google/wiki40b huggingface dataset:
Jelena Raudla

Jelena Raudla (aastani 1980 Vertikova, sündinud 24. oktoobril 1956 Tallinnas) on Eesti vene filoloog.

Elulugu

Jelena Raudla on Soome õpetaja ja Vene ohvitseri tütar.
Lõpetas 1974 Tallinna 38. Keskkooli, 1981 TPedI-i, oli 1987–90 Moskvas VNFSV Pedagoogika Akadeemia Rahvuskoolide Teadusliku Uurimise Instituudi aspirant; pedagoogikakandidaat (1990, samas), vк "Изучение сложных существительных русского языка в курсе "Современный русский литературный язык" в национальных группах педвузов союзных республик" (M, 1990). Oli 1981–84 TPedI vene keele kateedri õpetaja, 1985–87 vene keele üldkateedri õpetaja, 1992–96 TPÜ vene keele õppetooli vanemõpetaja, 1996–97 vene keele õppetooli lektor, 1997–2003 võõrkeelte lektoraadi lektor ja 2004– TLÜ keelekeskuse vene keele lektor.

Teadustöö

Uurimisvaldkond: vene keele kui emakeele ja võõrkeele õpetamise metoodika lingvodidaktilised alused; vene ja eesti keele kontrastiivne uurimine; tõlketeooria, terminoloogia probleemid. Lugenud vene keele võõrkeelena õpetamise metoodika kursusi. Eesti Slavistide Rahvuskomitee ja Rahvusvahelise Vene Keele ja Kirjanduse Õpetajate Assotsiatsiooni liige, Riikliku Eksami- ja Kvalifikatsioonikeskuse vene keele ainenõukogu esimees, vene keele õppevahendite peaekspert. Üle 20 teadustrükise, 4 kõrgkooli õppevahendit.
Eosinofiilne dermatiit ja turse

Eosinofiilne dermatiit ja turse on peamiselt labradori retriiveri tõugu koertel esinev nahahaigus, mida iseloomustavad järsku tekkivad erütematoossed tähnid (macula), mis omavahel liitudes moodustavad kaarekujulisi ja serpiginooseid nahamuutusi peamiselt kõrvalestadel, kõhu ventraalosas ja rinnapiirkonnas. Näopiirkonnas tekkivad tursed võivad generaliseeruda ja armistuda.
Eosinofiilse dermatiidi ja turse põhjusteks võivad olla ravimid, toidumuutus, putukad ja kaasnevad allergilised või immuunvahendatud haigused.
Piirakajärv

Piirakajärv on Ida-Viru maakonnas Alutaguse vallas Vasavere külas asuv järv. Selle pindala on 1,2 ha.
Berģi

Berģi on asum Lätis, Riia linna Vidzeme eeslinna osa pindalaga 5,706 km². Berģi asub Jugla järve kaldal järve ja Garkalne piirkonna vahel. Asum piirneb loodes Bukulti, kagus aga Brekšiga. 3099 elanikku (2010).
Berģi asub Jugla järve äärsel alal. Asumi territooriumil on arvukalt luiteid, mille suhteline kõrgus on 8-12. Kõrgeim tipp on Baložkalnsi luide, mis ulatub 22 meetrit üle merepinna.
Keskajal läbis Berģi asumit Gauja äärde viiv tee (Via Magna). Jugla järve äärde tekkis aastal 1625 Bonaventura mõis, seal asusid ka Berģi ja Baložkalnsi külad.
Baložkalns liideti Riiaga aastal 1863. Seal tegutses alates XVIII sajandist postijaam, kus asus ka kõrts. Ülejäänud osa asumist liideti Riiaga aastal 1974.
Aastal 1924 rajati Jugla järve äärde Läti Vabaõhumuuseum. Hiljem sai muuseum enda käsutusse ka Bonaventura mõisa hooned. Samal ajal tekkis maareformi tagajärjel asumi aladele veel Jugla küla ehk teise nimega Jugla park. Berģi asumis asub Garkalne piirkonna administratsioon.
Maarius Suviste

