud valgustatud monarhide hulka.
Roheline Urvaste

Roheline Urvaste on looduskaitse ja keskkonnakaitsega tegelev seltsing Antsla vallas.
Seltsing loodi 3. septembril 2004. Seltsingu eestvedajateks on olnud Airi Hallik-Konnula ja Helina Kärgenberg.
Seltsing on tegelenud Ess-soo kaitsega.
Joseph Saliste

Koondisekarjäär

A-koondise debüüdi tegi Saliste19. novembril 2017 sõpruskohtumises Fidži vastu. Samas mängus tegid oma debüüdi veel Marek Kaljumäe, Mark Oliver Roosnupp, Sören Kaldma ja Deniss Tjapkin.
Foogtkond

Foogtkond oli haldusüksus, mida juhtis foogt.

Norra

Norra oli varem jaotatud foogtkondadeks (fogderi, mitmus fogderier).
Aas-vahulill

Kirjeldus

Aas-vahulille varrelehed on kitsassüstjad, 2–4 mm laiad ja 10–20 mm pikad. Õierao alusel olev kandeleht ainult õierao pikkune. Õied on aas-vahulillel helesinised, harva valged või roosad, 6–8 mm pikad. Sisemised tupplehed viljast 1–2 mm pikemad. Taimed kasvavad 10–25 cm kõrguseks, õitsevad juunis–juulis.

Kasvukoht

Aas-vahulill kasvab niitudel ja puisniitudel.

Levik

Eestis paiguti, saartel harva.
Üldlevinud Euroopas, Aasias Jaapanini, USA-s Oregonis ja Michiganis.

Sarnased liigid

Tups-vahulill
Ilja Kutepov

Ilja Olegovitš Kutepov (vene Илья Олегович Кутепов; sündinud 29. juulil 1993 Stavropolis) on vene jalgpallur, kes mängib alates 2012. aastast Venemaa jalgpalliklubis Moskva Spartak keskkaitsjana. Alates 2016. aastast mängib ta samal positsioonil ka Venemaa jalgpallikoondises.

Elulugu

Ilja Kutepov on pärit põlisest Stavropoli suguvõsast, tema esivanemad olid samas linnas kaupmehed. Isa Oleg tegeles nooruses võitluskunstidega. Kutepovite perekonnas on kaks poega, Ilja ja temast kaheksa aastat vanem vend Oleg.
Ilja Kutepov alustas kooliteed Stavropoli 30. Gümnaasiumis, alates kaheksandast eluaastast tegeles kergejõustikuga ja huvitus selle kõrvalt üha enam jalgpallist. Vaatamata intensiivsetele treeningutele õppis koolis hästi, iseäranis humanitaarainetes. 12-aastasena asus õppima Gelendžikis, kus tegutses brasiilia jalgpallikool. Sealt läks ta omakorda 14-aastaselt üle Togliattis tegutsevasse Juri Konopljovi nimelisse Jalgpalliakadeemiasse. 2010. aastal stažeeris ta 17-aastasena kümme päeva Suurbritannias Londonis jalgpalliklubi Chelsea FC juures.

Klubikarjäär

2010. aastal alustas ta jalgpallurikarjääri Konopljovi jalgpalliakadeemiaga seotud Togliatti klubis Akademija, mis sel ajal osales Venemaa teises liigas. Seal mängis ta vaid ühe hooaja. Novembris 2011 huvitus temast Peterburi jalgpalliklubi Zenit, kuid vaatamata esialgsele huvile konkreetset pakkumist Kutepovile ei tehtud.
Mais 2012 õnnestus tal pääseda jalgpalliklubi Moskva Spartak duubelkoosseisu ja ta tegi nendega kaasa rahvusvahelised võistlused Saksamaal, astudes üles kõigil matšidel. Kutepov jättis treeneritele soodsa mulje ja sama aasta 11. juunil allkirjastas ta Spartakiga pikaajalise lepingu. Uue klubi põhikoosseisus astus ta esimest korda üles 10. detsembril 2012, tulles väljakule lisaajal (93. minutil) mängus Kaasani Rubini vastu. Moskva Spartak võitis mängu tulemusega 1:0. Aastatel 2015–2016 Spartaki peatreenerina töötanud Dmitri Alenitšev hakkas alates novembrist 2015 Kutepovit kasutama mängudel algkoosseisus. Oma esimese värava Spartaki koosseisus lõi ta 2016. aasta Venemaa meistrivõistlustel mängus Mahhatškala Anži vastu.
Tagasitee

Sisu

Teose keskmes on noored mehed, kes on rindelt tagasi tulnud. Koolipingist sõtta läinud noortel on raske oma eluga toime tulla. Neil pole vana elu, mille juurde tagasi pöörduda. Paljudel neist jäi haridustee sõja tõttu pooleli. Kooli tagasi enamik minna ei taha. Mõni püüab kiirkursuste käigus kooli lõputunnistust hankida. Seega pole paljudel haridust, ei ole ka tööd ja nad tunnevad end eluks kõlbamatutena.
Nende sõjaeelne elu näib neile tühine ja nad tunnevad end mõningal määral petetuna. Ideaalid, mida neile õpetati on kaevikutes pihuks ja põrmuks löödud ning nad ei leia enam elus pidet. Paljud noored on sõjas vigaseks jäänud – kas füüsiliselt või vaimselt. Ka neile, kes pääsesid kergemalt, on sõda jätnud oma sügava ja parandamatu jälje.
Keeletüübid

Keeletüübid on mingite keeletunnuste alusel saadud keele liigitused. Keeletüüpe uurib keeletüpoloogia.

