google/wiki40b huggingface dataset:
Organisatsioonikultuur

Organisatsioonikultuur on organisatsiooni- või rühmasisene kultuur. See hõlmab ühised taotletavad väärtused, sotsiaalsed normid (millised hoiakud, teod ja käitumine on vastuvõetavad) ja arusaamad. Mõiste võeti kasutusele 1980ndatel.
Edgar Scheini järgi on organisatsioonikultuuril vaadeldavad avaldused, mida ta nimetab artefaktideks.
Adrian Furnhami järgi võib organisatsioonikultuur anda organisatsiooni liikmetele organisatsiooniidentiteedi, innustada osalust ning suurendada organisatsiooni kui sotsiaalse süsteemi stabiilsust. Hea ja kohanemisvõimeline organisatsioonikultuur võib saada konkurentsieeliseks. Sellepärast soovitatakse organisatsioonikultuur välja kujundada.
Organisatsioonikultuuri sees võivad olla ka allkultuurid. Need võivad olla omavahel konfliktis (kultuurikonflikt). Konfliktid võivad tekkida osakondade vahel, kutserühmade vahel ning juhtkonna ja töötajate vahel.
Kriitilised käsitlused organisatsioonipsühholoogias on küsimärgi alla seadnud, kas üldse on olemas jagatud väärtused ning kas kultuuri kaudu on võimalik organisatsiooni juhtida.
Lähedane mõiste on organisatsioonikliima. Edgar Scheini järgi on organisatsioonikliima organisatsioonikultuuri väline avaldumine, mida on kergem vaadelda ja mõõta.
Vaemla vald

Vaemla vald (saksa keeles Waimel) oli vald Läänemaal Käina kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1893 ja siis liideti vald Käina vallaga.
Valla alal asus Vaemla mõis.
Eduard Dross

Eduard Heinrich Dross (7. mai 1837 (vkj) Valmiera (Wolmar) – 29. jaanuar 1929 Tartu) oli Tartu ettevõtja.
Tema ettevõttes valmistati kirikutarbeid ja see tegutses Tartus alates 1860. aastate esimesest poolest. Drossi toodangut leidub hulgaliselt Eesti luteri kirikutes, üksikuid esemeid ka õigeusu kirikutes. Toodangu hulgas olid kroonlühtrid, seinalühtrid, küünlajalad, altarikrutsifiksid, armulauanõud, ristimisvaagnad, kirikutekstiilid, mälestus- ja laulunumbritahvlid, kodualtarid. 1920. aastal müüs Eduard Dross kirikutarvetetööstuse oma surnud tütre Emma Marie Elisabethi (1872–1919) lesele Eugen Pikkelile.
Dross oli Tartu Jaani koguduse liige ja saadeti pärast surma viimsele teekonnale Jaani kirikust.
Revillagigedo saar

Revillagigedo saar (inglise Revillagigedo Island) on saar Põhja-Ameerika läänerannikul Aleksandri saarestikus.
Saar on 89 km pikk ja kuni 48 km lai. Pindala on 2965 km². Ta on pindalalt Ameerika Ühendriikide 12. saar.
Saarele andsid 1793. aastal nime hispaanlased Juan Vicente de Güemes Padilla Horcasitas y Aguayo, teise Revillagigedo krahvi ja hilisema Mehhiko asekuninga järgi.
2000. aasta rahvaloenduse ajal elas saarel 13 950 inimest. Saarel on kaks linna: Ketchikan ja Saxman.
Kakumäe laht

Kakumäe laht (ka Tiskre laht) asub Harju maakonnas, halduslikult Tallinna osa. Kakumäe laht on üks Tallinna lahe osaveekogudest.
Laht asub ida poole jääva Kakumäe ja lääne poole jääva Suurupi poolsaare vahel. Lahe edelarannikut ilmestab Rannamõisa pank.
Humala mõis

Humala mõis (saksa keeles Hummala) oli mõis Keila kihelkonnas Harjumaal. Nüüdisajal jääb mõis Harju maakonda Harku valda.

