google/wiki40b huggingface dataset:
Pregolja

Pregolja (antiikaegne nimi Chronos, vanapreisi Preigara ja Preigile, saksa keeles Pregel, leedu keeles Prieglius, poola keeles Pregoła, vene keeles Преголя, Pregolja) on Kaliningradi (Visla) lahes Läänemerre suubuv jõgi.
Pregolja on 123 km pikk, koos Angrapa lisajõega 292 km. Pregolja bassein katab 15 500 km². Jõe keskmine voolumaht on 90 m³/s. Pregolja peamised lisajõed on Lava, Angrapa ja Instrutš.
Jõgi on täies pikkuses laevatatav. Selle tähtsus veeteena langes siiski järsult pärast raudteeliini rajamist Königsbergi (nüüdse Kaliningradi) ja Insterburgi (nüüdse Tšernjahhovski) vahel 19. sajandil.

Etümoloogia

Klaudios Ptolemaios nimetas Pregolja jõge Chronos. Gootide ajal kutsuti seda Skara, Saksa ordu aegadel kandis see ka Lipsa nime. Seda nime on tõlgendatud mitmeti: Peteraitise järgi tähendab see "kiire, julge", Vanagase andmeil "põrguauk" ning Gerullise väitel "ebakindel tee kuristikku". Nime Pregel (vanapreisi sõnast "preigillis" 'madalaim koht') mainiti esmakordselt 1302. aastal.

Geograafia

Pregolja on pikim jõgi, mis voolab tervenisti praeguse Vene Föderatsiooni Kaliningradi oblasti piirides. Jõgi saab alguse Instrutši ja Angrapa liitumiskohalt Tšernjahhovski linna lähistel. Jõe laius on Tšernjahhovskis 20 meetrit, Kaliningradis 80 meetrit. Sügavus on ülemjooksul ja kuni Angrapani 2–3 meetrit. Pärast Gvardeiskit, Ozerki asula lähedal jaguneb Pregolja kaheks paralleelseks haruks: Uus-Pregolja (põhjapoolne) ja Vana-Pregolja (lõunapoolne). Mitmel pool ühendavad Pregolja peaharusid väiksemad harud, moodustades suure hulga saari. Viimane saar enne jõesuuet on Kneiphof (Kanti saar) Kaliningradis, pärast seda Uus- ja Vana-Pregolja ühinevad.
Pregolja ääres asuvad neli linna: Tšernjahhovsk (endine Insterburg), Znamensk (endine Wehlau), Gvardeisk (endine Tapiau) ja Kaliningrad (endine Königsberg).
Kanal ühendab Pregolja jõge Nemunasega. Sisuliselt on Pregolja haru ka Deima jõgi, mis eraldub Pregoljast Gvardeiski juures ja suubub Kura lahte Polesski linna lähedal.
Must-lepalind

Must-lepalind (Phoenicurus ochruros) on lind rästaslaste sugukonnast lepalinnu perekonnast.
Ta on algupäraselt tulnud Lõuna-Euroopa mägistelt aladelt, kuid on üllatavalt hästi kohanenud linnaeluga.
Linnu laul kõlab melanhoolselt ning seda võib kuulda kõrgelt puude okstelt linna- või tööstusaladel. Maastikul on teda raske märgata, ent samas on lindu lihtne ära tunda veidi punaka saba järgi, mida must-lepalind väristab liikudes või putukate järgi sööstes. Isase linnu omapära on valge laik tiibadel, emast eristab valge kurguosa ja pruunikaskollane kõht. Must-lepalind talvitub Aafrikas Sahara lõunaosas.
Eestis hinnatakse must-lepalinnu pesitsusaegset arvukust 5000–8000 paarile .
Rõuge linnamägi

