google/wiki40b huggingface dataset:
Mika Keränen

Mika Arto Juhani Keränen (pseudonüüm Mihkel Kera; sündinud 24. novembril 1973 Helsingis) on soome päritolu Eesti lastekirjanik. 
Mika Keränen lõpetas 1992. aastal Kitee Gümnaasiumi. Õpingud Ilomantsi aiandustehnikumis ja Eesti Põllumajandusülikoolis jäid pooleli, ta lõpetas Tartu Ülikooli (eriala eesti keel võõrkeelena) 1999. aastal. 
Aastatel 2002–2006 töötas ta Soomes Eesti Instituudis. Alates 2006. aastast elab ja töötab ta Eestis Tartus.
Mika Keränen on avaldanud luulekogu "Tähelepanekuid noorusaastatest" ning lasteraamatud "Varastatud oranž jalgratas", "Peidetud hõbedane aardelaegas", "Vana roosa maja", "Salapärane lillenäppaja", "Professor Must", "Kuldne Lurich", "Küttepuuvargad", "Jõmmu" ja "Fantoomrattur". Tema lastekrimkade sarja tegevus toimub Tartus Supilinnas. Selle linnaosa teemal on ta avaldanud kirjastuse Petrone Print raamatusarjas Minu-sari ka raamatu "Minu Supilinn". Tema teoseid on tõlgitud soome, vene ja läti keelde.
Keränen on tõlkinud soome keelde muuhulgas Mehis Heinsaare, Andrus Kivirähki, Hasso Krulli, Veiko Märka ja Wimbergi loomingut. 
Keränen on kirjutanud ka soome keeles. 2014. aastal ilmus tema sulest noorsooromaan "Maaliviivalla" (kirjastus WSOY). 
2015. aasta mais esilinastus Keräneni lasteraamatute põhjal valminud film "Supilinna salaselts".
Ta on Soome kodanik.
Krooks

Krooks on Tartus aadressil Jakobi 34 asuv pubi.
Pubi avati 1996. aasta novembris. Enne seda kasutati hoonet piima- ja lihapoena.
Tõde ja meetod

"Tõde ja meetod" ("Wahrheit und Methode") on filosoof Hans-Georg Gadameri peateos. Selle esmatrükk ilmus 1960.
Marinus II

Paavstiks saamine

Marinus II valiti paavstiks 30. oktoobril 942 Rooma valitseja Spoleto hertsogi Alberico II tahtel. Salvador Miranda järgi võis ta paavstiks saada ka novembris 942.
Ta pühitseti ametisse enne 11. novembrit 942.

Kloostrireform

Marinus II noomis Capua piiskoppi Siccot, kes oli võõrandanud San Angelo in Formise kiriku varasid, mis kuulusid Monte Cassino kloostri jurisdiktsiooni alla.
Ta kinnitas 942 Schildesche kloostri, 4. veebruaril 943 bullaga "Quotiens illa tribui" Vézelay kloostri, 27. märtsil 943 bullaga "Quoniam semper sunt" Fulda kloostri ja 21. jaanuaril (või 21. juunil) 944 bullaga "Convenit apostolico moderamini" Monte Cassino kloostri privileegid.
Ta kohustas suvel 945 Monte Cassino kloostri abti Balduinot (Baldwin) haldama San Paolo fuori le Mura kloostrit.
Ta sätestas Fulda kloostri kuulumise paavsti jurisdiktsiooni alla.

Suhted Itaalia piiskoppidega

Marinus II kinnitas 11. novembril 943 Benevento piiskopkonna privileegid.
Ta andis mais 944 bullaga "Convenit apostolico moderamini" privileege Santa Maria in Fornovo kirikule.

Suhted Saksa piiskoppidega

Marinus II kinnitas 946 Mainzi peapiiskopi Friedrichi paavstlikuks vikaariks Saksamaal.

Uued kardinalid

Marinus II määras kolm uut kardinali: hilisema paavsti Agapetus II, hilisema paavsti Johannes XII ja Sutri piiskopi Bonifatiuse (Bonifazio).