Ajalugu

Mõis asutati umbes 1690 ja siis oli selle omanik Otto Scheiding. Pärast Põhjasõda oli mõis riigi käes ja aastal 1758 sai selle omanikuks Jakob Albrecht Matthias. Aastast 1777 kuulus mõis umbes 20 aastat Fockidele. 1805 sai mõisa omanikuks Gustav von der Howen ja der Howenite käes oli see 1870. aastateni. 1889-1919 olid mõisa omanikud Stackelbergid. Stackelbergide omanduses sai Humala mõisast Vääna kõrvalmõis.
Abu (Canogo)

Abu on asula Guinea-Bissaus Bolama piirkonnas Canogo saarel.
Kõrgus merepinnast on umbes 16 m.
Elanike arv on umbes 1500.
Tõnu Kauba

Isiklikku

Tema isa oli Felix Kauba.
Wäinö Aaltonen

Elukäik

Soome rahvusskulptoriks peetav Wäinö Aaltonen sündis külarätsepa pojana 8. märtsil 1894. 1902 kolis pere Turu lähedale Hirvensalo saarele. Pärast rahvakooli lõpetamist asus ta õppima Turu Kunstiseltsi joonistuskooli, kus ta 1910–1915 sai maalikunstniku ettevalmistuse. Skulptoriks õppis ta iseseisvalt.
Esimest korda osales Aaltonen kunstinäitusel Turus 1916. Tema tööd äratasid tähelepanu ja ta hakkas saama tellimusi. 1917 kutsuti teda osalema "Novembrirühma" näitusele Turus. Noorpõlves huvitasid teda Vana-Kreeka ja Vana-Egiptuse skulptuurid ning soome vanad loomapeakujud. Tema loomelaad oli üldiselt klassitsistlik või realistlik.Tema naisaktide modelliks oli sageli õde Aino.
Aaltonen töötas vaheldumisi Helsingis ja Turus ning käis läbi Bronda kohvikus koos käinud noorte kunstnikega. 1923 käis Aaltonen esimesel välisreisil Berliinis ja Roomas, kus sai mõjutusi kubismist ja futurismist. Need mõjud avaldusid põhiliselt tema maalides ja lavakujundustes. Aaltonen tegi umbes 50 lavakujundust, millest kõige tuntum on Helsingis Svenska Teaternis lavastatud Hagar Olssoni näidendile "Südamepantomiim" (1928).
Juba koolieas hakkas Aaltose kuulmine nõrgenema ja hiljem jäi ta täiesti kurdiks.1925 sõitis ta Londonisse, et ravida oma kuulmist. See ei õnnestunud, kuid Aaltonen tutvus Londoni muuseumidega ja idamaiste skulptuuridega. Aaltose 70. juubeli puhul ehitas Turu linn Aurajoki kaldale temanimelise kunstimuuseumi (Wäinö Aaltosen Museo), mis valmis alles 1967, pärast kunstniku surma.
Aaltonen suri 30. mail 1966. Ta maeti Turu Maaria kalmistule.

Isiklikku

Aaltonen oli neli korda abielus. Esimene abikaasa oli lauljatar Aino Pietiläinen, kellega ta abiellus 1920.
Videomapping

Ajalugu

Videomappingu tehnika ulatub tagasi 1960. aastatesse, mil üheks esimeseks avalikuks videomappinguks võib pidada aastal 1969 Disneylandi Haunted Mansion Ride. Analoogse tehnikana enne praeguseid tehnoloogiaid on kasutatud näiteks shader lampse.
Music in Estonia

Music in Estonia oli 1997-2010 Eesti Muusikanõukogu välja antud ingliskeelne muusikaajakiri.
Ajakirja sisu moodustasid muusikute, muusikateadlaste jt muusikategelaste artiklid Eesti muusika sündmustest, suundumustest jt, samuti oli ajakirjas Eesti heliloojate plaadisoovitusi.
Väinämöinen (laev)

