Värvitaju

Värvitaju on võime ära tunda erinevusi valguse spektraalses koostises. Värvitaju moodustab osa nägemisaistingust ja põhineb asjaolul, et värvusi tajuvate elusolendite silmas on eri tüüpi retseptorid, millest igaüks on tundlik valguse spektri kindlate piirkondade suhtes.

Silm

Objektilt valikuliselt peegeldunud valgus jõuab vaataja ajusse nägemiselundi vahendusel. Inimese (ja teiste imetajate) kaameratüüpi silmas langeb valgus läbi silmaava silma tagaseinas asuvale võrkkestale, milles on nelja erinevat tüüpi valgustundlikke rakke ehk fotoretseptoreid. Kepprakud ehk kepikesed tajuvad ainult valguse heledust, värvitaju seisukohalt on olulised kolme eri tüüpi koonusrakud ehk kolvikesed. Iga kolvikesetüüp reageerib erinevale valguse lainepikkuste vahemikule (see on tänapäeval ka elektrofüsioloogiliste uuringutega tõestatud) ja nende järgi nimetatakse inimese värvinägemist kolmekomponendiliseks värvinägemiseks.
Inimese silm hakkab tajuma valgust 3-5 footoni valgusenergia mõjul. Väga nõrga valguse puhul värvitaju ei teki ja valgusele reageerivad vaid kepikesed. Värvitaju tekkeks peab valgusärritus olema teatud minimaalse intensiivsusega (0,1 cd/cm²) ja sellest allpool on võimalik ainult heleduse-tumeduse eristamine (illustreerivaks näiteks sobib hästi vanasõna "öösel on kõik kassid hallid").

Aju

Eri lainepikkusega valguslained kutsuvad võrkkestas esile erinevate pigmentrakkude reaktsiooni ja valgusenergia transformeerub elektrokeemilise protsessi tagajärjel närviimpulssideks. Võrkkesta bipolaar-, horisontaal-, amakriin- ja ganglionrakud formeerivad nägemisnärvi, kus on ligikaudu 1 miljon närvikiudu. Edasi liigub transformeerunud valgusenergia nägemisteedes, milleks on eelpool nimetatud multipolaarsete rakkude aksonid. Valguse energiat kandev biovool liigub kiirusega ligikaudu 100 m/s ja põhineb raku membraani valikulisel, peamiselt Na+ ja K+, aga ka Ca2+ ja Cl- ioonide läbilaskvusel. Nägemisteed lõpevad nägemiskulglatena koorealustes nägemiskeskustes, enamik ehk 80% neist vaheaju külgmises põlvikkehas, kuid osa kiude siseneb ka nägemiskühmu ja keskaju katteplaadi, nelikküngastiku ülakünkasse. Nägemisanalüsaatori tsentraalne osa algab subkortikaalsetest keskustest, kus närvikiud moodustavad kimbu – nägemisradiatsiooni ja suunduvad ajukoore kuklasagara mediaalossa, kannusvao piirkonnas asuvasse nägemiskeskusse. Siin asub optilise analüsaatori tsentraalne osa, kus toimub valgusärrituse kõrgem analüüs ja süntees ning kulgevad juhtteed teistesse keskustesse.

Värvikonstantsuse illusioon

Tegemist on värvitaju iseärasusega tõlgendada täpselt samu värve eri kontekstis erinevatena. Värvikonstantsuse fenomeni illustreerimiseks on välja mõeldud erinevaid optilisi illusioone. Üks tuntumaid nendest on Edward Adelsoni malelaua-illusioon.

Weberi-Fechneri seadus vähima märgatava erinevuse kohta

Tajupsühholoogias tähendab vähim märgatav erinevus (inglise keeles just-noticeable-difference) suurust, mille võrra miski peab muutuma selleks, et muutus oleks märgatav.
Ernst Heinrich Weberi 1843. aastal sõnastatud seadus sätestab, et vähima märgatava värvierinevuse taju on konstantses suhtes algstiimuliga (st füüsikalise suurusega).
Gustav Fechneri teooria, mis toetab Weberi seadust, kirjeldab seost füüsilise ärrituse suuruse ja sellele antava tajuhinnangu vahel. Füüsikalise suuruse (R) väärtuse ja sellele antava subjektiivse hinnangu (S) vahel kehtib logaritmiline sõltuvus S = c logR (c on konstant Rᵢ/Rⱼ, kus Rᵢ ja Rⱼ on kaks sama tõenäosusega eristatavat stiimulit).
Seadusest tuleb välja, et selleks, et vaataja tajuks aistingu tugevnemist aritmeetilises progressioonis, peab füüsiline ärritaja tugevnema geomeetrilises progressioonis. Seadust on kasutatud halltoonide ridade ja värvide heledusastmestike konstrueerimiseks põhimõttel, et vaataja tajuks üleminekuid võrdsetena.

Purkinje nihe

See on tšehhi anatoomi Jan Evangelista Purkyně kirjeldatud nägemisele omane tendents, mis tekib fotoopiliselt nägemiselt skotoopilisele nägemisele ülemineku mesoopilises vahefaasis. Nõrgas valguses nihkub silma tundlikkus spektri sinise otsa poole. See tähendab, et kui päevavalguses paistavad säravamad punased ja punakad toonid, siis hämaruses paistavad rohkem silma sinakad toonid.