google/wiki40b huggingface dataset:
Ranniku- ja mereturism

Ranniku- ja mereturism (ingl coastal and maritime tourism) on turismisektor, mille peamine tegevus toimub vastavalt kas ranniku- või merepiirkonnas. Rannikuturism toimub rannikualadel (maismaal ja kaldaäärsetel veealadel), ning hõlmab näiteks ujumist, surfamist, päevitamist, mereäärsetes hotellides viibimist. Mereturism toimub merel, mis jääb rannikualadest kaugemale. Mereturismi alla kuuluvad näiteks paadisõit, purjetamine, kruiisid. Kuna mereturism hõlmab ka tegevusi, ettevõtteid jms, mis asuvad maismaal, loetakse ka neid mereturismi osaks.

Keskkonnamõju

Turism on lai majandusharu ning seetõttu tuleb erilist tähelepanu pöörata selle keskkonnamõjule. Ranniku- ja mereturism, eelkõige rannikuturism, toimub üldjuhul kohtades, kus on suur bioloogiline mitmekesisus. See eeldab head kliimat, värsket õhku, puhast vett, päikest, rikkumata loodust. Selleks, et seda ala säilitada ja kaitsta turismi halva mõju eest, on vaja kõrgetasemelist kaitset ja plaani. Vastasel juhul võib turismiga kaasneda ulatuslik negatiivne mõju elupaikade terviklikkusele ja ohustatud liikidele. Üks Maailma Looduse Fondi suurimaid murekohti ongi just ranniku- ja mereturismi keskkonnamõju. 
Rannikualade peamised probleemid on metsade üleraie, suurenenud magevee tarbimine, veereostus, vetikate vohamine, piirkondade ülearenemine, võõrliigid, kohaliku ökosüsteemi hävimine, liikide väljasuremine, ülepüük, erosioon ja mürareostus

Ranniku- ja mereturism Euroopas

Ranniku- ja mereturism on väga tähtis turismisektor Euroopas. Ranniku- ja mereturismi tähtsus Euroopa turismisektoris tuleneb külastajate arvu suurenemisest rannikualadel, mis on tuntud tänu oma mitmekülgsusele, ilule ja rohkele kultuurile. Sektor on tööjõuturul oluline, sest annab tööd ligi 3,2 miljonile inimesele ja moodustab suure osa meremajandusest oma kogulisandväärtusega, mis on umbes 183 miljardit eurot. Ligikaudu pooled Euroopa hotellidest asetsevad merega ääristatud aladel. 
Ranniku- ja mereturismi sektor on seotud EL-i meremajanduse kasvu strateegiaga, olles selle mõjukas osa. Seda peetakse Euroopa arendamisel tähelepanuväärseks ja uuenduslikuks valdkonnaks. Selle märkimisväärne kogulisandväärtus ja tööhõive on põhjused, miks ranniku- ja mereturism on kujunenud merenduses suurimaks sektoriks. Prognoositakse, et see sektor kasvab 2020. aastaks paari protsendi võrra. Üksnes kruiisiturismi sektor, mille aastakäive oli 15,5 miljardit eurot, pakkus 2012. aastal tööd 330 000 inimesele. Eeldatakse, et selle kasv on püsiv.
Michel Roux

Tööelulist

14-aastaselt hakkas ta sarnaselt oma venna Albert Roux'ga töötama kondiitri (pâtissier) õpipoisina Camille Loyali juures Pariisis Belleville'i piirkonnas.
Oma raamatu "Pastry: Savoury and Sweet" (2010) sissejuhatuses kirjutab ta, et esialgu töötas ta tour'is. Tema töö seisnes eri liiki tainaste tegemises ja neist küpsetiste vormimises, kusjuures alati samas järjekorras: prantsuse sarvesaiad, nupsusaiad, võitainas, flan pastry, pâte brisée, pâte sucrée jne.
Kogenumana asus ta kondiitrina tööle Suurbritannia Pariisi saatkonnas.
Aastail 1960–1962 teenis ta Prantsuse sõjaväes.
Roux oleks kokaametist peaaegu loobunud, kuna soovis hakata ooperilauljaks, kuid järgnes siiski vennale Londonisse. 
Koos venna Albert Roux'ga avas ta 1967. aastal Londonis restorani Le Gavroche ja Bray's 1972. aastal restorani The Waterside Inn. Le Gavroche'ist sai hiljem kuninganna ema lemmiksöögikoht.
Karl Puidak

