google/wiki40b huggingface dataset:
Liivimaa talurahvaseadused

Liivimaa talurahvaseadused olid 19. sajandil Venemaa Liivimaa kubermangu jaoks kehtestatud seadused, mis muutsid ja täpsustasid talurahva (peamiselt eestlaste ja lätlaste) õigusi ja kohustusi.

1804. aasta Liivimaa talurahvaseadus

1804. aasta 20. veebruari Liivimaa talurahvaseadusega jäid Liivimaa kubermangu talupojad endiselt pärisorjadeks, kuid neid ei tohtinud enam müüa ega pantida; neid ei tohtinud kinkida maast lahus; nad said omandiõiguse vallasvarale ja võisid maad osta ning omandatud maad võisid edasi pärandada. Talurahva koormised vaadati ümber.
1805. aastal hakkas see seadus kehtima ka Eestimaa kubermangu talupoegadele.

1819. aasta Liivimaa talurahvaseadus

23. mail 1816 võeti vastu ja 1819. aastal hakkas kehtima Liivimaa talurahvaseadus, millega kaotati pärisorjus; talurahvas võis omandada ka kinnisvara; koormistena tuli kasutusele raharent. Loodi talurahvakogukonnad (vallad).

1849. aasta Liivimaa talurahvaseadus

1849. aasta Liivimaa talurahvaseadus hakkas kehtima 1850. aasta sügisest, pärast avaldamist eesti ja läti keeles.
Seadus kinnitas, et kogu maa oli mõisnike oma, kuid määras ära selle kasutamisviisi. See osa maast, mis oli seni talupoegade käsutuses, tunnistati talumaaks, mille kasutamine toimus vabalepingu järgi. Seda võis elujõuliste taludena rendile anda, soovitatavalt raha eest või talupoegadele päriseks müüa. Seadus reguleeris ka koolikohustust. Koolide ülalpidamine jäi endiselt valdade kohustuseks, kusjuures edaspidi tuli luterlastel kanda oma ja õigeusulistel oma koolide ülalpidamiskulud. Luterike talurahvakoolide juhtimiseks nähti uue lülina ette kihelkonna koolivalitsus, kuhu kuulusid mõisnikust kirikueestseisja, pastor, kihelkonnakooli õpetaja ja üks valla kohtumeestest. Õigeusukoolide juhtimine jäi õigeusu kiriku ja sinodi hooleks.
 
„Liivimaa talurahvaseadus § 1049. Peksmiste eest maantee peal, wainude peal ehk ühes teises awalikus kohas langewad süüdlased (Nuhtluse-käsu-raamatu Art. 1283 juhatamisel) wangi ehk maksuta kogokonna töödele kolme kunni seitsme pääwa peale; aga on peksmise juures wiga ehk suuremat kahju sündinud, siis saawad süüdlased Kaela-kohtu alla antud.
§ 1098. Kes ühte talopoega peksab, saab kohtust määratawa leppituse mak-
sule ühest kunni kümne rublani hõb.ehk wangi ühest kunni kolmest pääwast
pandud.
§ 1100. Püha- ja pühade pääwadel ei tohi kõrtsmikud Jumala-teenis-
tuse aeal ei wiina ega õlut müa, muido langewad nemad ühe rubla ja wie-
kümne kopika hõb. trahwi alla.
§ 1099. Kes ennast joomise pattu alla andes, tee peal, awalikul paigal
ehk palju inimeste kokokogomistel kõlbmata ja pahandust tegewal lool näi-
tab, ehk aga tee peal ehk kuskil awalikul paigal meeletu joobnud leitakse, peab ühe kunni kolme pääwa peale wangi pandud ehk witsanuhtluse alla kümne kunni kolmekümne löögini mõistetud saama. Aga kui tema joobnust peast midagi eksimist ehk kurja on teinud, ehk kellegile kahju sünnitanud, siis peab tema ülemal selle kohta antud määramiste põhjusel nuheldud saama.“
 – Liivimaa talurahvaseadus
Ursula

