google/wiki40b huggingface dataset:
Artur Keller

Artur Keller (11. juuni 1898 Helme vald, Viljandimaa – 19. september 1974 Stockholm) oli Eesti riigiametnik.
Ta oli 1920. aastal Tartu Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonna vabakuulaja, õppis 1921–1924 (lõpetas) kaubandusosakonnas ja 1926 õigusteaduskonnas. Korporatsioon Rotalia vilistlane.
Artur Keller osales Vabadussõjas, aastail 1925–1926 oli ta ajalehe Võru Teataja toimetaja Võrus, 1926–1932 Kaubandus-Tööstuskoja kaubanduse eriteadlane, hiljem Majandusministeeriumi kaubandusosakonna direktor, alates 1932. aastast rahandusosakonna direktor, majandusministri abi. Raadionõukogu liige. Riigi Teraviljamonopoli juhataja. Vabatahtliku Kodanliku Õhukaitse Liidu esimees.
1944. aastal põgenes Artur Keller Rootsi, oli ametnik Rotebro pärmivabrikus.
1927. aastal abiellus Artur Keller Elo Kanarikuga, tütar Juta-Erika.
Anton Õunapuu

Elulugu

Anton Õunapuu sündis Vändras talupoja peres. 16-aastaseks saamiseni õppis ta Vändra koolis, kuid siis pidi isa surma pärast kooli pooleli jätma ning tööle minema. Aastal 1908 asus ta elama Tallinna, kus õppis edasi õhtukursustel.
Anton Õunapuu oli hea spordimees ja spordiseltsi Kalev liige. Seltsi abil asus ta Soome õppima ning käis läbi Helsingis Võimlemise Instituudi. 1913. aastal tuli ta Eestisse tagasi ja töötas mitmes koolis võimlemisõpetajana. Hea maine sai Anton Õunapuu Tallinna Reaalkooli ja Tallinna Kommertskooli võimlemisõpetajana, sest neis koolides lõi ta 1917. aastal skaudirühmad. Liikumine laienes ja varsti loodi Tallinna Skautide Malev.
Valiti 1917. aasta kevadel Tallinna 5. jaoskonna miilitsakomissariks. Pani kokku paarisajast koolinoorest korra eest hoolitseva õppiva Noorsoo Roodu.

Eesti Vabadussõjas

Vabadussõjas  vabatahtlikult  20.  detsembrist  1918  Kalevlaste Malevas, kus oli kuulipildujate roodu pealik. Ühtlasi ajalehe Vaba Maa kirjasaatja. Võttis osa lahingutest Punaarmee vastu Viru rindel ja Pihkva rindel. 
Sai esimest korda raskelt haavata 16. jaanuaril 1919 lahingus Virumaal, Järve küla juures ja toodi Tallinnasse ravile. Kuid läks enne täielikku paranemist rindele tagasi ja langes lahingus 2. aprillil 1919 Petserimaal Pitalova (Suur-Bereznjuki) küla juures.
Eesti skaudiliikumise rajaja maeti 9. aprillil 1919 oma sünnikoha Vändra vanale kalmistule.

Mälestuse jäädvustamine

26. mail 1940 avati tema langemise kohas üle kahe meetri kõrgune graniitsammas, mille püstitas Skautide Malev. Sama aasta lõpus, seoses kommunistide võimuletulekuga, sammas purustati.
Jerome Bruner

