google/wiki40b huggingface dataset:
Pavel Grudinin

Pavel Nikolajevitš Grudinin (vene keeles Павел Николаевич Грудинин; sündinud 20. oktoobril 1960 Moskvas Vene NFSV-s) on Venemaa ettevõtja ja poliitik. 
Ta on 1995. aastast Moskva oblasti Lenini rajoonis tegutseva aktsiaseltsi Sovhoz imeni Lenina (mille keskus asub samanimelises asulas) direktor. Grudinin on majandi suuraktsionär (44%-lise osalusega).
22. detsembril 2017 Moskvas toimunud Venemaa Föderatsiooni Kommunistliku Partei keskkomitee pleenumil esitati Venemaa presidendikandidaadiks parteitu Pavel Grudinin. Tema valimisstaapi hakkas juhtima ise korduvalt presidendikandidaadina üles astunud kommunistliku partei juhtfiguur Gennadi Zjuganov. 18. märtsil 2018 peetud valimistel andis Grudinini poolt oma hääle 8,66 miljonit valijat (11,8% valijate koguarvust). Kaheksa kandidaadi seas tuli Grudinin Vladimir Putini järel teiseks. Tema lähim konkurent neil valimistel Vladimir Žirinovski kogus kaks korda vähem hääli.

Haridustee ja töökäik

Grudinin lõpetas 1982. aastal Moskva Põllumajandustootmise Inseneride Instituudi põllumajandusinseneri kutsega. Pärast instituudi lõpetamist asus ta tööle kodumajandisse – Lenini-nimelisse sovhoosi, kus töötasid ka tema vanemad. 1990. aastal sai ta sovhoosi kommertsdirektoriks. 1991. aastal sai sovhoosist ühismajand ja 1995. aastal aktsiaselts. 1995. aastast on Grudinin majandi eesotsas. 
2001. aastal lõpetas Grudinin Venemaa Föderatsiooni Presidendi juures asuva Venemaa Riigiteenistuse Akadeemia juristi kutsega.
Grudinin oli kuni 2010. aastani poliitilise partei Ühtne Venemaa liige. Aastatel 2002–2011 oli ta Moskva Oblastiduuma liige. 2016. aastal kandideeris ta Riigiduumasse Venemaa Föderatsiooni Kommunistliku Partei nimekirjas, kuid parlamenti ei pääsenud.

Isiklikku

Tal on kaks poega ja kaks tütart.
Grudinini aastatulu on 20 miljonit rubla.
Paul von Benckendorff (1853–1921)

Krahv Paul Leopold Johann Stephan von Benckendorff (29. märts 1853 Berliin – 28. jaanuar 1921 Narva) oli Eestimaa päritolu Venemaa sõjaväelane.
Sõjaväeteenistusse astus 1871. aastal. Järgmisel aastal ülendati ohvitseriks. Teenis ratsakaardiväes. Võttis osa Vene-Türgi sõjast 1877–1878. Paul von Benckendorffi autasustati 1879 aastal kuldmõõgaga. 1893. aastal ülendati ta polkovnikuks, 1901 kindralmajoriks ja 1907. aastal kindralleitnandiks.
Suri 28. jaanuaril 1921 Narva haiglas.

Perekond

Krahv Paul Benckendorff abiellus 1897. aastal vürstitar Maria Dolgorukovaga, kes oli vürst Sergei Dolgorukovi ja krahvinna Maria Apraksina tütar.
Darius Vassell