Legend

Keskaegsete legendide järgi oli Ursula pärit Bretagne'ist ning elas 4. sajandil pKr. Legenda aurea järgi pidi bretooni kuningatütar Ursula abielluma Inglismaa paganliku kuninga poja Aetheriusega. Ursula nõustus, kuid seadis kolm tingimust, mille peigmees ka täitis: kolme aasta jooksul pidi prints Aetherius end ristida laskma; talle pidi kogutama kümme seltsilist ja veel 11 000 neitsit, kellega koos pidi mindama palverännakule Rooma.  Rooma sõideti laevaga. Seal liitusid nendega (ajaloos tundmatu) paavst ja (legendi mõnes versioonis) mõned piiskopid ja kardinalid. Unenäos kuulutati Ursulale märtrisurma. Kölnis tapsid linna piiravad hunnid kõik palverändurid. Hunnide prints armus aga Ursulasse ning pakkus talle, et jätab ta ellu ja abiellub temaga. Ursula keeldus ning prints tappis ta noolelasuga.
Ursula seltsiliste hulka arvatakse püha Cordula, kes end hunnide eest algul peitis, siis aga samuti märtrisurma läks, püha Aukta Kölnist ja püha Odilia Kölnist.

Pärimus

Legend on säilinud mitmes versioonis, mida 9.–13. sajandil üha edasi kaunistati. Esimeseks ajalooallikaks peetakse 5. sajandist pärinevat raidkirja, mida säilitatakse Kölni St. Ursula kirikus.  Pole kindel, kas see raidkiri, milles ei mainita ei Ursula nime ega neitsite arvu, on ehtne. Ursula legend etendab tähtsat osa ka Gottfried Hageni Kölni linna riimkroonikas.
Arv 11 000 pärineb arvatavasti lugemisveast. Varajastes allikates räägitakse ka ainult 11 neitsist. Tõenäoliselt loeti "XI.M.V."  (11 martyres virgines '11 neitsimärtrit') ekslikult kui 11 milia virgines '11 tuhat märtrit'.
12. sajandil leiutati arvukalt neitsite nimesid juurde. Kölni linna väravate eest leiti Rooma-aegne kalmistu, mida peeti Ager Ursulanuseks. Väljakaevatud luud omistati 11 000 märtrile ja neid müüdi reliikviatena.
Japan Airlinesi lend 123

Lennuk ja meeskond

Registreeritud õnnetusõhusõiduk on JA8119 (Boeing 747-146SR). Lennuki esimene lend toimus 28. Jaanuaril 1974. Õnnetuse ajal oli lennuk tegemas oma viiendat lendu sellel päeval planeeritud kuuest lennust. Seal oli 15 lennuki meeskonnaliiget, 3 salongipersonaali ning 12 lennusaatjat.

Reisijad

Käsitletav lend toimus Jaapanis Oboni puhkuseperioodi ajal, mil paljud jaapanlased teevad iga-aastaseid reise oma kodulinnadesse või kuurortitesse. Lennul oli ligikaudu 21 teistest rahvustest reisijat. Neli naissoost ellujääjat paiknesid lennuki vasakul poolel, keskmisel real istekohtadel 54-60, lennuki tagasosas. Hukkunute seas oli laulja Kyu Sakamoto, kes oli tuntud Ameerika Ühendriikides oma kuulsa hitlauluga “Sukiyaki”.