Vaimsete seisundite mõju tajule

Bruneri varajane uurimistöö kognitiivse psühholoogia valdkonnas keskendus otsuste langetamise protsessidele probleemi-lahendus strateegiate korral eksperimentaalsetes situatsioonides. Alates 1940. aastatest uuris Bruner kolleegi Leo Postman'iga vajaduste, motivatsiooni ja ootuste (või vaimsete seisundite) mõju tajule. Nende lähenemine vastandas funktsionaalse perspektiivi tol ajal valdava formaalse seisukohaga, mis käsitles taju kui iseseisvat protsessi, mida tuleks vaadelda ümbritsevast maailmast eraldi. Kui Bruner ja Postman näitasid lastele ühe pikkusega mänguasju ja klotse, siis lapsed arvasid, et mänguasjad on pikemad kui klotsid, kuna eeldasid, et need on suuremad kui klotsid. Edasistes mentaalseid seadumusi (ingl mental sets) puudutavates eksperimentides kasutasid Bruner ja Postman tahhistoskoopi, näitamaks katseisikutele lühidalt mängukaarte, lisades nende hulka mõned mittestandardsed kaardid, nagu näiteks punane risti kuningas. Eksperimentide käigus selgus, et kui katseisikuid pole mittestandardsete kaartide olemasolust teavitatud, siis nad neid ei märka. Inimese hoiakute ja suhtumise sekkumist sellesse, mida inimene tegelikult näeb ja kuuleb, hakati psühholoogias nimetama uueks vaateks (ingl new look) ning Bruner oli selle koolkonna üks peamisi ideolooge.

Kognitiivse arengu teooria

Bruneri töö kognitiivse psühholoogia valdkonnas viis ta laste kognitiivse arengu ning sellega seotud hariduslike probleemideni. 1960. aastatel avaldas Bruner oma kognitiivse arengu teooria. Bruneri teooriad, mis lähenevad arengule Jean Piaget' seisukohtadest erinevalt, keskenduvad keskkondlike ja kogemuslike faktorite mõjule iga indiviidi spetsiifilises arengumustris. Bruneri argument, et inimeste intellektuaalne võimekus areneb sammsammuliste staadiumitena imikueast täiskasvanueani, on mõjutanud paljusid eksperimentaalpsühholooge ja haridusteadlasi. 
Bruner oli eriti huvitatud keelest ja teistest inimese mõtlemise representatsioonide viisidest. Ühes oma tuntumas töös defineerib Bruner inimmõtlemise kolm representeerimis- või sümboliseerimisviisi. Esimene neist on aktiivne viis, mis hõlmab inimeste motoorset võimekust ja tegevusi, nagu näiteks abivahendite kasutamist. Teine on ikooniline viis, mis seostub sensoorse võimekusega. Kolmas on sümboliline viis, mis hõlmab arutlemist, mida näitlikustab keel ning millel on ühtlasi keskne roll Bruneri kognitsiooni- ja arenguteooriates. Bruner on keelt nimetanud mitte ainult kogemuste representeerimise viisiks, vaid ka oma kogemuste ümberkujundamise võimaluseks. Bruneri seisukoht, et õpilased peaksid olema õppimisprotsessi aktiivsed osalised, on laialdaselt aktsepteeritud. Raamatus "The Process of Education" (1960) kirjutab Bruner, et kui rakendatakse sobilikku õpetamismeetodit, siis on vaatamata intellektuaalsele arengutasemele igal lapsel võimalik õppida ükskõik millist ainet. 
Hilisemates töödes uuris Bruner kõne-eelse arengu protsesse ning laste lingvistilise kommunikatsiooni oskusi.
Georg Sabler

Elulugu

Georg Sabler sündis Dobschaus, Ülem-Ungaris (praeguse haldusjaotuse järgi Dobšiná, Košice maakonnas, Slovakkias). Õppis Dobšiná (Dobschau), Banská Bystrica (Neusohl) ja Bratislava (Pressburg) koolides. Immatrikuleerus 7. oktoobril 1720 Halle ülikooli. Oli aastast 1722 Albu vaeslastekooli õpetaja. Ordineeriti 17. veebruaril/28. veebruaril 1725 õpetajaks.
Oli aastatel 1725–1729 (kutsuti 25. detsembril 1724/5. jaanuaril 1725) Kadrina Katariina koguduse adjunktõpetaja. Aastatel 1729–1740 oli ta (kutsuti 10. septembril/21. septembril 1729, introdutseeriti 9. novembril/20. novembril 1729) Haljala Püha Mauritiuse koguduse õpetaja. Ta oli pietistlik vaimulik.