Väinämöinen oli Soome sõjalaev. Laeva ehitas ettevõte Oy Crichton-Vulcan Ab. Laev lasti vette 29. aprillil 1932. Laeva kasutas Soome merevägi rannakaitses. Laev lammutati umbes 1968.
Laeva pikkus oli 93,0 m ja laius 16,9 m.
Laeva sõsarlaev oli Ilmarinen.
JetBlue

Ajalugu

JetBlue asutati 1998. aasta augustis Delawere'is. David Neeleman rajas firma 1999. aasta veebruaris nimega NewAir. JetBlue sai alguse, pakkudes odavaid lende nagu turukonkurent Southwest, kuid lennufirma püüdis ennast teistest eristada nii, et neil on meelelahutus lennukis, televiisor iga istme juures ja Sirius XM satelliitraadio. Neelemani sõnul üritab JetBlue tuua inimlikkuse õhutransporti tagasi.

Sihtkohad

2018. aasta mai seisuga lendab JetBlue 102 sihtkohta Põhja-, Lõuna- ja Kesk-Ameerikas; sihtkohamaad: Aruba, Bahama, Barbados, Bermuda, Colombia, Costa Rica, Dominikaani Vabariik, Ecuador, Grenada, Jamaica, Kuuba, Mehhiko, Peruu, Puerto Rico, Sint Maarten, Saint Lucia, Trinidad ja Tobago, Turksi ja Caicose saared ja Ameerika Ühendriigid.
Ludwig Rudolf

Ludwig Rudolf (22. juuli 1671 – 1. märts 1735) oli Braunschweig-Lüneburgi hertsog ja Wolfenbütteli vürst aastast 1731 kuni oma surmani.
Otto Tallinn

Otto Tallinn (6. september 1914 Toovere, Kuremaa vald – 16. mai 1995 Tartu) oli eesti vaimulik.
Ta õppis Salomoni eraalgkoolis, Tartu Linna III Algkoolis ja aastatel 1928–1933 Tartu Poeglaste Reaalgümnaasiumis. Tartu ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1934–1940. Prooviaastal oli ta Tartu Peetri koguduses (Jaak Tauli juures). Õpetajaks ordineeriti ta 9. jaanuaril 1944.
Ta oli aastal 1944 Tartu praostkonna vikaarõpetaja, aastatel 1944–1945 oli ta Jüri koguduse asetäitja õpetaja. Aastatel 1945–1951 oli ta sama koguduse õpetaja, hooldades aastatel 1945–1946 Jõelähtme kogudust ning aastatel 1947–1948 Kose kogudust. Aastatel 1951–1953 oli ta Simuna Siimona ja Juuda koguduse õpetaja kohusetäitja. Aastatel 1953–1980 oli ta Jõhvi Mihkli koguduse õpetaja, hooldades aastatel 1955–1963 ja 1966–1968 Pühajõe kogudust. Aastail 1980–1995 oli ta Tartu Maarja koguduse õpetaja, hooldades samal ajal ka Vara Brigitta kogudust.
Koostöös orelimeistrite Kriisadega sai aastal 1957 korda Jõhvi kiriku orel. Kuna õpingute vaheajal töötas ta abijõuna Tartu Linna Statistikabüroos ja hiljem ka Eesti Kindlustusvalitsuse Tartumaa Inspektuuris raamatupidajana, kasutas tema teadmisi ka EELK Konsistoorium. Nimelt oli ta aastatel 1949–1990 EELK Revisjonikomisjoni liige.
Otto Tallinn jäi 1995. aasta alguses emerituuri. Mõni kuu hiljem, 18. mail 1995 ta suri ning ta on maetud Tartu Pauluse kalmistule.