Surm

Marinus II suri mais (teistel andmetel aprillis või juunis) 946 Roomas ja maeti Rooma Peetri kirikusse.
Nabala lade

Nabala lade (vananenud nimetusega Saunja lade) on ülemordoviitsiumi ladestiku regionaalne kronostratigraafiline üksus (lade). Nabala lademe all lamab Rakvere lade ja temal lasub Vormsi lade. Koos Vormsi lademega kuuluvad nad Harju ladestiku Kohila alamladestikku. Üleilmses standardis vastab sellele Katy lade.
Ladet hakkas esimesena eristama Ralf Männil aastal 1958. Lademe stratotüübi määras ta Nõmmeküla paemurrus, lademe neostratotüüp on pärit Lohu puuraugust. Lade on oma nime saanud Nabala küla järgi.
Lademe vanus on 450,8...452 miljonit aastat. Litostratigraafiliselt vastavad sellele Põhja- ja Loode-Eestis Paekna kihistu ja Saunja kihistu. Kesk- ja Lõuna-Eestis lisandub sellele veel Mõntu kihistu. Väljaspool Eestit eristatakse selles veel Dzerbene kihistut. Rootsi Siljani meteoriidikraatris esindab ladet Fjäcka kihistu kiltkivi. Leedu alade Kaimynai kihistikku liigitati varem Vormsi lademesse kuuluvaks, kuid aastal 1996 liigitas N.Sidaravičienė selle kihistu ostrakoodide fauna põhjal Nabala lademesse kuuluvaks.
Lademe paksus Eestis on 1,5–25 m.
Lademe avamusala ulatub Tahkuna poolsaarelt Narva jõeni, kulgedes läbi Noarootsi põhjaosa, Kernu, Kose, Vinni ja Tudu. Lade on avamusalast lõunas esindatud üle kogu Eesti, puududes üksnes Valmiera-Mõniste-Lokno kerkealal.
Lade paljandub näiteks Paeknal ja Aulepal.
Lademe kivististe koosseisus on võrreldes Rakvere lademega suuri muudatusi - sellest lademest leitud ligi 150 fossiililiigist on Rakvere lademega ühiseid vaid kolmandiku jagu.
Palmse Mehaanikakoda

OÜ Palmse Mehaanikakoda on Eesti masinaehitusettevõte, mis tegutseb Lääne-Viru maakonnas Palmse lähedal Võsupere külas. Ettevõte toodab metsatõstukeid ja -haagiseid. Ettevõtte tooted kasutavad kaubamärki PALMS.
Ettevõte asutati 1992.
Ettevõte kuulub piirkonna suuremate tööandjate sekka ning on tunnustatud üheks Eesti jätkusuutlikumaks ettevõtteks.
Lilu mõis

Lilu mõis (saksa keeles Lillo) oli Kaiavere mõisa karjamõis Maarja-Magdaleena kihelkonnas Tartumaal.
Sõjalis-sportlik Selts Erna

MTÜ Sõjalis-sportlik Selts Erna on Eesti selts, mis muu hulgas korraldab mitmeid sõjalis-sportlikke võistlusi (näiteks Erna retk ja Utria Dessant).
Selts registreeriti Äriregistris 1999.
Kapčiamiestis

Asula nimi

Aastal 1516 andis Zygmunt II August sealsed maad Pervalka elanikule Sidor Kapočiusele, kes rajas sinna mõisa. Mõisa juurde kujunes küla, mille nimi tuleneb esimese omaniku järgi nime saanud mõisa nimest Kapčius või Kapočius, millele lisandub alevit tähistav liide -miestis.