Isiklikku

Georg Sabler oli kaks korda abielus. Tema esimese abikaasa Sophia Helena (1705–1728) isa Georg Handtwig oli Kadrina Katariina koguduse õpetaja. Tema teisest abielust Anna Magdalena (neiuna Krechter, hiljem Schoten; 1708–1781), nende poeg Thomas Sabler (ja ka pojapoeg Georg Christian Sabler) olid Haljala Püha Mauritiuse koguduse õpetajad.
Andrei Geim

Andrei Geim (Andre Geim; sündinud 1. oktoobril 1958 Sotšis) on Venemaalt pärit Hollandi füüsik. 
Ta lõpetas 1982. aastal Moskva Füüsika-Tehnika Instituudi ning kaitses aastal 1987 füüsika-matemaatikateaduste kandidaadi kraadi NSV Liidu TA Tahke Keha Füüsika Instituudis.
Alates 2001. aastast on Andrei Geim Manchesteri ülikooli professor.
Aastal 2000 sai ta konna magnetlevitatsioon eest Ig Nobeli auhinna.
Aastal 2010 sai Andrei Geim koos vene päritolu Suurbritannia füüsiku Konstantin Novosjoloviga teedrajava töö eest grafeeni uurimisel Nobeli füüsikaauhinna.
K. Jaak Roosaare

K. (Kaarel) Jaak Roosaare (sündinud 19. juulil 1954 New Yorgis) on eesti päritolu USA jurist.
Ta lõpetas aastal 1976 Washingtoni Ülikooli kommunikatsiooni ja poliitika erialal, jätkas samas õpinguid õigusteaduse erialal, saades aastal 1979 dr. jur. teadusliku kraadi. Ta on Üliõpilasselts Liivika vilistlane.
Ta on olnud Eesti Kongressi ja Riigikogu liige.
Ta on kuulunud ERSP-sse. 25. juulist 1997 1. jaanuarini 2005 kuulus ta Vabaduspartei – Põllumeeste Kogusse, kuuludes ajavahemikul 15. märtsist 1. jaanuarini 2007 Libertas Eesti Erakonda. 22. novembrist 2006 kuulub ta Eestimaa Rahvaliitu, hiljem Eesti Konservatiivsesse Rahvaerakonda.
Apteegi tänav

Ajalugu

Tänav kujunes välja Tallinnas 13. sajandi keskel linna laienemise käigus. Tänavat mainitakse esimest korda 1363. aastal munkade juurde viiva ühendusteena ehk turuväljakult dominiiklaste kloostrisse viiva teena. Tänavat on kutsutud ka Rätsepate tänavaks (1364) seal asunud rätsepate elamute ja töökodade tõttu. Pärast aastate 1602–1603 suurt epideemiat kadus sealt viimane rätsepatöökoda ja 1603. aastal sai tänav oma praeguse nime. Apteegi tänavaks hakati seda nimetama seal asuva Raeapteegi järgi.
IJmuideni fort

IJmuideni fort (hollandi keeles Fort bij IJmuiden, 'fort IJ' jõe suudmes') on fort Hollandi keskosas Põhja-Hollandi provintsis Vendeni vallas IJmuideni linnas. 
Fort asub saarel (hollandi keeles Forteiland), mis asub IJ' jõe suudme lähedal linnast loode pool. Kuni 1929. aastani asus fort jõe põhjapoolsel kaldal, kuid jõe laiendamise tõttu jäi see jõesaarele.