Rõuge linnamägi asub Rõuge vallas Tindi külas, Võru linnast umbes 16 km edelas ja vahetult Rõuge aleviku kõrval. 
Liinjärve ja Ööbikuoru vahelise seljaku läänepoolsel otsal asus muinasajal neemiklinnuse tüüpi muinaslinn.
See väike neemiklinnus on olnud kasutusel ilmselt sealsamas asunud rauaaegse asula (I aastatuhande II pool) kindlustatud osana. Vaid 850 m² suuruse pindalaga linnus oli vallide ja kraaviga kindlustatud vaid ida- ja läänepoolsest otsast. Mujalt kaitsesid territooriumi järsud nõlvad ja palktara. Rõuge linnus on kogu õue ulatuses arheoloogiliselt läbi kaevatud. 
Linnuseõuelt on leitud savipõrandate ja kolletega majade asemeid ning sepikoda, mille jäänuste hulgas oli valamisvorme ja tiigleid. Kodu ja metsloomade luude kõrval on siit leitud ka värtnakeder, luust naaskel, pronkspannal, haamer, nuga, mitmesuguseid ehteid ning noole- ja odaotsi. Haruldasema leiumaterjali hulka kuuluvad 8.–9. sajandist pärinevad araabia mündid.
Arheoloogiamälestiseks on arvatud nii linnusekoht kui ka sellest vahetult läände jääv muistne asulakoht, kuhu on tänapäeval rajatud Rõuge muinastalu.
Linnamäe juures asub ka Rõuge vaatetorn.
Popkultuur

Pop(ulaar)kultuur ehk massikultuur on isikupäratu maitsega tarbijale mugandatud vaimne ja aineline kultuur. 
Popkultuur muutus sotsiaalseks nähtuseks pärast II maailmasõda, kui tarbekaubatoodang oluliselt tõusis ja massikommunikatsioonivahenditega (algul eriti televiisoritega) sai kiiresti levitada tekkivat ajaviitelist kunsti.
Rael Artel Gallery

Rael Artel Gallery, täieliku nimega Rael Artel Gallery: Non-Profit Project Space, oli Rael Arteli kunstigalerii Tartus Kompanii tänaval.
See alustas tegevust Tartu Linnaraamatukogu keldris 2006. aasta märtsis ja lõpetas tegevuse 9. jaanuaril 2009. Galerii omanik Rael Artel elas sel ajal ise mitte Tartus, vaid Pärnus.
Jaan Maramaa

Jaan Maramaa (kuni 1921 Jaan Marfeldt; 18./30. juuli 1891 Aakre vald, Tartumaa – 6. veebruar 1986 Peedu) oli eesti keemik.
Õppis Tartu Ülikoolis keemiat 1919–1925 (matrikkel nr 1), mag. chem. 1925 (atesteeritud cand. chem. 1949) teemal "Eesti värnitsatööstuse värnitsate uurimine ja värnitsa värvi standartiseerimine". Eesti Üliõpilaste Seltsi liige.
1919–1925 algkooli- ja 1925–1944 gümnaasiumiõpetaja Tartus, 1946–1950 Tartu Ülikooli orgaanilise keemia kateedri assistent, 1947–1950 vanemõpetaja.
1950–1954 arreteeritud.

Isiklikku

Ta oli Viljandi linnapea August Maramaa vend. Tema poeg on arstiteadlane Sulev Maramaa.
Hubilai

Khaan  (23. september 1215 – 18. veebruar 1294) oli mongoli väepealik ja esimene Hiina keiser Yuani dünastiast.
Hubilai oli Tšingis-khaani pojapoeg, kes sai 1260. aastal Suurhordi kagaaniks või suurkhaaniks ehk ametlikult kõigi mongoli riikide ülemvalitsejaks. 1271. aastal võttis ta endale Hiina keisri tiitli ning rajas nõnda Yuani dünastia, mis oli võimul kuni 1368. aastani. 1279. aastaks vallutas ta Hiina täielikult. Hubilai ühendas seega kaks maailmavalitsemisele pretendeerivat tiitlit (Hiina keisrit kui taevapoega loeti Kaug-Idas ju ainsaks tõelise impeeriumi valitsejaks) ning samuti liideti Mongoolia tegelikult Hiinaga, sest ta valis oma pealinnaks Pekingi.
Hubilai osutus osavaks ja võimekaks valitsejaks, kes oli tolerantne kõigi hiina usundite suhtes, välja arvatud taoism, ning võttis kasutusele paberraha. Tema katse vallutada Jaapan siiski ebaõnnestus.
Hubilai valitsusajal külastas Hiinat ka Veneetsia seikleja Marco Polo, kes veetis tema teenistuses umbes 20 aastat.
Kalev Kotkas