Ajalugu

Asula juures asus kiviajal asulakoht, mis on dateeritud kümnendasse aastatuhandesse enne Kristust.
Aastal 1516 andis Zygmunt II August sealsed maad Pryvałki elanikule Sidor Kapočiusele, kes rajas sinna mõisa. Mõisa juurde kujunes küla, mis kasvas hiljem soodsa asupaiga tõttu (seal ristusid Leipalingisest Sejnysse ja Veisiejaist Sapockini kaudu Hrodnasse viivad teed).
XVIII sajandil läks alev Ogińskite valdusesse. Aastal 1724 ehitati sinna kabel. Aastal 1777 hakkas seal tegutsema kihelkonnakool, sealne kihelkond sai oma kiriku siiski alles aastal 1824. Alev oli tuntud kui metallide sulatamise ja puidust esemete valmistamise keskus.
Aastal 1795 läks Kapčiamiestis kolmandal Poola jagamisel Preisimaa koosseisu ja hakkas kandma nime Methenburg. Hiljem hakkas see kuuluma Venemaale, kus selle venekeelne nimekuju oli Копцiово. Alev kasvas kiiresti, aastal 1827 oli seal 176 elanikku, aastal 1895 oli elanikke 5926 ja aastal 1902 suisa 6240.
Teise maailmasõja eel elas alevis 50 juudi peret, neile kuulusid ka kõik üheksa Kapčiamiestise poodi. Peaaegu kõik nad viidi 15. septembril  1941 Lazdijaisse ja hukati sama aasta kolmandal novembril. Aastal 1941 põles sealne vana kirikuhoone maha, uus hoone valmis aastal 1956. Aastail 1945–1949 küüditasid nõukogude võimud 33 alevi elanikku. Teise maailmasõja järel tegutsesid alevi ümbruskonnas leedu metsavennad. Nõukogude perioodil oli alev kohaliku kolhoosi keskasulaks. Aastast 1976  peetakse Kapčiamiestises Česlovas Sasnauskasele pühendatud koorifestivale.
Kohila Vabadussõja mälestussammas

Kohila Vabadussõja mälestussammas on Rapla maakonnas Kohila vallas Kohilas asuv Eesti Vabadussõjas langenutele püstitatud mälestusmärk. See on tunnistatud riiklikuks kultuurimälestiseks.
Mälestussammas avati 9. juulil 1939. Samba kavandi autor oli skulptor Anton Starkopf. Nõukogude võimu korraldusel sammas lõhuti 20. juunil 1941, sõdurikuju suudeti öö varjus päästa. 26. juulil 1942 avati kordatehtud mälestusmärk taas. Teise Nõukogude okupatsiooni alguses 1944. aasta sügisel hävitati sammas täielikult, tükid visati jõkke. Mälestussammas taastati ja avati uuesti 23. juunil 1993. Taastamisjoonised koostas Kohilast pärit arhitekt M. Hammer. Kiviöö tehti Kohila kivitööstuses.
Lobatševski auhind

Lobatševski auhind (ka N. I. Lobatševski nimeline preemia) on teadusauhind, mida annab välja Venemaa Teaduste Akadeemia Nikolai Lobatševski (1792–1856) auks väljapaistvate teadustööde eest geomeetria valdkonnas.
Auhinna asutas 1895. aastal Kaasani füüsika-matemaatikaühing. Statuut nägi ette auhinna väljaandmist iga kolme aasta tagant konkursi korras selguva parima geomeetriaalase teadustöö eest, mis pidi suurelt jaolt olema seotud mitteeukleidilise geomeetriaga.
Sõjaolukorras ja võimuvahetuse tõttu aastatel 1915–1927 auhinda välja ei antud. 1927. aastal pälvis auhinna Hermann Weyl monograafia "Raum, Zeit, Materie" ('Ruum, aeg, mateeria') ja rühmateooriaalaste tööde eest. Pärast kümneaastast vahet toimus järjekordne auhinnatseremoonia. 1937. aastal läks auhind Élie Cartanile Lie rühmade teooria alaste tööde eest.
Aastatel 1951–1990 andis auhinda välja NSV Liidu Teaduste Akadeemia, alates 1992. aastast on väljaandja Venemaa Teaduste Akadeemia.