Ajalugu

1876. aastal avatud Põhjamere kanal (hollandi keeles Noordzeekanaal) oli oluline laevanduse seisukohalt, kuid ka sõjalises mõttes – sõjalised üleujutamised oleks võinud olla oluliselt väiksemad, kui vaenlane oleks saanud kontrolli Põhjamere kanali suudme üle. Seetõttu võeti 1870. aastal vastu otsus ehitada Põhjamere kanali suudmesse fort. Projekt tehti 1874–1880, ehitati aastatel 1881–1888.
Esimese ja Teise maailmasõja ajal mobiliseeriti fort ja mehitati täisgarnisoniga. Pärast Madalmaade kapituleerumist Saksamaale kasutas Saksa sõjavägi forti esialgu laskemoonalaona. Kui 1941. aastal võeti vastu otsus ehitada Atlandi vall, muutus fort ja ümbruskond kindluseks (saksa keeles Festung IJmuiden). Forti ja ümbruskonda ehitati kümneid betoonvarjendeid, suurtükipatareisid, kuulipildujapesi, laskemoonaladusid, varjendeid jms.
Pärast Teist maailmasõda kaotas fort tähtsuse, see jäeti maha ning lagunes. Fort võeti 1996. aastal "Amsterdami kaitseliini" koosseisus UNESCO maailmapärandi nimistu objekt. Praegu on hooajaline turismiobjekt, kuhu on harva graafikuga liinilaeva- ja tellimusvedu.
Maaja Paavo

Maaja Paavo (sündinud 6. novembril 1948 Rakveres) on eesti proviisor.

Elulugu

Maaja Paavo on meditsiinitöötaja tütar ja Lembit Punga abikaasa.
Lõpetas 1967 Rakvere 1. Keskkooli, 1972 TÜ farmaatsiaosakonna, 1976–79 aspirant. Oli 1972–76 TÜ arstiteaduskonna farmaatsia kateedri vanemlaborant, 1981–88 assistent, 1988–90 ÜMPI nooremteadur ja juhtivinsener, 1990–91 arstiteaduskonna ravimite tehnoloogia ja keemia kateedri assistent, 1991–92 nooremteadur, 1992–95 farmaatsia instituudi assistent, 1995–2000 arstiteaduskonna teadussekretär ja dekanaadi juhataja, 2000– farmaatsia instituudi ravimite tehnoloogia ja biofarmaatsia õppetooli assistent.

Teadustöö

Uurinud immuunpuudulikkust, loonud uusi ravimpreparaate. Lõuna-Eesti Farmaatsia Seltsi juhatuse liige, Eesti Akadeemiliste Naiste Ühingu taasasutajaid, juhatuse liige (1991–95 sekretär). NSVL Rahvamajanduse Näituse pronksmedal (1972, kollektiivis). Üle 20 teadustrükise.
EKNK Kuressaare kogudus

EKNK Kuressaare Kogudus kuulub koos Orissaare kogudusega Saare-Lääne praostkonda. 
Kiriklik alluvus: Eesti Kristlik Nelipühi Kirik (EKNK).
Koguduse hoonet nimetatakse ka Kuressaare Nelikaare kirikuks (Nelipühi kirik Kaare tänaval).
2011. aasta seisuga juhib kogudust pastor Alur Õunpuu.
Kalev Pügi

Elulugu

Kalev Pügi oli metsatöösturi poeg.
Lõpetas 1944 Tartus gümnaasiumi. Põgenes 1944 Saksamaale. Õppis 1946–1947 Balti Ülikoolis Pinnebergis keemiat. Oli aasta Kanadas metsatöödel, õppis 1948–1952 Vancouveris Briti Columbia Ülikoolis, lõpetas keemiainseneri erialal, M.Sc. keemilise tehnoloogia alal (1955, Queensi Ülikool, Kingston). Oli 1952–1964 Maitlandi (Kingstoni lähedal) rajatud DuPonti suurfirma keemiainsener, 1964–1971 sama firma arendusgrupi uurija, 1971–1984 uurimisgrupi juht.