Edasilükatud päästeoperatsioon

Ameerika Ühendriikide õhujõudude kontrollid Yokota lennubaasis, mis paiknes lennu 123 lennutrajektroori lähedal, jälgisid hättasattunud õhusõiduki abipalveid. Nad hoidsin kontakti kogu lennu 123 katsumustes olemise jooksul Jaapani lennujuhtidega ja tegid oma maandumisraja lennukile ligipääsetavaks. Ka Atsugi mereväebaas vabastas oma maandumisraja lennu 123 jaoks pärast hädaolukorra teate saamist. USA õhujõud C-130 meeskond oli esimene, kes suutis 20 minutit peale õnnetust märgata õnnetuskohta, kui veel oli piisavalt valge, et sündmuskohta abi saata. USA meeskond saatis asukoha Jaapani ametivõimudele. Samuti saadeti teade õnnetusest Yokota õhubaasi, kust Huey helikopter oli nõus toimetama kaks meest südmuspaika. Vaatamata ameeriklaste pakutud abile päästeoperatsioonil osalemiseks, saabus neile käsk peatada oma tegevus. Ameeriklased said vastu teate, et Jaapani enesekaitsevägi hoolitseb olukorra eest iseseisvalt ilma välisabi vajamata. 14 tundi pärast õnnetust ilmusid alles esimesed Jaapani päästad õnnetuskohta. Praeguse ajani on endiselt ebaselge, miks USA vägedele ei antud luba alustada nende kavandatud otsingu- ja päästeoperatsioone.
Pahkmikornament

Pahkmikornament, ka kõhrornament on kõrvalestakujuliselt keerdunud plastiline ornamendimotiiv (kõrvorvand), iseloomulik hilisrenessansile ja varabarokile, mida on nimetatud ka manerismiperioodiks kunstis. Pahkmikornament tekkis 17. saj alguses hollandi meistrite hõbesepises. See levis Madalmaadest Prantsusmaa ja Saksamaa aladele, seejärel teiste Põhja-Euroopa maade mööblikujundusse ning tarbekunsti. Pahkmikornamendi järgi on üks barokk-kunsti stiilisuund nimetatud pahkmikstiiliks.
Eesti kunstis leidub pahkmikornamenti 17. sajandi keskpaiga hauaplaatidel, vappepitaafidel, kirikumööbli, kantslite ja altarite kujunduses. Pahkmikornamenti viljelnud meistreid Eestis: Joachim Winter, Berendt Lorentz, Elert Thiele, Franz Hoppenstätt, Andreas Michelson.
Castel Gabbiano

Mälestusmärgid ja vaatamisväärsused

Castel Gabbianos asub barokkstiilis Grifoni villa (Villa Grifoni, XVIII sajand). Villa ehitati endise kastelli kohale, millest on säilinud XIII-XIV sajandiga dateeritav donjon.
Ekvipotentsiaalpind

Ekvipotentsiaalpind on mõtteline välja pind, mille kõikidel punktidel on ühesugune potentsiaal.

Elektrivälja ekvipotentsiaalpind

Ühe ja sama ekvipotentsiaalpinna kõikide punktide potentsiaalide vahe võrdub nulliga. Seega võrdub nulliga ka elektrivälja jõudude töö laengu liikumisel seda pinda mööda. Siit järeldub, et ekvipotentsiaalpinda mööda liikuvale laengule mõjuv jõud {\vec  {F}} on risti kiirusvektoriga. Järelikult on elektrivälja jõujooned risti ekvipotentsiaalpinnaga. Punktlaengu ekvipotentsiaalpindadeks on seda laengut ümbritsevad kontsentrilised kerapinnad. Homogeense elektrivälja ekvipotentsiaalpinnad on jõujoontega ristuvad tasandid.
Suudlevad tudengid (purskkaev)

Suudlevate tudengite purskkaev on Tartus Raekoja platsil asuv purskkaev. 
Selle autorid on skulptor Mati Karmin ja arhitekt Tiit Trummal. Purskkaev avati 1. septembril 1998.