Koondisekarjäär

Vassell debüteeris Inglismaa jalgpallikoondises 13. veebruaril 2002 sõprusmängus Hollandi jalgpallikoondise vastu, mis lõppes 1:1, ja 60. minutil ta viigistas käärlöögiga. Samas mängus tegid koondisedebüüdi veel Wayne Bridge ja Michael Ricketts, kellest viimasele jäigi see ainsaks koondisemänguks.
Vassell arvati Inglismaa koondisse Jaapanis toimunud 2002. aasta maailmameistrivõistlustele. 2. juunil alustas Vassell algrivistuses esimest vooru Rootsi jalgpallikoondise vastu ja vahetati välja 74. minutil seisul 1:1, mis jäigi lõpptulemuseks. Teises voorus, kus Inglismaa alistas 1:0 Argentina jalgpallikoondise, ta ei mänginud. 12. juunil vahetati ta kolmandas voorus Nigeeria jalgpallikoondise vastu sisse 77. minutil ja see mäng lõppes väravateta. Alagrupi võitis Rootsi Inglismaa ees. Järgmises mängus alistas Inglismaa Taani jalgpallikoondise 3:0 ja jõudis 21. juunil toimunud veerandfinaali Brasiilia jalgpallikoondise vastu. Vassell sekkus 79. minutil seisul 1:2, mis jäigi lõpptulemuseks.
2004. aasta EM-valikturniiril osales Vassell pooltes ehk 4 kohtumises, kõigis vahetusest. Ta lõi isegi ühe värava: 2. aprillil 2003 kodus Türgi jalgpallikoondise vastu 2:0 lõppenud mängu avavärava 75. minutil. Inglismaa läbis valikgrupi kaotuseta ja võitis selle, Türgi jäi teiseks ega pääsenud lisavalikmängudelt finaalturniirile (kaotas Lätile).
Ka Portugalis toimunud finaalturniiril oli Vassell vahetusmängija. Avamängus Prantsusmaa jalgpallikoondise vastu 13. juunil vahetati Vassell mängu 69. minutil seisul 1:0, aga Prantsusmaa võitis Zinedine Zidane'i üleajal löödud väravatest 2:1. Teises voorus Šveitsi jalgpallikoondise vastu 17. juunil vahetati Vassell mängu 72. minutil samuti 1:0 edus, aga see mäng võideti 3:0. 21. juunil peeti kolmas alagrupivoor, kus Horvaatia jalgpallikoondis vajas Inglismaa vastu hädasti võitu, Vassell vahetati mängu 72. minutil seisus 3:1 ja Inglismaa võitis 4:2. 24. juunil mängiti veerandfinaal Portugali jalgpallikoondise vastu, kus Vassell vahetati Wayne Rooney vastu mängu juba 27. minutil eduseisus 1:0. 83. minutil Hélder Postiga viigistas ja lisaajal lõi veel kumbki meeskond värava. Järgnenud penaltiseerias ei toonud 5 lööki kummaltki poolt lahendust. Vassell lõi seitsmendana ning Portugali väravavaht Ricardo Pereira tõusis kangelaseks, tõrjudes kõigepealt Vasselli löögi ja realiseerides seejärel enese penalti.
Rohkem ei mänginud Darius Vassell enam Inglismaa koondises kunagi. Kokku pidas ta Inglismaa eest 22 kohtumist ja lõi neis 6 väravat.