Teadustöö

Uurimisvaldkond: orgaaniline süntees, peamiselt polüamiidide saamine ja polüamiidkiudude tööstuslik tootmine. Pügi uurimistulemuste alusel ehitati tehases uus reaktor, mis võimaldas toota nailonit varasemast efektiivsemalt. Juhtis esimese täieliku matemaatilise mudeli loomist kunstkiudude valmistamiseks. Uuringute tulemused on patenteeritud paljudes tööstusriikides. Oli innukas maletaja ja maleelu organiseerija Kanadas, valiti korduvalt Ida-Kanada Maleliiga ja 1973–1984 Kanada Maleliidu presidendiks. Korraldanud mainekaid ülekanadalisi maleturniire, millest 1975. aastal (vahetult enne surma) võttis osa ka Paul Keres. Maletajana on Pügi autasustatud kuninganna Elisabeth II hõbemedaliga (1977). Canadian Society of Chemical Engineers'i liige.
Victor Polyakoff

Victor Polyakoff (sündinud 9. mail 1957 Tallinnas) on eesti teatritegelane ja poliitik.
Polyakoff lõpetas Tallinna 26. Keskkooli, õppis kolm aastat Tallinna Pedagoogilises Instituudis. 1977. aastal astus ta Lunatšarski-nimelisse Riiklikku Teatrikunsti Instituuti, mille lõpetas 1981. aastal kino- ja teatrinätleja erialal. 1984–1988 töötas ta Eesti Televisioonis režissööri assistendina ning kunsti- ja kirjandussaadete toimetuse režissöörina. 1988–1991 oli ta Tallinna Linnahalli juures tegutseva reklaamiagentuuri Antrakt showman. Raadio Tallinnas oli tal sel ajal igal nädalal 4 tundi saateid, kus mängis vene muusikat. Aastast 1992 töötas ta Päevalehe levidirektorina. Alates 28. oktoobrist 1993 oli ta Tallinna linnavolikogu aseesimees. Aastatel 2011-2019 tõõtas Maardu kultuuri- ja infokeskuse direktori ja kunstilise juhi ametipostidel. Harjumaa kultuurikorraldajate liidu ja Eesti Teatriliidu liige.
Koos oma abikaasa Svetlana Jantšekiga korraldas ta alates 2005. aastast iga-aastast vene teatri festivali Kuldne Mask Eestis.
Tal on poeg Lev ja 9 aastat noorem tütar Polina.
Theodor Hirschhausen

Theodor Heinrich Oswald Hirschhausen (15. oktoober 1903 Reigi – 24. august 1936 Kuressaare) oli Eesti vaimulik.
Lõpetas Tallinna Toomkooli. Õppis aastatel 1924–1929 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Täiendas ennast Tübingeni Ülikoolis Saksamaal. Oli prooviaastal Narva Aleksandri ja Rapla koguduses. Ordineeriti 19. oktoobril 1930 õpetajaks.
Oli aastatel 1930–1932 Viljandi Pauluse koguduse õpetaja Jaan Lattiku isiklik adjunkt. Töötas aastatel 1932–1936 Kärla Maarja-Magdaleena koguduse õpetajana. Suri aastal 1936 Kuressaares, on maetud Reigi kalmistule.

Isiklikku

Theodor Hirschauseni isa oli Reigi Jeesuse koguduse õpetaja Richard Georg von Hirschhausen. Vanaisa oli Järva-Madise Püha Matteuse koguduse õpetaja August Heinrich von Hirschhausen. Emapoolne vanaisa oli Carl Joseph Lemm (Tallinna Rüütli ja Toomkoguduse diakonõpetaja). Äi oli Reigi Jeesuse koguduse õpetaja, Saarte-Lääne praostkonna praost Friedrich Schiele.
Aleksander Glikman

Isiklikku

Tema isa Abram Glikman ja ema Rosa Glikman olid arstid. Ta on aastast 1955 abielus Ilmi Glikmaniga; nende poeg Leon Glikman on samuti advokaat.
Kursi Maarja-Eliisabeti kogudus

EELK Kursi Maarja-Eliisabeti kogudus on luterlik kogudus Kursil.
Kogudus kuulub Tartu praostkonda.
Koguduse hooldajaõpetaja on Esa Pekka Luukkala.
Jumalateenistused on igal pühapäeval algusega kell 13.00 Kursi kirikus.
Hermann Billung