Isiklikku

Otto Tallinna poeg Jüri Tallinn (1948–2018) oli muusikateadlane, režissöör ja stsenarist; pojapoeg Jaan Tallinn on eesti programmeerija ja ettevõtja.
Eesti LGBT Ühing

Eesti LGBT Ühing on mittetulundusühing, mis esindab soo- ja seksuaalvähemuste hulka kuuluvate inimeste huve Eestis. 2008 Tartus asutatud ühing kandis 2012. aastani nime Eesti Gei Noored. 
Eesti LGBT Ühing tegevus jaguneb kolme suuremasse valdkonda: teavitustöö, LGBT inimeste huvikaitse ning nende toetamine. Ühing korraldab koolitust, mis on mõeldud eelkõige noorte ja lastega tegelevatele inimestele. Koolituste eesmärgiks on tõsta haridus- ja sotsiaalvaldkonnas töötavate inimeste teadlikkust LGBT inimestest, nende olukorrast Eestis ning nende võimalikest probleemidest. LGBT inimeste eestkostjana kommenteerib ühing oma valdkonnas kohaldatavaid seaduseelnõusid ning vajadusel abistab LGBT inimesi seoses võrdse kohtlemisega. LGBT inimeste toetajana jagab ühing infomaterjale ning pakub tugiteenuseid.

Eesti Gei Noored

9. oktoobril 2008 asutati Tartus mittetulundusühing Eesti Gei Noored. Organisatsiooni loomise algseks eesmärgiks oli koondada noori LGBT inimesi, korraldada ka muid üritusi peale pidude ning kutsuda ühiskonnas muutusi esile. Organisatsiooni üheks eesmärgiks oli "näidata teistele noortele eeskuju, et pole midagi hirmutavat või skandaalset, kui nii-öelda kapist väljas olla." Organisatsioonil oli kaks allüksust, mis asusid Tallinnas ja Tartus.
Eesti Gei Noored korraldasid erinevaid LGBT inimestele suunatud üritusi nagu kirjandusõhtud, filmivaatamised, spordivõistlused, peod ja suvepäevad. 2010. aastal avaldas organisatsioon LGBT-teemalise artiklikogumiku "Kapiuksed valla: arutlusi homo-, bi- ja transseksuaalsusest". 2011. aasta suvel korraldasid Eesti Gei Noored Tallinnas Baltic Pride raames Oma Maailma Avardamise Festivali. Sama aasta sügisel avati organisatsiooni eestvedamisel LGBT info- ja tegevuskeskuse OMA Keskus. Oma Keskuses asuv raamatukogu koondab LGBT teemalisi eesti ja võõrkeelset ilu- ja teaduskirjandust, ajakirju ja uuringuid.

Eesti LGBT Ühing

2012. aasta suvel võttis organisatsioon siiani kasutatava nime – Eesti LGBT Ühing.
Keskpäev (film)

"Keskpäev" on 1981. aastal loodud eesti lastefilm.
Film põhineb Eno Raua kahe jutustuse ("Päris kriminaalne lugu" ja "Telepaatiline lugu") motiividel.
Filmi režissöör ja stsenarist on 
Raivo Trass.
Filmis mängivad Ülari Kirsipuu, Maria Avdjuško, 
Tormi Kevvai,
Sven Suurraid, Mihkel Raud, Talis Trass, Anneli Piirjõe, Jüri Azarov.
Robert Rooba

Robert Rooba (sündinud 2. septembril 1993 Tallinnas) on eesti jäähokimängija, kes mängib Soome meistriliiga klubis JYP Jyväskylä.
Rooba mängib Eesti jäähokikoondises.
Raffles Hotels & Resorts

Raffles Hotels & Resorts on luksushotellide kett, mida omab AccorHotels alates 2016. aastast. 
Raffles Hotels & Resorts asutati 1887. aastal, oma esimese hotelli rajas Raffles Singapuri. Ettevõte alustas rahvusvahelist laienemist 1990. aastatel. 
2001. aastal ostis Swissotel ettevõtte ära. 2017. aasta novembri seisuga opereerib Raffles Hotels & Resorts 11 luksushotelli.
Enn Tomson