Eellugu

Purskkaev on sellel kohal olnud alates 1948. aastast, mil Tartu Linna Töörahva Saadikute Nõukogu Täitevkomitee esimehe (tänases mõistes linnapea) Bronislav Võrse korralduse ja kavandi järgi see rajati üleöö. Enne seda oli umbes samas kohas sillutisel asunud Tartu linna 0-punkti tähistanud linnavapi kujutisega pronksist kaevukaas. 
Purskkaev oli lihtsa ehitusega, umbes 7 meetrit läbimõõdus ja 3/4 meetrit sügav. Selle keskel oli maakividest kuhil, millest ulatus välja veetoru.
Purskkaev oli linnarahva seas populaarne: 1970.–1980. aastatel, kui Raekoja platsil võis veel autoga liigelda, tiirutasid pulmarongid ümber purskkaevu ja häirisid oma tuututamisega linnavalitsuse tööd, nii et miilits pandi korda pidama. Purskkaevus käidi ka suplemas, mis oli üliõpilaste jaoks samasugune traditsioon nagu kaart mööda üle Kaarsilla ronimine.
Kuna purskkaev hakkas tasapisi amortiseeruma, kuulutas Tartu Linnavalitsus 1996. aastal välja konkursi uue purskkaevu kavandite saamiseks, kuid pakutud kavandite lahendused osutusid liiga kalliks. 1997. aastal kuulutati välja uus konkurss, kuhu laekus 35 tööd.

Volbriööks pärja pähe

Igal aastal 30. aprillil, poole kuue aegu õhtul, saab Raekoja platsi purskkaevus suudlev tudengineiu volbriööks pähe valgepunarohelise pärja.
Selleks ajaks on akadeemiliste organisatsioonide rongkäik jõudnud raekoja ette ja oodatakse linnapea võimu üleandmise kõnet. Just selle kõne eel ronib naiskorporatsiooni Filiae Patriae noorliige kuju otsa ja pärgab pronkspiiga pea, teised laulavad samal ajal laulu "Üks väike rõõmulauluke".
Traditsioon sai alguse 1999. aasta kevadel.

Koopiad Venemaal ja Ukrainas

26. augustil 2018 avati Peterburi eeslinnas Kudrovos purskkaev, mis on Suudlevate tudengite purskkaevu peaaegu täpne koopia. Skulptor Mati Karmini või Tartu linna luba selleks ei olnud. Sarnaseid skulptuure võib leida ka mujalt Peterburis, Kirovis ja Slavgorodis. Skulptor Mati Karmin on oma õiguste kaitseks kohtu poole pöördunud.  
Feodossijas avati 2013. aastal Karmini teosega väga sarnane purskkaev, mida nimetatakse "armastuse purskkaevuks".
José Luis Villanueva

Isiklikku

José Luis Villanueva poeg Anthony on samuti tuntud Filipiinide poksija.
Jaan Mölder

Isiklikku

Rallisõitja Jaan Mölder on tema poeg.
Põlgaste mõis

Põlgaste mõis (saksa keeles Pölks) oli rüütlimõis Võrumaal Kanepi kihelkonnas. Mõisasüda asub nüüdisajal Põlvamaal Lahe küla territooriumil.
Mõis eraldati 17. sajandi lõpul Krootuse mõisast.
Mõisa esimene omanik oli Georg Rothausen. Põhjasõja järel vahetus mõisa omanik sageli. Pikemat aega oli see 19. sajandil von Rothide käes. Viimane mõisa omanik (1919. aastani) oli Erich von Oettingen.
Kurt Waldheim

Kurt Waldheim (21. detsember 1918 – 14. juuni 2007) oli Austria poliitik.
Kurt Waldheim oli 1972–1981 ÜRO peasekretär ja 1986–1992 Austria president.
Waldheimi on süüdistatud sõjakuritegudes Teise maailmasõja ajal.
Distributiivne semantika

Distributiivse semantika hüpotees

Distributiivse semantika hüpotees lingvistikas on tuletatud keelekasutuse semantilisest teooriast: sõnu, mida kasutatakse ja mis esinevad sarnastest kontekstides, kalduvad väljendama sarnast tähendust. Hüpoteesi kõige levinum definitsioon on J. R. Firthi levitatud "a word is characterized by the company it keeps" (sõna kirjeldab tema kontekst) . Distributiivse semantika hüpoteesi võib pidada statistilise semantika aluseks. Kuigi hüpotees ise jõudis teadusesse lingvistika (täpsemalt fonoloogia) kaudu, on sellele tähelepanu pööratud ka kognitiivteaduses sõnakasutuse konteksti uurimisel. Sarnasuslik üldistuslik keeleõppeteooria toetub just distributiivse semantika hüpoteesile: idee, mille kohaselt suudavad lapsed harvaesinevaid sõnu kasutada just sarnaste sõnade distributsiooni kaudu.