Elu

Hermann oli arvatavasti Billungi poeg. Ta oli Saksi krahvi Wichmann I noorem vend. Hermann loetakse üldiselt esimeseks Billungist Saksi hertsogiks (Herzog), kuid tema täpne positsioon pole selge. Hertsoglik Ottoonide dünastia tõusis Saksa kuningateks, kui 919. aastal sai troonile Heinrich Linnupüüdja, ja pidi keskenduma üleriigilistele asjadele. Vähemalt 961. aastal, kui Saksamaa kuningas Otto I marssis Itaalia kuningriigi vastu teist korda, tegi ta Hermannist asevalitseja (procurator regis) oma Saksi maadel.
Kui kuningas Otto I tõusis 936. aastal troonile, nimetas ta Hermanni markkrahviks (princeps militiae), andes talle Saksi margi Elbe jõest põhjas. Tema Billungite mark ulatus Saksi vallist läänes piki Läänemere rannikut Peene jõeni idas, mis kattus laias laastus hilisema Mecklenburgi piirkonnaga. Seega jättis Otto tähelepanuta Hermanni vanema venna krahv Wichmanni nõuded. Wichmann omakorda ühines 938. aastal kuningas Otto poolvenna Thankmari ja Frangimaa hertsogi Eberhardi edutu mässuga. Omades rohkem autonoomiat kui kaasaegne markkrahv Gero, kes valitses külgnevat Marca Geronist lõunas, nõudis Hermann andamit kohalikelt Polaabi slaavlastelt, kes kuulusid Obotriitide hõimukonföderatsiooni.
Pärast oma venna surma 944. aastal sai temast ka krahv Saksi Bardengaus ümber Lüneburgi linna, kus ta asutas sellesse linna Püha Miikaeli kloostri. Ta jättis taas tähelepanuta oma vennapoegade Wichmann II ja Ekbert vom Ambergau pärandinõuded. 953. aastal ühinesid mõlemad üleriigilise mässuga, mille algatas kuningas Otto noorem vend, Švaabimaa hertsog Liudolf, kuid mis varises kokku vaid Ungari vägede tohutu sissetungi tõttu. Selle tõsise kriisi ajal hakkas kuningas, kes oli ka Saksi hertsog, usaldama oma eemalviibimise ajal üha enam võimu Saksi maades Hermannile. Kuid Hermanni ei nimetatud kuninglikes dokumentides kunag dux. Selle asemel nimetati teda väejuhiks, krahviks ja markkrahviks.
Tema positsioon kindlustus, kui 2. veebruaril 962 krooniti kuningas Otto Roomas paavst Johannes XII poolt Saksa-Rooma keisriks. Hermann sai Magdeburgi peapiiskopi Adalberti poolt 972. aastal nagu kuningaks, mis isegi pahandas keisrit. Ta võis olla Hermannsburgi paikkonna asutaja Lüneburgi nõmmel, mida on esmakordselt mainitud 1059. aastal.
Hermann suri Quedlinburgis. Tema poeg Bernhard päris ja tugevdas oma isa positsiooni ja suutis saada hertsogiks tunnistamise.
Viktor Pelevin

Viktor Olegovitš Pelevin [pel'eevin] (vene keeles Виктор Олегович Пелевин; sündinud 22. novembril 1962 Moskvas) on vene kirjanik.
Tserebraalparalüüs

Tserebraalparalüüs ehk PCI (ld k Paralysis Cerebralis Infantilis, RHK-10 kood G80) on haiguste grupp, mis hõlmab aju arengu anomaaliate või kahjustuste järgseid motoorikahäire sündroome. Häire tagajärjel tekib looteeas, sünnitusel või kahe esimese eluaasta jooksul kahjustus aju nendes osades, mis kontrollivad lihaste kasutamise võimet. Haigusseisundi keskmes on püsiv, kuid mitte muutumatu motoorikahäire, millega sageli kaasnevad sensoorsed, kognitiivsed, taju- ja kõnehäired ning epilepsia.
Tserebraalparalüüsi diagnoositakse 0,1–0,2 protsendil lastest. Vaatamata meditsiini kiirele arengule pole häirega sündinute arv aastatega vähenenud, vaid pigem kasvanud.