Enn Tomson (25. jaanuar 1941 Tallinn – 21. oktoober 2015) oli eesti helirežissöör.
Ta lõpetas aastal 1965 akordioni erialal (õpetaja Heinrich Annion) ja puhkpilliorkestri dirigeerimise erialal (õpetaja Leopold Vigla) Tallinna Muusikakooli. Aastal 1969 lõpetas ta puhkpilliorkestri dirigeerimise erialal Tallinna Riikliku Konservatooriumi (Leopold Vigla ja Jaan Kääramehe klassis).
Ta töötas aastast 1969 Tallinna Heliplaadistuudios toimetajana ja aastast 1973 samas helirežissöörina. Tema elutööks on hulk helisalvestisi peamiselt eesti muusikast, sealhulgas umbes 30 eesti heliloojate autoriplaati (Artur Lembast Kuldar Singini), plaadisarjad "Eesti orelid" (33 plaati) ja "Hortus Musicus" (10 plaati), arvukalt plaate Eesti vokaal- ja instrumentaalsolistidelt.
Ta laulis ansamblis Collage (tenorit), kellega on salvestanud palju muusikat Eesti Raadiole ja mitu heliplaati.
Enn Tomson suri 21. oktoobril 2015 ja ta maeti 27. oktoobril 2015 Rahumäe kalmistule.
Sellerheinik

Sellerheinik (Tricholoma apium) on heiniku perekonda kuuluv seeneliik. 
Ta on Eestis arvatud II kaitsekategooriasse (seisuga 2012).
Eestis võib teda leida arumetsadest.
Venemaa Keisririigi teedeministeerium

Venemaa Keisririigi teedeiministeerium (vene Министерство путей сообщения Российской империи; lühend MPS) oli 1865. aastal Venemaa keisririigis keisri ukaasiga loodud valitsusasutus, mis pidi tagama ühtse poliitika vee-, maantee- ja raudteetranspordi sfääris ning ellu viima üldjuhtimist transpordiühenduse valdkonnas.
Ministeerium asus Peterburis aadressil Fontanka kaldapealne 117. Esimeseks teedeministriks määrati Pavel Melnikov, Peterburi–Moskva raudtee projekti üks autoreid ja kes oli MPS-i eelkäija Teede peavalitsuse juht.
Melnikovi juhtimisel töötati ministeeriumis välja Venemaa raudteedevõrgu arengukava. Kavandati rajada Lõunaraudtee – Moskvast Sevastopolini; Idaraudtee – Orjolist Saratovini; Lääneraudtee – Orjolist üle Smolenski ja Viciebski Daugavpilsini; Kaguraudtee – Jekaterinoslavist Rostovini. Raudteede kogupikkus pidi ulatuma 4816,7 kilomeetrini.
Ministeeriumis säilitati juba 1842. aastal (siis nimetati MPS-i eelkäijat Vene keisririigi teede ja ühiskondlike hoonete peavalitsuseks) loodud Raudteede osakond (departemang). Juurde loodi Eraraudteede peainspektori valitsus, Ehitusvalitsus (1867), Riigiraudteede valitsus (1880) ja Raudteede inspektsioon (1892).
Raudteede kogupikkus ulatus 1900. aastal 44,9 tuhande, 1913. aastal 58,5 tuhande kilomeetrini.
Viimane Vene Keisririigi teedeminister oli Eduard Krieger-Voinovski, kes 28. veebruaril (vkj) 1917 arreteeriti Veebruarirevolutsiooni käigus (mõne aja pärast siiski vabastati). Ministeerium nimetati ümber Venemaa Ajutise Valitsuse teedeministeeriumiks (Министерство путей сообщения Временного правительства России).
Jääpuursüdamik

Jääpuursüdamik on liustikust puurimise teel saadud silindrikujuline jääproov. Sademete akumuleerumisel muutub lumi rõhu survel firniks ning seejärel jääks. Lumekristallide vahel olev õhk jääb jää tekkimsel lõksu suletistesse, mida teadlased kasutavad jääpuursüdamike analüüsimisel. Tähtsat rolli mängivad jääpuursüdamikes hapniku ja süsiniku isotoobid ning süsihappegaasi ja metaani kontsentratsioonid. Nende abil on võimalik uurida varasemate aegade kliimat ning paremini mõista tänapäeval toimuvaid muutusi Maa kliimasüsteemis.
Et külmematel aladel ei tõuse temperatuur tavaliselt üle külmumispunkti, siis ei sula jää ära ning sademete akumuleerumise tulemusel tekibki aja jooksul jääkilp. Seega on alumistes kihtides vanem jää ning ülemistes kõige hilisem.
Lincoln Ellsworth

