google/wiki40b huggingface dataset:
Veksellüliti

Kasutus

Näiteks koridori valgustuse lülitamiseks võiksid koridori otstes olla veksellülitid, millega saab võrdselt koridori mõlemast otsast valgustust sisse ja välja lülitada.

Tööpõhimõte

Skeemiliselt tähendab veksellüliti (alustades toiteallikast tarbijani) elektritoite/(signaali) lülitamist ühest sisendkontaktist kahele väljundkontaktile vastavalt lüliti kahele võimalikule asendile. Esimese lüliti väljundkontaktide ühendamisel teise, 180° pööratud veksellülitiga, millel on nn pööramisest kontaktide ülesanne vahetunud - on saadud kaks sisendkontakti ja üks väljundkontakt tarbija(te)ni, näiteks valgusti, on tekkinud veksellülituse lahendus. teisiti kirjeldades - esimene lüliti jagab toite vastavalt lüliti asendile signaali/toite kahele juhile/kanalile, teine lüliti võtab vastavalt asendile signaali vastu või katkestab signaali. Veksellülititele ei saa märkida sisse- ja väljalülitatuse asendit, kuna see sõltub teise lüliti asendist ehk muutes teise lüliti asendit muutub esimese lüliti funktsioon 180°. Veksellüliti kaabeldused saab teha kahel viisil: a) 1. lülitile ühendatakse toide, 1. lülitist viiakse kaabel 2. lülitini ja 2. lülitist valgustisse ehk tarbijasse; b) 1. lülitile ühendatakse toide, 1. lülitist viiakse kaabel 2. lülitini ja sama kaabli teise juhi kaudu 2. lülitist tagasi 1. lülitini ja 1. lülitist valgustisse ehk tarbijasse.

Juhtmete ja kaablisoonte värvkoodid

Madalpingesüsteemides (levinud 230/400 V) tuleb jälgida kaabli juhtide isolatsioonivärvide tähistust - faasid 1, 2, 3) Line L1- pruun L2 - must, L3 - hall; N (neutraal) sinine ja PE (maa, potential of earth) kollase ja rohelise värvidega veksellülitite vahelises kaabeldustes. kaabeldades a)- viisil soovitaks kasutada veksellülitite vahel neljasoonelist kaablit, milles on kaks faasisoont + N sinine + PE kollaroheline (KO-RO) juht kaabeldades g)- viisil soovitaks kasutada veksellülitite vahel viiesoonelist kaablit, milles on kolm faasisoont/ kaks välja ja üks tagasi/ + N sinine + PE kollaroheline (KORO) (N) sinise soone kasutamine toitejuhina on taunitav, ohtlik ja ebaprofessionaalne, kahjuks aga on levinud arvamus, et sinine kui neutraalijuht ei ole ohtlik, kuna on ühendatud maandusega, mitte faasidega. KO Ro juhis ei tohi olla pinget ega voolu tavaolukordades, vaid rikke korral. Ko Ro juhi kasutamine faasijuhina on KEELATUD ja karistatav. Veksellülitiks ehitatud lülitit on otstarbekas kasutada paaris teise veksellülitiga; ühest kohast lülitamiseks ei ole veksellülitit vaja, sest piisab lihtlülitist.

Keerukamad süsteemid

Veksellülitite vahele ristlüliteid ühendades saab teha kolmest või enamast kohast lülituse lahenduse.

Tänapäev

Paljud tänapäevased elektroonilisete juhtseadistega valgustid võimaldavad nupplülititega lülitamist ja hämardamist piiramatust arvust kohtadest. Seetõttu on vajadus veksellülitite ja ristlülititega süsteemide järele vähenenud.
Loojang (film 2018)