Isiklikku

Darius Vassell on 171 cm pikk.
Aleksotas

Ajalugu

Vytautas andis Aleksotase piirkonna aastal 1408 Kaunase linna metsamaaks. Arvatakse, et tegemist on vana hiiepaigaga, mis võis olla pühendatud Mildale. XVI sajandil kandis piirkond nime Svirbigala, Svirbigaila või Svirbiogala. Koduloolase Bronius Kviklysi andmetel sai koht Aleksotase nime XVI sajandi lõpuaastatel, mil sinna kujunes saksa kaupmeeste sadam, kus laevade maabumiskohad kandsid kohalikus murdes nimetust aleksotas. Teise oletuse kohaselt tuleneb nimi mõnest Aleksiks kutsutud mehe nimest, kes oli sealsete maade omanik. Nimelt on lõpp -otas tüüpiline Leedu asulatele, mis on nime saanud oma omaniku järgi, seda eriti Suvalkijas, ka on Aleks sage lühend nimede Aleksandras, Aleksas või Alekna puhul.
Esimesed elumajad rajati üle Nemunase viiva silla otsa juurde XVII sajandil. Kuni aastani 1795 oli tegemist Kaunase eeslinnaga.
Kolmandal Poola jagamisel läks Aleksotas Preisimaa valdusse, Napoleoni tegevuse tagajärjel sai sellest aga Varssavi hertsogiriigi osa, mille likvideerimise järel hakkas Aleksotas kuuluma Venemaale. Novembriülestõusu ajal kasutasid ülestõusnud sealseid kõrgustikke, et hoida Kaunast oma suurtükkide tule all.
Aastal 1838 sai Aleksotast alev. Kaunase kindluse rajamise järel kujunes Aleksotas kindlusasulaks. Aastal 1913 rajati sealne lennuväli.
Aastal 1915 liideti 15 hektari suurune osa Aleksotasest Kaunasega. Aastal 1921 valmis sealne katoliku kirik (kiriku uus hoone valmis aastal 1997). Aastal 1923 oli Aleksotases 4155 elanikku. Aastal 1927 alustas seal tööd klaasivabrik. Aleksotas liideti Kaunasega aastal 1931, neli aastat hiljem valmis Aleksotase köisraudtee. Aastal 1940 sai linnaosa raamatukogu.
Teise maailmasõja ajal oli Aleksotases 250-meheline metsavendade salk (suurim Leedu aladel) osalemas lahingutes Kaunase hõivamiseks. Pärast seda, kui sakslased olid võimu Kaunases üle võtnud, rajasid nad lennuväljale sõjavangide koonduslaagri, kus oli 9155 sõjavangi. Hiljem hävitasid saksa okupatsiooniväed Aleksotases asunud Vytautas Suure Ülikooli füüsika- ja keemiateaduskonna hooned. Tänapäeval asub Aleksotases (aadressil V. Čepinskio g. 5) sama ülikooli muusikaakadeemia.

Asumid

Aleksotases eristatakse kahte asumit. Yliškės on eramajade piirkond, mis asub Aleksotase lennuväljast loodes.
Teine asum, Linksmadvaris, asub Nemunase kaldal. Józef Godlewski ostis sealse maa ja rajas sinna lõbutsemiskoha, mille järgi koht ka nime sai (linksma(lõbu)+dvaris (mõis, loss)). Selle juurde kuulus ka Žagariškiai või Žagariškės küla, mis jäi hiljem Aleksotase lennuvälja alla. Tsaariajal kandis piirkond vastavalt venepärast Veseluva või Veselenė nime. Aastal 1860 sai see osaks Kaunase kindluse kaitserajatiste vööndist. Esimese maailmasõja järel rajati sinna kõigepealt Leedu sõjaväe lendurite kool, seejärel aga kõrgem politseikool. Kaitseministeeriumi eestvedamisel valmis aastal 1929 ühele kindluse patareidest observatoorium, mida Vytautas Suure Ülikooli tudengid kasutasid päikeseplekkide uurimiseks. Vastavalt said astronoomilised nimetused nimeks ka asumi tänavad. Teise maailmnasõja ajal muudeti observatoorium laskemoonalaoks ja see hävis.
Tudu mõis

Tudu mõis (saksa keeles Tuddo) oli rüütlimõis Viru-Jaagupi kihelkonnas Virumaal.
Mõis rajati ajavahemikul 1739–1744 Ulvi mõisast eraldatud alast.
Mõisa peahoone asub Tudu alevikus.
Soohiilakas

Kirjeldus

Soohiilakas on väike, rohekaskollane 10–15 cm pikkuse varrega orhidee.
Soohiilakal on õitsemise ajal lehtedest pisut kõrgem õisikuvars, millel paiknevad hõredas kobaras rohekaskollased õied. 
Maapinnal võib näha vaid osaliselt mullas asuvaid mugulaid. Võsu kandva mugula kõrval on üks või mitu varasemate aastate mugulat, millel võib küljes olla ka mullune kuivanud õisikuvars koos tühjade seemnekupardega. Soohiilakat peetakse isetolmlejaks.