Lincoln Ellsworth(teatud ka kui William Linn Ellsworth; 12. mai 1880 Chicago – 26. mai 1951 New York) oli Ameerika Ühendriikide polaaruurija. On teinud mitmeid polaarlende Arktikasse. Sealhulgas 1926. aastal koos Roald Amundseni ja Umberto Nobilega ning 1935. aastal õhusõidukil üle Lääne-Antarktise, kus ta avastas Ellsworthi mäestiku ja andis nime selle põhjapoolsele osale (Sentineli mäeahelik).
Fredrik Ekman

Fredrik Joachim Ekman (1. september 1798 Uusikaupunki – 13. märts 1872 Turu) oli Soome ja Eesti vaimulik.
Ta õppis Uusikaupunkis (Uudenkaupungin pedagogion oppilas) ja Turu katedraalikoolis. Usuteadust õppis ta (immatrikuleeriti 17. juulil 1818 ja 27. juunil 1823), sai magistriks. Aastatel 1824–1827 õppis ta Stockholmi Kunstiakadeemias. Aastatel 1829–1834 töötas ta Viiburi gümnaasiumis rootsi keele õpetajana, aastatel 1834–1839 ladina keele ülemõpetajana. Ordineriti 11. aprillil 1838 õpetajaks.
Aastal 1840 oli ta Espoos adjunktõpetajaks. Aastatel 1841–1842 oli ta Ruhnu Püha Magdaleena koguduses vikaarõpetajaks. Seejärel oli ta vaimulikuks Stockholmi soome koguduses; Soomes, Hämeenlinnas ja aastast 1848 kaplanina Turu toomkirikus.
Eerik Kumari

Eerik Madis Kumari (7. märts 1912 – 8. jaanuar 1984) oli eesti ornitoloog ja looduskaitsetegelane. 
Aastani 1937 oli tema eesnimi Erik Mathias, perekonnanimi aastani 1938 Sits; ta muutis oma nime Kumari laiu järgi.
1949. aastal kaitses ta Tartu Riiklikus Ülikoolis bioloogiateaduste kandidaadi kraadi väitekirjaga "Jäälind Alcedo atthis inspida L. Eesti NSV-s" 
1953. aastal kaitses Leningradis NSV Liidu Teaduste Akadeemia Zooloogia Instituudis bioloogiateaduste doktori kraadi väitekirjaga "Современный состав орнитофауны Эстонской ССР и его генезис".
Aastatel 1952–1977 oli ta Eesti NSV Teaduste Akadeemia Zooloogia ja Botaanika Instituudi teadusdirektor.
1961. aastast oli ta Eesti NSV Teaduste Akadeemia korrespondentliige.
Tema mälestuseks asutati 1989. aastal temanimeline preemia looduskaitsealase töö tunnustamiseks.

Ühiskondlik tegevus

Kumari oli 1955. aastast NSVL Teaduste Akadeemia Looduskaitse Komisjoni liige ning ENSV Teaduse Akadeemia Looduskaitse Komisjoni asutaja ja juht 1955–1984. Ta oli Eesti Looduseuurijate Seltsi esimees 1954–1964, auliige 1972. aastast ning aupresident 1982. aastast.Ta oli Soome Ornitoloogiaseltsi liige, Briti Ornitoloogiaühingu ja Ungari Ornitoloogiaühingu auliige.
Rotuma keel

Ortograafia

Rotuma keel kasutab ladina tähti. Keele tähestikus on üks konsonant, mida eesti keeles ei ole ja vokaalidele on võimalik lisada diakriitikuid, mis muudavad nende hääldust.
Lebavere

Asustus

Seisuga 01.06.2009 elas Lebaveres 51 inimest. Külas on 11 eramaja.