Elulugu

Karl Puidak oli talupidaja poeg.
Võttis osa Vabadussõjast Kuperjanovi partisanide pataljoni koosseisus. Lõpetas 1929 Tallinna Tehnikumi elektriinseneri erialal (lõpuprojekt käsitles Tallinna-Pääsküla elektriraudtee vooluvarustust). Akadeemiliselt kuulus ta korporatsiooni Leola. Täiendas end 1938 Austrias ja Ungaris. Oli 1924–1928 Tallinna Tehnikumi elektrotehnika tugevvoolu labori assistent, 1931–1934 Riigi Turbatööstuse insener, 1936–1940 Eesti Rahvusliku Jõukomitee abidirektor, 1940–1941 ja 1942–1944 TTÜ õppeülesande täitja elektrijõumajanduse alal. Koostanud õppevahendeid. Lahkus 1944 Saksamaale, oli Eesti insenere ühendanud Tehnika Koondise sekretär, aastast 1948 USA-s firma Pritchard & Co juures elektrijaamade projekteerija.

Teadustöö

Eesti elektrifitseerimise üldkava üks põhiautoreid. Osales kava elluviimisega seotud tehniliste ja majandusarvutuste tegemises, ühtse elektritariifisüsteemi väljatöötamises ning Kohtla-Tapa-Tartu ja Türi-Viljandi ülekandeliinide projekteerimises, uuris kõrgepingeliinidest põhjustatud raadiohäirete vähendamise võimalusi.
Manuel Carbonell

Manuel Carbonell (25. oktoober 1918 Sancti Spíritus – 10. november 2011 Coral Gables) oli Kuuba skulptor.
Ta tegi eelkõige pronksist monumentaalskulptuure, sealhulgas palju abstraktseid figuure.
Manuelil oli kaks õde: vanem Josephine ja noorem Angela. Kuid tema isa pärines perest, kus oli 18 õde-venda. Kuigi Manuel elas 93-aastaseks, elasid mõlemad õed ta üle.
Manuel voolis juba lapsena alailma savist kujukesi ja voltis neid paberist. Esimest korda taipas ta, et tahab skulptoriks saada, 8-9-aastaselt.
Ta õppis kunsti Havanna San Alejandro kunstiakadeemias. Kui ta akadeemia katsetele tuli, küsiti talt eelneva kogemuse kohta ja Manuel tunnistas, et tal pole seda. Seepeale soovis akadeemia, et ta läbiks kaheaastase ettevalmistuskooli. Ent nädalavahetusel voolis Carbonell savist säherduse kujukese, et võeti otsekohe akadeemiasse vastu.
Carbonell oli 18-aastane ja vaevalt oma õpinguid akadeemias alustanud, kui ta kukkus trepist alla. Ta sai väga raske vigastuse. Üks tema neerudest plahvatas ja ta oli aasta aega halvatud. Pikapeale õppis ta siiski uuesti käima ning lõpuks paranes ja sai õpinguid jätkata.
1945–59 kestis Carbonelli loomingu esimene, klassikaline ja religioosne loomeperiood. Kriitikutele hakkas tema looming kohe meeldima. Sel ajal valmis tal palju tähtsaid tellimustöid, näiteks Havanna Katoliikliku Ülikooli tudengite assotsiatsiooni jaoks Maarja kuju. Las Villases oleva Covadonga suhkruveski juures oleva kabeli jaoks valmistas ta ristilöödud Jeesuse elusuuruse puukuju.
Kuuba esimeses kommertstelekanalis Union Radio Television oli Carbonell iganädalase kunstisaate juht, kes ühtlasi intervjueeris saatekülalisi. Lisaks tegutses ta telekanalis produtsendina ja kujundas Union Radio Televisioni stuudiote sisustust.
See kestis 1954. aastani, mil ta soondus ringreisile Lääne-Euroopasse. Sealsetes muuseumides tutvus ta põhjalikult impressionismi ja abstraktsionismiga, mis muutis tema edasist loometeed.
Carbonell osales paljudel konkurssidel ja teenis palju auhindu. Esimene rahvusvaheline tunnustus saabus 1954. aastal Barcelonas korraldatud Ladina-Ameerika III kunstibiennaalil, kuhu ta esitas elusuuruse raidkuju "Rassi lõpp" ("Fin de una raza"). Tänapäeval asub see Havanna kunstimuuseumis.
Alates 1959. aastast elas ta Ameerika Ühendriikides, esialgu New Yorgis ning alates 1974. aastast Miamis.
Johann Heinrich Pestalozzi