Kasvukoht

Soohiilakas kasvab enamasti üksikute isenditena ja eelistab madala taimestikuga mättaid lubjarikastel ja märgadel kasvukohtadel madalsoodes, allikate ümbruses, järvekallastel ning rannaniitudel. Eestis on soohiilakat leitud kasvamas ka inimtekkelistel kasvukohtadel nagu karjääriveekogude kallastel.
Selliste kasvukohtade kadumise tõttu on soohiilakas üsna ohustatud kogu Euroopas.

Levik

Eesti on soohiilaka leviku põhjapiiriks. Eestis harvaesinev.

Kaitsestaatus

Soohiilakas on Eestis II kaitsekategooria kaitsealune liik.

Sarnased liigid

Ainulehine soovalk, harilik muguljuur ja harilik sookäpp.
Ahja mõis

Ahja mõis (saksa keeles Aya) oli rüütlimõis (a-st 1822 fideikomiss) Võnnu kihelkonnas Tartumaal. Nüüdisajal jääb kunagine mõis Põlva maakonna Põlva valla territooriumile.

Ajalugu

Ahja mõisa on esmakordselt mainitud 1553. aastal. Poola valitsusajal kuulus mõis Kaweritele ja Rootsi võimuperioodil Oxenstiernadele. Põhjasõja järel kinkis Peeter I Ahja mõisa pastor Ernst Glücki lesele, kelle perekonnas oli keisrinna Katariina I üles kasvanud.
1743. aastal omandas mõisa prantslasest Venemaa mereväeohvitser François Guillemot de Villebois. Tema lasi 1740. aastate lõpus rajada ka esindusliku härrastemaja.
1766. aastal läks mõis Liphartide suguvõsa omandusse. Hiljem kuulus mõis veel Knorringitele, Löwis of Menaritele ja 1819–1919 Braschidele.

Mõis pärast võõrandamist

1929. aastal asus härrastemajja kool, mis tegutses seal 1997. aastani.

Mõisaansambel

Ahja barokkstiilis poolkelpkatusega härrastemaja projekteeriti ilmselt Bartolomeo Rastrelli töökojas. Rastrelli projekteeris muu hulgas ka Talvepalee, Miitavi lossi ja Rundāle lossi.
9. oktoobril 2007 oli hoones tulekahju ning sellest jäid järele vaid müürid.
Säilinud on ka mõisa kõrvalhooneid, kuid enamasti ümberehitatud kujul.

Kalmistu

Mõisa südamest linnulennult umbes 0,9 km kaugusele lääne poole jääb mõisa kalmistu.
Burgundia Ülikool

Burgundia Ülikool (prantsuse keeles Université de Bourgogne) on ülikool Prantsusmaal Dijoni linnas Burgundias. 
Ülikool on asutatud aastal 1722.
2010.–2011. aasta maailma karikasari mäesuusatamises

2010.–2011. aasta maailma karikasari mäesuusatamises on 45. ametlik maailma karikasarja hooaeg. Esimene MK-etapp toimus 23. oktoobril 2010 Austrias Söldenis ja viimane peeti 19. märtsil 2011 Šveitsis Lenzerheideis.
Admiral Kuznetsovi klassi lennukikandja

Admiral Kuznetsov-klass on Nõukogude Liidu lõpupäevil ehitatud ning hiljem Venemaal ja Hiinas kasutusele võetud ning kasutusel olev lennukikandja klass.
Sergi Danõltšenko

Harrastajana

Ta oli Ukraina meister kukk-kaalus (kuni 54 kg) vähemalt 2001. aastal.
Ta sai kukk-kaalus (kuni 54 kg) 2000. aasta Sydney olümpiamängude poksivõistlustel pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Raimkul Malahbekovile (Venemaa).
Ta sai kukk-kaalus (kuni 54 kg) 11. maailmameistrivõistlustel (Belfast, 2001) pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedalivõitjale ja maailmameistrile Guillermo Rigondeaux'le (Kuuba).
Danõltšenko võitis kukk-kaalus (kuni 54 kg) 32. Euroopa meistrivõistlustel (Minsk, 1998) kuldmedali ja tuli Euroopa meistriks.