Ennetamine

Asfüksia ehk hapnikunälguse vältimine sünnieelselt ja sünnituse ajal on kõige olulisem tserebraalparalüüsi tekkimise ennetamise samme. Kahjuks on meditsiinis asfüksia ennetamine raske ja tihtipeale võimatu. Emad saavad loobuda suitsetamisest ja alkoholist, mis mõlemad võivad suurendada tserebraalparalüüsi tekke riski. Samas ei ole tõestatud tserebraalparalüüsi ja eelnevalt mainitud käitumise sidet. 
Loote jälgimiseks kasutatakse kardiotokograafia meetodit, mis tähendab loote südame löögisageduse ja emaka kokkutõmmete samaaegset registreerimist. Kardiotokograafia põhineb 19. sajandil välja töötatud meetodil ja valepositiivsete tulemuste hulk ületab 99%. Kardiotokograafia abil ei ole vähendatud tserebraalparalüüsi juhtumeid. Kahjuks ei ole kardiotokograafiaga võimalik haigust ka ennetada. Seevastu võib kardiotokograafia tekitada ohtlikke kõrvalnähtusid. Protseduuri järel suureneb keisrilõike vajamise tõenäosus, samuti nii ema kui ka tema lapse suremise oht.
Patsientidele, kellel on kõrge risk enneaegseks sünnituseks, manustatakse magneesiumsulfaati. Nimelt on leitud, et nendel juhtudel diagnoositakse ka mõõdukat ning rasket tserebraalparalüüsi märgatavalt vähem. Kui lastel negatiivseid kõrvalnähte ei ole täheldatud, siis emadel on esinenud magneesiumsulfaadi manustamise järgselt iiveldust ja hüpoventilatsiooni ehk hingamine on liiga pinnapealne või liiga aeglane.
Kofeiin on kasutusel, et ravida enneaegsete apnoet ja vähendada tserebraalparalüüsi riski enneaegsetel imikutel. Ravi pikaajalised kõrvalnähud on teadmata.
Kõrge riskiga õigeaegsete beebide jahutamine kohe pärast sündi võib vähendada puuet, kuid see võib olla kasulik vaid teatud ajukahjustuste liikide puhul.

Ravi

Tserebraalparalüüsiga kaasnev ajukahjustus on püsiv ja seda ei saa kõrvaldada. Samas on varase ja pideva arendusraviga võimalik liikumisfunktsioone ja kognitiivset arengut parandada. 
Eesmärk on tagada patsiendile oskused ja võimed iseseisva eluga hakkama saamiseks. Lähtutakse normaalse standardi taastamisest, mis aitab saavutada võimalikult hea elukvaliteedi, mitte üksnes füüsilisest puudest üle saamisest.
Ussid

Levik

Maailmas on vähemalt 1 000 000 liiki usse. Neid leidub peaaegu kõikjal maailmas, nii mere-, magevees kui ka maismaal. Mitmed ussid aitavad kobestada maapinda, näiteks vihmaussid, mõned jälle parasiteerivad teistes organismides, kaasa arvatud inimeses. Ökoloogiliselt on ussid tähtis toiduvõrgustikulüli enamikus ökosüsteemides.
Kõige levinumaks ussiks peetakse harilikku vihmaussi, kes eksisteeris Maal juba 120 miljonit aastat tagasi.