Maarius Suviste (sündinud 1966) on Eesti ajakirjanik.
Ta on Õhtulehe uudistetoimetuse erikorrespondent.
Tšilisema

Tšilisema (ersa keeles Чилисема, Päikesetõus) on Morda Vabariigis Saranskis ilmuv ersakeelne laste- ja noorteajakiri.
Ajakiri ilmub alates 1931. aastast. Kuni 1933. aasta juunini kandis ajakiri nime Jakstere Tešktine (Punane Täht). Aastatel 1933–1941 ilmus ajakiri nime Pioneren Vaigel all (Pioneeri Hääl). Sõja alguses ajakirja väljaandmine lõppes.
Esimeseks sammuks ajakirja taastamise suunas oli 1964. aastal ajakirjas Sjatko lastelisa loomine. 1972. aastal hakkas lastelisa ilmuma eraldi kaasaandena. 1988. aastal sai väljaanne iseseisva ajakirja staatuse ja hakkas ilmuma kord kuus. Kuni 1991. aastani kandis ajakiri nime Pioneren Vaigel, seejärel sai praeguse nime.
Ajakirja tiraaž on 2500 eksemplari.
Guillaume de Saluste Du Bartas

Guillaume de Saluste du Bartas (lühidalt Guillaume du Bartas, oktsitaani keeles Guilhèm de Sallusti deu Bartàs; 1544, Monfort, Prantsusmaa — 28. august 1590, Mauvezin, Prantsusmaa) oli prantsuse barokk-kirjanik, gaskooni hugenotist õukondlane ja  poeet.
Du Bartas algne perekonnanimi oli Sallustre, millest hiljem sai Salluste või Saluste, arvatavasti soovist sarnastada see Vana-Rooma ajaloolase Sallustiuse nimele. Kaitsnud doktorikraadi õigusteaduses, veetis Du Bartas suurema osa oma karjäärist Navarra Henri õukonnas. 16.—17. sajandi Euroopas peeti Du Bartas'd geniaalseks poeediks, keda võrreldi Homerose ja Vergiliusega ning kes jättis varju ka Pierre de Ronsardi. Tema tuntumad teosed, mida tõlgiti paljudesse keeltesse, olid "L'Uranie" (1584), "Judit" (1584), "La Semaine; ou, Creation du monde" (1578) ja "La Seconde Semaine" (1584—1603). Hiljem on tema luule populaarsus järsult langenud, mis pani omakorda imestama Johann Wolfgang von Goethe.
Penig

Linnaosad

Dittmannsdorf, Arnsdorf, Amerika, Thierbach, Zinnberg, Tauscha, Chursdorf, Langenleuba-Oberhain, Wernsdorf, Niedersteinbach, Markersdorf, Obergräfenhain I ja Obergräfenhain II.
Töysä vald

Külad

Hakojärvi, Töysä ehk Kirkonkylä, Mutkankylä, Suutala, Niemenkylä, Housunkylä, Salonkylä, Holkonkylä, Lieskylä, Tohni, Ritola, Ylipää, Tuuri
Four Ages of Understanding

"Four Ages of Understanding: The First Postmodern Survey of Philosophy from Ancient Times to the Turn of the Twenty-first Century" on John Deely filosoofiline raamat. See ilmus Toronto University Pressi väljaandel 2001. aastal.

