google/wiki40b huggingface dataset:
Klooga raamatukogu

Klooga raamatukogu on raamatukogu Harju maakonnas Klooga alevikus. Raamatukogu asub ühes majas Klooga Kooliga aadressil Aedlinna tee 5. 
Raamatukoguhoidja on Varje Mägi.  
Alates 1. jaanuarist 2019 on Klooga raamatukogu üks Lääne-Harju valla raamatukogu haruraamatukogusid.

Ajalugu

1925   Klooga raamatukogu  loomine Klooga Rahvahariduse Seltsi poolt.
1929   Raamatukogu avamine asutaja Peeter Luurmehe kodus Kase talus.
1929 - 30.ndate aastate alguseni - raamatukogu asub Nuusu talus, Johannes Luurmehe kodus.
30.-date aastate alguses kolis raamatukogu koolimajja (Tuulna külas)
1940-ndate aastate lõpus kolis raamatukogu külanõukogu majja (Tuulna külas)
1954   Raamatukogu viidi üle kultuurimajja.
1982   Raamatukogu suleti.
26.11.1997  Raamatukogu (taas)avamise otsus Keila vallavolikogus.
22.09.1999 Raamatukogu avamine

Töötajad läbi aegade

1929-1940 Palgalist töötajat ei olnud, lugejaid teenindasid Klooga Rahvahariduse Seltsi liikmed ( Peeter Luurmees, Agathe Meriniit)
1946 - 1947 Vello Õunpuu
1947 - 1951 Aino Baum
1951 - 1954 Velda Anter, Erika Milt
1954 - 1969 Asta Prikk ( Krause)
1969 - 1975 Malle Kaares
1975 - 1976 Hurme Kõu
1976 - 1982 Liilia Martõkainen ( Veeroos)
199x - 1999  Svetlana Norman
1999 - 2007 Lembi Link
2007 - 2018 Reet Altma
2018- 2019 Varje Mägi
2019- ...

Raamatukogu sõnas ja pildis

Raamatukogu asutamist on mainitud 19. aprillil 1929 ajalehes Kaja, kus antakse teada, et Klooga Haridusselts on enda hooleks võtnud avaliku raamatukogu asutamise.
Comcast Building

Comcast Building, aadressiga 30 Rockefeller Plaza, on New Yorgis Midtown Manhattani linnaosas asuv art déco stiilis pilvelõhkuja. 
Aastatel 1933–1988 oli hoone nimi RCA Building ja 1998–2015 GE Building. 
Hoone nimetati Comcast Buildingiks 2015. aastal seoses Comcasti saamisega hoone uueks omanikuks. Tihti nimetatakse hoonet lühidalt 30 Rockiks.
Hoones paiknevad telekanali NBC New Yorgi stuudiod ja ametiruumid, lisaks restoran Rainbow Room. Hoone on 260 meetrit kõrge ning sellel on 66 korrust, mis teeb selle kõrguselt 22. hooneks New Yorgis ja 47. hooneks Ameerika Ühendriikides.

Vaateplatvorm

Hoone katusel paikneb vaateplatvorm hüüdnimega "Top of the Rock", mida peetakse vaate poolest üheks linna parimaks.
Mati Ahven

Mati Ahven (sündinud 3. veebruaril 1943 Rannus, Tartumaal) on insener-mehaanik, Eesti Vabariigi Ülemnõukogu ja 20. Augusti Klubi liige.
Ta lõpetas 1961. aastal Põltsamaa Keskkooli ja 1969. aastal Eesti Põllumajanduse Akadeemia põllumajanduse mehhaniseerimise teaduskonna.
Ta töötas aastatel 1969–1990 Põltsamaal inseneri ja tootmisjuhina.
Aastatel 1990–1992 oli ta Eesti Vabariigi Ülemnõukogu liige, kuuludes selle sotsiaalkomisjoni; ta osales ka maasaadikurühma töös. 20. augustil 1991 hääletas ta Eesti iseseisvuse taastamise poolt. Lisaks valiti ta 1989. aastal Põltsamaa linnavolikogu liikmeks.
"Hukkunud Alpinisti" hotell (film)