Johann Heinrich Pestalozzi (12. jaanuar 1746 Zürich – 17. veebruar 1827 Brugg, Aargau kanton, Šveits) oli Šveitsi pedagoog, filantroop, koolireformaator, filosoof ja poliitik.

Mälestuse jäädvustamine

Pestalozzi 100. sünniaastapäeval 1846. aastal avati tema surmakohas mälestusmärk.
Tema järgi on nimetatud asteroid 2970 Pestalozzi.
Galina Leškina

Galina Leškina (12. oktoober 1925 – 3. oktoober 2009) oli Eesti tekstiili- ja maalikunstnik.
Ta õppis aastatel 1945–1951 Eesti Riiklikus Kunstiakadeemias ja asus selle lõpetamise jätel tööle Tallinna kunstitoodete kombinaadi kunstnikuna. Aastatel 1961–1971 oli Leškina vabriku Tekstiil peakunstnik ja seejärel 1971–1980 kunstikombinaadi Ars autoritiraažikunstnik.
Alates 1954. aastast oli ta Eesti Kunstnike Liidu liige.
Leškina looming tekstiilikunstnikuna leidis laialdast kasutamist hoonete sisekujunduses, näiteks kaunistati Leškina maalitud dekoratiivkangastega kohvik Tuljak (1970), restoran Kungla (1973) ja kohvik Kadriorg (1980). Tuntud on tema rahvuslikus stiilis kattevaibad ja linikud, käsitsi maalitud siidrätikud ja temaatilised põimevaibad. Viimastest väärivad esile tõstmist 1960. aastal koos Lea Valteriga loodud tööd "Randlased" ja "Tööstus".
Ühtlasi oli ta ajakirjade Nõukogude Naine, Kunst ja Kodu ning Käsitööalbum kaastööline.
1960. aastatel alustas Leškina tegevust ka maalikunstnikuna, viljeledes põhiliselt akvarellmaali. Ta maalis peamiselt maastikke, natüürmorte ja portreesid, mida demonstreeriti Tallinna Kunstisalongis ja Tallinna Kunstihoones korraldatud näitustel.
MTÜ Kirjandusfestival Prima Vista

MTÜ Kirjandusfestival Prima Vista on Tartu mittetulundusühing, mis korraldab kirjandusfestivali Prima Vista.
MTÜ on asutatud 2006. aastal, selle juhatuse esimees on Ilona Smuškina.
45 mm tankitõrjekahur M1937

Ajalugu

Kahuri loojaks oli Mihhail Loginov ja see oli mõeldud kiirelt laetavaks tankitõrjekahuriks. Selle eelkäijaks oli 37 mm tankitõrjekahur M1930, mille litsentsi ostis Nõukogude Liit Saksa firmalt Rheinmetall. Seoses selle kehva soomuseläbivusega hakati seda 1942. aastast alates asendama pikema toruga 45 mm tankikahuriga M1942 ja peale 37 354 kahuri valmimist lõpetati selle tootmine 1943. aastal.