Sisu

Filmi tegevus leiab aset 1913. aastal Austria-Ungari pealinnas Budapestis. Majandus kasvab ja moes on laiad peenepitsilised daamikübarad. Kõige kuulsam ja nooblim Leiteri kübaratöökoda valmistub tähistama oma 30. tegutsemisaastat. Ootamatult astub kontorisse keegi Irisz Leiter (Julia Jakab), kes esitleb end segastel asjaoludel hukkunud äri asutajate tütrena. Uuele omanikule Oszkár Brillile (Vlad Ivanov) taoline ootamatu sissetung ei meeldi ning ta püüab Iriszest lahti saada. Irisz kuuleb, et kusagil Budapestis elab ja tegutseb ka tema ammu kadunud vend, ning ta asub Kalmanit otsima linna kuritegelikust ja anarhistlikust allilmast. See on tume paheliste aristokraatide, revolutsionääride ja seksuaalsadistide maailm, mis ka Iriszt üha sügavamale endasse tõmbab.
Prantsusmaa Isabel

Prantsusmaa Isabel (Prantsusmaa Élisabeth, Élisabeth de Bourbon, Isabel de Bourbon; 22. november 1602 Fontainebleau – 6. oktoober 1644 Madrid) oli Hispaania, Portugali ning Sitsiilia ja Napoli kuninganna, Prantsusmaa kuninga Henri IV ja Maria de' Medici vanim tütar.
Élisabethil oli vanem vend Louis XIII, kaks nooremat venda, kellest üks suri 4-aastaselt, ja 2 nooremat õde. Vanema venna ja mõlema õe järeltulev sugu kestab tänapäevani. Kolmest õest keskmine Christine Marie abiellus Savoia hertsogi Vittorio Amedeo I-ga ja noorim Henriette Marie Inglismaa kuninga Charles I-ga.
Kui Élisabeth oli 10 aastat vana, algasid Prantsusmaa ja Hispaania kuningakoja vahel läbirääkimised kahe abielu sõlmimiseks, mis tihendaksid kuningakodade omavahelisi sidemeid. Élisabeth abiellus 25. novembril 1615 Bordeaux's Hispaania infandi Felipega. Päev varem abiellus tema vend Louis XIII Felipe õe, Hispaania printsessi Austria Annaga. Pärast abiellumist ei näinud Élisabeth ja Louis teineteist enam kunagi. Pulmade ajal oli Élisabeth kõigest 13 aastat vana. Ta hakkas kandma Astuuria printsessi tiitlit ja hispaaniapärast eesnime Isabel.
Isabel sünnitas oma abikaasale kaheksa last, kellest elas täisealiseks ainult noorim tütar, tulevane Louis XIV abikaasa Austria Maria Theresia. Tema kaudu kestab tema sugu tänapäevani ja ka Hispaania kuningas Juan Carlos I on tema järeltulija.
Troonipärija infant Baltasar Carlos, kellel olid silmapaistvad vaimuanded ja kes näitas soovi valitseda, suri 17-aastasena, kandes Astuuria printsi tiitlit.
Isabel ei kodunenud Hispaanias ja jäi Prantsusmaad taga igatsema. Abikaasa murdis talle sageli truudust ning tal oli palju sohilapsi.
14. mail 1622 puhkes tulekahju ajal, mil õukonnas etendati Juan de Tassise maskiballi "Nikaia kuulsus". Autor ise kuulus õukonna teenijate hulka ja kandis kuninganna ohutusse kohta. See tekitas kahtluse, et poeedi ja kuninganna tunded teineteise suhtes võivad süveneda. Juan de Tassis keeldus tunnistamast, et tema elu ripub juuksekarva otsas, ning 21. augustil 1622 ta mõrvati, kui ta oma tõllast välja astus. Üldsus kahtlustas mõrva organiseerimises kuningat ja tema peaministrit Gaspar de Guzmáni.
Isabel suri 41-aastaselt, jättes endast järele kaks last. Ta pärandas palju varasid sõjaväele. Felipe abiellus uuesti oma õetütre Austria Marianaga. Sellest sündinud lapsed surid väga noorelt peale Carlos II, kes oli degenerant ega olnud võimeline lapsi saama. Pärast tema surma 1700 läks Hispaania kuningatroon Prantsusmaa Isabeli tütre ainsa täiskasvanuks saanud lapse Louis XIV keskmisele pojale Felipe V-le.
Biotiik