Distributiivse semantika modelleerimine

Distributiivne semantika võimaldab mudelites rakendatuna mõõta keeleelementide (nt sõnatähenduste, tekstide) sarnasusi. Mudelite üldine tööpõhimõte on järgmine: distributiivne info (lingvistilise elemendi esinemistingimused teiste elementide suhtes) kogutakse kokku vektoritena (ehk leitakse sõnade vektoresitused) ning seejärel esitatakse elementide tähenduslik sarnasus nende vektorite sarnasuse kaudu. Vektorite abil on võimalik uurida erinevaid sarnasusi: temaatilise sarnasuste leidmiseks vaadeldakse seda, millistes tekstiosades (nt pealkirjas, sisuosas, tabelis jne) keeleelement esineb; paradigmaatilised sarnasused põhinevad koosesinemisel ehk milliste teiste elementidega keeleelement koos esineb. Samasugust infot sisaldavaid vektoreid saab kasutada ka süntagmaatiliste sarnasuste leidmisel, kui vaadata süvitsi vektori osi.  
Distributiivse ja tähendusliku sarnasuse seoseid uuritakse mitmesuguseid mudeleid rakendades: distributiivset semantikat modelleeritakse näiteks varjatud semantilise analüüsi, teemamodelleerimise, süntaksi- ja sõltuvuspõhiste mudelitega. Mudelid kasutavaid erinevaid sätteid, nt milline on konteksti aken (ehk kui palju elemente loetakse konteksti), kuidas arvestatakse sageduse osakaalu või millist sarnasusmõõdikut (nt koosinussarnasus, eukleidiline kaugus) rakendatakse vektoritevahelise kauguse mõõtmisel.  
Neid distributiivse semantika mudeleid, mis kasutavad kontekstina keeleelemente nimetatakse vektorruumi ehk semantilise ruumi ehk sõnaruumi mudeliteks, mis tuletavad sõnade tähenduse samas kontekstis koosesinemise põhjal. Sellised mudelid esitavad sõnatähenduste ruumilise esituse, kus tähenduslikku sarnasust esitatakse sõnadevahelise kaugusena selles ruumis.
Eesti rauaaeg

Rauaaeg Eestis katab perioodi 500 eKr kuni 13. sajandi algus.
Rauaaeg jaguneb Eestis vanemaks rauaajaks (6. sajand kuni 9. sajand) ja nooremaks rauaajaks (9. sajand kuni 13. sajand) ning nende perioodide vahele võidakse paigutada ka keskmine rauaaeg (450–800 pKr). Vanemat rauaaega jaotatakse eelrooma rauaajaks (500 eKr – 50 pKr) ja rooma rauaajaks (50–450 pKr) ning nooremat rauaaega jaotatakse viikingiajaks (800–1050) ja hilisrauaajaks (u 1050 – 13. sajandi algus). Keskmisse rauaaega jäävad rahvasterännuaeg (450–600 pKr) ja eelviikingiaeg (600–800 pKr).

Algus

Umbes 3500 aastat tagasi õpiti Hiinas ja Lähis-Idas tundma rauda ja selle sulameid. Eestisse jõudis raud aeglaselt. Sõna raud on eesti keelde laenatud Skandinaaviast ning arvatavasti tulid esimesed raudesemed ka sealt. Vanimad seni leitud raudesemed pärinevad 6. sajandist eKr. Järgnevatel sajanditel levisid raudriistad aga kiiresti.
Vöödiline atlassvaksik

Vöödiline atlassvaksik (Lomographa temerata) on vaksiklaste sugukonda atlassvaksiku perekonda kuuluv liblikas.
Tal on valged tiivad, millel on hallid varjud ja must kesktähn. Siruulatus 22–26 mm.
Vastsed toituvad muuhulgas toomingal, viirpuul ja õunapuul. Valmikud lendavad mais ja juunis.
Levinud Euroopas, Eestis tavaline.
Tiina Krutob

Tiina Krutob (a-ni 1990 Tiina Krutov; sündinud 18. veebruaril 1965 Tallinnas) on endine eesti allveeujuja ja praegune saalihokimängija.
Ta lõpetas 1983. aastal Tallinna 4. Keskkooli ja 1991. aastal Tallinna Pedagoogilise Instituudi. Ta töötas hiljem tehniliste veespordialade instruktorina.