Hariduselu

Lebavere külas tegutses aastatel 1880-1925 Lebavere Algkool. 1895. aastal õppis seal 22 last. Pärast kooli sulgemist 1925. aastal asusid piirkonna lapsed haridust taga nõudma Vitsjärve koolis.

Ajalugu

Pilistvere kihelkonnas paiknenud Viruvere, Räsna, Vitsjärve ja Lebavere küla läksid tsaariajal Vana-Põltsamaa valla koosseisu.
Anton Wilhelm von Zuccalmaglio

Anton Wilhelm Florentin von Zuccalmaglio [tsukalm'aljo] (12. aprill 1803 Waldbröl – 23. märts 1869 Nachrodt (praegu Nachrodt-Wiblingwerde vald Altena lähedal) oli saksa rahvalaulukoguja ning muusikakirjastaja.
Ta oli üks Jakob Salentin von Zuccalmaglio ja Clara Deycki kuuest lapsest, Vinzenz Jakob von Zuccalmaglioi vend. Ta kasvas üles Leverkuseni külas 2 km kaugusel Lennepist.
Aastatel 1832–1840 oli ta ühe vene vürsti kasvataja Varssavis.
Ta kogus rahvalaule ning andis 1838–1840 koos August Kretzschmeriga välja kaheköitelise rahvalaulude kogumiku "Deutsche Volkslieder mit ihren Original-Weisen".
Johannes Brahms oli selle kogumiku üle väga rõõmus ja töötles sealt 22 laulu, sealhulgas "Mein Mädel hat einen Rosenmund" ja "Die Blümelein, sie schlafen".
Aastal 2003 nimetati Waldbrölis Zuccalmaglio sünnimaja vahetus läheduses asuv väljak Inselsplatz ümber Zuccalmaglioplatziks. Seal on ka Zuccalmaglio ausammas. Ka Wiedenhofi Bitzewegiga ühendav tänav on nimetatud tema järgi.
Enn Küng

Enn Küng (sündinud 31. oktoobril 1963 Tallinnas) on eesti ajaloolane ja Tartu Ülikooli õppejõud. Alates 2001. aastast on ta ajaloodoktor.
Küng õppis aastatel 1982–1988 Tartu Ülikoolis ajalugu 1992 sai sealt magistrikraadi ning 2001 doktorikraadi.
Aastatel 1992–2005 töötas ta Eesti Ajalooarhiivis. Alates 1994. aastast on ta olnud Tartu Ülikooli õppejõud, aastast 2005 Eesti ajaloo õppetooli dotsent.
Enn Küng on peamiselt uurinud Eesti ja Rootsi varauusaega (16.–17. sajandit). Eriti huvitavad teda majandus- ja kaubanduspoliitika küsimused. 2002. aastal sai ta oma doktoritöö eest parima Eesti ajalooraamatu auhinna.
Küng oli aastatel 2000–2010 Akadeemilise Ajalooseltsi esimees.
2013. aastal ilmus Küngi toimetatud ja koostatud Eesti ajaloo üldkäsitluse kolmanda köite uus versioon.
Pikkjärve paisjärv

Pikkjärve paisjärv (ka Kaarepere paisjärv) on järv Jõgeva maakonnas Jõgeva vallas Pikkjärve külas. Veekogu pindala on 2,5 ha. Veekogu kaldajoone pikkus on 969 m.
Kruusa tänav (Rakvere)

Kruusa tänav on tänav Rakvere linna kaguosas, Paemurru linnaosas .
Edela-kirdesuunaline Kruusa tänav on 323 m pikkune. Ta saab alguse Rägavere teelt, ristub Killustiku ja Paemurru tänavaga ning lõpeb Rakvere linna ja Rakvere valla vahelisel piiril Rabakivi tänaval . Kaugus Rakvere keskväljakust – Turu platsist, on linnulennul mõõdetuna ca 1,6 km. 
Tänava on äärde rajatud põhiliselt katusekorrusega ühepereelamud, mis on ehitatud 20. sajandi teises pooles.
Pidula vald