Eessõna: aja piir

Saabuva postmodernse ajastu keskne mõiste on märgi mõiste. Selle mõiste mõistmiseks on tarvis uut filosoofia ajalugu. Uusaja filosoofias seda ei tuntud, ja varem ilmus see 5. sajandi alguses. See eeldas Vana-Kreeka loomuliku märgi (sēmeion) mõistet ning arutlusi loomusest ja vaimust. Ilmneb, et iga objekt eeldab märki. Välismaailma probleem tuleb otseselt sellest, et tähistamine taandatakse representeerimisele. Selle raamatu neli ajastut on märgi mõiste eellugu, märgi mõiste areng, märgi mõiste unustus ning märgi mõiste taastamine ja edendamine.
Uusaja filosoofia ajalood on lahutanud filosoofiast teadust uusaja mõttes, eriti alates 17. sajandist. Suur osa hilise ladina ajastu filosoofiast on jäänud tähelepanu alt välja. William Ockhami nominalismis nähakse ladina filosoofia lõppsaavutust. Märgi mõiste areng jätkus aga René Descartesi ajani välja. Nominalistide jaoks oli märk kui suhe kõigest ens rationis, teised aga nägid suhtes midagi subjektiülest, mis võib olenevalt asjaoludest olla nii ens reale kui ka ens rationis. Uusaja filosoofia oli nominalistlik, ning postmodernistlik mõtlemine algas selle nurjumise tunnistamisega ning alternatiivi proovimisena Charles Sanders Peirce'i poolt.
Filosoofia ajalugu ongi filosoofia, niivõrd kui see tsivilisatsioonis on realiseeritud. Ainult ajalooline lähenemine võimaldab näha filosoofilisi probleeme perspektiivis ja tasakaalus.
Ago Ustal

Ago Ustal (10. jaanuar 1933 – 22. veebruar 2010) oli eesti ajakirjanik.
1975–1981 ajalehe Noorte Hääl peatoimetaja.
1981–1991 töötas ajalehes Kodumaa.
Tema sulest on ilmunud raamatud: „Läbi külatänava", „Tütar ja memm, teised ka", „Sealt taevast kõrgelt ülevalt".
Messier 49

Messier 49 (ka M49 ja NGC 4472) on elliptiline galaktika, mis asub Neitsi tähtkujus.
Galaktika avastas 19. veebruaril 1771 Prantsuse astronoom Charles Messier. Messier 49 keskosast eraldub  röntgenikiiri, mis viitab, et seal asub ülimassiivne must auk, mille massiks on pakutud 5,65 × 10⁸ Päikese massi.
Selles galaktikas asub palju kerasparvi ja oletavalt sisaldab see umbes 5900 kerasparve. M49 kerasparved on keskmiselt umbes 10 miljardit aastat vanad. Galaktika asub Maast 56 miljoni valgusaasta kaugusel ja selle diameeter on 157000 valgusaastat. Messier 49 sisaldab üle 200 miljardi tähe.
Lähilugemine

Lähilugemine (close reading) on lugemismeetod, mis keskendub üksikute detailide uurimisele tekstis. Nancy Boyles’i sõnul on lähilugemine teksti erinevate kihtide analüüsimine ning just selle kaudu jõuab lugeja teksti sügavama tähenduse mõistmiseni.
Lähilugemisel ei piirduta vaid ühekordse lugemisega. T. Shanahani sõnul oleks vaja teksti lugeda vähemalt kolm korda ning iga kord peaks keskenduma erinevatele aspektidele. Esimesel lugemisel keskendutakse sellele, millest tekst räägib, teisel lugemisel püütakse aru saada teatud sõnade või lõikude olulisusest ning kolmandal korral analüüsitakse ja võrreldakse kirjapandut nt sama autori teiste teostega.
Lähilugemise puhul ei räägita seega mitte teksti narratiivist, vaid vaatluse alla on võetud detailid ning peidetud sõnumi välja lugemine.
Näide: Kui võtta vaatluse alla muinasjutt "Kolm karu", võiks lähilugemisel leida vastused näiteks sellistele küsimustele nagu miks proovis tüdruk järele kõikide karude toolid, toidu ja voodid või miks lõhkus tüdruk ära just karupoja tooli, sõi ära just tema pudru ning läks just pisikese karu voodisse magama. Üheks vastuseks võiks olla see, et tüdruk justkui tahaks suureks kasvada, kuid täiskasvanute asjade kasutamine ei tee temast veel täiskasvanut.
Johan Laidoneri plats 8