Biotiik ehk veepuhastustiik (vananenud kirjanduses ka bioloogiline tiik) on reovee bioloogiliseks puhastamiseks mõeldud madal looduslik või tehislik veekogu (tiik). Harilikult on need tiigid umbes 1 m sügavused ja neis valitsevad aeroobsed tingimused.
Soojas kliima kasutatakse neid veepuhastuses põhipuhastitena, külmemas kliimas (sh Eestis), kus looduslikud lagunemisprotsessid on aeglasemad, järelpuhastitena.
Keemilise ja Bioloogilise Füüsika Instituut

Keemilise ja Bioloogilise Füüsika Instituut (lühend KBFI; inglise keeles National Institute of Chemical Physics and Biophysics, lühendatult NICPB) on Eesti avalik-õiguslik juriidiline isik, mis teostab alusuuringuid ja rakendusuuringuid. Instituut asub Tallinnas aadressil Akadeemia tee 23.

Ajalugu

KBFI loodi novembril 1979, kui ühise rühma lõid Füüsika Instituudi molekulaarbioloogia rühm ja ENSV TA Küberneetika Instituudi füüsika ja biokeemia sektor. Reaalselt asus KBFI tööle 1980. aastal Teaduste Akadeemia instituudina. Selle rajaja ja esimene direktor (1982–2001) oli Endel Lippmaa, teine (2001–2006) Ago Samoson ja kolmas (2006–2016)  Raivo Stern. 2016. aastast on KBFI direktor Urmas Nagel.
Kui Eesti Teaduste Akadeemia instituudid enamasti liideti 1990. aastatel ülikoolidega, siis ühena vähestest jäi KBFI riiklikuks avalik-õiguslikuks uurimisinstituudiks, millise staatuse tagas aastal 1998 Riigikogus vastu võetud Keemilise ja Bioloogilise Füüsika Instituudi seadus.
Õie Krusten

Õie Krusten (8. detsember 1923 Tallinn – 29. mai 2001) oli eesti nahakunstnik.
Ta lõpetas 1943. aastal Tallinna IV Gümnaasiumi ning õppis aastatel 1944–1950 Tallinna Riiklikus Tarbekunsti Instituudis.
Ta oli Eesti Kunstnike Liidu liige 1960. aastast.

Isiklikku

Tema lelled olid kunstnik Otto Krusten ning kirjanikud Pedro ja Erni Krusten.
Rēzekne lade

Rēzekne lade on alamdevoni ladestiku regionaalne lade. Rēzekne lademe all lamab Ķemeri lade ja temal lasub Pärnu lade. Lademe vanus on 391...400 miljonit aastat.
Ladet hakkas esimesena eristama L. A. Lyarskaya aastal 1974. Lademe stratotüübiks on Aknīste puurauk, neostratotüübiks aga Ludza 15. puurauk. Üleilmses standardis vastab sellele Emsi lade, litostratigraafiliselt vastavad sellele Edela-Eestis Lemsi kihistik, Kagu-Eestis eristatakse selles aga Rēzekne ja Mehikoorma kihistikke.
Lademe paksus Eestis on 0,7–51 m.
Ladet esineb Lõuna-Eestis ja Läti idaosas.
Eestis lade kusagil ei paljandu. Lätis paljandub see väikesel alal Ida-Lätis Viļaka ümbruskonnas.
Lademe kivimkoosseisus on  Eesti aladel palju liivakivi. Läti aladel sisaldab liivakivi põhiliselt lademe alumine osa, ülemise osa moodustab valdavalt domeriit.
Aino Põldra