Lobatševski medal

1991. aastal asutas NSV Liidu Ministrite Kabinet Lobatševski medali väljapaistvate teenete eest geomeetria valdkonnas. Laureaadid määrab Kaasani ülikooli teadusnõukogu.
Alfred Wegener

Alfred Lothar Wegener (1. november 1880 Berliin – november 1930 Gröönimaa) oli mitmekülgne saksa loodusteadlane. Ta tegeles meteoroloogia, geofüüsika, astronoomia ja geoloogiaga. Wegeneri tuntuim saavutus on mandrite triivi hüpoteesi püstitamine.
Wegener kaitses  1905. aastal Berliini Ülikoolis doktorikraadi astronoomia alal, kuid huvitus hiljem peamiselt paleoklimatoloogiast. Ta töötas põhiliselt Saksamaa ülikoolides meteoroloogia ja geofüüsika professorina. 1918. aastal töötas ta lühikest aega ka Tartu ülikoolis. 1927. aastal külastas Wegener Eestit, uurides Kaali kraatrit, ja pidas Tallinnas ettekande mandrite liikumise teooria kohta. Wegener võttis osa mitmest ekspeditsioonist Gröönimaale, kus ta 1930. aastal ka hukkus.
Wegener on tuntud peamiselt mandrite triivi (Verschiebung der Kontinente) hüpoteesi püstitajana. Wegeneri, nagu ka paljusid teisi enne teda, paelus Atlandi ookeani vastasrannikute hämmastav sarnasus, mis viis ta mõttele, et mandrid on kunagi moodustunud ühtse hiidmandri, mis on hiljem väiksemateks mandriteks lagunenud. Sellele hiidmandrile pani ta  nimetas Pangaea. Wegener esitas oma ideed aastal 1912 suusõnaliselt ning 1915. aastal oma kõige tähtsamas töös "Die Entstehung der Kontinente und Ozeane" ("Mandrite ja ookeanide teke") ka kirjalikult. Ta üritas leida geoloogilist materjali oma hüpoteesi tõestuseks. Selleks olid peamiselt sarnased fossiilid Atlandi ookeani vastaskaldalt, kuid sellest ei piisanud geoloogilise üldsuse veenmiseks. Mandrite triiv tundus ebausutavana, sest ei tuntud sellist jõudu, mis suudaks mandreid liikuma panna. Mandrite triivi hüpotees jäi mitmeks aastakümneks unustusse, et elustuda taas 1960. aastail osana laamtektoonikast, mis on tänapäeval geoloogias üldtunnustatud teooria.
Upper Manhattan

Upper Manhattan (eesti keeles kui Ülem-Manhattan) tähistab New Yorgi linnaosa Manhattani kõige põhjapoolsemat piirkonda. Selle lõunapiiri on määratletud erinevalt, kuid üldiselt peetakse selleks Central Parki lõppu, tänavajoonel: West 110ᵗʰ Street, Central Park North ja Tito Puente Way.

Ajalugu

19. sajandi teisel poolel tõi IRT Üheksanda Puiestee Liin ja teised kõrgendatud raudteed inimesi varem maalähedasse Ülem-Manhattanile. Kuni 20. sajandi lõpuni oli piirkond vähem mõjutanud gentrifikatsioonist, mis oli teistes New Yorgi piirkondades juba 30 aastat toimunud.

Vaatamisväärsused ja puhkealad

Nagu teisedki suurlinna elamupiirkonnad, ei ole piirkond New Yorgi turismikeskus. Siiski, leiduvad seal vaatamisväärsused või puhkealad: Grant's Tomb, Riverside Park, Apollo Theatre, Fort Tryon Park ja The Cloisters, Sylvia's Restaurant, Hamilton Grange, Morris-Jumel Mansion, Minton's Playhouse, Riverbank State Park, Sakura Park, Sugar Hill, Riverside Church, National Jazz Museum in Harlem ning Dyckman House.
Valdusühing

Valdusühing ehk valdusfirma (inglise keeles holding company) on ettevõte, mille eesmärk on osaluste haldamine teistes ettevõtetes.
Kare Kauks

Kare-Ülli Kauks (sündinud 2. juunil 1961 Kehras) on eesti laulja.