Kasutamine

Eelkäija alusvankrit ja suuremat 45 mm relvarauda kombineerides saadi poolautomaatne tankitõrjekahur, mis võeti 1937. aastal Punaarmee relvastusse. Neid kasutati Idarindel Nõukogude-Saksa konflikti esimestes etappides. Nende tankitõrje võimakus oli piisav kergemate tankide ja soomustransportööride vastu. Lühematel distantsidel saadi jagu ka varajastest PzKpfw III ja PzKpfw IV mudelitest, kuid see seadis kahurimeeskonnad suuremasse ohtu. Nende puuduste tõttu hakati neid asendama uute ja võimsamate M1942 kahuritega.
Igas jalaväepataljonis oli tankitõrje rühm kahe sellise kahuriga. Lisaks oli igas laskurdiviisis üks tankitõrjepataljon kus oli 12 relvameeskonda selliste kahuritega ning samuti kasutati neid tankitõrjerügementides, kus oli 4-5 patareid, igas 4 kahurit.
Lebes

Lebes on antiigiaegne metallist (pronksist või hõbedast) või põletatud savist kausjas keedu- või pesunõu, mis seisis kolmjalal või ühejalgsel alusel.
Lebes gamikos oli kõrgete sangadega pulmatseremoonial kasutatav nõu, mis seisis pruudi ukse kõrval ja mida kasutati arvatavasti ka lillevaasina.
Postipunkt

Postipunkt on postiettevõtte koostööpartneri hallatav postiasutus, mis osutab postiteenuseid  postiettevõtte nimel. Postipunkt on postkontoriga võrdväärne postiasutus, kus on võimalik teha samu toiminguid, mida postkontoriski.
Postipunkte luuakse tavaliselt väljaspool suuremaid linnu asula kaubandus- või teenindusasutusse või muusse ühiskondlikku hoonesse (näiteks kauplusse, raamatukokku või vallamajja), kus postipunkti teenuseid hakkab osutama koostööpartneri esindaja – vastava väljaõppe saanud töötaja enamasti ühitatult muude tööülesannetega.

Postipunktid Euroopas

Postipunktide süsteemi on mitmes Euroopa riigis praktiseeritud juba aastaid. 
Peamine põhjus, miks traditsioonilisi postkontoreid järjest suletakse ja pannakse nende asemel tööle postipunktid, on selles, et postiteenuste struktuur on viimaste aastakümnete jooksul suuresti muutunud – paberkirju saadetakse oluliselt vähem, postipakke aga rohkem jne. Seega on mõttekas osutada postiteenust seal, kus inimesed nagunii sageli käivad. Teisalt aga optimeeritakse postipunktide abil tööjõukasutust.
Nii töötab (2016. aasta seisuga) Taanis üle 900 postipunkti, kus postiteenust osutavad Taani Posti koostööpartnerid, postkontoreid on Taani Postil aga alla 30. Iirimaal tegutseb 52 postkontorit ja üle 1200 postipunkti, Hollandis 2 postkontorit ja üle 2500 postipunkti, Portugalis 621 postkontorit ja ligi 1700 postipunkti.

Postipunktid Eestis

Eestis hakkas Eesti Post postipunktide süsteemi looma 2006. aastal, esimene postipunkt pandi tööle Räpina lähedal Leevaku A ja O kaupluses 1. augustil 2006.
2016. aasta seisuga oli Eestis 163 postkontorit ja 159 postipunkti.
Ruhmeshalle

