Polüpürrool

Polüpürrool (PPy) on pürrooli polümeriseerumisel tekkinud orgaaniline polümeer, mis kuulub koos polütiofeeni, polüaniliini ja polüatsetüleeniga elektroaktiivsete juhtivate polümeeride (conducting elctroactive polymers CEP) hulka. Oma juhtivate omaduste tõttu sarnaselt metallidega kutsutakse juhtivaid polümeere sünteetilisteks metallideks.
PPy suhteliselt suur elektrijuhtivus, head mehaanilised omadused ja valmistamise lihtsus on teinud temast ühe enim uuritava juhtiva polümeeri.

Omadused

Erinevad sünteesi läbiviimise parameetrid moodustavad eri vormide ja omadustega polümeeri. Keemilise oksüdatsiooni käigus tekib tavaliselt pulber, elektrokeemilise sünteesi käigus sadestub polümeeri kile tööelektroodi peale ja ensümaatilises polümerisatsioonis tekib vesipõhine dispersioon.
PPy on sarnaselt metallide ja pooljuhtidega heade optiliste ja elektriliste omadustega. Nagu tavapolümeerid on ka PPy kergesti töödeldav, painduv ja suhteliselt stabiilne.
Polümeeri monomeer on vees lahustuv, mis teeb PPy üheks vähestest elektrit juhtivaks polümeeriks, mille sünteesi saab läbi viia vesilahustes.
See omadus teeb polümeeri valmistamise protsessi keskkonnasõbralikumaks, sest enamasti mürgised orgaanilised solvendid jäävad kasutamata. Lisaks eelnevatele omadustele on PPy bioloogiliselt ühilduv, mis teeb temast väga eriliste omadustega ja laia kasutusalaga matejali.
PPy kiled on sõltuvalt redoksolekust kas kollakas-läbipaistvad (redutseeritud olek) või mustjad (oksüdeeritud olek). Õhuga kokkupuutel need aja jooksul oksüdeeruvad ja muutuvad mustaks. Polümeeri värvus sõltub eelkõige kile paksusest ja aluspinnast, millele on kile kantud. Nad on õhu käes küllaltki stabiilsed kuni 150–300 °C temperatuuril (sõltuvalt dopandi anioonist), kõrgemal temperatuuril dopandi ioon väljub ja kile laguneb. Dopeeritud kiled on sinised või mustad sõltuvalt polümerisatsiooni temperatuurist ja kile paksusest. Mittedopeeritud ja dopeeritud kiled ei lahustu, kuid paisuvad lahustites. Anorgaaniliste anioonidega dopeerimine muudab materjali hapraks võrreldes kiledega, mis on dopeeritud kogukate orgaaniliste anioonidega.
Kilede mehaanilised omadused nagu pinna morfoloogia ja elektrokeemiline käitumine sõltuvad väga tugevasti polümeeri valmistamise tingimustest. Solvendi iseloom, elektrolüüdi pH, lähtemonomeeri puhtus ja kontsentratsioon ning soola elektrolüüdi iseloom ja kontsentratsioon kõik mõjutavad sünteesitud polümeeri omadusi ning nende tegurite muutmine ühes või teises suunas viivad varieeruvate omadustega kile tekkeni.
PPy-i kõige olulisem omadus on elektrijuhtivus.
See on dielektrik, kuid oksüdeeritud olekus väga hea elektrijuht. Materjali juhtivus sõltub eelkõige sünteesitingimustest, reagentidest, temperatuurist ja redoksolekust. Üldjuhul jääb juhtivus vahemikku 2–100 S/cm.

Juhtivus

Üldine juhtivate polümeeride struktuuriline iseärasus on polükonjugatsioon mööda polümeeri ahelat. Neutraalne PPy on dielektrik, kus juhtivustsooni ja keelutsooni laiuste vahe on 4 eV. Oksüdatsiooni (dopeerimise) käigus eemaldatakse π-elektronid valentstsooni ülemiselt tasemelt koos piirtasemete (kõige ülemine hõivatud ja madalaim vakants) stimuleerivate nihetega madalamatele energiatasemetele. Vahe tsoonide vahel väheneb ≤ 2.5 eV ja polümeerist saab pooljuht.
Juhtivusmehhanismi laengukandjad on polaronid ja bipolaronid, mis moodustuvad dopeerimise käigus. Iga radikaalkatiooni tekkega tekib võrdne kogus polarone ja dikatiooni tekkega tekib üks ühele bipolarone. Polaron ja bipolaron on laiali laotunud iga kolmanda või neljanda monomeeri lüli tagant üle terve polümeeri ahela. Mida kaugemal on positiivsed laengud üksteisest, seda ebastabiilsem on süsteem. Energeetilised arvutused on näidanud, et põhilised laengukandjad on bipolaronid.