Aino Põldra (1. august 1923, Tallinn – 5. märts 2003) oli Eesti sisearhitekt, kunstnik, disainer ja raamatukujundaja.
Aino Põldra õppis Tallinnas Lenderi gümnaasiumis, lõpetas 1942. aastal Tallinna 8. Keskkooli, astus seejärel Tallinna Kujutava ja Rakenduskunsti Kooli ning lõpetas sisearhitektuuri eriala Tallinna Riikliku Tarbekunsti Instituudi esimeses lennus 1949. aastal.
1952–84 töötas Põldra kunstnikuna Tallinnas kunstikombinaadi Ars kujundustööde ateljees.
Aino Põldra kujundas algul peamiselt unikaalmööblit, näitusi ja interjööre: Eesti Ajaloomuuseumi ekspositsioon ja fondiruumid Tallinnas Pikk tänav 17 hoones (1954), Eesti Riikliku Kunstifondi kombinaadi Ars müügisalongid (Viru tänav 19 Tallinnas 1956, koos Linda Arikesega), Tallinna Linnamuuseumi klaasisaal, Põltsamaa kultuurimaja (1965). Mitmed interjöörikujundused lõi ta ka Venemaal: kirjanik Ilja Ehrenburgi kabinet Moskvas (1948), Anadõri (1974, koos Linda Arikesega) ja Pensa pioneeride paleed (1978). Juba sel perioodil alustas Aino Põldra ka ühisloomingut oma tütre, sisearhitekt Hellekai Põldraga (nt Uljanovski (1969) ja Kirovi (1975) pioneeride paleede interjöörid). Eesti Kujunduskunstnike Ühenduse ja Eesti Kunstnike Liidu järelehüüdes nimetatakse Aino Põldra Venemaal kujundatud interjööre suurejoonelisteks, pidades nende aktsendiks klaasdetailidest valgusobjekte, "mis hämmastavad oma monumentaalsuse ja pidulikkusega". 
Eesti sisearhitektuuri ajaloos "Sajand sisearhitektuuri" iseloomustab ka Karin Paulus Põldra kujundatud pioneeripaleesid kui "väga õnnestunuid". Paulus käsitleb pikemalt Kirovi Pioneeride ja Koolinoorte Paleed, kirjutades: "Kirovis suutis Põldra oma loomega kalgi ja mastaapse ehitise justkui kodustada, muutes selle lastele sobivaks hubaseks keskkonnaks." Pauluse andmeil töötas Aino Põldra projektiga 1970–75. Hellekai Põldra tegeles peamiselt infograafikaga, hoonet läbiva aatriumi monumentaalvalgusti konstrueeris aga Jaan Port, valgusti metallosad valmistati Tallinnas ja sileklaasdetailid Valgevenes. Hoone silmapaistvamate osade seas tõstab Paulus esile muinasjututuba ning popdisainiliku lahendusega kohvikut, samuti hoonejuhtidena kasutatud piktogramme ja kohalikust rahvalikust keraamikast inspireeritud julget värvigammat.
Disainerina kujundas Aino Põldra arvukalt autoritehnikas õnnitluskaarte. Tema viimaseks suuremaks tööks jäi Lenderi gümnaasiumi mälestusraamatute kujundamine.
Näitustel astus Põldra üles 1954. aastast alates, sealhulgas osales ta näitustel "Ruum ja vorm" 1969–90.
1959. aastast oli Põldra Eesti Kunstnike Liidu ja 1993. aastast Eesti Sisearhitektide Liidu liige.
Aino Põldral oli tütar Hellekai Põldra ja poeg Lembit Põldra (1954–2004).
Feimanka jõgi

Feimanka on jõgi Lätis, Dubna parempoolne lisajõgi. Pikkus 72 km.
Jõgi saab alguse Feimaņi järvest 153,9 m kõrgusel merepinnast.
Suuremad lisajõed on Preiļupe ja Sanaude.

Jõe ääres asub Riebiņi küla.
Kuru (haigus)

Põhjustaja

Kuru haigust põhjustab ebanormaalselt muundunud valkude (prioonvalkude) ülekandumine. See kandus inimestele kannibalismi rituaali kaudu, kus söödi ajusid, mis sisaldasid prioone.
Eugen Baer

Eugen Baer (sündinud 19. augustil 1937 Šveitsis) on ameerika semiootik.
Ta on õppinud Freiburgis ja Roomas ning kaitsnud doktoritöö Yale'i Ülikoolis.
Tema teadustöö valdkondadeks on üldine semiootika, meditsiinisemiootika, keelefilosoofia ja religioonifilosoofia.
Uma Thurman