Muusikutee

Kauks lõpetas Heidy Tamme klassis Tallinna Muusikakooli estraadiosakonna. Talle sai omaseks džässilik muusika ja ballaadid. Ta esines kooli bigbändi kontsertidel. Teda saatsid duo Tiit Paulus ja Taavo Remmel ning Ants Ligi oma kvintetiga.
Aastail 1983–1985 esines ta festivalil "Tudengijazz".
Aastal 1984 algas koostöö Villu Veski ansambliga, kellega esineti ka 1986. aastal Thbilisi džässifestivalil. Sama aasta sügisest on ta ansambli "Mahavok" solist.
Mahavok võitis 1987. aastal grand prix' Tartu Levimuusikapäevadel. Sama aasta suvel osales Kare Kauks edukalt Nõukogude Liidu Vokaalkonkursil Jūrmalas, kus saavutas esikoha (lauluga "Mägede hääl").
1980. aastatel oli Kare Kauksi üks tunnuseid laval peapael.
Pärast abiellumist jäi Kauks aktiivsest lavategevusest eemale. 1990. aastatel salvestas vaid Kauks üksikuid laule ning osales Heini Vaikmaa ja Madis Trossi rokkooperis "Hing ja iha".
2001. aastal osales Kare Kauks muusikalis "Hüljatud", olles traagilises Fantine'i rollis. Muusikalist pärit laul "Unelm vaid" (orig. "I Dreamed a Dream") püsis pikka aega mitmete raadiote tabelites ning ETV edetabelisaates "7 vaprat". Kriitikud hindasid Kauksi esitust kõrgelt, nimetades seda üheks paremaks rollitäitmiseks terve etenduse kontekstis.
2002. aastal ilmus ansambli Mahavok 20. aastapäeva puhul ka topelt CD-kogumik ansambli parimate lugudega. Ansambel ilmus algkoosseisus lavale ning andis Eestis arvukalt kontserte. Järgnes taas loominguline puhkus, ent alates aastast 2008 ollakse taas tihedamalt laval kavaga "Meridiaanid". Värskendatud-uuendatud kava kõlas esmakordselt 2008. aasta suvel Padise kloostris, kui ansambli juht Heini Vaikmaa tähistas 50. sünnipäeva. Ansambel osales mitmes telesaates ("Täna õhtul", ETV 2009) ning andis ridamisi menukaid kontserte. Hiljem loobus Kare Kauks taas lavategevusest ning ansamblis on uued solistid (Kare Kauksi ja Heini Vaikmaa tütred).

Pedagoogitöö

Kare Kauks oli 8 õppeaastat Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis pop-jazzlaulu osakonnas õpetaja. Tema käe all on laulmist õppinud teiste seas Koit Toome, Evelin Samuel, Janika Sillamaa, Bert Pringi, Marvi Vallaste jpt.

Isiklikku

Kare Kauks on abielus jurist Indrek Oravaga, neil on 2 täiskasvanud tütart. Tütar Ketter Orav (esinejanimega Kéa) pääses konkursi Eesti Laul 2016 finaali. Kare Kauks elab Tallinnas.
Valents (psühholoogia)

Valents on psühholoogias mõistena kasutusel peamiselt emotsioonidest rääkides. Valents tähendab kas intrinsilist atraktiivsust (positiivne valents) või eemaletõukavust (negatiivne valents). Valentsi võib omistada nii sündmusele, objektile kui olukorrale. Terminit kasutatakse ka spetsiifilisite emotsioonide iseloomustamiseks ning kategoriseerimiseks. Negatiivne valents omistatakse tavaliselt negatiivsetele emotsioonidele nagu viha või hirm. Positiivne valents omistatakse tavaliselt positiivsetele emotsioonidele nagu rõõm. Positiivse valentsiga emotsioone kutsuvad esile positiivsed sündmused, objektid või olukorrad ning negatiivse valentsiga emotsioone negatiivsed sündmused, objektid või olukorrad. Valentsi kasutatakse ka illustreerimaks tunnete, afektiivsete seisundite, teatud käitumise või eesmärgi saavutamise hedoonilist tooni. Veel saab valentsi alusel vaadelda ambivalentsust, kui konflikti negatiivsete ja positiivsete valentsikandjate vahel.
Teoreetikud, kes võtavad emotsioonide, hinnangute ja valikute uurimise aluseks valentsipõhise lähenemise, väidavad, et sama valentsiga emotsioonid mõjutavad hinnanguid ja valikud sarnaselt.