Pidula vald (saksa keeles Piddul) oli vald Saaremaal Kihelkonna kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1892 ja siis liideti see vald Kihelkonna vallaga.
Mäe mõis (Valjala)

Mäe mõis (saksa keeles Mäemois) oli Lööne mõis kõrvalmõis Valjala kihelkonnas Saaremaal.
Mõis rajati 17. sajandil.
Fulbed

Fulbed (ka fulanid ehk fullahid) on rahvas Lääne-Aafrikas, kelle asuala ulatub Mauritaaniast Kamerunini. Nad elavad enamasti suuremate rühmadena Mauritaania, Senegali, Guinea, Nigeeria, Kameruni, Mali, Nigeri, Tšaadi ja Sudaani Saheli vööndis. Neid on ka Burkina Fasos, Guinea-Bissaus, Beninis ja mujal. 
Nende arvuks hinnatakse 10...13 miljonit (2005).
Nad kõnelevad fulbe keelt. 
Nad on lähedases suguluses Mauritaanias ja Senegalis Senegali jõe oru keskosas elavate tukulöridega (mõnikord arvatakse viimased fulbede hulka). 
Fulbed kannavad paljudes paikades pikki värvilisi voolavaid rõivad, millel on tagasihoidlikud kaunistused, näiteks tikandkirjad. 
Fulbed kõnnivad loomi karjatades pikki teekondi jalgsi. Nad on üks Lääne-Aafrika suuremaid rändrahvaid.

Päritolu

Fulbede päritolu on ebaselge. Kohati erinevad nad välimuselt tugevasti naaberrahvastest. Sageli on nad üsna heleda nahaga ning neil on "peenemad" näojooned: kitsas nina ja kitsad huuled, piklik ovaalne nägu. See on ajendanud vägagi fantastilisi teooriaid nende päritolu kohta, näiteks et nad on tulnud Lõunamerelt. 
Teaduskirjanduses peetakse kõige usutavamaks Sahara hüpoteesi, mis seostab fulbede etnogeneesi Sahara veisteperioodiga (4500 eKr – 2500 eKr). Seda hüpoteesi toetavad kaljujoonised, millel kujutatud figuurid sarnanevad tänapäeval Aafrikas elavate nomaadidest karjakasvatajatega, sealhulgas fulbede ja bedžadega. See seletaks ka Aafrika karjakasvatajate omavahelist füüsilis-antropoloogilist ja kultuurilist sarnasust hoolimata geograafilisest kaugusest.   
On levitatud ka hüpoteesi, mille järgi fulbed pärinevad Vana-Egiptusest. Selle pooldajate väitel on fulbedel  muinasegiptlastega mõningaid silmatorkavaid sarnasusi: kaks fulbede klanni kannab vanaegiptuse müstika mõiste nime – Ka (Dia, Diallo) ja Bâ. Ka üks 0. dünastia vaaraodest kandis nime Ka.  'Piim' oli egiptuse keeles  hs3mw  [hosamou], fulbe keeles kosam. 'Silm' oli egiptuse keeles írt [iiret], fuli keeles yiitere. 'Lehm' oli egiptuse keeles nk [nak], fulbe keeles nagge.
New York Islanders

New York Islanders on USA jäähokiklubi, mis mängib jäähokiliiga NHL-i Idakonverentsis Metropolitani divisjonis.
Islanders peab kodumänge Barclays Centeris.
New York Islanders on võitnud Stanley karika neljal korral (1979–80, 1980–81, 1981–82, 1982–83).
Leproomid

Leproomideks ehk leproosseteks granuloomideks (ladina keeles ains leproma) nimetatakse lepromatoossesse leeprasse nakatunud inimestel tekkivaid nakkusohtlikke nahaköbrusid.
Leproomid koosnevad lümfotsüütidest, epitelioidsetest rakkudest ja plasmarakkudest ning Virchowi leeprarakkudest. Virchowi leeprarakkude tsütoplasma sisaldab lepromatoosse leepra haigustekitajaid leepra mükobaktereid (mycobacterium leprae).
Leproomis võib tekkida nekroos.