Ruhmeshalle (tõlgitud kui 'kuulsuste hall', 'kuulsuste koda') on Dooria stiilis kahe tiiva ja peamise vahemikuga kolonnaadpaviljon Münchenis.  
1850. aastal valminud ehitise projekteeris arhitekt Leo von Klenze endise Baieri kuninga Ludwig I heaks. See asub Müncheni linnaväljaku Theresienwiese ääres ja on ehitatud osana kompleksist, mis hõlmab samuti Bavariaparki ja Bavaria kuju. 
68 meetrit pikk ja 32 meetrit lai ehitis on ehitatud Kelheimist toodud paekivist. Paviljonis seisavad austusavaldusena Baieri kuningriigi kiiduväärt ja silmapaistvate inimeste büstid. Samal eesmärgil ehitati Walhalla mälestusmärk kogu Saksamaale.
Krēgermuiža mõis

Krēgermuiža mõis (Krēgermuiža, ka Baltā muiža) oli mõis Lätis Riia linnas Jugla asumis. Mõisa peahoone asus Jugla järve kaldal Strazdumuiža internaatkooli juures. Saksa keeles oli mõisa nimi Krögershof.
Krēgermuiža mõis tekkis aastal 1845, mil Strazdumuiza mõisa omanik Johan Teodor Pychlau eraldas sealsed maad pulmakingiks oma pojale Rheinhold Ludwig Pychlaule. Viimase surma järel päris valduse tema naine Johanna Karoline, kelle neiupõlvenimi oli Kröger. Selle järgi on mõis ilmselt ka oma nime saanud.
Mõisa peahoone oli historitsistlik kahekorruseline kivihoone, mille juures domineerisid renessansiajastu elemendid. Hoone ehitati XIX sajandi teisel poolel.
Enne aastat 1945 kuulus häärber Riia linnale, seejärel haridusministeeriumile. Aastast 1951 oli see kasutusel haiglana, seejärel lasteaiana. Tänapäeval seisab hoone tühjana, katus on suuremalt jaolt sisse langenud.
Skandinaavia poolsaar

Skandinaavia poolsaar asub Põhja-Euroopas ning koosneb peamiselt Norra ja Rootsi maa-aladest. Väike osa Loode-Soomest on samuti poolsaarel.
Nimi "Skandinaavia" tuleneb poolsaare lõunaosas paikneva Skåne piirkonna nimest.
Skandinaavia poolsaar piirneb Atlandi ookeani ääremeredega: idas ja kagus Läänemerega, lõunas ja edelas Põhjamerega, läänes ja loodes Norra merega ning põhjas Barentsi merega.
Mööda poolsaare loodeserva kulgeb kuni 2469 meetri kõrgune Skandinaavia mäestik.
Skandinaavia poolsaar on umbes 1850 kilomeetrit pikk ning 370...805 kilomeetrit lai. Selle pindala on umbes 777 000 ruutkilomeetrit.
Skandinaavia poolsaar asub Fennoskandia kilbil.
Jääajal oli Skandinaavia poolsaar täielikult igijääga kaetud. Alles 12 tuhat aastat tagasi tekkisid poolsaare lõunaossa, mis   vabanes jääst varem, esimesed inimtegevuse jäljed. Kunagise jäätumise tulemusena kerkib poolsaar veel tänapäevalgi veest ja meri taganeb: lõuna pool vaevumärgatavalt, põhja pool mitu sentimeetrit aastas.
Fjäcka kihistu

Fjäcka kihistu (inglise Fjäcka Formation) on ordoviitsiumi ladestu Vormsi lademe kihistu. Seda hakkas esimesena eristama Vladimir Jaanusson aastal 1963. Kihistu sai nime Fjäcka oja järgi Dalarnas.
Eestis on see esindatud riigi lõunaosas, kus see on kõige paksem Taagepera puuraugus (2.7 m). Leedus eristatakse kihistut maa loodeosas ja Nemunase madalikul. Selle suurim paksus on Leedus 4,5 meetrit.
Kihistu moodustab hall savimergel ja must argilliit. Seda peetakse Rootsi Fjäcka kihistu vasteks, kuigi sealsed kildad kuuluvad osalt ka Nabala lademesse.
Hasselt