Morfoloogilised keeletüübid

Morfoloogilise sünteesi astme järgi jagunevad keeled analüütilisteks, sünteetilisteks ja polüsünteetilisteks.
Morfoloogilise tehnika järgi jagunevad keeled isoleerivateks, aglutineerivateks ja flekteerivateks. Isoleerivates keeltes puudub sõnamuutmine, seal kasutatakse abisõnu. Seega on isoleerivad keeled sünteesi astmelt analüütilised. Aglutinatiivsed ja flekteerivad keeled on aga sünteetilised. Aglutinatsiooni korral moodustatakse uusi tüvesid ja sõnavorme morfeemide üksteisele "külgekleepimise" teel (morfeemid ise ei muutu ja neist igaühel säilib üks kindel tähendus), fleksiooni puhul teiseneb uute tüvede ja muutevormide moodustamisel tüvi ise fonoloogiliselt. Kui sellistes keeltes on kasutusel ka tunnused, siis ei ole võimalik muutevormis eristada morfeemide ja tähenduste piire. Enamikus keeltes on kasutusel mitu morfoloogilist tehnikat, tüüpidesse jaotatakse vastavalt domineerivale tehnikale.

Süntaktilised keeletüübid

Põhisõnajärje järgi lauses jagunevad keeled põhiliselt SVO-, SOV- ja VSO-keelteks, ülejäänud kombinatsioonid on väga haruldased või neid pole leitudki.
Kaabliside

Kaabliside (kõnekeeles nipukas, kimbuside, kaablivits, kaablikinnitus) on painduvast nailonist kinnitusvahend. Üks pool sidemest on astmeline, mis sideme peast läbi viies fikseerib aasa suuruse.
Arvutikelmus

Arvutikelmuse juhtumid Eestis

Arvutikelmuseks peetakse Eestis olukorda, kus kurjategija kasutab ära teise isiku andmeid enda kasuks. Selleks kasutatakse arvutiprogrammi või mõnd muud viisi, millega petetakse inimestelt välja nende andmed. Kelmid otsivad inimesi, kes võtaksid endale laenu, aga raha saavad kelmid, mitte laenu võtja. Kelme ei pruugi olla ainult üks, neid võib olla ka mitu. Ülesanded jaotatakse ära mitme kurjategija vahel ja siis hakatakse otsima ohvreid.
Kelmid kasutavad varastatud krediitkaarte selleks, et osta teiste isikute andmetega endale meelepärast kaupa ja siis seda edasi müüa. Tooted müüakse inimestele, kes ei pruugi aimatagi, et kaup on ostetud varastatud krediitkaardiga. Arvutikelmid üritavad endast võimalikult vähe jälgi maha jätta, siis on neid raskem tuvastada ja leida.
Lennart Maurer

Lennart Manifald Maurer (20. september 1929 Juuru vald – 19. detsember 2007) oli eesti arst.
Ta on õppinud Juuru algkoolis ja lõpetanud aastal 1948 Tallinna 1. Keskkooli. Samal aastal astus ta Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonda, mille lõpetas aastal 1954 arstina. Aastatel 1952–1954 töötas ta paralleelselt õpingutega arsti kohusetäitjana Tartu Kiirabijaamas.
Pärast ülikooli lõpetamist töötas ta aastatel 1954–1955 Nõmme Sanitaarepidemioloogia Jaama peaarstina. Aastatel 1955–1959 töötas ta Tallinna Pelgulinna Haigla (tollal Tallinna Kalinini rajooni Haigla) peaarstina, aastatel 1959–1962 töötas ta samas haiglas peaarsti asetäitjana polikliinilisel alal. Aastatel 1962–1967 oli ta Tallinna Töörahva Saadikute Nõukogu Tervishoiu osakonna juhataja; aastatel 1967–1972 töötas jälle Tallinna Pelgulinna Haigla peaarsti asetäitjana polikliinilisel alal. Aastatel 1972–2001 töötas ta peaarsti asetäitjana Tallinna Keskhaiglas. Siin valmis tal kandidaadi väitekiri teemal "Täiskasvanud linnaelanike dispanseerimise laiendamise ja parandamise võimalused", mille ta kaitses mais 1977 Moskva Semaško-nimelises Sotsiaalhügieeni Instituudis, omandades meditsiinikandidaadi kraadi (kraad kinnitati sama aasta novembris). Lisaks on ta kohakaasluse alusel töötanud aastatel 1954–1995 pidevalt mõnekuuliste vaheaegadega röntgenoloogina.
Dr. Lennart Maurer suri 19. detsembril 2007 ja ta maeti 27. detsembril 2007 Liiva kalmistule.