Haridus

Kalev Kotkas on lõpetanud Tallinna 4. Keskkooli 1978 ja Tallinna Polütehnilise Instituudi masinaehituse tehnoloogia erialal 1983.

Töökäik ja tegevus ühingutes

Kotkas on töötanud Tallinna Polütehnilise Instituudi masinaehitustehnoloogia kateedris pulbermetallurgia laboratooriumi assistendina 1981–1982, insenerina, vaneminsenerina, labori juhatajana ja aspirandina 1983–1988, Sotsiaalhooldusministeeriumi ehitus- ja varustusosakonna juhatajana ning Hoolekandeasutuste Valitsuse juhataja asetäitjana 1988–1992, AS Kapa tegevdirektorina 1993–1994, Hiiu Maavalitsuse majandusosakonna juhatajana 1994–1996, Emmaste Vallavalitsuses projektijuhina 2003–2005.
Ta on Ernst Jaaksoni Sihtasutuse juhataja, MTÜ Sõru Jahtklubi liige, MTÜ Sõruotsa Külaselts liige, MTÜ Hiiumaa Tenniseklubi liige, MTÜ Emmaste Spordiklubi liige, MTÜ Eesti Rukkiselts liige, EMÜ Majandus- ja Sotsiaalinstituudi nõukogu liige, Hasartmängumaksust toetuste määramise nõukogu liige ja Eesti Ajalooliste Laevade Seltsi liige.

Poliitiline tegevus

Kalev Kotkas oli Emmaste vallavanem 1996–1999 ja 2005–2007, Emmaste Vallavolikogu liige 1999–2005, IX Riigikogu liige ning ta oli XI Riigikogu liige ja Riigikogu maaelukomisjoni esimees. Ta on Sotsiaaldemokraatliku Erakonna liige alates 1997.
XI riigikokku pääses ta Andres Tarandi asendusliikmena, kui Tarand polnud nõus loobuma Euroopa Parlamendi liikme kohast ja loobus selle asemel riigikogu liikme kohast.
Kotkas kandideeris ka 2011. aasta Riigikogu valimistel. Ta sai Hiiu, Lääne ja Saare maakonnas 1565 häält ning osutus valituks. Ta oli XII Riigikogu liige.
Ta oli XIII Riigikogu liige 16. septembrist 2015 23. novembrini 2016.
Rikke Helms

Lapsepõlv ja haridus

Rikke Helms sündis 25. veebruaril 1948 Taanis Skives arstide Peder Georg Helmsi (1920–2005) ja Sara Helmsi (neiupõlvenimi Tønnesen; 1911–1999) tütrena. Tal on vanem vend Lars Helms ja noorem vend Hans Jacob Helms. Enamiku lapsepõlvest veetis ta Gröönimaa idaosas, kuna tema vanemad töötasid seal arstidena. 
1966. aastal lõpetas Helms Horsens Statsskole ja sai 1976. aastal magistrikraadi vene ja taani keele alal Kopenhaageni Ülikoolis. Pärast üheaastast õpingut Leningradi Riiklikus Ülikoolis töötas ta kooli ajal aastatel 1970–1975 reisigiidina turistide ja kongresside tarbeks endises Nõukogude Liidus.