Sisu

Inspektor Peter Glebsky läheb anonüümkirja peale Alpidesse "Hukkunud Alpinisti" hotelli. Kohale jõudnuna avastab ta, et tegemist on valehäirega, kuid otsustab ööseks sinna jääda. Kuid hiljem toimub laviin, mis eraldab hotelli välismaailmast. Seejärel algavad salapärased juhtumid. Hotelli külaline Olaf avastatakse surnuna, Hinckus on oma voodis kinni seotud ja hotelli lähedalt leitakse külmunud Luarvik. Oletatakse, et ta on Hinckuse sõber, kuid Luarvik ütleb, et hoopis Olaf ootas teda. Inspektor Glebsky asub otsima Olafi mõrvarit. Kahtlusalustega hakkavad toimuma aga saladuslikud lood. Nad surevad ja ärkavad uuesti ellu, võtavad teiste inimeste kuju ning väidavad, et nende eksistents sõltub diplomaadikohvris asuvast energiaallikast, mis leiti Olafi kõrvalt ja on nüüd Glebsky käes. Tulnukad on aga arusaamatul kombel passiivsed. Nad ei püüagi jagu saada inspektorist, kes laviini tõttu peaks ju nende meelevallas olema. Glebsky asub tegutsema, et süüdlane välja selgitada, kuid tõsiasjad viivad ta järeldusele, millega ratsionaalsel mõistusel on raske leppida.

Vaadatavus

Film kogus 1980. aastaks Nõukogude Liidu kinodes kokku 17,5 miljonit vaatajat, Eesti kinodes 44 399.
Itškeeria Tšetšeeni Vabariigi vapp

Itškeeria Tšetšeeni Vabariigi vapp on endise tunnustamata Itškeeria Tšetšeeni Vabariigi riigivapp.
Vapil on kujutatud tõstetud peaga poollamav hunt. Ta paikneb rahvuslikul ornamendil, mis läheb üle poolkuukujuliseks ringiks, mille alumises osas on üheksa üheksaharulist tähte, mis vastavad tšetšeeni üheksale tukhum'ile.
Kärdla alumine päevamärk

Kärdla sihi alumine päevamärk on endine päevamärk Hiiu maakonnas Kärdla linnas.
Päevamärgi geograafilised koordinaadid on 59° 0′ 21″ N, 22° 45′ 22″ E.
Terasest metallsõrestiktorni kõrgus jalamist on 9 meetrit.
Torn oli navigatsioonimärgina kasutusel 2014. aastani. Ta moodustas sihi Kärdla ülemise päevamärgiga. Märkide vahekaugus on 401 meetrit ja sihi asimuut oli 161,3°.
Elina Partõka

Elina Partõka (sündinud 2. augustil 1983 Donetskis Ukraina NSV-s) on Eesti endine ujuja. 
Ta lõpetas 2002. aastal Kohtla-Järve Ühisgümnaasiumi ja 2009. aastal Moskva Rahvusvahelise Turismiakadeemia.

Saavutused

2003. aastal Barcelonas toimunud maailmameistrivõistlustel saavutas Elina Partõka 200 m vabaujumises 20. koha ja 100 m vabaujumises 16. koha.
2004. aastal Madridis toimunud ujumise Euroopa meistrivõistlustel saavutas ta 200 m vabaujumises 14. koha.
2004. aasta Ateena olümpiamängudel saavutas ta 200 m vabaujumises 28. koha.
2007. aastal Melbourne'is toimunud maailmameistrivõistlustel saavutas Elina 200 m vabaujumises 41. koha.
2008. aasta Pekingi olümpiamängudel püstitas Elina Partõka 200 meetri vabaujumises uueks Eesti rekordiks 2.00,64. Selle ajaga jäi ta kokkuvõttes jagama 28.–29. kohta.