Kasutamise ajalugu

Valents tõligti esmakordselt inglise keelde saksa keelest aastal 1935 Kurt Lewini teostes. Ambivalentsusel on psühholoogias pikem ajalugu kui valentsil.

Emotsiooni kriteeriumid

Valentsi kasutatakse osades emotsiooniteooriates emotsiooni kriteeriumina. Kuna emotsioonil "üllatus" puudub valents on seda emotsiooni püütud emotsioonide nimekirast välja jätta.

Mõõtmine

Valentsile võib omistada numbrilise väärtuse, kuid siiski on mõõdiku enesekohane ning subjektiivne raporteerimine küsitav. Selle katsumuse ületamiseks on valentsi võimalik mõõta ka kasutades füsioloogilisi mõõdikuid nagu näoilmed (näo liigutuste kodeerimis süsteemi alusel) või modernseid funktsionaalseid ajukuvamise meetodeid. Sellisteks meetoditeks oleks näiteks funktsionaalne magnetresonants kuvamine (fMRI), elektroentsefalograaf (EEG) või magnetentsefalograaf(MEG) ja positron-emissioon tomograafia (PET).
Juri Milner

Juri Milner (vene keeles Юрий Борисович Мильнер Juri Borissovitš Milner; sündinud 11. novembril 1961 Moskvas) on juudi päritolu Venemaa ettevõtja, riskikapitalist ja metseen.
2012. aastal asutas ta iga-aastase füüsikaauhinna (Läbimurde auhind fundamentaalfüüsikas), mis rahalise autasuna on peaaegu kolm korda suurem kui Nobeli auhind.
Tema varandust on ajakiri Forbes hinnanud miljardi dollari suuruseks.

Haridustee ja töökäik

Ta lõpetas 1985. aastal Moskva Riikliku Ülikooli teoreetilise füüsika erialal. Pärast ülikooli lõpetamist töötas ta Moskvas NSV Liidu Teaduste Akadeemia Lebedevi-nimelise füüsikainstituudi teoreetilise füüsika osakonnas Vitali Ginzburgi juhtimisel. Teadustöö kõrvalt tegeles ta ärindusega (arvutite müügiga).
1990. aastal siirdus ta Ameerika Ühendriikidesse, kus astus Pennsylvania Ülikooli Whartoni ärikooli.
Ta on mitme edukalt toiminud investeerimisfirma asutaja.
Tallinna raeteenrite amet

Tallinna raeteerite amet oli Tallinna tsunft 18. sajandil.
Skraa kinnitati 1704. aastal ja kehtis kolmeaastase perioodi jooksul. Viimane kinnitamine toimus 1774. aastal.
Ametisse kuulusid majahoidja, vahtmeister ja lihtteener. Oldermann pidi olema ameti poolest majahoidja, kuid mõlemad teadaolevad oldermannid (Carl Mathias Kuhn ja Anthon Peterson) olid vahtmeistrid.
Ametil oli vastastikuse abistamise kassa. Raeteenrite maja asus Kinga ja Teenri tänava nurgal (Kinga 6).
Chris Grayling

Isiklikku

Ta on abielus ja kahe poja isa.
Sütiste parkmets

Sütiste mets on parkmetsa ala Tallinna linna territooriumil Mustamäe linnaosas, osa Nõmme-Mustamäe maastikukaitsealast. Pindala on 39,2 ha, sellest puistuid 27,0 ha.

