Raroia

Ajalugu

Pärimuste põhjal peaks atoll olema inimeste poolt asustatud alates 15. sajandist. Esimese eurooplasena avastas atolli 1606. aastal portugali maadeuurija Pedro Fernandes de Queirós. 1820. aastal külastas saart Fabian Gottlieb von Bellingshausen, kes nimetas saare Michael Andreas Barclay de Tolly auks Barclay de Tolly'ks
Esimesed polüneeslased saabusid Raroiale 15. sajandil ja arvatavasti Markiisaartelt. Esimese avastaja nimi oli Tane Ariki. Tane Ariki pojapojast Varoast sai Raroia ja selle naabersaare Takume valitseja. See suguvõsa valitses mõlemat saart kolmsada aastat. Suguvõsa valitsemisele tegi lõpu 18. sajandi alguses vaenulikult saarelt kuningale toodud naine – selle teo pärast kuningas kukutati. Edaspidi valitsesid saart mitme suguharu ja nende alarühmade vähesed pealikud.
Saare asustamise algaastatel oli elu saarel karm ja algeline. Tänapäeval nii levinud kookospalm saarel siis ei kasvanud. Aja jooksul kujunes siiski välja rikas sotsiaalne ja religioosne elu. Tähtsamate tööde jaoks olid asjatundjad, keda kutsuti tahungadeks. Ühed ehitasid kanuusid, teised maju. Kõige tähtsamad tahungad olid arstid ja preestrid. Poliitiline võim kuulus pealikule, kelle eestvedamisel korraldati sageli sõjaretki naabersaartele.
Püsivamad kontaktid "valgete inimestega" ehk popaadega tekkisid 18. sajandi alguses, mil saarele hakkasid sõitma kaubalaevad, et pakkuda müügiks tolle aja euroopa kaupu ja vastu saada pärleid ja selgnäsalasi. Nende kontaktide üheks tagajärjeks olid saarel varem tundmatud haigused (leetrid, gripp), mis viisid hauda palju raroialasi. Kui 19. sajandi keskpaiku elas Raroial umbes 1000 inimest, siis sajand hiljem elas saarel sadakond inimest. Inimeste arvu dramaatiline vähenemine mõjutas kohaliku kultuuri elujõudu. Lõpliku hoobi kultuurile andis 1903. aastal Raroiat läbinud tsüklon. Tsüklon hävitas kogu materiaalse kultuuri ja enamiku kirjapandud pärimusest, perekonnakirjad. Pärast tsüklonit ei hakatud enam vana materiaalset kultuuri taastama, vaid osteti kuunaritelt pakutavaid euroopalikke kaupu.

Füüsiline kirjeldus

Atolli pindala koos laguuniga on 400 km². Kuid kuna laguun moodustab enamiku atollist ja laguuni ümbritsevas atollirõngas on hulgaliselt kanaleid, siis kuiva maad on atollis suhteliselt vähe – 21 km². Taimestikuga kaetud ala oli 1950. aastate alguses 6 km². Atolli pikkus on 44 km ja laius 14 km.

Atollirõngas

Atollirõnga keskmine laius on umbes 600 m. Kõige laiemas kohas on rõngas 1250 meetri lai. Rõnga pinnas ulatub keskmiselt 2–3 m üle merepinna. Rõnga kõrgeim punkt on 6 meetrit üle merepinna.

Kanalid ja laiud

Atolli ainuke laevatatav kanal, mis ühendab laguuni ookeaniga, paikneb atolli loodeosas. Kanali nimi on Garue. Kanal on 700 meetrit lai, sügavus jääb 5–8 meetri piiresse. Madalamaid kanaleid, milles on vesi ka madalvee aegu, on loetletud umbes 260. Atollirõngas on umbes 280 laidu, millest ainult 60 paiknevad atolli tuulealusel küljel. Nende 60 seas on ka atolli suuremad laiud. See on veidi ebatavaline, sest tavaliselt paiknevad suuremad maa-alad atolli tuulepealsel küljel, kus lained kuhjavad liiva ja kruusa maapinnaks kokku.
Lisaks atollirõngast läbivatele kanalitele on laguunipoolsel küljel loetletud umbes 160 rõngast mitteläbivat lõhet. Arvatakse, need lõhed on tekkinud tormilainete liikumisel laguuni suunas ja on kanalite moodustumise üks algetappe.

Majandus

Raroia majandus põhineb peamiselt kalapüügil, pärlikasvatusel ja kopratootmisel.

Kopratootmine

Püsiasustuse tekkimise ajal saarel kookospalme peaaegu ei kasvanud. Peamiselt kasvas seal kruvipuu (Pandanus tectorius), mis varustas elanikke toitvate viljadega. Kookospalmi hakati kultiveerima alates 1830. aastatest, kui saart külastanud kaupmehed innustasid kohalikke elanikke tootma kookospähklit sel määral, et sellega saaks kaubelda. Kuna kookospähkliäri osutus kohalikele elanikele märkimisväärselt tulusaks, on aja jooksul kookospalmi istutatud pea kõikjale, kus see kasvada saab.