Ajalugu

Hasselt on rajatud 7. sajandil. 1232. aastal sai linnaõigused. Hasselt oli krahvkonna keskus, mis 1361. aastal läks Lüttichi piiskopiriigi koosseisu. 1830. aastal sai linnast Limburgi provintsi keskus.
Hasselt on alates 18. sajandist tuntud alkohoolse joogi jeneveri tootmise poolest.
Linnas asub Hasselti ülikool.
Sarikas (botaanika)

Sarikas (umbella) ehk sarikõisik on õisik, kus ühepikkused õieraod väljuvad ühest kohast.
Sarikas on pearaag lühenenud, aga külgraod pikenenud, nii et nad on kõik ühepikkused. Kõik õied ja hiljem ka kõik viljad on seetõttu ühesugusel kõrgusel maapinnast. Õied moodustavad vihmavarjulaadse struktuuri.
Õieraagude alusel asuvaid kõrglehti nimetatakse katiseks.
Lihtsarikas on õisik, mis koosneb peatelje tippu kinnituvaist ühesuguste, kiirjalt asetunud raagudega õitest. Liitsarikas on liitõisik, mille pearao tipult lähtuvad kiirjalt ühepikkused harud, mis omakorda kannavad sarikjaid osaõisikuid.
Sarikas esineb laugulistel, nurmenukulistel, amarüllilistel, araalialistel ja loomulikult sarikalistel.
Kännases on samuti kõik õied ühekõrgusel, aga seal ei ole õieraod ühepikkused, raod ei lähtu samast kohast, vaid madalamalt lähtuvad õieraod on pikemad ja kõrgemalt lähtuvad õieraod on lühemad.
Agnes Kolga

Agnes Kolga (sündinud 8. jaanuaril 1999) on noor eesti kirjanik.

Haridus ning kirjanduslik tegevus

Agnes Kolga lõpetas 2018. aastal Gustav Adolfi Gümnaasiumi ning õpib alates sama aasta sügisest Tartu Ülikoolis eesti ja soome-ugri keeleteadust. Tema esimene raamat "Varjajad" sai märgitud kirjastuse Tänapäev noorteromaani võistlusel ja ilmus 2017. aastal. Raamatu kirjutamise hetkel oli Kolga 15-16-aastane, olles eelnevalt tuntust kogunud Wattpadis (kasutajanimi: Writnes). Agnes Kolga teine romaan "Jagatud saladused" ilmus 2019. aastal.
Kaoseteooria

Kaoseteooria on matemaatika haru, mis uurib deterministlike võrranditega kirjeldatavate keerukate dünaamiliste süsteemide korrapäratut, juhusliku protsessiga sarnanevat käitumist. Kaoseteooria on valdkondade ülene teooria milles väidetakse, et kaootilise komplekssüsteemi käitumise näiva juhusikkuse taga peitub süsteemne alustruktuur, pidev tagasiside, kordused, enesesarnasus, fraktalid ja iseorganiseeruvus. Liblikaefekt kirjeldab kuidas deterministliku mittelineaarse süsteemi ühe oleku väike muutus võib kaasa tuua suure erinevuse süsteemi hilisemas olekus ehk süsteem on äärmiselt tundlik algtingimuste suhtes. Tuntud reaaleluline metafoor antud süsteemide piltlikustamiseks ütlusː "liblika tiivalöök Brasiilias võib tekitada orkaani Texases".