Maastik

Sütiste metsaala maastiku kujundavad Mustamäe nõlv ning selle ees olev leetseljakute, luidete ja tuiskliivaküngastega liigendatud tasandik. Ala asub mattunud aluspõhjalise ürgoru kohal. Maapinna absoluutkõrgus tasandikul on 28–38 meetrit. Astangu kõrgus jalamilt on 15–20 meetrit, nõlva kalle on 10–40 kraadi.
Sütiste parkmetsa idaosas paikneb viimane säilinud osa kunagisest laialdasest Tondi liivikust. Liiviku serval asuv Lamekas (lame nõlv Rahumäe kalmistust põhja pool) on oluline ala kaitseall oleva nõmmnelgi kasvukoht (Natura-ala).

Veestik

Pinnaveekogusid alal ei esine.

Taimestik

Sütiste mets on keskosas olnud valdavalt nõmmemets ja palumets, mille osade vahele jäävad kunagiste luidetevaheliste nõgude põhjas lodustuvad kooslused (kõdusoo, lodu-madalsoo).
Puistutest valitsevad männikud ja männi enamusega puistud (25,6 ha, 94,8%). Peale männipuistute esineb vähemal määral metsa niiskemas lääneosas hall lepikuid (0,9 ha, 3,3%) ja sanglepikuid (0,5 ha, 1,9%).
Gunnisoni maakond

Ajalugu

Esimesed arheoloogilised jäljed inimasustusest pärinevad 12. sajandist, kui piirkonnas elasid jutid.
Maakond moodustati 9. märtsil 1877 Lake'i maakonna osast. Maakonna idaosa on tänapäevani säilitanud oma algsed piirid, kuid lääneosa algne piir Utah'ga loovutati 1883. aastal Mesa, Delta ja Montrose'i maakonnale.
Gunnisoni maakond on saanud nime maadeuurija John Williams Gunnisoni järgi.
Toomas Pallo

Elulugu

Toomas Pallo on töölise poeg.
Lõpetas 1982 Tartu 8. Keskkooli, 1989 TÜ geograafia osakonna, M.Sc. (1993, Amsterdami Ülikool), väitekiri "Cleaner production in metal processing industry". Täiendas end 1990–92 Joensuu Ülikoolis, 1998 Prahas, 1994–95 Rootsis jm. Oli 1989–93 ÖI tehnik ja teadur, 1993–95 AS-i AREA Keskkonnakonsultatsioon direktor, 1995–98 Stockholmi Keskkonnainstituudi Tallinna Keskuse teadur, 1998–2000 programmijuht, 2000–02 Säästva Eesti Instituudi programmijuht, 2002– Estonian, Latvian & Lithuanian Environment OÜ (ELLE OÜ) juhataja, litsentsitud keskkonnaaudiitor; ühtlasi aastast 2000 TÜ Türi Kolledži ja aastast 2001 TÜ Euroopa Kolledži lektor. Lugenud keskkonnakorralduse vahendite kursust.

Teadustöö

Uurimisvaldkonnad: keskkonnapoliitika, -korraldus, -juhtimine ja -seisund. Üle 10 teadustrükise, aimeartikleid.
Tšadobets

Tšadobets (vene Чадобец) on jõgi Venemaal Krasnojarski krais Kesk-Siberi kiltmaal. Voolab valdavalt läände ja edelasse, suubub paremalt Angarasse.
Pikkus 647 km, valgla pindala 19 700 km². Suudme lähedal kärestikuline. Toitub lumesulasmis- ja sademeteveest. Suurvesi mais-juunis, suvel üleujutusi. Jääkate oktoobrist maini.
Fredholmi integraalvõrrand

Fredholmi integraalvõrrand (ingl Fredholm integral equation) on integreeruv võrrand, mida uuris rootsi matemaatik Erik Ivar Fredholm. Võrrandi lahenduvuse ja lahendi ühesuse aluseks on nn Fredholmi teoreemid, mille Fredholm avaldas 20. sajandi alguses.