Eraelu

Uma Thurman on 183 cm pikk.
Ta oli aastatel 1990–1992 abielus näitleja Gary Oldmaniga. 
1. mail 1998 abiellus ta näitleja Ethan Hawke'iga. Neil sündis kaks last: tütar Maya Ray (8. juulil 1998) ja poeg Levon Green (15. jaanuaril 2002). Paar lahutas juulis 2004.
ATR 72

Arendamine

ATR 72 arendati ATR 42-st, et suurendada reisijate istekohti (48-lt 74ni). ATR 72-l on võimsamad mootorid ja 10% suuremad kütusemahutid. ATR 72 esitleti 1986. aastal, esmalend toimus 27. oktoobril 1988. Täpselt aasta hiljem sai Finnairist esimene ATR 72 kasutav lennufirma. Seda tüüpi lennukeid on ehitatud  937 (5. august 2017 seisuga).

Konstruktsioon

Reisijad pääsevad lennukisse tagumise  ukse kaudu (tavaliselt on peauksed ees), pagasiruum asub kere esiosas. Finnair tellis oma lennukid eesmise uksega, et reisijad pääseksid Helsingi lennujaama terminaalist  õue minemata lennukisse.
ATR-il pole abijõuseadet APU (ingl. k. auxiliary power unit), nagu see reisilennukitel tavaliselt on. Seda on võimalik tellida ja see paigutatakse kaubasektsiooni C4.

ATR 72-500

ATR 72-212A Nimetatud kui -500. Kaks PW127F või PW127M mootorit. Sertifitseeritud jaanuaris 1997.

ATR 72-600

-600 seeriat esitleti oktoobris 2007, esimesed lennukid valmisid 2010 aasta teises pooles. Rohkelt uuendusi: mootoriteks PW127M, suurendasid 5% võrra tõusukiirust. Reisijatesalongi on võimalik lisada 5 laia LCD-ekraani. Salongis on senisest parem valgustus ja see mahutab rohkem käsipagasit.
ATR 72-600 prototüüp, F-WWEY, tegi esimese lennu 24. juulil 2009; see on seadistatud ümber ATR 72-500st. Uue seeria esimene tellija oli Royal Air Maroc Express.

Veel

Lisaks on tehtud äri- ja kaubalennukeid.
Jaak Põldmäe

Jaak Põldmäe (6. november 1942 Tartu – 12. november 1979 Tartu) oli eesti kirjandusteadlane.

Elulugu

Jaak Põldmäe oli Rudolf Põldmäe ja Aino Põldmäe poeg, Mare Põldmäe ja Alo Põldmäe vend. 
Küüditati 1949. aastal koos emaga Siberisse, õppis 1950–1955 Omski oblasti Tšerlaki 1. Keskkoolis, lõpetas 1961 Elva keskkooli, 1967 Tartu ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna, 1970 samas aspirantuuri, filoloogiakandidaat (1971, Tartu ülikool; nõukogu hindas väitekirja doktorikraadi vääriliseks, VAK kinnitas 1976 kandidaadiks), väitekiri "Eesti värsisüsteemid ja silbilis-rõhulise süsteemi arengujooni XX sajandil". Oli 1970–1972 eesti kirjanduse ja rahvaluule kateedri õpetaja, 1972–1977 vanemõpetaja, 1978–1979 dotsent. Õpetas sissejuhatust kirjandusteadusse, kirjandusteooriat, eesti värsiõpetust, kirjandusteaduse tehnikat ja teose analüüsi; koostas õppevahendeid.