Elukutselisena

Ta poksis elukutselisena 15. juunil 2002 ja 20. märtsil 2003 ning võitis esimese kohtumise punktidega ja kaotas teise kohtumise tehnilise nokaudiga.
Elitarism

Elitaristlik valitsuskultuur

Elitaristlik valitsuskultuur (inglise keeles: elitism) tähendab ühiskonda, mis keskendub kapitali ja sellest tuleneva võimu koondamisele enda kätte. Kapitali saab intensiivselt kontsentreerida vaid ebaõigluse ja vägivallaga, mistõttu vajab eliit oma eesmärgi saavutamiseks organisatsiooni ehk riigi abi.
Elitarism sündis sõdalaste (vaba mees) hõimudest, kes teisi kogukondi terroriseerides ja tappes alistasid ning maksustasid nad, muutudes seeläbi valitsevaks seisuseks ehk eliidiks. Elitaarne valitsuskultuur realiseerub, kui eliidil õnnestub saavutada kontroll kogukonna ühisomandi üle ning selle liikmed loovutavad iseseisva mõtlemise võime oma valitsejatele (vaba kogukond muutub sõna otseses mõttes lambakarjaks ja eliit võtab enesele karjase positsiooni). Elitarism põhineb eesõigusel omada ja valitseda inimeste toimetulekuks vajalikke ressursse (maa, loodusvarad, raha, teadmised jms).
Elitaristlik klassiühiskond kinnistub, kui inimesed ei vaidlusta enam valitsevat ebavõrdsust ning nõustuvad eliidi eesõiguse ja eestkosteõigusega. Sõltuvalt ühiskonna arengu- ehk haridustasemest langeb lihtrahvas orja, pärisorja või laenuorja staatusse. Rikkus kontsentreeritakse kõrge töökohustuse, maarendi või laenuintressiga, millele lisanduvad maksukohustused.
Elitaristlikus ühiskonnas peatub innovatsioon ja materiaalne areng, langeb haldusvõimekus ning kasvab võimuvõitlusest sündiv vägivald, mis vältimatult kasvab üle sõdadeks. Elitarism elab minevikus, milles kroonikatel on keskne tähendus, sest eliidi eesõigus põhineb minevikupretsedentidel ja vereõigusel. Elitarism kindlustab oma võimu rituaalide, protseduuride ja seadustega, mis on pühad ja ei tohi kunagi muutuda. Isiku vastutus sõltub tema positsioonist: lihtrahvas on alati süüdi ja eliit ei eksi kunagi. See arusaam tuleneb nn laiendatud teadvuse kontseptsioonist, mis tuleneb verest (loe: geneetilisest pärilikkusest) ning mis tähendab võimet ette näha tulevikusündmusi (siit ka ütlus: annab jumal ameti, annab ka mõistuse). Ettenägemisvõime olemasolu ja tugevust saab kontrollida strateegiliste mängude, sõdade ja hasartmängude läbi, mistõttu kasiinod ja narkootikumid on elitaristliku ühiskonna loomulikuks koostisosaks.
Elitaristliku ühiskonna esindajad kiidavad õnnestumise korral andekaid juhte ja suurepärast riigikorraldust ning süüdistavad ebaõnnestumise korral teisitimõtlejaid, kes keelduvad järgimast rituaale.
Eestimaa rüütelkonna maanõunik

