Erik Judin

Erik Grigorjevitš Judin (vene Эрик Григорьевич Юдин; 14. veebruar 1930 Moskva – 5. jaanuar 1976) oli Venemaa filosoof, Moskva metodoloogiaringi üks liidreid.
Tema põhilised uurimisalad olid tänapäeva metodoloogia loomus ja eripärad, süsteemkäsitus ning tegevus.

Elulugu

Ta oli Boriss Judini vend.
Lõpetas Moskva Juriidilise Instituudi, B. P. Potjomkini nim. Moskva Linna Pedagoogiline Instituudi aspirantuuri (1955), kaitses kandidaaditöö filosoofia alal.
Määrati Tomski Riikliku Pedagoogilise Instituudi filosoofiaõppejõuks.
Sügisel 1956 esines ta NLKP algorganisatsiooni aruandlus-valimiskoosolekul ning "tegi ettepaneku parandada informatsiooni partei- ja riigielust [jutt oli Ungari ülestõusust] ja ... tegi ettepaneku, et kõrgemalseisvad parteiorganid – rajoonikomitee ja linnakomitee – informeeriksid süstemaatiliselt oma tööst partei algorganisatsioone", mille eest ta heideti NLKP-st välja ning katsel sõita Moskvasse, et taotleda väljaheitmisotsuse ülevaatamist, arreteeriti. Kevadel 1957 mõisteti ta 10 aastaks vangi nõukogudevastase propaganda ja agitatsiooni eest.
Aastal 1960 vabastati ta ennetähtaegselt (karistatuse mahavõtmiseta). Ta naasis Moskvasse, kus oli sunnitud töötama tehases töölisena (pressijana; õppejõuna ta töötada ei tohtinud). Sel ajal tutvus ta Georgi Štšedrovitskiga ning hakkas aktiivselt osalema Moskva metodoloogiaringi töös.
Seejärel asus ta tööle kirjastuse Sovetskaja Entsiklopedija filosoofiatoimetusse, kus ta osales "Filosofskaja entsiklopedija" tunnetusteooria ja teadusfilosoofia valdkonna artiklite toimetamisel. Judinist sai süsteemuuringute üks liidreid Nõukogude Liidus, 1962. aastal korraldas ta koos Štšedrovitski ja Vadim Sadovskiga struktuuri-süsteemi seminari, kavandas toimumata jäänud konverentsi "Süsteemide ja struktuuride uurimise probleemid".
Aastatel 1965–1966 Judin kaugenes metodoloogiaringist. 1970ndatel, töötades Loodusteaduse ja Tehnika Ajaloo Instituudis ning juhendades instituudi süsteemiseminari, algatas Judin koos Sadovski ja Igor Blaubergiga aastaraamatu Sistemnõje Issledovanija, mis sai riigi kõige autoriteetsemaks väljaandeks süsteemuuringute alal. Sellest sai alguse süsteemuuringute filosoofia ja metodoloogia koolkond.

Looming

Ta uuris põhiliselt tegevuse probleemi filosoofias ja teaduses, eriti psühholoogias. Ta määratles tegevuse kategooria ning piiritles selle funktsioonid ning uuris tegevuse seost toimingu, operatsiooni, käitumise ja loominguga ning tegevuse projekteerimist ergonoomikas.
Ta töötas välja analüüsiüksuste kontseptsiooni.