Karjäär

Aastatel 1977–1985 töötas Helms Taani haridussüsteemi kallal. Ta naasis 1985. aastal Nõukogude Liitu ja töötas Moskva Riiklikus Ülikoolis rektorina, kuni aastal 1990 nimetati ta vastloodud Taani Kultuuri Instituudi Riia büroo esimeseks juhiks, samal ajal kui Lätis toimusid rahutused iseseisvuse taastamiseks. Helms oli selles ametis 2003. aastani, kui ta nimetati Taani Kultuuri Instituudi juhiks Peterburis Venemaal.

Autasud

Rikke Helmsi auhinnati 1993. aastal Ebbe Muncks Hæderspris'iga ja esimese välismaalasena pärast Läti iseseisvumist sai ta 7. novembril 1994 III klassi Kolme Tähe ordeni. 1996. aastal nimetati Helms Läti Kultuuriakadeemia audoktoriks ja 2011. aastal sai ta III klassi Dannebrogi ordeni.
Suurtükiväelase Dolase seiklused

Sisu

Filmi peategelane on ebaõnnestunud sõdur Franek Dolas, kes Teise maailmasõja alguses sakslaste kätte sõjavangi langeb ning seejärel vangilaagrist põgeneb. Järgnevad seiklused Austrias, Jugoslaavias, Aafrikas, Vahemerel ja Itaalias. Filmi lõpuks jõuab Dolas tagasi kodukohta.
Aiva

Aiva ehk küdoonia on hariliku küdoonia (Cydonia oblonga) vili.
Vili meenutab välimuselt pirni ning muutub küpsedes rohelisest kollaseks. Viljalihal on tugev meeldiv aroom. Kuna viljaliha on pektiini- ja tanniinirikas, ei saa vilja värskelt süüa.
Vilja kasutatakse keediste, marmelaadide, kompottide, siirupite ja veini valmistamiseks.
Vili on populaarne Ida-Euroopas, Lähis-Idas ja Põhja-Aafrikas.
Doktoritöö

Doktoritöö ehk doktoriväitekiri ehk doktoridissertatsioon (inglise doctoral thesis või doctoral dissertation) on doktorikraadi taotlemiseks koostatav iseseisev uurimus dvõi arenduslik töö, milles on esitatud konkreetse teadus- või eluvaldkonna olulise probleemi originaalne lahendus. Kunstierialadel võib doktoritööks olla rahvusvaheliselt tunnustatud loometöö koos teadusliku analüüsiga  .
Dihhotoomia (apooria)

"Dihhotoomia" on üks Zenoni apooriatest.
Et läbida mingi vahemaa, tuleb läbida kõigepealt pool sellest vahemaast. Selleks aga, et jõuda poolele maale, tuleb omakorda läbida poolest vahemaast pool, jne lõpmatuseni. See tähendab, et läbida tuleks lõpmata palju teepikkusi. See aga pole võimalik lõpliku aja jooksul.
Zenon Eleast järeldas sellest, et vahemaa läbimine pole võimalik, nii et liikumine pole võimalik.
Kaarli koguduse kontsertkoor

Kaarli koguduse kontsertkoor (ka Kaarli kiriku kontsertkoor, EELK Tallinna Toompea Kaarli Koguduse Kontsertkoor) on aastal 1989 asutatud Kaarli koguduse juures tegutsev segakoor.
Aastast 2015 on koori peadirigent Piret Aidulo ja dirigent Pärtel Toompere.
Varem on koori peadirigendina juhatanud Marika Kahar (1989–1991), Ene Üleoja (1991–1998), Heli Jürgenson (1999–2003), Mikk Üleoja (2003–2011) ja Raul Talmar (2012–2015).
Koor on võistlenud nt Barcelonas toimunud IX Rahvusvahelistel Rahvalaulude Koorikonkursil "Euroopa ja tema laulud", kus koor pälvis ühes kategoorias kuldmedali. Kuldmedal saadi ka Roomas toimunud V Rahvusvahelistel Orlandi di Lasso nimelisel Koorifestivalil.
Nõbu

Teise astme nõod

Ühe nõo lapsi nimetatakse mõnikord teise nõo laste teise astme nõbudeks. Sel juhul nimetatakse nõbusid esimese astme nõbudeks.

