Finnair

Ajalugu

1923 asutas konsul Bruno Lucander ettevõtte Aero O/Y, mis sai Finnairi eelkäijaks. Sellest nimest tuleb ka Finnairi kood AY, mis on lühend sõnadest Aero Yhtiö, kus yhtiö on soome keeles ettevõte. Lucander oli varem juhatanud Eesti ettevõtte "Aeronaut" Soome lende. 1923. aasta keskel saavutas Lucander kokkuleppe Junkers Flugzeugwerke AG-ga, mille järgi Junkers andis Aerole õhukid ja tagas nende tehnilise hoolduse, saades vastutasuks poole ettevõtte aktsiapakist. Ettevõtte asutamisleping sõlmiti Helsingis 12. septembril ja ta kanti äriregistrisse 11. detsembril 1923. Esimene lend toimus 20. märtsil 1924 Helsingist Tallinna vesilennukiga Junkers F13.
Finnair lõpetas vesilennukite kasutamise 1936. aasta detsembris pärast esimese korraliku lennuvälja valmimist Soomes.
Talvesõja ajal rekvireeris Soome lennuvägi poole Finnairi õhukitest. Hinnanguliselt moodustasid poole Finnairi reisijatest Talvesõja ajal lapsed, kes evakueeriti Rootsi.
1946 omandas Soome riik ettevõttes enamusosaluse ja alustas 1. novembril 1947 taas välislende.
Alates 1953 tegutseb ettevõte Finnairi nime all. Alates 25. juunist 1968 on ettevõtte nimi ametlikult Finnair Oy.
1962 omandas Finnair 27% suuruse osaluse Soome eralennukompaniis Karair. Hiljem suurendas ta oma osalust veelgi.
15. mail 1969 korraldas Finnair esimese lennu üle Atlandi ookeani, nimelt New Yorki.
1979 asutas Finnair kodumaiste lendude jaoks tütarettevõtte Finnaviation, milles tal oli 60% osalus.
1983 sai Finnair esimeseks ettevõtteks, mis hakkas korraldama regulaarlende Lääne-Euroopast Jaapanisse ilma vahemaandumiseta. Ta avas lennuliini Helsingi–Tokio, mida teenindas lennuk McDonnell Douglas DC-10-30ER. Seni oli Jaapanisse lennatud kas Moskva kaudu, nagu seda tegid Aeroflot, SAS ja British Airways, või Alaskal asuva Anchorage'i kaudu, nagu seda tegid ülejäänud ettevõtted. Finnair lendas Jaapanisse otse üle põhjapooluse ja Beringi väina, vältides niimoodi Nõukogude Liidu õhuruumi. Lennukile paigaldati lisakütusepaagid, sest lend kestis 13 tundi. Lend koos vahemaandumisega Moskvas kestis samuti 13 tundi, aga vahemaandumisega Anchorage'is 16 tundi, mis andis Finnairile eelise. See kehtis kuni 1986. aasta kevadeni, mil NSV Liit andis Air France'ile ja Japan Airlinesile õiguse lennata liinil Pariis–Tokio läbi NSV Liidu õhuruumi.
1988 avas Finnair lennuliini Helsingi–Peking, saades esimeseks Lääne-Euroopa lennukompaniiks, kes korraldab vahemaandumiseta regulaarlende Euroopast Hiinasse.
1997 lõpetas Finnair lennud Karairi ja Finnaviationi nime all. Mõlemas nendest ettevõtetest oli ta vahepealse aja jooksul omandanud 100% osaluse.
Alates 1999 kuulub Finnair lennufirmade ühendusse oneworld.
2001 moodustas Finnair uue tütarettevõtte Aero Airlines, mis korraldas lende Tallinnast kolme sihtkohta Soomes. Aero Airlines sooritas viimase lennu 6. jaanuaril 2008.
Alates 2001. aastast sai alguse firma tegevus Tartus, kus asub Finnairi üks tütarfirmasid, Finnair Business Services. Aastaks 2019 töötab tütarettevõttes üle 160 töötaja ning Tartu kontori vastutada on suur osa raamatupidamisest ja finantsaruandlusest, analüütikast, klienditoest, personaliga seotud töölõikudest, aga ka lennukipargi tehnilise hoolduse dokumentatsiooni korrashoiust.
2003 omandas Finnair Rootsi odavlennufirma FlyNordic, mis tegutses peamiselt Skandinaavias. 2007 müüs Finnair oma osaluse FlyNordicus Norwegian Air Shuttle'ile ja omandas vastutasuks 4,8% Norra ettevõttest, saades niiviisi selle suuruselt kolmandaks aktsionäriks.
Aastal 2006 transportis lennufirma 8,8 miljonit inimest 15 riigisisesesse ja 55 välismaisesse sihtkohta. Lisaks on Finnairil ligi 50 hooajalist tšarterlennusihtkohta.
Finnairi kaubavedudega tegelevad kaks tütarettevõtet Finnair Cargo Oy ja Finnair Cargo Terminal Operations Oy. Kummagi ametiruumid asuvad Vantaa lennujaamas.