Teadustöö

Uurimusi peamiselt eesti värsiõpetusest ja poeetikast. Tema monograafia eesti värsiõpetusest on mahukaim eesti luule poeetika käsitlus; see sisaldab palju uudseid seisukohti. Kirjutanud artikleid eesti kirjandusest, tõlkinud Vana-Rooma ja vene luulet ning vene proosat. Avaldanud ka retsensioone kirjandusteoria- ja esteetikaalaste uurimuste kohta. Oli mitme kogumiku (Studia metrica et poetica, "Folkloor ja poeetika", "Kirjanduse ja rahvaluule radadelt. 2.") toimetaja. Emakeele Seltsi liige.
Kura kurk

Kura kurk ehk Irbe väin (läti keeles Irbes jūras šaurums, liivi keeles Sūr mer) ühendab Läänemerd Liivi lahega ja lahutab Saaremaad Kuramaast. 
Väina laius on 27 km. 
Väin on valdavalt alla 10 m sügav. Selle sügavaim osa (kuni 23 m) kulgeb Kuramaa ranniku lähedalt.
Süvamuusika

Mõiste

Tihti mõistetakse süvamuusika all klassikalist muusikat selle sõna laiemas tähenduses, seega mitte ainult klassitsismi, vaid ka keskaja, renessansi, baroki ja romantismi muusikat, paljusid modernistlikke ja postmodernistlikke suundi.
Teravmõigasroie

Teravmõigasroie on kumerate külgedega ja teravdatud harjaga mõigasroideprofiil. Esineb ümara mõigasroide kõrval gooti arhitektuuris alates 13. sajandist, sajandi lõpus hakkab asenduma keerukama profileeringuga roideprofiilidega, nagu  pirnvöötprofiil.
Eesti arhitektuuris esineb teravmõigasroie näiteks Haapsalu toomkirikus ning Kihelkonna kiriku võlviroietel. Analoogilist kergelt teravdatud harjaga turbaprofiili leidub Tallinna 14. ja 15. sajandi portaalipalestikes.
Hardo Aasmäe

Elulugu

Hardo Aasmäe lõpetas 1969 Tallinna 20. Keskkooli  ja 1974 majandusgeograafina  Tartu Riikliku Ülikooli ning kaitses 1982 Leningradi Riiklikus Ülikoolis geograafiakandidaadi kraadi.
Ta töötas 1974–1977 TRÜ majandusgeograafia kateedris, 1977–1990 ENSV Kergetööstuse Ministeeriumis teadustöötajana, 1989–1990 Mainori teadusdirektorina, 1992–2006 TPÜ-s / Tallinna Ülikoolis dotsendina ning juhtimis- ja planeerimisnõustajana. Aastatel 1995–1996 oli ta AS-i Eesti Fosforiit nõukogu esimees. 2001. aastast oli Aasmäe Eesti Entsüklopeediakirjastuse juhatuse liige ja 2002. aastast peatoimetaja. Alates 2005. aastast oli ta OÜ Mark Invest nõukogu liige. Ta oli Eesti Entsüklopeediakirjastuse suurim aktsionär 25,6% osalusega. Eesti Entsüklopeediakirjastus lõpetas tegevuse pankroti tõttu, suure osa selle varadest omandas 2009. aastal loodud ning Aasmäe juhitud MTÜ Entsüklopeedia.
Aasmäe oli NSV Liidu rahvasaadik 1989–1991. Ta oli 9. aprillil 1989 Thiblisis toimunud meeleavalduse mahasurumise asjaolude uurimise komisjoni aseesimees.
Tallinna linnapea 1990–1992. 1991 juhtis ta ENSV Riikliku Julgeoleku Komitee likvideerimist ("Aasmäe komisjoni").
Ta oli NLKP liige 1975–1990, Eestimaa Rahvarinde volikogu ja eestseisuse liige 1990–1991. Aasmäe oli Keskerakonna asutajaliige 1991 ning mitmel korral selle juhatuse liige. Ta oli üks Arengupartei asutajaid 1996. aastal.
2013. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel oli ta Vaba Tallinna Kodaniku linnapeakandidaat.
2014. aasta Euroopa Parlamendi valimistel kandideeris ta Eesti Iseseisvuspartei nimekirjas, sai 2193 häält ega osutunud valituks.
Ta tegi aastaid raadiosaateid ja kuulus alates 1998. aastast saatesarja "Mnemoturniir" Tarkade klubisse. Kuku Raadios oli tal igapäevane saade "Raadioentsüklopeedia". Hardo Aasmäe oli Eesti Geograafia Seltsi ja MTÜ Konstantin Pätsi Muuseum liige, 2008. aastani oli ta Eesti Rooma Klubi president.
Hardo Aasmäe suri 29. detsembril 2014 Tallinnas trepilt õnnetu kukkumise tagajärjel. Maetud Tallinna Metsakalmistule.
Türi lipp