Abielu sõlmimise takistus

Katoliku kirik keelab (esimese astme) nõbudevahelise abielu (see sugulusaste on abielu sõlmimise takistus). Piiskopkonna juriidiline amet võib sellest takistusest vabastada.        
Enamik riike (sealhulgas Eesti) lubab nõbudevahelist abielu. Erandiks on mõned USA osariigid, Korea, Filipiinid ja paljud Balkani maad.
Anu Aluoja

Elukäik

1994. aastal omandas Anu Aluoja Tartu Ülikoolis teadusmagistri kraadi psühholoogia erialal. Aastatel 1978–1990 töötas ta Tartu Kliinilises Haiglas psühholoogina. 1988–1994 oli ta Tartu Ülikoolis Psühhiaatriakateedri assistent, 1994–2003 Tartu Ülikooli psühhiaatriakliiniku vanemassistent. Aastal 2002 omandas Aluoja Tartu Ülikoolis filosoofiadoktori kraadi psühholoogia erialal. Alates detsembrist 2003 Tartu Ülikooli Polikliiniku ja Perearstiteaduse õppetooli projekti PREDICT vanemteadur. Alates septembrist 2003 on Anu Aluoja Tartu Ülikooli psühhiaatriakliiniku dotsent.
Euroopa Käitumis- ja Kognitiivteraapia Assotsiatsiooni 31. kongressi (31st Congress of European Association for Behavioural and Cognitive Therapies 11.09 – 15.09.2001 Istanbul) Rahvusvahelise korralduskomitee liige, 2001.

Teadustöö põhisuundi

Depressiooni levimus ning seostuvad sotsiodemograafilised ja psühholoogilised tegurid.
Unehäirete esinemine, seosed depressiooni ja ärevuse sümptomitega üliõpilastel.
Rein Uhke

Rein Uhke (6. september 1904 Liivi mõis, Kullamaa kihelkond – 3. veebruar 1966 Överkalix, Põhja-Rootsi) oli eesti vaimulik.
Rein Uhke õppis Liivi algkoolis, Haapsalu 6-kl algkoolis, aastatel 1920–1925 Haapsalu Läänemaa Ühisgümnaasiumis. 1925–1931 õppis ta Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Prooviaasta algus ja lõpp olid Vigala Maarja koguduses, vahepeal oli ta Narva Peetri koguduses. Ordineeriti õpetajaametisse 21. augustil 1932.
1932–1944 töötas ta Tallinna Pauluse koguduse õpetajana, aastal 1933 oli ta Tallinna Toomkoguduse ajutine õpetaja. Tallinnas olles oli ta usuõpetajana: 1932–1934 Gustav Adolfi Gümnaasiumis ja Kaarli Gümnaasiumis, lisaks 1933–1934 Prantsuse Lütseumis ja 1933–1935 Tallinna Riiklikus Inglise Kolledžis.
Lahkus aastal 1944 Rootsi. Ta oli Rootsi kiriku teenistuses, aastatel 1953–1966 teenis Överkalixi kogudust (asub Soome piiri ääres, kohanime soomekeelne paralleelvorm on Ylikainuu). Ta suri 3. veebruaril 1966 Överkalixis (:en). Rein Uhke põrm on maetud Högalidi (:sv) urnikolumbaariumis.

Isiklikku

Rein Uhke abiellus 23. jaanuaril 1938 Tallinna Toomkirikus viiulikunstnik Zelia Aumerega. Viiulikunstnik oli ka abikaasa vend Hubert Aumere. Rein Uhke äi Jakob Aumere oli eesti viiulimeister.
Eksklusioonkromatograafia