Isiklikku

Tema isa Valentõn Partõka oli samuti ujuja, esindades NSV Liitu 1972. ja 1976. aasta olümpiamängudel.
2009. aasta aprillis oli Playboy Eesti väljaande kaanestaar
Georg Andreas Bull

Georg Andreas Bull (26. märts 1829 – 1. veebruar 1917) oli norra arhitekt ja ehitusinsener.
Ta õppis aastatel 1843–1845 Bergenis Franz Wilhelm Schiertzi juures ning seejärel Hannoveri ülikoolis ja hiljem Berliini ehitusakadeemias.
Ta projekteeris nii raudteejaamu, kirikuid, tootmishooneid kui ka elumaju.
Ta tegutses ka maamõõtja ja ehitusinspektorina ning tegi arheoloogilisi uurimusi.

Isiklikku

Viiuldaja Ole Bull ja maalikunstnik Knud Bull olid tema vennad.
Ka tema poeg Henrik Bull oli arhitekt.
9. sajand

9. sajand ehk IX sajand pKr ehk m.a.j.  on kristliku ajaarvamise üheksas sajand, mis algas 1. jaanuaril 801 ja lõppes 31. detsembril 900.

Kümnendid ja aastad

800. aastad: (800), 801, 802, 803, 804, 805, 806, 807, 808, 809
810. aastad: 810, 811, 812, 813, 814, 815, 816, 817, 818, 819
820. aastad: 820, 821, 822, 823, 824, 825, 826, 827, 828, 829
830. aastad: 830, 831, 832, 833, 834, 835, 836, 837, 838, 839
840. aastad: 840, 841, 842, 843, 844, 845, 846, 847, 848, 849
850. aastad: 850, 851, 852, 853, 854, 855, 856, 857, 858, 859
860. aastad: 860, 861, 862, 863, 864, 865, 866, 867, 868, 869
870. aastad: 870, 871, 872, 873, 874, 875, 876, 877, 878, 879
880. aastad: 880, 881, 882, 883, 884, 885, 886, 887, 888, 889
890. aastad: 890, 891, 892, 893, 894, 895, 896, 897, 898, 899
900
Sergi Morozov

Sergei Morozov (sündinud 15. jaanuaril 1961) on endine Venemaa ja Ukraina jalgpallur.
Meistriliiga hooajal 1994/1995 mängis ta Eesti klubis FC Lantana. Seejuures oli ta mainitud hooajal Meistriliiga edukaim väravalööja (25 väravat).
Hadžijska mošee

Hadžijska mošee (bosnia keeles Hadžijska džamija 'palverändurite mošee') on 1561. aastal Sarajevosse rajatud mošee.
Algselt nimetati seda Vekil Harači mošeeks kortermeistri järgi, kes selle ehitada lasi.
Katrin Aller

Katrin Aller (sündinud 1975) on eesti muusikapedagoog ja helilooja.
Aller lõpetas 1994. aastal Pärnu Sütevaka Humanitaargümnaasiumi klaveri ja muusikateooria erialal, 1998. aastal Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia muusikateaduse erialal (juhendaja Toomas Siitan) ja 2001. aastal kompositsiooni erialal (juhendaja Jaan Rääts). 2003. aastal kaitses ta EMTA-s kompositsiooni erialal ka magistrikraadi (juhendaja Jaan Rääts).
Katrin Aller töötab pedagoogina Heino Elleri nimelises Tartu Muusikakoolis, andes muusikateoreetilisi aineid (solfedžo, muusikalise vormi analüüs, muusikalugu, kompositsioon) ning Tartu Pauluse Kirikus organistina.
Monoteletism