Allveeujumine

Ta alustas ujumistreeninguid 1972. aastal ning jätkas 1976. aastal allveesporditreeningutega Õnne Pollisinski juhendamisel.
Ta tuli aastatel 1978–1993 kiirusaladel 18 ja allveeorienteerumises 34 korda Eesti NSV ja Eesti meistriks ning sai 1985. aastal suurmeistri tiitli.
Ta võitis aastatel 1984–1993 allveeorienteerumise maailmameistrivõistlustel 2 kulda, 2 hõbedat ja 1 pronksi ning Euroopa meistrivõistlustel 2 kulda, 3 hõbedat ja 1 pronksi. Ta kuulus 1993. aastal 100 km lestaujumises Guinnessi rekordi ajaga 13:40.18 püstitanud teatevõistkonda.
Ta sai NSV Liidu meistrivõistlustel aastatel 1982–1990 7 kulda, 8 hõbedat ja 9 pronksi, 1988. aastal tuli ka absoluutseks meistriks.

Saalihoki

Ta sai saalihokis aastatel 2013-2015 Eesti meistrivõistlustel Sparta Team Automaailma naiskonnas hõbeda.

Isiklikku

Tiina Krutobi vend on endine allveeujuja Tiit Krutob.
Parkeri maakond

Parkeri maakond (Parker County) on maakond USA-s Texase osariigis. Geograafilised koordinaadid on 32° 47′ N, 97° 48′ W
Maakonna halduskeskus on Weatherford.
Maakonna pindala on 2357 km², millest 18 km² moodustab veepindala.
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 116 927. Aastal 2000 oli elanikke 88 495.

Ajalugu

Parkeri maakond moodustati 1855. aastal Bosque ja Navarro maakonna osadest. Maakond on nime saanud Isaac Parkeri järgi.
Mustjõe raudteepeatus

Mustjõe raudteepeatus on raudteepeatus Anija vallas Mustjõe külas, Tallinnast 48 km kaugusel.
Peatus kanti esmakordselt topograafilisele kaardile aastast 1935. Toona jäi see Lehtse valda. Peatus avati taas aastal 1978 seoses elektriraudtee laiendamisega Aegviiduni, mil see jäi Aegviidu külanõukogu territooriumile.
Mustjõel on kaks 30-meetrist perrooni. Sisenemine ja väljumine toimub rongi C-ala kaudu.
Seoses üleminekuga madalatele rongidele rajati Mustjõele uued perroonid.
Rong sõidab Balti jaamast Mustjõele umbes 43 minutit. Mustjõel peatuvad vaid Tallinna–Aegviidu tavaliini elektrirongid, kokku peatub Mustjõel umbes 17 reisirongi päevas. Piletihinnalt kuulub peatus IV tsooni.
Küla ja raudteepeatus on nime saanud küla läheduses voolava Jägala jõe lisajõe Mustjõe järgi. Peatuse juures on säilinud hapnikuvabriku hooned.
Maakilb

Maakilb on üle-eestiline omavalitsustevaheline mälumängusari. Sarja korraldab MTÜ Eesti Mälumänguliit. 2017/2018 hooaeg oli järjekorras 19.
Sarja parimad võistkonnad mängivad hooaega lõpetavas superfinaalis. Finaali võitjat autasustatakse rändkarikaga "Maaraamat".
Jaan Roots

Saavutused

Üheksakordne Eesti NSV (1958, 1959, 1961–1965, 1967 ja 1968) meister Kreeka-Rooma maadluses.
NSV Liidu meistersportlane - 1956.