Ajalugu

Enne praegust hoonet asus krundil kahekorruseline puidust Ormissoni võõrastemaja, mis hävis 1909. aastal tulekahjus. Praegune hoone valmis 1910. aastal ja selles tegutses kuni 1940. aastani võõrastemaja Grand Hotell. Pärast valmimist oli see üks Viljandi esinduslikumaid hooneid. Grand Hotell oli kuni Viljandi hotellihoone valmimiseni parim Viljandi võõrastemaja, kus olid hea köök ja meelelahutus.
Teise maailmasõja ajal asus hoones saksa koonduslaagri haigla. Pärast sõda hoone riigistati ja seal tegutsesid kaubandustehnikum ja Viljandi Meditsiiniline Keskkool. Aastatel 1960–1991 tegutses hoones Viljandi Kultuurikool ja kuni 1997. aastani Viljandi Kultuurikolledž. 
Pärast 1997. aastat seisis hoone enamasti kasutuseta. Viljandi linn üritas hoonet korduvalt oksjonil müüa, see õnnestus alles 2016. aastal. Selleks ajaks oli hoone sisemus pöördumatult kahjustada saanud, säilinud olid vaid välisseinad. Samal aastal alustati  hoones uue hotelli rajamise ehitus- ja restaureerimistöid.
2018. aasta suvel avati hoones Park Hotell Viljandi.
Opus sectile

Opus sectile on panustehnika, mis seisneb erinevat värvi õhukeste ja lihvitud kiviplaatide kombineerimises mingi suurema pinna kaunistamiseks. Tavalisest mosaiigist eristab seda suuremate kivitükkide kasutamine, mis on lõigatud nii, et kivitükid sobituvad pinna katmiseks kokku. Tavalisemad materjalid, mida kasutati, olid pärlmutter, marmor ja klaas.

Ajalugu

Kuigi varaseimad stiilinäited pärinevad Egiptusest ja Väike-Aasiast, hakati seda tehnoloogiat siiski rohkem kasutama alles 4. sajandil Roomas. Seal kestis tehnoloogia õitseaeg 6. sajandini, mil see pärast riigi langust hääbus. Stiili on kirjeldanud ka Plinius Vanem. 
Pärast 6. sajandit kasutati seda tehnoloogiat jätkuvalt Bütsantsis kirikute põrandate dekoreerimiseks. Sealt levis stiil järk-järgult tagasi Itaalia aladele ja Sitsiiliasse. 12. sajandil kasutasid seda aktiivselt Cosmati perekonna kiviraidurid, tol perioodil loodi valdavalt geomeetrilisi mustreid. Cosmatide järgi hakati seda kutsuma cosmatesco'ks.
Tehnikat hakati taas rohkem kasutama renessansiajastul. Tol ajal oli üks olulisemaid meistrite suguvõsasid Gambade pere. Hiljem arenes sellest välja intarsia.
Pierre Gamarra

Pierre Gamarra (10. juuli 1919 Toulouse – 20. mail 2009 Argenteuil) oli prantsuse kirjanik.
Kokkõkivi

Kokkõkivi ehk Kotkakivi (ka Manija Kokkõkivi, Kokõkivi, Kokakivi, Suurkivi ja Liukivi) on rändrahn Manilaiul.
Rändrahn on alates 1938. aastast looduskaitse all ja jääb Pärnu linna Manija maastikukaitseala territooriumile. See on üks 22 kaitse all olevast rändrahnust Pärnu maakonnas.
Graniidist rahnu maapealse osa kõrgus on 3,4 meetrit, ümbermõõt 15,1 meetrit ning maht ligikaudu 20 m³. Selle maapealse osa pikkuseks on mõõdetud 6,0 ja laiuseks 4,0 meetrit.
See on väidetavalt suurim rändrahn Pärnumaal. Samas on Pärnu maakonna kõrgeim rändrahn Võnnukivi (5 m) ja suurima ümbermõõduga Soo-otsa rändrahn (25,0 m) ning mõlemad rahnud ületavad Kotkakivi ka pikkuselt ja laiuselt. Nõnda on väite tõepärasus kaheldav.
Rahn asub Manija saare keskkõrgendikul ja jääb küla keskossa Koka pere talu õue peale. Kuna rahnu lähedalt möödub saare põhiline tee, siis on see hästi leitav.
Rändrahnu nimetus tuleneb arvatavasti sellest, et see piirkond on põline merikotkaste toitumisala ning rahn oli kunagi lindudele meeldivaks peatuspaigaks.
Kliiverpoom