Üldine integraalvõrrand

Üldine integraalvõrrand on esitatav kujul 

kus  on otsitav funktsioon, funktsioon  on integraali tuum,  on vabaliige ja  on arvuline kordaja.
Vastavat integraalvõrrandit nimetatakse Fredholmi integraalvõrrandiks, kui selles sisalduv integraaloperaator on täielikult pidev.
Sageli ei ole integraalvõrrandeid võimalik analüütiliselt lahendada või on analüütilise lahendi leidmine liiga keeruline, seega otsitakse lahendeid numbriliste meetodite abil.

Fredholmi 1. liiki integraalvõrrand

Mittehomogeenseks Fredholmi esimest liiki integraalvõrrandiks nimetatakse integraalvõrrandit kujul 

kus tuum  ja vabaliige  on teada ning otsitavaks funktsiooniks on . 
Fredholmi 1. liiki integraalvõrrandi lahendamine osutub tavaliselt mittekorrektselt seatud ülesandeks ning võib juhtuda, et sellel lahend puudub või lahend ei ole ühene. Mittekorrektse ülesande puhul võivad vabaliikme väikestele vigadele vastata lahendi suured vead.
Esimest liiki integraalvõrrandi lahendamisel kasutatakse tavaliselt regulariseerimismeetodit, mille puhul konstrueeritakse regularisaator ning selle abil leitakse ülesande lähislahendid. Regulariseerimismeetodiga teisendatakse 1. liiki Fredholmi integraalvõrrand 2. liiki võrrandiks ning saadud võrrand lahendatakse rakendades 2. liiki integraalvõrrandi lahendamiseks olemasolevaid meetodeid. Ühe efektiivse meetodi mittekorrektsete ülesannete lahendamiseks – Tihhonovi meetodi – pakkus välja nõukogude matemaatik Andrei Nikolajevitš Tihhonov.

Fredholmi 2. liiki integraalvõrrand

Fredholmi teist liiki integraalvõrrandiks nimetatakse võrrandit kujul
.

Selles integraalvõrrandis on tuum  ja funktsioon  antud ning tavaliselt on ülesandeks leida funktsioon . 2. liiki võrrandi puhul on otsitav funktsioon  nii integraali märgi all kui ka integraali märgist väljas. Teist liiki integraalvõrrandite lahendamine osutub tavaliselt korrektselt seatud ülesandeks ning nende lahendamiseks kasutatakse erinevaid numbrilisi meetodeid. Levinud meetodid on kvadratuurvalemite kasutamine ja kollokatsioonimeetod. Kvadratuurvalemite meetodi korral koostatakse ja lahendatakse lineaarne võrrandisüsteem. Kvadratuurvalemina võib kasutada näiteks trapetsvalemit või Simpsoni valemit. Kollokatsioonimeetoditest on lihtne kasutada splainidega interpoleerimist. Samas on see küllaltki tõhus meetod ning annab suhteliselt täpsed lahendid.
Juhul kui integraalvõrrandis on kas vabaliikmel  või tuumal  iseärasusi, siis tihti püütakse need iseärasused kõrvaldada võrrandi teisendamise teel.

Rakendused

Fredholmi integraalvõrrandid esinevad paljudes füüsikalistes mudelites. Näiteks kasutatakse Fredholmi esimest liiki võrrandeid radiograafias, spektroskoopias, kosmilises kiirguses, pilditöötluses ja signaalitöötluses. 2. liiki võrrand esineb näiteks kiirguslevi võrrandis.
Ventspilsi olümpiakeskuse staadion

Ventspilsi olümpiakeskuse staadion (läti keeles Olimpiskais centrs "Ventspils") on Lätis Ventspilsis asuv multifunktsionaalne staadion. Staadion on peamiselt kasutuses jalgpalliväljakuna. Jalgpallistaadionit kasutab koduväljakuna FK Ventspils, istekohti on umbes 3200.
Olümpiakeskuses on lisaks staadionile ka korvpallihall, kus mängib BK Ventspils ning mahutab ca 3000 inimest.