Ajalugu

Üks esimesi dünaamilise süsteemi kaootilisuse avastajaid oli Henri Poincaré. 1880 kolme keha probleemi uurides leidis ta, et gravitatsioonijõuga seotud kolme keha süsteemis on peale perioodiliste orbiitide olemas ka mitteperioodilised, n-ö kaootilised orbiidid. Üks tänapäevase kaoseteooria loojaid on USA matemaatik ja meteoroloog Edward Norton Lorenz (1917–2008). Tema sõnastas 1960. a-tel nn liblikaefekti: väga väikesed algandmete muutused võivad kutsuda esile täiesti erinevad lõpptulemused. Tänapäeval on kaoseteooriast kujunenud oluline teadusharu, millel on oma seaduspärasused ja mida rakendatakse peaaegu kõigis valdkondades.
Gabriel Elvering

Gabriel Elvering (aadlikuna Elffring, ka Elfring; 21. detsember 1625 Tallinn – 18. juuli 1670) oli Eestimaa vaimulik.
Tema isa oli Tuula mõisa pärushärra, Toompea lossifoogt riigitegelane Tallinnas Hans Hanssohn Elvering. 
Ta õppis Königsbergi, Wittenbergi, Leipzigi, Strassburgi, Giesseni ja Tartu ülikoolis.
1652. aastal sai ta teoloogiaprofessoriks. Samal aastal sai ta aadliseisusse ja ühes sellega nime Elffring.
Aastast 1654 oli ta Tartu Ülikooli kuninglik bibliotekaar.
1656. aastal põgenes ta Tallinna, kus sai Oleviste koguduse pastoriks. Aastatel 1658–1670 oli ta Tallinna superintendent.
Jerzy Rybicki

Poola meistrivõistlustel

Ta oli kokku kuuekordne Poola meister II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) aastatel 1974 ja 1975, I keskkaalus (kuni 71 kg) aastatel 1977–1979 ning II keskkaalus (kuni 75 kg) 1981. aastal.

Kaasaegsetel olümpiamängudel

Ta võitis I keskkaalus (kuni 71 kg) kuldmedali ja tuli olümpiavõitjaks 1976. aasta Montréali olümpiamängude poksivõistlustel.
Ta sai II keskkaalus (kuni 75 kg) pronksmedali 1980. aasta Moskva olümpiamängude poksivõistlustel, kaotades poolfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Viktor Savtšenkolele (NSV Liit) ja jäädes edasisest medaliheitlusest välja.

Maailmameistrivõistlustel

Ta osales I keskkaalus (kuni 71 kg) 1. maailmameistrivõistlustel (Havanna, 1974), kuid kaotas veerandfinaalis hilisemale pronksmedalivõitjale Anatoli Klimanovile (NSV Liit) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Ta sai I keskkaalus (kuni 71 kg) pronksmedali 2. maailmameistrivõistlustel (Belgrad, 1978), kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedalivõitjale ja maailmameistrile Viktor Savtšenkolele (NSV Liit) ja jäädes edasisest medaliheitlusest välja.

Euroopa meistrivõistlustel

Ta sai pronksmedali II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) 21. Euroopa meistrivõistlustel (Katowice, 1975), kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Kalevi Marjamaale (Soome) ja jäädes edasisest medaliheitlusest välja ning I keskkaalus (kuni 71 kg) 22. Euroopa meistrivõistlustel (Halle, 1977), kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Viktor Savtšenkolele (NSV Liit) ja jäädes edasisest medaliheitlusest välja.
Ta osales I keskkaalus (kuni 71 kg) 23. Euroopa meistrivõistlustel (Köln, 1979), kuid kaotas veerandfinaalis hilisemale pronksmedalivõitjale Markus Intlekoferile (Lääne-Saksamaa) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.

Poksitreeneri ja -tegelasena

Pärast sportlaskarjääri lõpetamist 1982. aastal töötas ta poksitreenerina ja oli alates 2008. aastast ametis Poola Poksiliidu juures.
Viljaneitsi

Viljaneitsid on vilja haldjad, kes kaitsevad vilja. Vanemad allikad nimetavad neid ainult kahjutegevateks olevusteks, kes ilmuvad välja lõikuse ajal välja ja rikuvad vilja. Nende viibimist viljas märgates hüütakse neile kolm korda: Kulla neitsid, ärge tehke paha! (Osilana 1, lk 19).

