Gregorius X

Suhted Bütsantsiga

Gregorius X saatis Palestiinas viibides sõnumi Bütsantsi keisrile Michael VIII-le, milles kutsus teda üles lõpetama 1054 puhkenud skismat. Paavst saatis oktoobris 1272 Konstantinoopolisse saadikud ja keisri esindajad osalesid 1274 toimunud Lyoni II oikumeenilisel kirikukogul, millel lõpetati juriidiliselt skisma.
Paavst sõlmis 1. mail 1275 vaherahu Michael VIII ja Sitsiilia kuninga Charles'i vahel.

Suhted Inglismaaga

Gregorius X määras 1272 Canterbury peapiiskopiks Robert Kilwardby.
Ta kohtus 1272 Orvietos prints Edwardiga.

Suhted Kastiiliaga

Gregorius X ei toetanud Saksa kuningana Kastiilia kuningat Alfonso X-t. Paavst kohtus temaga 1275 Beaucaire'is.

Suhted Norraga

Gregorius X kinnitas 1274 Norra kuninga Magnus Lagabøte ja Norra prelaatide vahelise kokkuleppe.

Suhted Portugaliga

Gregorius X andis 1273 frantsisklastele ja dominiiklastele korralduse disputeerida Portugali kuninga Afonso III-ga avalikult. Paavst manitses 4. septembril 1275 kuningat.

Suhted Prantsusmaaga

Gregorius X külastas 1273–1275 Prantsusmaad ja pidas 1274 Lyonis oikumeenilise kirikukogu.
Ta kohtus 1273 Prantsusmaa kuninga Philippe III-ga.
Ta püüdis 2. aprillil 1273 ja 11. novembril 1274 vahendada Lyoni peapiiskopi ja kodanike vahelist konflikti.
Ta tagandas 1274 ametist Liège'i piiskopi Henri de Gueldre.
Ta ühendas 25. septembril 1275 Valence'i ja Die' piiskopkonnad.
Ta saatis legaadina Prantsusmaale kardinal Simon de Brioni (hilisem paavst Martinus IV).

Suhted Saksamaaga

Gregorius X ei toetanud pärast Cornwalli hertsogi Richardi surma Saksa kuningana Kastiilia kuningat Alfonso X-t, vaid Rudolf I-st. Ta kohtus Rudolfiga 20. oktoobril 1275 Lausanne'is ja lubas ta 2. veebruaril 1276 kroonida Saksa-Rooma keisriks, kuid paavst suri enne kroonimist.

Gregorius X ja Liivimaa

Gregorius X saatis 1272 bulla Dünamünde tsistertslaste kloostri abtile.
Ta kinnitas 31. augustil 1272 Saare-Lääne piiskopkonna toomhärrade prebendide jagamise.
Ta nõudis 21. mail 1273 Riia peapiiskopilt Johann I von Lunenilt minemist Rooma ja kinnitas 9. oktoobril 1274 Riia toomkapiitli privileegid.

Gregorius X ja Soome

Gregorius X kuulutas 9. jaanuaril 1275 välja ristisõja Soome paganate vastu.

Sisepoliitika

Gregorius X kuulis enda saamisest paavstiks Akkos kardinalide poolt tema juurde saadetud frantsisklaste ja dominiiklaste munkade käest.
Ta alustas 19. novembril 1271 tagasiteed Itaaliasse, jõudis 1. jaanuaril 1272 Brindisisse, kust lahkus 11. jaanuaril, oli 12. veebruaril 1272 Viterbos ja 13. märtsil 1272 Roomas. Ta oli esimene paavst pärast Aleksander IV-t, kes asus Roomas.
Paavst lahkus poole aasta pärast Roomast, saabus oktoobris 1272 Orvietosse, läks sealt edasi Firenzesse, jõudis 3. oktoobril 1273 Piacenzasse ja 8. oktoobril Milanosse, kust lahkus 12. oktoobril. Ta sõitis novembris 1273 Lyoni, kust lahkus aprillis 1275 Beaucaire'i, liikus siis Valence'i ja sealt Vienne'i. Ta saabus 19. oktoobril 1275 Lausanne'i, kust lahkus 21. oktoobril, jõudis 14. novembril Milanosse, kust sõitis edasi Piacenzasse, Firenzesse ja Arezzosse.
Paavst püüdis lepitada gvelfe ja gibelliine. Ta kehtestas 1273 Firenzele interdikti.