Kliiverpoom on purjelaeva vööris paralleelselt pukspriidiga ettepoole ulatuv ülepikendus-tala või -latt kliiverpurjede kandmiseks.
Kliiverpoom kinnitub reeglina pukspriidi kohale või peale. Kliiverpoomi ja pukspriiti alpoolt pingutavaid taake kandvat lühemat rist-tokki nimetatakse tamstokiks.
Lembitu tänav (Tallinn)

Lembitu tänav on tänav Tallinna Kesklinna linnaosas Sibulaküla asumis. Tänav kulgeb Rävala puiesteelt Liivalaia tänavale ja on ligikaudu 400 meetrit pikk.
Lembitu tänava paralleeltänavad on ühel pool Lauteri tänav ja teisel pool Kaupmehe tänav.
Suurem osa Lembitu tänava omaaegsest hoonestusest hävis märtsipommitamise tagajärjel 1944. aastal.
Tänava ääres asub park ning peamiselt 1950. aastatel ehitatud hooned.
Lauteri ja Lembitu tänava vahel asub Lembitu park.

Tänava nimi

Tänava endine nimi oli Suur-Balesna tänav (saksa keeles Grosse Baleasnoi-Strasse, vene keeles Большая Балясная улица). Nimi tulenes mereväe erukaptenleitnandi Nikolai Pantelejevitš Baleasnoi nimest, kellel oli seal maja, mis tema võlgade katteks 1807. aastal oksjonil maha müüdi. Vahel kasutati ka teiste majaomanike nimedest tuletatud nimesid, näiteks 1813. aastal – Lapinskoi Strasse, 1833. aastal – Pimenowsche Strasse (kaupmees Ivan Pimenovitš Derikovi isanime järgi) jne, kuni 1876. aastal fikseeriti Baleasnoi-Strasse nimi. Praeguse nime sai Lembitu tänav 17. jaanuaril 1923.
Ron Shaw

Ronald Shaw, ka Ron Shaw, (5. september 1929 Stoke-on-Trent, Staffordshire – 2015) oli Briti matemaatik.
Ta oli 1995. aastast Hulli Ülikooli emeriitprofessor. Tema peamised uurimisvaldkonnad olid lõplik geomeetria, multilineaarne ja antilineaarne algebra ning rühmateooria. 
1954. aasta jaanuaris valmis tal uurimus, mida ta eraldi ei avaldanud, vaid lülitas selle ühe peatükina 1955. aastal valminud doktoritöösse. Shaw'st sõltumatult samade järeldusteni jõudnud ameeriklaste Chen Ning Yangi ja Robert Millsi uurimust tuntakse praegu Yangi-Millsi teooriana. Abdus Salam, kellele ta oma uurimistöö tulemused 1954. aasta alguses ette näitas, soovitas tal 1954. lõpul, pärast Yangi ja Millsi artikli ilmumist, avaldada ka oma artikkel, kuna tema uurimus oli iseseisvalt tehtud. Shaw aga leidis, et prioriteet kuulub Yangile ja Millsile, sest nende uurimistöö lõppes 1953. aastal. Oma hilisemates esinemistes, sealhulgas 1979. aastal Stockholmis peetud Nobeli-kõnes, nimetas Abdus Salam Yangi-Millsi teooriat järjekindlalt Yangi-Millsi-Shaw' teooriaks.