Juhtimise mõiste kasutamisest psühholoogilistes ja pedagoogilistes uuringutes

Lapse psüühiline areng toimub õpetamise määrava mõju all, sellepärast on peetud loomulikuks kasutada siin ka küberneetilist juhtimise mõistet. Et aga sellest tõesti kasu oleks, tuleb kasutada juhtimise plokkskeeme ning eristada juhitavaid ja juhitavaid nähtusi. Milliseid psühholoogilisi ja pedagoogilisi nähtusi saab niimoodi esitada? Eelkõige indiviidi tegevust. Selle struktuuris on probleem (nõudmine), objektid, vahendid, produkti loomine ja produkt. Kõne-mõttetegevuses on veel opereerimise objektid, millel on nii objekti kui ka vahendi omadused; neid võib nimetada ja tegevuse materjaliks: objektid on kirjeldamise, uurimise jms objektid, mille suhtes tekib probleem või esitatake nõudmine; opereerimise objektid ehk materjal on sõnad, sõnaühendid, operatiivsüsteemide fragmendid jms, produkt on sageli märgilised väljendid (tekstid), vahendid on peale materjali need teadmised, mille järgi antud materjalist konstrueeritakse märgilised väljendid. Kas mõned neist elementidest-plokkidest on juhtivad või juhitavad ja kas mõned seoses nende vahel on juhtimisseosed? Vaatame kõigepealt kõne ja mõtlemise näitel, kuidas indiviidid omandavad tegevuse. Oli aeg, mil iga indiviid omandas kõne-mõttetegevuse ainult paljude produktide ja näidete varal; nad leidsid neist ise (või teiste abiga) orientiirid, fikseerisid need vastavates arusaamade süsteemides ning töötasid niiviisi välja isiklikud kõne-mõttetegevuse vahendid. Edaspidi hakkasid teadlased looma erilisi vahendeid tegevuse omandamise hõlbustamiseks, eeskätt ettekirjutusi tegevuse ülesehitamiseks. Need pidid ühtlas olema teadmised produktide mingitest aspektidest, nende kirjeldused. Need esitatakse mingite uute märkide abil ja need tuuakse tegevuse omandamise olukorras lisaks sisse; indiviidid omandavad need ning neist saavad tegevuse subjektiivsed vahendid. Olenevalt praktiliste vahendite iseloomust, sealhulgas raskustest tegevuse omandamisel näidete põhjal, hakati välja töötame erinevaid ettekirjutusi-vahendeid. Need said olla erinevad üksnes tänu sellele, et need kirjeldasid objektide erinevaid omadusi ning olid seega erinevad teadmised nende kohta. Nähtavasti siis, kui hakata rääkima võõrkeeles, loodi esimesed grammatikad. Praktiline ülesanne oli sel juhtumil selline, mis sundis välja tooma produktide omadusi, mis polnud seotud mõtlemisega. Nii ilmus esimest korda keel. Edaspidi tekkis kõne-mõttetegevuse keerustumisega, näiteks seoses poeetika arenguga vajadus luua uued vahendid luuleteoste loomise hõlbustamiseks. Samamoodi ilmub eriliste kirjelduste-ettekirjutuste näol formaalsetes teadmistes kujul "kui a, siis b", seejärel üldistatud reeglites, mis reguleerivad formaalseid arutlusi, esimest korda mõtlemine, ja kui indiviidid need omandavad, saab neist kõne-mõttetegevuse vahendite süsteem. Taolise skeemi abil saab psühholoogias ja pedagoogikas kasutada juhtimise mõistet ning eristada ühelt poolt juhtivaid ja juhitavaid nähtusi-elemente, teiselt poolt juhtivaid ja juhitavaid tegevusi. Ühtlasi on selline struktuur minimaalne juhtimise mõiste kasutuselevõtuks. Juhtivateks elementideks võib nimetada kirjeldusi-ettekirjutusi, kuid ainult seetõttu, et inimesed omandavad need, need saavad vahenditeks ja määravad tegevuste ja produktide iseloomu.  Juhtivateks elementideks võib nimetada materjali ja vahendeid, kuid ainult seetõttu, et need on kirjelduste-ettekirjutuste omandamise tulemus. Juhtivaks tegevuseks võib nimetada kirjelduste-ettekirjutuste loomist edasise kõne-mõttetegevuse kui juhitava suhtes. Juhtimise mõiste on indiviidide psüühilise arengu mehhanismide seletamisel asendamatu. Tänapäeva ühiskonnas ei kasva indiviidide tegevus välja teisest sarnasest tegevusest, vaid kujuneb juhitava tegevusena, käib tunnetuse, s.o ettekirjutuste loomise ja omandamise, s.o tegevuse subjektiivseteks vahenditeks muutmise kaudu. Ühiskond juhib indiviidide tehnilist arengut, luues teadmiste-ettekirjutuste süsteemi ja tehes indiviididele ülesandeks need omandada. Üha uute kirjelduste-ettekirjutuste vormide loomine tähendab üha uute tegevusvahendite kuhjumist ning viib tegevuse muutumiseni, muu hulgas suurendab selle produktide mitmekesisust. Indiviidide tegevuse ja psüühilise arengu juhtimine ei ole sama mis tegevuse juhendamine. Viimane mõiste eeldab veel keerukamat sidemete ja suhete süsteemi. Mõnikord on juhtimine üks juhendamise komponente. Tuleb eraldi analüüsida, kas ja kuidas saab juhtimise mõistet kasutada pedagoogi tegevuse kohta  vahetul õpetamisel ja kasvatamisel.