Elmar Arula

Elulugu

Elmar Arula sündis 11. märtsil 1917 Virumaal, Simuna kihelkonnas, Paasvere vallas, Venevere lähedal olevas Marikülas, Tõnupere talus, talupidaja-mõisarentniku perekonnas.

Eesti Vabariigis

Alghariduse omandas Venevere 6-klassilises algkoolis, mille lõpetas 1930. aastal. Õppis seejärel 1930–1932 Virumaa Täienduskoolis Rakveres. Ja 1936–1939 Jäneda Põllumajanduskeskkoolis (nelja aastane programm kolme aastaga, ilma suvevaheaegadeta), kus omandas agronoomi eriala.
1939. aasta maist oktoobrini viibis õppetöö raames pooleaastasel põllumajanduspraktikal Rootsis. Peale Rootsist naasmist elas vanemate kodutalus Marikülas.

Teise maailmasõja aegses okupeeritud Eestis

Pöördeline 1940. aasta möödus juhuslikel metsatöödel Venevere metskonnas. Ja 1941. aasta jaanuarist alates oli ta Rakveres Viru Tarbijate Kooperatiivi abimajandi juhataja.
Saksamaa ja Nõukogude Liidu vahelise sõja puhkemisele järgnenud üldmobilisatsioonist Punaarmeesse 20. juulil 1941 õnnestus tal aga pääseda tänu ühe tuttava arsti antud vastavasisulisele tervisetõendile.
Ja kui 1941. aasta suvesõja käigus Eestisse jõudnud Saksa väed vabastasid augustis 1941 Rakvere ja ülejäänud Virumaa, siis pani ta ennast vabatahtlikuna kirja Rakveres formeeritavasse 184. Eesti julgestusgruppi, kuid rongi väljumisele eelnenud õhtul otsustas veel Rakverest korra jalgrattaga kodus Marikülas ära käia, ning hommikul tagasi Rakverre jõudes oli rong väeosaga juba läinud.
Töötas Saksa okupatsiooni ajal alates 1942. aasta veebruarist Virumaa Põllumajandusameti Lüganuse agrojaoskonna noorem agronoomina. Ning 1943. aasta juulist Rakveres, Virumaa Põllumajandusameti agronoomi ametikohal.
Samal ajal käis aga jätkuvalt Teine maailmasõda. Ja kuna rinne oli 1944. aasta alguseks juba Eesti piirini jõudnud, siis kuulutasid sakslased 30. jaanuaril 1944 Eestis välja üldmobilisatsiooni.
Elmar Arula mobiliseeriti seega 1944. aasta jaanuaris välja kuulutatud üldmobilisatsiooniga Saksa sõjaväkke – 20. Eesti Relvagrenaderide SS-diviisi järelveo kompaniisse ning saadeti sellega 1944. aasta augusti alguses Narva rinde poole teele. Jõudis olla lühikest aega Utria all ja taganes siis koos teistega Jõhvist Avinurme peale, kus varjas end mõnda aega kodu lähedal metsas.

Nõukogude Eestis

1944. aasta oktoobrist õnnestus tal tööd saada Kadrinas – Virumaa täitevkomitee Põllumajandusosakonna Kadrina rajooni vanem agronoomina.
Kust septembris 1945 viidi ta üle Rakveresse – Virumaa täitevkomitee Põllumajandusosakonna vanem agronoomiks, kellena töötas kuni 1949. aasta märtsiküüditamiseni.

Siberis

Saadeti 25. märtsil 1949 Rakverest koos perega asumisele – NSV Liidu Krasnojarski krai Ussinski (alates 1956. aastast Jermakovski) rajooni, kus elas järgnevad seitse ja pool aastat vaheldumisi Leninski ja Talovka külas ja töötas kohalikus "Vorošilovi" nimelises kolhoosis.
Aastatel 1949–1954 töötas ta lihttöölisena "Vorošilovi" nimelise kolhoosi traktori-põllumajandusbrigaadis. Ja 1954. aasta oktoobrist kuni 1956. aasta sügiseni kolhoos "Vorošilovi" hõberebaste farmi juhatajana.
Vabanes Eesti NSV Ülemkohtu otsusega 27. septembrist 1956 ja jõudis koos perega asumiselt tagasi Eestisse 1956. aasta novembris.

Vinnis

Asus 1956. aasta detsembrist peaagronoomina tööle Rakvere rajooni Vinni sovhoosi (alates 1961. aastast Vinni näidiskatsesovhoos ja alates 1964. aastast Vinni näidissovhoostehnikum).
Töötas aastatel 1956–1990 Vinni näidissovhoostehnikumis, millest 1956–1981 peaagronoomina ja 1981–1990 põllumajandusbrigadiri ja rohumaade agronoomina.
Pälvis oma kolleegidelt ja kaastöötajatelt Vinni näidissovhoostehnikumis lugupidamise ja tunnustuse märgiks "Leivaisa" austava nimetuse.