Eksklusioonkromatograafia ehk suuruseralduskromatograafia (SEC või HPSEC) on keemias kasutatav kromatograafiline meetod, mille puhul lahuses olevad molekulid lahutatakse vastavalt molekuli suurusele (mitte vastavalt molekulmassile). Seda meetodit võiks nimetada suuruseraldus-kromatograafia. Molekulide fraktsioneerimine teostatakse kromatograafilises kolonnis, milles on sobivalt valitud geeli tüüpi täidis (näiteks polüakrüülamiid, agaroos, silikageel, võrestikstruktuuriga ehk ristseotud polüstüreen jm). Seda meetodit kasutatakse tavaliselt suurte molekulide või makromolekulide komplekside, näiteks biomolekulide (proteiinid, polüsahhariidid) või sünteetiliste polümeeride, lahutamiseks.
Tihti eristatakse kahte protseduuri: 1) geelfiltratsioonkromatograafia, kui proovi kolonnist läbivoolutamiseks kasutatakse vesilahust ja 2) geelkromatograafia (GPC), kui mobiilse faasina kasutatakse orgaanilist solventi.
Cimitero degli Inglesi

Cimitero degli Inglesi (itaalia keeles 'inglise kalmistu') ehk Firenze inglise kalmistu on evangeelne (mitte-katoliiklik) kalmistu, mis asub Donatello väljakul (Piazzale Donatello) Firenzes Toscana maakonnas Itaalias.
Kalmistu rajati 1828. aastal Firenze šveitsi kogukonna poolt (kavand arhitekt Carlo Reishammer). Koht saadi väljapoole keskaegset Firenze linnamüüri ja ühte linnaväravat (need on hiljem lammutatud). Praeguse kalmistu ja ümbritseva linnaruumi planeeringu tegi arhitekt Giuseppe Poggi 1870. aastal, millega kalmistu jäi vanalinna ümbritseva ringtee eri suundade vahele. Selline "surnute saar" on inspireerinud paljusid kunstnikke, teiste seas ka šveitsi maalikunstnik Arnold Böcklini oma kuulsa teose "Surnute saar" loomisel.
Kalmistu suleti 1878. aastal, sest tekkis ruumipuudus. Seal oli selleks ajaks maetud 1409 inimest 16 riigist, sh ka Venemaalt. Uus kalmistu rajati tollasest Firenzest väljapoole. Tänapäeval lubatakse inglise kalmistul üksikuid uusi urnimatuseid.
Zielzini Püha Risti Ülestõstmise kirik

Kirikuhoone

Hoone on eklektitsismi näitena kaitse all. Kividest ehitatud kiriku seinad kaeti valge krohvikihiga. Hoone on lihtsa põhiplaaniga; sissepääsu juures asub narteks, hoone tagaküljel asuvad apsiid ja käärkamber. Kiriku juures seisab kahekorruseline kellatorn, milles asuva kella kinkis kogudusele tsaar Aleksander II.
Kirikus asub kivist kahe poolega ikonostaas. Interjööri ilmestavad friisid ja pilastrid.

Ajalugu

Esimene õigeusu kirik ehitati Zielzinisse XV sajandi kahekümnendatel aastatel. Legendi järgi lasi selle sinna ehitada vürstinna, kes pääses seal tänu kohalikele jahimeestele soost.
Praegune kirik valmis XIX sajandil ja see ehitati vana kihelkonnakalmistu juurde. Vanast kirikust viidi sinna üle Jumalaema ikoon ja tammepuust rist. Aastal 1900 ehitati kohaliku vaimuliku Antoni Radkieviči eestvedamisel kiriku juurde kivist kabel.
Aastal 1962 kirik suleti ja hoone muudeti kohalikuks klubiks. Osa kirikuvaradest, sealhulgas ikoonid, viidi Łyskava Jumalaema Sündimise kirikusse, osa kirikuraamatuid aga Ružany Kõigepühama Kolmainu kirikusse. Hoone vajas aga remonti ja ei sobinud seega klubi vajadusteks, seega rajas kohaliku kooli direktor sinna lasketiiru. Aastal 1963 põles kirik maha, püsti jäid vaid hoone kivist seinad.
Kirikut hakati taastama XX sajandi üheksakümnendatel aastatel. Töid finantseerisid kohalikud kolhoosid. Aastal 1994 pühitses metropoliit Filaret kiriku taas. Aastal 1995 korrastati kiriku ümbrus ja taastati kabel.
Nils Taube