Ohverdamine

Rahvaluule korjandused näitavad aga, et viljaneitside tegevust tuleb laiendada. Nad ilmuvad välja kevadel, orase tärkamise ajal. Seemendamise eel palub põllumees neilt ette viljale sigidust, neile omal ajal ohvrit tõotades. Viljaneitside meel tuleb lahkeks muuta ja neid keelama kurja tegemast. Üheks ohverdamise võimaluseks on võtta pang vett, kuhu pannakse sisse mitut tõugu viljateri. Nendega minnakse nurmele, riputatakse vihaga vett igale poole põllule.

Veel teada

Viljaneitside kõrval tuntakse ka viljahunti ehk vilja tõu järele, kus see hunt asub, rukki-, herne-, oahunti. Viljahundiga hirmutatakse lapsi, kui nad tahavad vilja sisse joosta. Viljahaldjas võtab endale neitsi kuju kõrval kahju teha püüdes hundi kuju.
Amarula

Amarula Cream on Lõuna-Aafrikas valmistatud naturaalne kooreliköör, mille tähtsaim tooraine on maruula-elevandiõunapuu vili maruula.
Selle tootja on Lõuna-Aafrika Vabariigi firma Distell Ltd. Amarula Creamist on saanud Baileys Irish Creami järel maailmas populaarsuselt teine kooreliköör. Suurimat edu on saavutatud Aafrika ida- ja läänerannikul ning Brasiilias.
Maitseomadustelt on Amarula täidlane, puuviljane ja ühteaegu pehme. Amarula Cream sobib tarvitamiseks puhtalt, jääga ja kokteilides (kohvi, kakaoga, vanillijäätisega) ning toiduvalmistamiseks.

Tootmisprotsess

Pärast viljade korjamist ja sorteerimist valmistatakse pressitud viljaliha ja mahla segu, mis transporditakse 8 °C temperatuuri hoides Stellenboschis asuvatesse destilleerimiskeldritesse. Fermentatsiooniprotsess leiab aset 18–20 °C juures, kui looduslik suhkur moodustab pärmi lisamisel 7 päeva jooksul väikese alkoholisisaldusega maruulaveini. Seejärel destilleeritakse vein esmalt kolonnmeetodil, seejärel pot-still-meetodil maruula puuviljale iseloomulikult magus-hapukaks ning puuviljamaitseliseks piirituseks. Seejärel hoitakse piiritust kaks aastat tammevaatides ning alles pärast seda segatakse maruula piirituslikööriks, lisades värske koore, ning villitakse Amarula Creami pudelisse.
Koorelikööri Amarula Cream alkoholisisaldus on 17%. Amarula koostisosad on värske koor, maruula, piim ja soja.
Birgit Õigemeel (album)

Ajalugu

Pärast saatesarja lõppu alustas Birgit Õigemeel koostööd Alar Kotkase tiimiga, et välja anda võiduga kaasnenud debüütalbum. Mänedžeridega koostöös moodustati uus plaadifirma MTH Publishing, millest pool kuulub Birgitile. Album pidi algselt ilmuma 2007. aasta novembris ning sisaldama eestikeelseid laulusid. Välja anti see aga alles 2008. aasta jaanuaris, sisaldades ka ingliskeelseid laule ning ühte kaverit. Albumi esmaesitlus toimus 2008. aasta jaanuaris restoranis Mercado.

Heategevus

Plaadi väljaandja MT Holding innustas Birgitit sõlmima lepingu heategevusfondiga Dharma ning nüüd läheb Birgiti debüütalbumi iga plaadi müügist 10 krooni 140 000 krooni maksva invalifti soetamise fondi. Vanalinna hariduskolleegiumis, mille ka Birgit ise 2007. aasta kevadel lõpetas, õpib pea igas klassis vähemalt kaks erivajadusega last ning kool oli palunud invalifti soetamiseks Dharmalt abi. Praeguseks on albumimüügist raha kogunenud juba üle 50 000 krooni.