NSVL meistrivõistlused

1952. aasta – 1. koht (noorsoo);
1962. aasta – 1. koht;
1963. aasta – 1. koht;
1964. aasta – 3. koht (esikoha võitis Anatoli Kolesov)

Maailmameistrivõistlused Kreeka-Rooma maadluses

1961. Yokohama  - 7. koht

Rahvusvahelised turniirid

Ivan Poddubnõi mälestusvõistlused 
1963. aasta – 1. koht.
Aadria karikas
1958. aasta – 1. koht.
Georg Lurichi mälestusvõistlused 
1956. aasta – 1. koht;
1957. aasta – 1. koht;
1958. aasta – 1. koht;
1959. aasta – 1. koht;
1960. aasta – 1. koht;
1961. aasta – 1. koht;
1962. aasta – 1. koht;
1963. aasta – 1. koht;
1964. aasta – 1. koht;
1965. aasta – 1. koht.
Augusts Kirhenšteins

Augusts Kirhenšteins (18. september (vkj. 6. september) 1872 Mazsalaca – 3. november 1963 Riia) oli läti mikrobioloog ja Nõukogude Liidu ning Läti NSV riigitegelane.
Augusts Kirhenšteins lõpetas 1902. aastal Tartu veterinaariinstituudi, seejärel töötas veterinaarina Valmieras ja Limbažis. Ta osales 1905. aasta revolutsioonilistes sündmustes ja oli sunnitud emigreeruma Šveitsi. Esimesest maailmasõjast võttis Augusts Kirhenšteins osa Serbia armee koosseisus. 
1917. aastal pöördus Kirhenšteins Lätisse tagasi, ta teenis Läti armees kaptenina. 1919. aastast oli ta Läti Ülikooli dotsent ja 1923. aastast professor.
Pärast Läti okupeerimist Nõukogude Liidu poolt määrati Augusts Kirhenšteins 20. juunil 1940 Stalini emissari Andrei Võšinski mahitusel Läti uue marionetliku valitsuse peaministriks. Sellel ametikohal oli ta kuni 25. augustini 1940. Lisaks oli Augusts Kirhenšteins 21. juulist 1940 kuni 25. augustini 1940 Läti presidendi kohusetäitja.
25. augustist 1940 kuni 11. aprillini 1952 oli Augusts Kirhenšteins Läti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi esimees. Samaaegselt oli ta 1941–1952 NSV Liidu Ülemnõukogu Presiidiumi esimehe asetäitja. Alates 1941. aastast oli ta Nõukogude Liidu Kommunistliku Partei liige.
Alates 1949. aastast oli Kirhenšteins Läti Kommunistliku Partei Keskkomitee liige, 1949–1952 Keskkomitee büroo liige.
1946–1962 oli ta Läti NSV Teaduste Akadeemia Mikrobioloogia Instituudi direktor ja 1951–1958 Läti NSV Teaduste Akadeemia asepresident.
Toivo Ormisson

Toivo Ormisson (sündinud 12. juunil 1942 Valgas) on eesti endine sõudja. 
Ta lõpetas aastal 1961 Tartu 5. Keskkooli ja 1971 zootehnikuna Eesti Põllumajanduse Akadeemia. 
Töötanud 1976–1996 Jõusöödatööstuse Uurimiskeskuse juhataja asetäitjana ja 1996–2006 Tartu Viljasalve Elva söödatehases peatehnoloogina, hiljem olnud korteriühistu juhataja.
August Palm

Elulugu

August Palm oli talupidaja poeg ja Ille Palmi isa. 1918–1919 oli Vabadussõjas. Lõpetas 1921 Tallinna Õhtukeskkooli, 1937 Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna kirjanduse ja rahvaluule erialal, sh õppis 1929–1930 Helsingi Ülikoolis. Oli 1922–1923 kooliõpetaja Lüganusel, 1923 gümnaasiumiõpetaja Paides, 1924–1933 literaat Tartus, 1933–1940 õpetaja Tartu koolides, 1940 Õpetatud Eesti Seltsi teadussekretär, 1940–1944 ja 1957–1965 KM bibliograafia osakonna juhataja, 1944–1945 KM direktori asetäitja. Arreteeriti, oli 1945–1951 poliitvang Vasalemma vangilaagris ja Kemerovo oblastis Venemaal. Vabanenunult tegi 1951–1957 juhutöid Eestis. Rehabiliteeriti postuumselt 20. juunil 1990.