Monoteletism (ka monotelitism) on hereetiline kristoloogiline õpetus, mille kohaselt Kristusel on küll kaks loomust (jumalik loomus ja inimlik loomus; düofüsitism), kuid ainult üks tahe (thelēma; eesmärk, suunitlus). Selle õpetuse järgi on Kristus küll omaette isik, kuid tema tahe on Jumala poolt täielikult dikteeritud.
Selle õpetus töötas välja 7. sajandi alguses Bütsantsi keisri Herakleiose ülesandel Konstantinoopoli patriarh Sergios I, et lepitada Chalkedoni kirikukogul fikseeritud ortodoksset õpetust Kristuse kahest loomusest monofüsitismiga. See pidi võimaldama monofüsiitide tagasivõtmist ortodokssesse kirikusse, millest nad olid ekskommunitseeritud. Varem välja pakutud monoenergism ei olnud suutnud seda ülesannet täita.
Algul pooldasid monoteletismi idakiriku piiskopid ning ka paavst Honorius I. Monoteletismi vastustas eriti jõuliselt Maximos Usutunnistaja, samuti vastustas seda teiste seas Sophronios Jeruusalemmast. Monoteletismi ei tunnustanud paavst Johannes IV.
Vaidlused monotelismi üle olid nii ägedad, et aastal 648 andis keiser Konstans II välja edikti, mis keelas küsimuse edasise arutamise. Paavst Martinus I hülgas Lateraani sinodil 649 monoteletismi ning kuulutas ainsaks ortodoksseks õpetuseks düoteletistliku õpetuse Kristuse kahest tahtest ja kahest energiast (monoenergismi vastu). Keiser Konstans II laskis hiljem paavsti Konstantinoopolisse tuua, kõrvaldas ta ametist ning saatis ta pagendusse Chersonesosele (Krimmi). Samasugune saatus sai osaks Maximos Usutunnistajale. See tegi vaidlustele lõpu.
Kui 668 sai keisriks Konstantinos IV Pogonatos, algasid vaidlused taas. Keiser lükkas monoteletismi ametlikult tagasi. Aastal 680 toimus Roomas kohalik kirikukogu paavst Agatho juhtimisel. Agatho järgi on tahe loomuse omadus, nii et kui on kaks loomust, peab olema ka kaks tahet, ent inimlik tahe määrab end alati kooskõlas jumaliku ja kõigeväelise tahtega. Konstantinoopoli III kirikukogul (kuues oikumeeniline kirikukogu), mille Konstantinos IV kokku kutsus, mõisteti see õpetus 680 hereesiana hukka ning esitati tänini püsiv õpetus, et Kristuse kummagi loomuse juurde kuulub oma tahe ning inimlik tahe allub jumalikule tahtele. Antiookia patriarh Makarios ning surnud Konstantinoopoli patriarh Sergios I ja Rooma paavst Honorius I mõisteti ketseritena hukka.
Ka monofüsiidid ei aktsepteerinud monoteletismi.
Bütsantsis taaselustus monoteletism keiser Philippikos Bardanese valitsemisajal (711–713). See armeenia päritolu keiser tühistas esimese asjana III Konstantinoopoli kirikukogu otsused ja kuulutas monoteletismi ainsaks ortodoksseks õpetuseks. Kõrgemad ilmalikud ja vaenulikud aukandjad toetasid keisrit, kuid paavsti kuuria keeldus tavalistest austusavaldustest keisrile. Philippikos kukutati varsti.
Maroniidid loobusid monoteletismist 12. sajandil.
Alexander Ernst Siegfried

Alexander Ernst Siegfried (12. veebruar 1876 Moskva – 19. august 1957 Helsingi) oli baltisaksa päritolu Eesti ja Soome vaimulik.
Ta õppis aastatel 1885–1895 Peterburi Püha Anna Koolis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1895–1899. Prooviaastal oli ta Laiuse Püha Jüri koguduses. Ordineeriti 11. märtsil 1901 õpetajaks.
Ta oli aastal 1901 Sangaste Püha Andrease koguduses adjunktõpetaja. 1901. aastal kandideeris ta Pöide koguduse õpetajaks. Aastatel 1901–1902 oli ta Vaivara koguduse vikaarõpetaja. Aastatel 1902–1904 oli ta vikaarõpetaja ja aastatel 1904–1907 õpetaja Harju-Madise koguduses. Aastatel 1907–1920 oli ta Moskva koguduse õpetaja, olles aastatel 1919–1920 veel kindralsuperintendendi asetäitja. Aastatel 1921–1925 oli ta Saksa praostkonna vikaar Nõmme saksa Lunastaja koguduses. Aastatel 1925–1928 oli ta Turu saksa koguduse õpetaja, aastast 1928 oli ta Viiburi saksa koguduse õpetaja, aastatel 1943–1946 oli ta Helsingi saksa koguduse abiõpetaja, aastast 1943 ka praost. Aastatel 1946–1950 oli ta uuesti Turu saksa koguduse õpetaja. Jäi aastal 1950 emerituuri. Suri Helsingis.
Johan Leppik