Usside ajalooline käsitlus

Aastal 1735 ilmunud teoses "Systema Naturae" jaotas Linné selgrootud kahte rühma (hõimkonda): putukad ja kõik teised ülejäänud selgrootud. Hiljem nimetas ta seda "kõik ülejäänud" gruppi nimetusega Vermes (kreeka keeles'ussid').
19. sajandi alguspoolel tõstatasid mitmed bioloogid, sealhulgas Lamarck ja Cuvier, üles Vermes'i hõimkonna õigsuse ning hiljem loobusid selle kasutamisest. Sõna ise jäi aga kasutusse, tähistamaks kõiki ussitaolisi ja vähem ussitaolisi organisme.
Esimesed usside (Vermes) rühma lahkulöömised leidsid aset 19. sajandil, näiteks 1851. aastal eraldas Vogt lameussid ja kärssussid ning ühendas need ühtse taksoni alla.
Hermann Plauson

Hermann Plauson oli Eesti insener ja leiutaja.
1920ndatel oli ta Saksamaal Hamburgis ühe labori (Fischer-Tropsch "Otto Traun Research Laboratories") juhataja.
Tema leiutiste seas on elektrostaatiline generaator (Plausoni muundur (inglise Plauson's converter)).
Kolm tarka ahvi

Motiivi kasutamine Eestis

Motiivi on kasutanud Toomas Kuusing oma maalidel ja linoollõigetel, see on läbiv kujund Kaija M Kalveti lavastuses "Prohvet".
Jan Vertonghen

Koondisekarjäär

2007. aasta kuulus ta Belgia noortekoondisse Euroopa alla 21-aastaste meistrivõistlustel.
Debüüdi Belgia rahvuskoondises tegi Vertonghen 2. juunil 2007 mängus Portugali vastu. Esimese värava Belgia koondise särgis lõi ta 12. augustil 2009 sõprusmängus Tšehhi vastu.
2008. aasta suveolümpiamängude jalgpalliturniiril kuulus ta Belgia koondisse. Belgia sai turniiril neljanda koha.
2014. aasta maailmameistrivõistluste viimases alagrupimängus lõi ta värava Lõuna-Korea vastu.
Vertonghen kuulus Belgia koondisse ka 2016. aasta Euroopa meistrivõistlustel.
2018. aasta maailmameistrivõistluste kaheksandikfinaalis lõi ta värava Jaapani vastu.
Mayeri vabrik

Mayeri vabrik (ka Mayeri keemiavabrik) oli aastatel 1889–1930 Tallinnas töötanud keemiavabrik.
Vabriku ajalugu ulatub aastasse 1883, mil ettevõte asutati nime all (Woldemar) Vladimir Mayeri Lesk & Poeg. Aastal 1896 muudeti vabrik aktsiaseltsiks nimega Tallinna Keemiatehas Richard Mayer. Aastal 1920 ettevõtte tegevus soikus ja laenude katteks hakkas ettevõte oma vara müüma.
Herman Marsow

Hermann Marsow (umbes 1485 Riia – 1555 Tartu) oli Liivimaa ja Eestimaa vaimulik.
Ta oli Riiast pärit saksa nooruk, kes reisis Liivimaalt Wittenbergi professor Martin Lutheri ning tema mõttekaaslase Philipp Melanchthoni õpetusi kuulama. Herman Marsow oli üks esimesi Lutheri õpilasi ja reformatsiooni algatajaid Liivimaal. Ta jutlustas evangeeliumi usku 1524. aastal Tartus, siirdus 1525. aastal jutlustajaks Tallinna ning hiljem tagasi Tartusse.
1524. aasta varasuvest hakkas ta Tartus evangeeliumi-usku (see tähendab luteri usku) jutlustama. Tema enda väitel oli ta esimene otsene Lutheri õpilane Liivimaal.
1525. aastal sai ta Tallinna Oleviste koguduse esimeseks pastoriks.
Koos pastorite Johann Lange ja Zacharias Hassega koostas ta Tallinna esimese evangeelse kirikukorralduse.
Valguse murdumise seadus

Valguse murdumise seadus kirjeldab valguskiire levimissuuna muutumist ehk valguse murdumist üleminekul ühest keskkonnast teise.
Selle seaduse kohaselt, valguse üleminekul ühest keskkonnast teise valguskiir murdub nii, et langemisnurga ja murdumisnurga siinuste suhe on jääv suurus. Seejuures alati langenud kiir, murdunud kiir ja langemispunkti tõmmatud pinnanormaal asuvad ühes tasandis.