Debbie Reynolds

Elu ja karjäär

Noorena osales Reynolds skaudiliikumises. 16-aastaselt võitis iludusvõistluse Miss Burbank ja seejärel pakkus filmistuudio Warner Brothers talle näitlejalepingut. Kui Warner Brothers lõpetas muusikalide tegemise, võttis Reynolds vastu filmistuudio Metro-Goldwyn-Mayeri lepingu.
1951. aastal kandideeris Reynolds rolli eest filmis "Three Little Words" Kuldgloobusele parima uue näitlejanna kategoorias. Filmis kehastas ta poplauljat Helen Kane'i. Läbimurderolliks oli Kathy Selden muusikalises komöödiafilmis "Lauldes vihmas" ("Singin' in the Rain"; 1952), kus ta esines lisaks näitlemisele ka tantsijana ja lauljana. Teised tuntumad osatäitmised olid muusika- ja komöödiafilmides, sh "The Affairs of Dobie Gillis" (1953), "Susan Slept Here" (1954), "Bundle of Joy" (1956), "The Catered Affair" (1956) ja "Tammy and the Bachelor" (1957).
1951. aastal jõudis tema esitatud laul "Aba Daba Honeymoon" filmist "Two Weeks with Love" Billboardi edetabelis kolmandale kohale. Tema järgmised kuulsaks saanud laulud olid "Tammy" (1957; Billboardi esikohasingel) filmist "Tammy and the Bachelor", "A Very Special Love" (1958) ja "Am I That Easy to Forget" (1960). 1959. aastal ilmus tema esimene popmuusikaalbum "Debbie".
Reynolds mängis peaosa vesternis "Kuidas alistati Lääs" ("How the West Was Won"; 1962) ja eluloofilmis "Uppumatu Molly Brown" ("The Unsinkable Molly Brown"; 1964), kus kehastas tuntud seltskonnadaami Margaret Browni. Browni rolli eest pälvis ta parima naispeaosatäitja Oscari nominatsiooni. Tema hilisemad tuntumad rollid olid filmides "Laulev nunn" ("The Singing Nun"; 1966), "Abielulahutus Ameerika moodi" ("Divorce American Style"; 1967), "What's the Matter with Helen?" (1971), "Ema" ("Mother"; 1996, Kuldgloobuse nominatsioon) ning "Kapis ja kapist välja" ("In & Out"; 1997). Reynolds esines ka kabareedes. 1979. aastal asutas ta North Hollywoodis Debbie Reynolds Dance Studio, mis töötab siiani.
1973. aastal andis ta animafilmis "Charlotte koob võrku" ("Charlotte's Web") hääle ämblikule Charlotte'ile.
1969. aastal hakkas ta omanimelise situatsioonikomöödia "The Debbie Reynolds Show" saatejuhiks, mille eest nomineeriti ta 1970. aastal Kuldgloobusele. 1973. aastal mängis Reynolds Broadway muusikalis "Irene" ja pälvis rolli eest Tony auhinna. Enne sajandivahetust jõudis Reynolds noorema põlvkonna ette Aggie Cromwelli rolliga "Halloweenilinna" ("Halloweentown") filmisarjas.
2000. aastal pälvis ta rolli eest situatsioonikomöödias "Will ja Grace" ("Will & Grace") Primetime Emmy auhinna.
1988. aastal avaldas ta oma autobiograafia "Debbie: My Life". 2013. aastal andis ta välja selle täiendatud versiooni "Unsinkable: A Memoir".
2006. aastal sai Reynolds Chapman Ülikooli elutööpreemia ja 2007. aastal promoveeriti Nevada Ülikooli audoktoriks.
2015. aastal määrati talle USA Ekraaninäitlejate Gildi aupreemia panuse eest maailma filmikunsti.
Kuni elu lõpuni jäi ta üheks vähestest Ameerika filminduse kuldajastu näitlejaks, kes jätkas näitlemist kuni oma elu lõpuni.
Tal on Hollywoodi kuulsuste alleel aadressil 6654 Hollywood Boulevard omanimeline täht. Samuti on tal omanimeline täht Palm Springsi kuulsuste alleel.

Isiklik elu

Reynolds oli abielus kolm korda. Tema esimene abikaasa oli laulja Eddie Fisher, kellega ta abiellus 1955. aastal. Fisheriga sai ta kaks last: tütre Carrie ja poja Todd'i. Nad lahutasid 1959. aastal pärast seda, kui Fisheril oli olnud armuafäär Elizabeth Tayloriga.
Reynoldsi teine abikaasa oli miljonärist ettevõtja Harry Karl, kellega oli ta abielus aastatel 1960–1973.
Aastatel 1984–1996 oli ta abielus kinnisvaraarendaja Richard Hamlettiga.

Surm

Reynolds suri 2016. aasta 28. detsembril 84-aastasena Los Angeleses Cedars-Sinai Medical Centeri haiglas, kuhu ta oli insuldikahtlusega samal päeval toodud. Ta suri vaid päev pärast oma tütre Carrie Fisheri surma.