Johan Leppik (ka Juhan Leppik; 28. juuli 1894 Suure-Kõpu vald – 25. jaanuar 1965 Ryssby, Rootsi) oli Eesti arst ja diplomaat.
Ta lõpetas aastal 1912 Tartu Aleksandri Gümnaasiumi ja aastal 1918 Tartu Ülikooli arstiteaduskonna.
1924-1927 oli ta Eesti saadik Poolas, 1931–1936 Leedus ja 1936–1940 Itaalias.
Obninski tuumaelektrijaam

Obninski tuumaelektrijaam (vene keeles Обнинская АЭС) oli Nõukogude Liidu esimene tuumaelektrijaam, esimene tsiviilotstarbeline tuumaelektrijaam maailmas. 
Jaam asus Moskvast ligikaudu 110 km edelas Kaluga oblastis Obninskis.
Jaama hakati ehitama 1. jaanuaril 1951. Ahelreaktsioon käivitati 6. mail 1954 ja elektrijaam alustas tööd 27. juunil 1954. Nelja aasta jooksul oli tegu NSV Liidu ainsa tuumajaamaga.
Obninski tuumajaama reaktor oli RBMK-tüüpi reaktorite eelkäija. Jaama võimsus oli väike, ainult 6 MW. Näiteks 1958 valminud Novovoroneži tuumajaama esimese reaktori võimsus oli 210 MW ning kuni 1981. aastani valmis seal viis järjest võimsamat reaktorit.
1959 lõpetati jaamas tsiviilotstarbelise elektri tootmine ja edaspidi kasutati seda ainult teaduslikul otstarbel ning isotoopide tootmiseks. Jaam töötas 48 aastat, 18 aastat plaanitust kauem, ja selle aja jooksul ei toimunud seal ainsatki õnnetust, kus mõni töötaja oleks saanud surma või tervist kahjustava kiirgusdoosi või kus oleks lekkinud radioaktiivseid aineid. 29. aprillil 2002 suleti Obninski tuumaelektrijaam lõplikult. Tänapäeval tegutseb seal mälestuskompleks ja muuseum.
Inkunaabel

Inkunaablid ehk hällitrükised (ladina keeles incunabula 'häll, varajane lapseiga, algus, päritolu') on 15. sajandi trükised, mis moodustavad üleminekuetapi käsikirjaliselt raamatult trükikunsti vahenditega valmistatud raamatule.
Hällitrükiseid on kahte liiki: ksülograafilised (üksiklehele graveeritud puuplaadilt tehtud tõmmis) ja tüpograafilised (Johann Gutenbergi juurutatud trükimenetlus trükipressiga). Enamik uurijaid kasutab väljendit "inkunaabel" ainult viimaste kohta.
Inkunaabel on metallist üksiktüüpidega trükitud leht või raamat. Tollal jäljendasid trükkalid veel käsikirjalisi raamatuid, trükikiri sarnanes käsitsi kirjutatuga, kasutati samu lühendeid, puudus tiitelleht. Pilte (miniatuure) ja suuri algustähti (initsiaale) maaliti pärast trükkimist käsitsi juurde. Trükiarv oli algul 100–300, sajandi lõpus, kui käsitsi illustreerimisest loobuti, kuni 2000 eksemplari.
Kogu maailmas on inkunaableid säilinud 450 000, neist Eestis 127: 48 Tartu Ülikooli Raamatukogus, 48 Tallinna Ülikooli Akadeemilises Raamatukogus, 22 Tallinna Linnaarhiivis, 8 Eesti Rahvusraamatukogus, 1 Eesti Ajaloomuuseumis. Siia pole arvestatud neid hällitrükiseid, mis võivad asuda erakogudes. Eesti mäluasutustes asuvad hällitrükised on kirjeldatud HEM-andmebaasis.
Sõna incunabula esimene teadaolev kasutus trükitööstuse terminina pärineb aastast 1639. See esines Bernhard von Mallinckrodti pamfletis "De ortu et progressu artis typographicae" ("Tüpograafiakunsti tõusust ja progressist"), kus esineb fraas prima typographicae incunabula ('trükikunsti esimene lapsepõlv'). Selles teoses seadis ta trükikunsti vanusepiiriks aasta 1500 ja seda kokkulepet kasutatakse tänapäevani, kuigi see ei ole seotud mingi kindla sündmusega trükitööstuse arengus 1500. aasta paiku.
Rein Luhaväli