Parun Nils Otto von Taube (25. juuli 1928 – 11. märts 2008) oli eesti päritolu Inglismaa ärimees, fondihaldur, teaduse sponsor Eestis.
Pärast Eesti iseseisvuse taastamist 1990ndatel oli ta Eesti Teadus- ja Arendusnõukogu liige, nõustas Eesti valitsust riigiinvesteeringutes ja aitas töös hoida Avatud Eesti Fondi. Ta asutas Tartu ülikooli juurde vähiuuringute labori.
Teda on autasustatud Maarjamaa Risti III klassi teenetemärgi ja Tartu Tähega.
Rahva ja eluruumide loendus

Rahva ja eluruumide loendus (edaspidi lühiduse huvides rahvaloendus) on protsess, kus mingil kindlapiirilisel maa-alal, kasutades selleks ettevalmistatud isikuid ja metoodikat, viiakse läbi olevate elanike ja eluruumide loendus. Loendust korraldatakse elanike arvu, soo, rahvuse, paiknemise, majandusliku ja sotsiaalse jaotumuse jms teadasaamiseks. Rahvaloenduse protsess koosneb andmete kavakindlast kogumisest, analüüsimisest, üldistamisest ja avalikustamisest. Eestis korraldab rahva ja eluruumide loendust vastavalt riikliku statistika seadusele Statistikaamet.

Rahvaloendused Eestis

Ajavahemikus 1782–1858 korraldati Eestis seitse hingederevisjoni, mida võib pidada tänapäevaste rahvaloenduste eelkäijateks. Esmakordselt toimus rahvaloendus Liivimaa linnades 3. märtsi 1867. See hõlmas Eesti alal viis tollal Vene impeeriumi Liivimaa kubermangu kuulunud linna: Pärnu, Tartu, Valga, Viljandi ja Võru. 16. novembri 1871 seisuga korraldas Eestimaa Kubermangu Statistikakomitee rahvaloenduse Tallinnas.
Esimene kogu Eestit hõlmav rahvaloendus toimus 29. detsembril 1881.
Kogu Eestit hõlmavaid rahvaloendusi on toimunud kokku üksteist: 1881., 1897., 1922., 1934., 1941., 1959., 1970., 1979., 1989., 2000 ja 2011. aastal. 2011. aasta loendus on järjekorras üheteistkümnes.
San Migueli vulkaan

San Miguel (ka Chaparrastique) on kihtvulkaan El Salvadoris San Migueli departemangus.
Vulkaan asub riigi idaosas, umbes 15 km San Migueli linnast edelas. Vulkaani geograafilised koordinaadid on 13° 25′ 54″ N, 88° 16′ 17″ W.
San Migueli kõrgus on 2130 meetrit. Ta on El Salvadori kõrguselt kolmas vulkaan.
San Miguelist lääne pool asub mitu vulkaani, mis pole ajaloolisel ajal teadaolevalt pursanud. Nende seas on Usulután, El Tigre ja Chinameca.
Vulkaan on suhteliselt järsunõlvaline ja moodustab veidi ebasümmeetrilise koonuse. Selle tipus on umbes 800-meetrise läbimõõduga kraater.
San Miguel on üks El Salvadori kuuest aktiivsemast vulkaanist. Viimase umbes 300 aasta jooksul on talletatud andmed vähemalt 26 purske kohta, tähelepanuväärseim neist leidis aset 1762. aastal.
29. detsembril 2013 hakkas San Migueli vulkaan pärast 37-aastast pausi taas purskama.
Naughty Or Nice

Naughty Or Nice on Soome bändi Stala & SO. EP, mis ilmus digitaalsel kujul 2. detsembril 2013. Albumi nimiloo akordioni mängib Sofia Ahjoniemi.
Lisaks sisaldab EP akustilisi lugusid - bändi varem ilmumata laulu Sad Song, Eurovisiooni laulu Pamela, Bon Jovi laulu Livin’ On A Prayer ja Simon Dupree and the Big Soundin laulu Kites.
Eve Kivi