Suhted kiriku institutsioonidega

Gregorius X sekretär oli Guillaume Durand.
Gregorius X käskis 1271 kõikidel prelaatidel suhtuda soosivalt Saksa ordu kohta avaldatud bulladesse. Ta keelas 19. oktoobril 1274 Saksa ordult nõuda kümnist .
Ta saatis 1272 bulla Dünamünde tsistertslaste kloostri abtile .
Ta tunnustas 1274 tsölestiinide reegleid.

Inkvisitsioon

Gregorius X keelas 1273 ketseri eluaegse vangistamise või saatmise tuleriidale ilma piiskopi loata.

Liturgilised otsused

Gregorius X eesistumisel sätestas Lyoni II oikumeeniline kirikukogu 1274 veel ühe missa korra (ordo XIII).

Kristlik eetika

Gregorius X vabastas bigaamias süüdi mõistetud isikud kiriku protektsiooni alt. Ta nõudis, et nad loobuksid vaimulikest privileegidest ning keelas neil ekskommunikatsiooni ähvardusel kanda tonsuuri ja liturgilisi rõivaid.

Suhted juutidega

Gregorius X avaldas 7. juulil või 7. oktoobril 1272 bulla "Sicut Judæis", milles ta kinnitas, et juute ei tohi süüdistada Jeesus Kristuse surmas. 1271. ja 1276. aasta vahel kirjutas paavst kirja juutide "vere teotamise" süüdistuse (süüdistus laste vere kasutamises rituaalsetel eesmärkidel) ja tagakiusamise vastu.
Ta nõudis märtsis 1273, et ristitud juute, kes on judaismi tagasi pöördunud, ning judaismi pöördunud kristlasi tuleb kohelda ketseritena.
Ta avaldas 1. märtsil 1274 bulla "Turbato corde", milles keelas katoliiklastel võtta omaks judaismi.

Onupojapoliitika

Gregorius X määras kardinaliks oma sugulased Giovanni Visconti ja Vicedomino de Vicedominise.

Gregorius X kultuuriloos

Tollal veel paavsti legaadi ametis olnud Visconti teavitas 1269 Pekingist naasnud Marco Polo isa Niccolòd ja onu Matteod Akkos, et paavst Clemens IV oli surnud.
Polod pöördusid Visconti soovitusel Veneetsiasse, et oodata ära uue paavsti valimised. Kui paavsti valimised venisid, otsustasid Polod asuda rännakule Hiinasse ja võtsid kaasa Marco Polo. Nad kohtusid Akkos taas Viscontiga ja palusid temalt kirja mongolite suurkhaani jaoks. Saanud teada oma valimisest paavstiks, andis Gregorius X neile kaasa kirja suurkhaani jaoks ja veel kaks dominiiklast, kes aitaksid misjoneerida.
Aastal 1982 eetrisse läinud USA teleseriaalis "Marco Polo" kehastas paavsti näitleja Burt Lancaster. Paavsti on mainitud enamikus Marco Polo rännakuid kajastavates ilukirjandusteostes ja uurimistöödes.
Ta pühitses 19. oktoobril 1275 sisse Lausanne'i katedraali.
Paavsti ihuarst oli Pedro Julião (hilisem paavst Johannes XXI).
Kunstnik Francisco de Zurbarán on paavsti kujutanud 1629 maalil Bonaventura surnukeha juures.

Surm

Gregorius X suri 10. jaanuaril 1276 Arezzo piiskopipalees ja maeti Arezzo katedraali.
Paavst Clemens XI kuulutas ta 8. juulil 1713 õndsaks. Tema mälestuspäeva peeti enne 1963. aastat 10. jaanuaril, tänapäeval aga 9. jaanuaril.