Rein Luhaväli (sündinud 1. detsembril 1968 Sovetskis) on Eesti sõjaväelane.

Teenistus

Teenis aastail 2005–2011 Kaitseliidu Valgamaa maleva pealikuna ja teenib alates 2011. aasta 1. septembrist Kaitseliidu Viru maleva pealikuna. 
Rein Luhaväli on varem teeninud Viru Üksik-Jalaväepataljonis, Suurtükiväegrupi ülemana ja maaväe staabis vanemstaabiohvitserina. 2004. aastal asus kapten Luhaväli teenistusse Kaitseliidu Järva maleva vaneminstruktorina.
Rein Luhaväli sai kapteni sõjaväelise auastme president Lennart Mere käskkirjaga 21. veebruaril 2001.

Haridus

Rein Luhaväli on lõpetanud Rakvere 2. Keskkooli. Läbinud Kaitseväe Ühendatud Õppeasustustes jalaväepataljoni lahingutegevuse planeerimise ja juhtimise baaskursuse, juhtimise baaskursuse ja teisi kursuseid. Tallinna Pedagoogikaülikoolis on kapten Luhaväli omandanud riigikaitseõpetuse lisaeriala.

Tunnustused

Rein Luhavälja on autasustatud Kaitseliidu Valgeristi teenetemärgi III klassiga, kaitseväe eeskujuliku teenistuse ristiga, kaitseväe teenetemärgiga ja mälestusmedaliga “10. aastat taastatud kaitseväge“.
Lips (kalandus)

Lips (ka rahe) on ridaõnge selgnööri külge ühendatud lühike peenike nöör, mille külge kinnitati õngekonks. Lipsude vahe oli varem 1 kuni 3 meetrit ning pikkuseks kuni 1 m. Ridaõngel oli sadu lipse.

Tänapäev

Lipsud valmistatakse enamasti mononiidist ja nende katketugevus peab vähemalt kaks korda ületama suurima oodatud saagikala kaalu. Lipsu pikkus sõltub püütavast kalaliigist ja püügiviisist, kuid kahe lipsu vaheline kaugus pealiinil peab ületama lipsu kahekordset pikkust, et vältida õngede omavahelist haakumist.
Ines Rannap

Ines Rannap (23. mai 1930 – 13. veebruar 2016) oli eesti viiuldaja, pedagoog ja muusikakriitik.
Professionaalse viiulimängija hariduse omandas Ines Rannap Herbert Laane juhendamisel Tallinna Muusikakoolis (1944–1948) ja Tallinna Riiklikus Konservatooriumis, mille lõpetas 1953. aastal.
Alates 1961. aastast avaldas Rannap ajakirjanduses muusikakriitilisi artikleid ja artiklisarju ning tegutses ka saatejuhina Eesti Televisioonis („Muusikaelu”, „Igal lapsel oma pill”).
1963–1995 töötas Ines Rannap G. Otsa nim. Tallinna Muusikakoolis viiuli, kammeransambli- ja keelpillimuusika ajaloo õpetajana.
Ines Rannap on olnud mitmete eesti heliloojate, sh Edgar Arro, Hillar Kareva, Hugo Lepnurme, Eino Tambergi, Helmut Rosenvaldi ja Harri Otsa viiuliteoste esmaesitaja.
1953–1982 oli ta ENSV Riikliku Filharmoonia solist ning andis aastate jooksul hulganisti soolokontserte, kammeransamblipartneriteks Helju Tauk, Vaike Vahi, Bruno Lukk, Hugo Lepnurm, Rolf Uusväli, Ivo Juul, Leelo Kõlar, Rein Rannap, Uve Uustalu jt. Ines Rannap on korduvalt soleerinud ka Eesti Riikliku Sümfooniaorkestri ees ning aastatel 1972–1978 mängis ta vanamuusikaansamblis Sonare. Aastakümneid osales ta ka filharmoonia korraldatud loeng-kontsertidel ning esines NSV Liidus, Ungaris ja Poolas. Lisaks on Ines Rannap uurinud eesti muusikat ja muusikaelu ning koostanud õppematerjale.