Eestimaa rüütelkonna maanõunikud (saksa keeles Landrat, vene keeles ландрат) moodustasid kokku Eestimaa kohaliku omavalitsusorgani Eestimaa rüütelkonna maanõunike kolleegiumi, kes lahendas kubermangu olulisi küsimusi maapäevade vahelisel ajal. Maanõunikke valiti maapäeval ning nende amet oli eluaegne, neid oli kokku 12.
Kui maanõunikud tegelesid enamasti kõige tähtsamate ja olulisemate küsimuste arutamisega, siis igapäevaste küsimuste lahendamisega tegeles rüütelkonna peamees. Uued maanõunikud valitigi tihti endiste rüütelkonna peameeste hulgast.
Clay maakond (Iowa)

Ajalugu

Maakond moodustati 15. jaanuaril 1851.
Alexander Genis

Alexander Genis, ka Aleksandr Aleksandrovitš Genis, (Александр Александрович Генис; sündinud 11. veebruaril 1953 Rjazanis) on Ameerika Ühendriikides elav juudi päritolu vene kirjanik, esseist, kirjanduskriitik ja raadiosaatejuht.
Genis kasvas üles Riias ja lõpetas Läti riikliku ülikooli filoloogiateaduskonna. 1977. aastal emigreerus Ameerika Ühendriikidesse, elab New Jersey osariigis, New Yorgi vahetus naabruses.
Ta juhib juba aastakümneid Vabadusraadio iganädalast saadet "Американский час", mis on pühendatud Ameerika kultuuri tutvustamisele. Venemaal on tal oma rubriik "Уроки чтения" ajalehes Novaja Gazeta.
1997. aastal ilmus Tallinnas kirjastuselt Aleksandra Genise raamat "Вавилонская башня"  ("Paabeli torn"). Eesti keeles on ilmunud Toomas Kalli tõlkes Genise "Dovlatov ja tema ümbrus. Filoloogiline romaan" (LR, 2013) ning "Lugemistunnid: raamatusõbra kamasuutra" (LR, 2016).
Eesti keeles on kasutatud mõlemat nimekuju, nii Aleksandr kui Alexander, eelistatav on viimane.
Psoriaatilised naastud

Psoriaatilised naastud ehk psoriaasilesioonid ehk psoriaatilised nahalaigud (ka psoriaasinaastud, psoriaasi laigud, psoriaatilised nahalesioonid) on erinevate psoriaasivormide korral esinevad iseloomulikud käesoleval ajal palja silmaga nähtavad varieeruva morfoloogiaga nahalesioonid, mis on aluseks psoriaasi diagnoosimisel ja ravis.
Psoriaasile on omane selgelt piirdunud laik või laigud pea kõikjal kehal, mis on ümbritsevast nahast veidi kõrgem, sellel võib esineda kuivanud vere värvi piirdeid ja see on kaetud hõbevalge ketuga.
Kuid psoriaatilised naastud võivad olla ka maakaardilaadsed kujundid, väikesed ketendavad vistrikud, väiksed mädavillid jne.
Psoriaatilised lesioonid paiknevad nahal peamiselt küünarnukkide, põlvede, säärte, ja ristluu piirkonnas aga ka juustega kaetud peanahal (peanaha psoriaas) ja küüntel (küünepsoriaas).
Psoriaasikolded võivad laatuda ning katta suuremaid pindu nii jäsemetel kui kehatüvel.
Genitaalpsoriaas võib avalduda nii väikelastel, kui ka naistel ja meestel.
Lesioonis tekib põletik, millele järgneb epidermaalne hüperproliferatsioon.
Autonoomse närvisüsteemi aktivatsiooni tulemusel suureneb naha neuropeptiidide (näiteks β-endorfiin) tase.
Histoloogiliselt on psoriaasinaastudes tuvastatud, tõenäoliselt segmenttuumaliste leukotsüütide tekitatud, mikroabtsessid (Munro mikroabstsessid ja Kogoj' spongiformsed pustulid) sarvkihis ja epidermises.
Vahel nimetatakse psoriaasilesioone ka psoriaatiliseks nahaks aga see ei ole ilmselt päris täpne kuna psoriaatikutel on ka lesioonide kõrval olevas nahas tuvastatud muutusi mis eristavad seda normaalseks peetavast nahast.