Türi lipp oli Eesti haldusüksuse Türi linna lipp.
2005. aasta oktoobris ühinesid Türi linn ja vald ning Oisu ja Kabala vald ühtseks omavalitsusüksuseks: Türi vallaks.
Lipp kinnitati 24. juulil 1992.
20. detsembril 1992 õnnistas lipu EELK Türi koguduse õpetaja Teet Hanschmidt. Sellest ajast lehvib linna lipp Türi Linnavalitsuse ja -volikogu hoone peasissepääsu kohal.

Lipu kirjeldus

Rohelisel kangal paikneb valge rist, risti keskosas paikneb Türi linna vapi kujutis.
Lipu normaalmõõtmed on 105×165 cm ning laiuse ja pikkuse suhe 7:11.
Gyula Horni valitsus

Gyula Horni valitsus tuli Ungaris võimule 15. juulil 1994, ja lahkus 8. juulil 1998 seoses valimiskaotusega.
Tekstikriitika

Tekstikriitika on kirjanduskriitika meetod, mida kasutatakse igasuguste antiiksete ja käsikirjaliste kirjandusteoste puhul. Tekstikriitika eesmärk on algteksti taastamine.
Tekstikriitika alusküsimus on: "Kas kasutatav tekst on sama, mille autor kirjutas?"
Enne trükikunsti leiutamist tuli kõik raamatud paljundada käsitsi. Kirjateose "väljaande" teostas rühm ümberkirjutajaid, kes kirjutasid ettelugemise järgi. Vead olid sel puhul paratamatud ning sageli tehti erinevates käsikirjades erinevad vigu. Palju sõltus kirjutusmaterjali vastupidavusest. Kõige odavamat "paberit" tehti papüüruse roost. Kallim oli töödeldud vasikanahk e pärgament.
Umbes 2. sajandil m.a.j võeti kasutusele köidetud käsikiri e koodeks. Koodeksi saamiseks murti papüüruselehed kokku ja õmmeldi kokku. Sama võis teha pärgamendiga. Rullraamatute ja koodeksite kiri oli jaotatud ühtlastesse, 5–7 cm laiustesse tulpadesse. Sel ajal kasutatud kreeka kiri sarnaneb meie suurtähtkirjaga, kus puuduvad kirjavahemärgid ja sõnavahed.
Kultuurniit

Kultuurniit on külviga rajatud niit.
Kultuurniitude rajamisel kasutatakse tavaliselt paljuliigilist heinaseemet.
Kultuurniite eristatakse põldheina põldudest, mis rajatakse küntud maale ning enamasti 1–3 liigilisena.
Flööt

Ehitus

Flööte on valmistatud õõnsastest luudest, bambusest, savist ja puidust. Tänapäeval valmistatakse flööte ka kunstmaterjalidest, sealhulgas metalli- ja muudest sulamitest (sealhulgas klaasist) ja süsinikkiust. Levinuim keskklassiflööt kannab enamasti hõbedaproovi 900.
Flöödid jagunevad otsast puhutavateks pikiflöötideks (plokkflööt) ja küljelt puhutavateks põikflöötideks (traaversflööt), millest arenes tänapäevane flööt. Tänapäeval on flööt ainuke puhkpill, millesse puhutakse mitte toru otsast, vaid küljelt, hoides pilli suu ees paremale põiki, sellest ka nimetus põikflööt (saksa keeles Querflöte). Nüüdisaegse välimuse ja omadused andis flöödile saksa pillimeister Theobald Böhm (1794–1881). Plokkflöödi omapära võrreldes teiste puupuhkpillidega on ehituse lihtsus: tal puuduvad liikuvad osad.
Flöödil on tavaliselt 15 auku, mida saab katta klappidega. Klapid on enamasti kinnised. Paljud mudelid on aga auguga, n-ö brill- või ringklappidega, et võimaldada kaasaegses süva- ning levimuusikas kasutatavat glissando't. Klapimehhanismid on kinnitatud vedrutelgedele. Nende aukudeni, mille asukoht jääb sõrme tegevusulatusest välja, jookseb liigendülekanne. Mööda flöödi korpust kulgevad vedruteljed on ühtlasi flöödi amortiseerumise peapõhjusi, sest aastate jooksul avaldatud koormuse tõttu tõmbub flöödi sirge toru nende mõjul lõpuks kergelt kumeraks ning klappide padjad ei kata auke enam täpselt.