Isiklikku

Tema abikaasa oli Heino Rannap ja nende poeg on Rein Rannap.
Tiidu Peter Park

Tiidu Peter Park (aastani 1956 Tiit Priks; sündinud 20. veebruaril 1941 Tallinnas) on Eesti ajaloolane ja raamatukoguhoidja.

Elulugu

Tiidu Peter Park on agronoomi poeg.
Põgenes 1944 koos perega Rootsi, aastast 1948 USA-s. Lõpetas 1959 New Yorgis keskkooli, 1963 Adelphi College'i (Garden City, New York), 1970 Virginia Ülikooli (Charlottesville, Virginia) ajaloomagistri kraadiga (Euroopa modernne kultuuriajalugu), Ph.D. (ajalugu, 1970, samas), väitekiri "The European Reaction to the Execution of Francisco Ferrer"; raamatukoguteaduse magister (1972, Marylandi Ülikool).
Oli 1972–73 Marymount Manhattan College'i (New York) instruktor, 1973 Georg Mercer Memorial School of Theology (Garden City, New York), 1974 Valley Stream Public Library (Valley Stream, New York), 1994–97 Lynbrook Public Library (Lynbrook, New York) raamatukoguhoidja, aastast 1997 pensionil. Ühtlasi oli 1991–2003 New Yorgi Eesti Abi (Estonian Aid, Inc.) asepresident.
Asutas, katalogiseeris ja klassifitseeris New Yorgi Eesti Maja eesti-ainelise raamatukogu. Asutas 1999 ja peab internetis mütoloogia- ja folkloorialast diskussiooniklubi Moderning Mythology and Folklore (Mythfolk).

Teadustöö

Uurimisvaldkond: Euroopa kultuuriajalugu (alates 19. saj algusest), eriti filosoofia ja sotsiaalteooriate valdkond, massiliikumised, psühholoogia ja psühhiaatria ajalugu, sotsioloogia, antropoloogia, religioon, lingvistika, astronoomia, tundmatu iseloomu või päritoluga atmosfäärinähtused.
American Historical Associationi, American Library Associationi, Nassau County Library Associationi, Mensa Internationali jmt teadusorganisatsioonide liige. Auhindu: Phi Alpha Theta (1963), Delphian Publication Award (1963). Üle 30 teadustrükise (osa digitaalses vormis).
Aste raamatukogu

Aste raamatukogu on raamatukogu Saare maakonnas Saaremaa vallas Aste asulas. Raamatukogu juhataja on Lea Raamat.
Evelyn McHale

Evelyn Francis McHale (20. september 1923 Berkeley – 1. mai 1947 New York) oli Ameerika Ühendriikide raamatupidaja.
1. mail 1947 kell 10:40 sooritas ta enesetapu hüpates alla New Yorgis Manhattanil Empire State Buildingu 86. korrusel asuvalt vaateplatvormilt.
Neli minutit hiljem pildistas fotograafiaüliõpilane Robert Wiles limusiinile kukkunud Evelyn McHale elutut keha. Pilt avaldati ajakirjas Life ja on üks tuntumaid ja ikoonilisemaid enesetapja fotosid. Pilt on tuntud nime all "kõige ilusam enesetapp".
Heerold (ajaleht)