Patoanatoomia ja füsioloogia

Psoriaatilistes naastudes on tuvastatud T-abistajarakke (Tₕ1 rakud: Th 1 ja Tc1), Langerhansi rakke, neutrofiile ja makrofaage.
Psoriaatilisi naastusid iseloomustavad ka parakeratoos, leukotsüütide kogumid, T-lümfotsüütide kogumid, uussoonestumine (hoogustunud kapillaaride teke dermise papillides), Munro mikroabstsessid (ka Munro-Saboureau mikroabstsessid) jpm.
Psoriaasikollete uuringute ja mudelite põhjal omistatakse lesioonis mitmeid kõrvalekaldeid, normaalse dermise toimimisega võrreldes, kaasasündinud ja adaptiivse immuunkaitse mehhanismide käivitumine ja nende tasakaalustamine psoriaasilesioonides (ka psoriaasihaigete perfeerses veres), on tuvastatud, et naha T-abistajarakkude (CD4+ Th1) populatsioon on võrreldes tsütotoksilised T-rakkude tüübi (Tc1) omaga vähemuses.
Immunofluorestsents-värvimist kasutades tuvastati teatud T-rakkude (CD4+ CD25+, CD4+ CD45RO+, CD8+ CD25+ ja CD8+ CD45RO+ rakud) aktivatsiooni dermises ja epidermises.
Psoriaasilesioonides paiknevad psoriaatilised keratinotsüüdid ekspresseerivad rohkelt närvirakkude kasvufaktorit.

Mikrobioota

Psoriaasilesioonis tuvastatud bakteri perekonnad:  Actinobacteria, Firmicytes, Proteobacteria, Bacterioides, Cyanobacteria jt.
Saint-Léger (Belgia)

Asulad

Châtillon, Meix-le-Tige, Saint-Léger (valitsus).
Andres Nuiamäe

Andres Nuiamäe (2. juuni 1982 Lehtse – 28. veebruar 2004 Bagdad) oli Eesti sõjaväelane (nooremseersant). 
Nuiamäe oli pärit Albu vallast. Ta lõpetas 2001. aastal Audentese Erakooli.
Ta kuulus ESTPLA-8 üksusse ning hukkus Iraagis Bagdadis tema patrullimise ajal teeäärse pommiplahvatuse tagajärjel. Ta oli nooremseersandi auastmes.  
Temast sai esimene Eesti kaitseväe välismissioonidel ja Iraagi sõjas hukkunud sõjaväelane.
Sterpenich

Sterpenich (prantsuse häädus [stεʁ.pə.niʃ]; letseburgi keeles Sterpenech) on küla Belgias Valloonias Luxembourgi provintsis Arloni valla kagutipus Autelbas' osavallas 7 km Arlonist kagus Belgia-Luksemburgi piiri lähedal. Geograafilised koordinaadid on 49°38′50″ N, 5°53′30″ E.
Idast ja lõunast ümbritseb Sterpenichi Luksemburgi piir. Naaberasulad on põhjas Rosenberg, kirdes Steinfort, idas Kleinbettingen, kagus Kahler, lõunas Grass, edelas Kwintenhof, läänes Autelbas-Barnich ja loodes Clairefontaine.
Sterpenichi ümbritsevad lõunast Belgia maantee A4 (ehk Euroopa maantee E25 viimase mahasõiduteega enne piiri) ja põhjast Route nationale 4. Sterpenich on piirijaam Brüsselist Luxembourgi viival raudteeliinil 162.
Küla läbib läänest itta Eischi lisajõgi Autelbas' oja.