Teadustöö

Uurinud peamiselt eesti ärkamisaegset kirjandust, rahvusliku liikumise ajalugu (eriti Carl Robert Jakobsoni tegevust), A. H. Tammsaare ja Eduard Vilde loomingut, käsitlenud ka eesti memuaarkirjandust ja ajakirjanduslikku satiiri, soome kultuurilugu; kirjutanud arvukalt retsensioone, teinud tõlkeid (nendest olulisemad J. Aho "Kas mäletad" (1930), V. Tarkiainen "Aleksis Kivi" (1930), A. Kallio "Elias Lönnrot" (1934)). Tegi hinnatavat tööd KM-s jätkväljaande "Paar sammukest eesti kirjanduse uurimise teed" toimetajana ja bibliograafiaosakonna juhatajana, avardas eesti retrospektiivset rahvusbibliograafiat, arendas edasi eesti raamatuteadust (oli ka 1961 toimunud I raamatuteaduse konverentsi algataja). Aegumatu väärtusega on tema uurimistöö pseudonüümika ja anonüümika vallas (Tartu ja Tallinna raamatukogudes kasutatakse siiani tema 1961 valminud, kuid masinakirja jäänud uurimust "Eesti pseudonüümid"). Osales Eesti Kirjanduse Seltsi, AKÜ, ÕES-i ja muude organisatsioonide tegevuses. Üle 20 teadustrükise, mitu monograafiat.
Österland

Österland (soome keeles Itämaa, 'Idamaa') on ajaloolis-geograafiline nimi Rootsi kuningriigi seitsmele Norrlandi idapoolsele maakonnale ehk peamiselt maa-alale, mis katab praeguse Soome. Nimi oli kasutusel eriti 14. ja 15. sajandil.
14. sajandi alguses oli Rootsi kuninga võim nõrgenenud ja põlised soomlastega asustatud alad olid jagatud kahe, Turu ja Viiburi lossihärra vahel. Esmane valitseja oli Turu lossi pealik ehk "Soome eesistuja" (ladina keeles Capitaneus Finlandiae). Täiskasvanuks saanud Magnus III Smek (soome keeles Maunu Eerikinpoika) otsustas kindlustada kuningavõimu ja määras 8. septembril 1340 enda protežee Dan Nilssoni (soome keeles Dan Niilonpoika) kogu Soome ehk nii Turu kui ka Viiburi lossiläänide võimukandjaks. Käsukirjas kasutati esmakordselt mõistet Österlandet ehk Itämaa Soome kohta.
15. sajandi jooksul hakkas nime "Soome", mis varem oli tähendanud ainult Päris-Soome maakonda, tähendus laienema ja kõrvale tõrjuma nime Itämaa.
Soome kirjakeele isa Mikael Agricola kasutas aastal 1548 mõistet Soome (Suomi) samaaegselt nii uues kui ka vanas tähenduses: "Sille echke teme coco Somen Makunda ombi yxi Hijppakunda nin se quitengin Seitzemen Päruchtinan Länein iaetan ninquin Jacobus Zeiglerus Landanus kirioittapi. Joista se Ensimeinen ia ylimeine' ombi se Etele ia pohia Some." See vanas soome kirjakeeles tekst oleks eesti keelde tõlgituna: "Kuigi see kogu Soome maakond on üks piiskopkond [NB! uuem tähendus!], siiski see jagatakse seitsmeks maakonnaks nagu Jacobus Zeiglerus Landanus on kirjutanud. Neist esimene ja ülem on Lõuna- ja Põhja-Soome. [NB! Tähendab Päris-Soome lõuna- ja põhjapoolt; vanem tähendus!].