Eve Kivi (õieti Eeve Kivi, enne eestistamist Stein; sündinud 8. mail 1938 Paides) on eesti filminäitleja.
Ta lõpetas aastal 1959 Tallinna Draamateatri õppestuudio. Ta on mänginud umbes 50 filmis.
Ta töötab Kanal 2 reklaamitoimetuses. Ta osales tõsielusarjas "Džunglistaar".

Isiklikku

Eve Kivi isa oli Johannes Kivi (1912–1955), kes oli Nõukogude julgeolekutöötaja (Eesti NSV RJRK Viru maakonnaosakonna ülem) ja hiljem usukultusasjade volinik Eesti NSV-s. Tema teine abikaasa oli olümpiavõitja Ants Antson. Eve Kivil oli pikaaegne suhe Ameerika Ühendriikide laulja Dean Reediga.
Patsu mõis

Patsu mõis (saksa keeles Patz) oli Liivi mõis kõrvalmõis Martna kihelkonnas Läänemaal.
Stanisław II

Stanisław II August Poniatowski (17. jaanuar 1732 – 12. veebruar 1798) oli viimane Poola kuningas aastatel 1764–1795.
Poniatowski oli Katariina II armuke ning sai tema toetusel Poola kuningaks. Vastupidi keisrinna ootustele ei ajanud Stanislaw aga mitte Venemaa huve silmas pidavat poliitikat, vaid püüdis Rzeczpospolita (Poola-Leedu ühisriigi) sõltumatust tugevdada. Sealjuures sattus ta aga vastuollu ümbritsevate suurriikide – Preisimaa kuningriigi, Saksa-Rooma riigi ja Venemaa keisririigiga.
Stanisław Poniatowski valitsemisajal toimusid Poola jagamised (1772, 1792 ja 1795). 
Viimase jagamisega kadus Poola maakaardilt ning Stanislaw kaotas nii ka oma kuningatiitli. Ta veetis oma elu viimased aastad sisuliselt vangina Peterburis.

Rzeczpospolita põhiseadus

3. mail 1791 võeti vastu Rzeczpospolita (Poola) esimene põhiseadus, mis oli esimene Euroopas ja teine maailmas. Põhiseadusega püüti kehtestada võimude lahususe põhimõte. Eraldati seadusandlik, täidesaatev ja kohtuvõim. Esimest korda peeti kodanikena silmas mitte üksnes aadlit, vaid ka linlasi ja talupoegi. Kehtestati kahekojaline seim. Kaotati igaüheveto ja selle asemel hakkasid seimi mõlemad kojad otsuseid vastu võtma lihthäälteenamusega. Kaotati valitav monarhia, mis asendati päriliku monarhiaga. Uue monarhi valimised pidid toimuma üksnes siis, kui vana dünastia välja sureb.
Al-Kindî

Al-Kindî on klassikalist ilmalikku ja sakraalset araabia muusikat esitav ansambel Süürias Aleppos, mille asutas prantsuse päritolu kanuunimängija Julien Jalal Eddine Weiss 1983. aastal. Enamik Al-Kindî muusikutest on Süüria, Iraagi ja Türgi päritolu. Ansambel on saavutanud erilise kuulsuse sufimuusika esitamisega.
Al-Kindî on koosseisu poolest traditsiooniline idamaine ansambel (takht sharqi), sellesse kuuluvad järgmised instrumendid: kanuun, uud, nai (pillirooflööt) ja riq (tamburiin). Ansambli esinemistele on kaasatud üks või kaks professionaalset lauljat.
Eestis esines Al-Kindî koos Damaskuse Suure Mošee laulja šeik Hamza Shakkûriga 6. veebruaril 2001 Estonia kontserdisaalis ja 8. veebruaril 2001 Vanemuise kontserdimajas.