Nimi

Koha nimi on germaniseeritud kuju galloromaani algkujust *STERPINIACU, mis põhineb isikunimel *Sterpin(i)us, mis võib-olla on tuletatud ladina juurest stirps 'lähe, juur' ning galloromaani järelliitest I-ACU või -INIACU.
Sama päritoluga on Prantsusmaa kohanimed Étrépagny, Éterpigny ja Étrepigney.

Haldusajalugu

Enne valdade liitmist 1977 oli Sterpenich osa Autelbas' vallast.
Enge vald

Enge vald (saksa keeles Enge) oli vald Pärnumaal Pärnu-Jaagupi kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1939.
Valla alal asus Enge, Pööravere ja Uduvere mõis.
1893 liideti Enge vallaga Pööravere vald.
Priit Simson (alpinist)

Priit Simson (sündinud 19. novembril 1976) on eesti fotograaf ja alpinist.
Alpinistina on ta tõusnud kahe seitsmetuhandelise mäe tippu.
Ta on töötanud fotograafina Eesti Päevalehes.
2014. aastal asutas ta kunstialase loometegevusega tegeleva osaühingu Nu Blu.

Alpinism

Ta harrastab alpinismi 1999. aastast. Ta on tulnud 2006. aastal Eesti meistriks meeskondlikus jalgsi- ja mägimatkatehnikas.

Maavärinaga Han-Tengri mäel

2004. aasta juulis–augustis võttis ta osa Jaan Künnapi juhtimisel toimunud Eesti ekspeditsioonist Han-Tengrile, kus 5. augustil 2004 toimunud maavärin põhjustas jää- ja lumelaviini. Laviini puhkemise ajal jäid Eesti ekspeditsiooni liikmed, sealhulgas Simson, laviini alumisse ossa, kuid pääsesid õnnelikult ja organiseerisid laviinijäänute päästmistöid. Tipuüritus jäi katki. Simsonil (nagu ka teistelgi) jäi saavutatud tõusukõrguseks Han-Tengri mäel seekord 6000 m.

Korženevskaja

2006. aastal osales ta Matkamise ja Mägironimise Edendamise Klubi ekspeditsioonil Pamiiri ja selle käigus üritas ta koos kaaslastega tõusta kahele lähestikku asuvale seitsmetuhandelisele, ühele neist (Korženevskaja) osutus tipputõus edukaks.

Kunlunis

2010. aasta juulis-augustis retkles ta koos kaaslastega Hiinas Kunluni mäestikus asuvail Koktaki, Qontagni ja Saldwori liustikel ja tõusis seal ühe kuuetuhandelise tippu (Lazio) uuel marsruudil ja liustike kõrval asuvale ühele viietuhandelise mäe tippu.

Kuuetuhandelistel Pamiiris

2011. aastal naasis ta Pamiiri ja tõusis seal kuuetuhandelise mäe tippu (Karl Marxi mäetipp).
2012. aastal võttis ta osa Andres Hiiemäe juhtimisel toimunud Eesti mägiekspeditsioonist Kesk-Pamiiri eesmärgiga taasvallutada Tartu ülikool 350 (6250 m) tipp. Ekspeditsiooni 18. päeval jõuti lõpuks eesmärgiks olnud mäe jalamile, 5669 m kõrgusele. Tipp vallutati kahe järgmise päevaga. 31. juulil 2012 tõusis ta koos 9 kaaslasega tippu.

Andides

2015. aasta juulis tõusis ta koos Priit Joosuga esimeste eestlastena Andides Alpamayo (5947 m) tippu.
Mägiotsa mõis

Mägiotsa mõis (saksa keeles Katharinenhof) oli Räpina mõisa kõrvalmõis Räpina kihelkonnas Võrumaal. Nüüdisajal jääb mõis Põlva maakonda Räpina valda.