Mänguomadused

Tänapäevane flööt on äärmiselt mitmekülgsete mänguomadustega pill, mis võimaldab teostada nii laulvaid meloodiaid kui ka virtuoosseid liikumisi. Flööti on hinnatud piiramatute väljendusvõimalustega pilliks.
Madalas registris on flöödi heli mahe ja sametine, keskmises õrn ja soe, kõrgemas registris säravalt kõlav. Flöödil on lihtsalt teostatavad ka mitmesugused flažoletthelid ja multifonid. Flöödi tooni kvaliteeti hinnatakse muuhulgas kahina puudumise järgi, mis mängijalt eeldab huulikusse puhutava õhujoa optimaalset fokuseeritust.
Flöödi üks huvitavamalt kõlavaid mänguvõtteid on frullato, mille puhul õhujuga möödub enne huulikuni jõudmist mängija r-häälikut artikuleerivast keelest.
Erinevalt teistest puupillidest on flöödil väga lihtne mängida topeltstakaatot, mis saavutatakse ataki andmises kordamööda t- ja k-eksplosiooniga. Topeltstakaato kasutamise lihtsus võimaldab flöödil esitada kiireid ja tehniliselt ülikeerulisi partiisid, mis paljudele teistele instrumentidele jäävad kättesaamatuiks.

Flööt nüüdismuusikas

Nüüdismuusikas kasutatakse lisaks tavapärastele, võimalikult täiuslikke muusikalisi helisid tekitavatele mänguvõtetele ka suurt hulka flöödi tavaliste kõlavärvide paletti laiendavaid mänguvõtteid.
Kopgalis

Kopgalis (saksa keeles Süderspitze) on Leedu linna Klaipėda osa. Asub Kura säärel Smiltynėst põhja pool. Kuna linnaosa on ülejäänud Klaipėdast eraldatud Kura lahega, siis peavad Klaipėdaga ühendust praamid.
Kopgalis asub Kura sääre rahvuspargi territooriumil. Seal asub Leedu meremuuseum ja delfinaarium. Linnaosa lõunapiiril on Kopgalise ja Smiltynė ühine kalmistu, ka asub seal kalurite elu kajastav etnograafiamuuseum.

Ajalugu

Kopgalis tekkis 1795. aastal paigana, kus laevadele toimetati ballasti. Kuigi Preisi võimud andsid sealsetele asukatele mitmeid privileege, elas 1821. aastal Kopgalises siiski vaid 7 peret. Elanikud tegelesid kalapüügiga ja kasvatasid kartuleid.
XIX sajandi keskpaigas kujunes Kopgalis esimeseks kuurordiks Kura säärel, seal asusid eraldi supelrannad nii naistele kui ka meestele.
Aastal 1866 ehitati Kopgalisesse fort, mis hävis Teise maailmasõja ajal. Tänapäeval on fort rekonstrueeritud ja seal asub 1979. aastast Klaipėda meremuuseum. Vana kaluriküla on muudetud vabaõhumuuseumiks, aastast 1994 asub seal delfinaarium.
Kopgalises elas Liudvikas Stulpinas, esimene leedulasest kapten. Teine tuntum elanik on Leedu kirjanik Jonas Žilius-Jonila, kes oli aastatel 1925-1926 Klaipėda piirkonna kuberner.