Heerold (esialgse nimega Pärnu Nädalaleht) oli 1995-1996 Pärnus ilmunud ajaleht. Lehte andis välja ettevõte Al Pari. Leht ilmus üks kord nädalas.
Katseloom

Katseloom (ka laboratooriumiloom, laboriloom) on loom, kellega tehakse teaduslikke või tehnilisi katseid. Katseloomi kasutatakse eelkõige meditsiinis, kuid ka näiteks kosmeetikatööstuse tootearenduses, kuna uute preparaatide toime vajab alles selgitamist, samuti tuleb enne inimeste peal rakendamist kontrollida uue ravimi või kosmeetikatoote ohutust. Levinuimad katseloomad on rotid (laborirott), palju kasutatakse ka hiiri (laborihiir).
Üldlevinud põhimõtteks on, et katseloomadele ei tohi tekitada põhjendamatuid kannatusi. Katsed on tavaliselt reguleeritud seadustega ning nende lubamise või mittelubamise otsustavad vastavad komisjonid.
Puurmani valla vapp

Puurmani valla vapp on Jõgeva maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Puurmani valla vapp.
Vapp kinnitati 5. jaanuaril 2000.

Vapi kirjeldus

Kuldsel kilbil must, valge noka ja punase keelega kotkapea. Rohelisel kuuselõikelisel vapitüvel hõbedane lainelõikeline varras.
Ruske nuisamblik

Ruske nuisamblik (Sclerophora coniophaea) on samblik.
Ta on Eestis arvatud II kaitsekategooriasse (seisuga 2012).
Teda leidub paljudes kasvukohatüüpides, nt pargi kasvukohatüübis ja salumetsade tüübirühma kasvukohatüüpides.
Roncaglia riigipäev

Roncaglia riigipäev oli aastal 1158 Piacenza lähedal peetud Saksa-Rooma riigi keiserlik riigipäev. Riigipäevale kogunesid keisririigi aadlikud ja vaimulikud ning neljateistkümne hilisemasse Lombardia Liigasse kuulunud Itaalia linna esindajad.

Taust

Riigipäev järgnes reale keiser Friedrich I Barbarossa poolsetele ründeretkedele Itaalia aladele, mis sundisid sealse juhtiva linna Milano alistuma. Keiser soovis vastusena kaubanduslinnade kasvavale sõltumatusele kehtestada seal oma feodaalse valitseja õigusi – nagu need olid varasemate paavstivõimu ja keisri vaheliste tülide ajajärkudel keisri kätte läinud.

Riigipäev

Riigipäeval osalenud poolte õiguste üle otsustamine jäeti nelja Bologna, kus asus aastal 1088 asutatud tähtis õigusteaduste kool, õigusteadlase ülesandeks. Juristide otsus soosis keisrit: nende järgi oli tema valitsemine kuningate jumaliku õigusega ära määratud. Seega taastati Otto I valitsemise aegse tärkava kaubanduse ajajärgul kehtestatud keiserlikud õigused. Õigusetundjad asusid seejärel määrama kindlaks erinevaid kaubandusele kehtestatavaid makse ja tolle.
Kokkuvõtvalt nõudis keiser, et Itaalia linnriigid annaks tagasi riigilt hõivatud valdused ja õigused. Lisaks pandi linnadesse ametisse keiserlikud asehaldurid (maksukogujad) ja linnad kaotasid omavalitsuse. Lombardia linnad seda otsust heaks ei kiitnud ning see tuli kehtestada sõjaga.

Lõpplahendus

Enne Lombardia Liiga loomist aastal 1167 domineerisid piirkonnas keisri väed ja aastal 1162 tegid keiser Friedrich I väed Milano linna maatasa. Ent alles "peale Milano hävitamist" (post Destructionem Mediolani) hakkasid Lombardia linnad mõistma tõelise liidu väärtust. Üha kestva võimuvõitluse otsustavaks hetkeks sai 1176. aasta Legnano lahing, kus Lombardia Liiga väed alistasid Friedrich I väed. Lahingu tulemusena oli keiser sunnitud oma suveräänsetest õigustest taganema.