Haridustee ja töökäik

Ta lõpetas 1952. aastal Cambridge'i Ülikooli Trinity kolledži, jätkas samas doktoriõppes ja sai 1955. aastal Cambridge'i Ülikoolist doktorikraadi. Doktoritöö "The Problem of Particle Types and Other Contributions to the Theory of Elementary Particles" juhendaja oli Abdus Salam). 
Aastatel 1955–1989 töötas ta Hulli Ülikoolis lektori ja vanemlektorina. 1989–1995 juhatas samas matemaatilise füüsika õppetooli. 1995. aastal ta emeriteerus.
Osariik (Venezuela)

Osariik on peamine Venezuela 1. järgu haldusüksuse liik. Lisaks 23 osariigile on Pealinnaringkond ja Liidusõltkonnad.

Ajalugu

Enne kodusõda aastatel 1859–1863 jagunes Venezuela provintsideks. Pärast seda toimus kuni 1900. aastateni osariikide jaotuses palju territoriaalseid muudatusi, sealt edasi kuni 1990. aastateni püsisid osariigid muutumatutena. 1990. aastatel loodi kolm uut osariiki.
Junus-bek Jevkurov

Junus-bek Jevkurov (sündinud 23. juulil 1963 Tarskojes, Prigorodnõi rajoonis Põhja-Osseetias) on Inguššia sõjaväelane ja poliitik, 30. oktoobrist 2008 kuni 26. juunini 2019 Inguši Vabariigi juht. 
Jevkurov teenis õhudessantvägedes ja juhtis 1999. aastal NATO vägesid ennetavat Priština lennuvälja hõivamist Venemaa rahuvalvejõudude poolt, 2000. aastal võttis osa sõjategevusest Tšetšeenias ja teenis välja Venemaa kangelase aunimetuse.
2004. aastal määrati Jevkurov Volga-Uurali sõjaväeringkonna luurevalitsuse asejuhatajaks.
Seoses presidendi ametikohale asumisega anti seni polkovniku paguneid kandnud Jevkurovile 2008. aastal kindralmajori auaste.
22. juunil 2009 sai Jevkurov autopommiplahvatuses tõsiselt vigastada ja toimetati ravile Moskvasse. 22. augustil naasis ta pärast ravikuuri Nazrani ja teatas, et on valmis tööd jätkama.
Helmut Neerut

Helmut Neerut (1938. aastani Helmut Neerot; 5. detsember 1914 Albu vald, Järvamaa – 24. juuli 1977 Tartu) oli Eesti agronoom ja botaanik.

Elulugu

Helmut Neerut on talupidaja poeg.
Ta lõpetas 1934. aastal Vändra Gümnaasiumi. Ta lõpetas Tartu Riikliku Ülikooli 1941. aastal agronoomina põllumajandusteaduskonna ja 1946. aastal loomaarstiteaduskonna. Akadeemiliselt kuulus ta korporatsioon Rotaliasse. 1956. aastal kaitses ta Eesti Põllumajandusakadeemias bioloogiakandidaadi kraadi väitekirjaga "Juurviljade külviaegade bioloogiline põhjendus Eesti NSV-s".
Neerut oli 1940–44 Tartu Ülikooli Raadi katsejaama aianduse ja mesinduse assistent, 1945 katsejaama direktor, 1944–49 TÜ aianduse ja mesinduse kateedri assistent ning 1949–51 taimehaiguste ja põllumajandusbotaanika kateedri assistent. 1951–58 oli ta EPA fütopatoloogia ja taimefüsioloogia kateedri vanemõpetaja, 1958–77 rohumaaviljeluse ja botaanika kateedri dotsent.
Ta algatas Tartus mitme pargi ja allee rajamise.
Neerut oli Eesti Aiandus-Mesindusseltsi liige ja selle Tartu osakonna juhatuse liige.

Teadustöö

Helmut Neerut avaldas töid aianduse, mesinduse, ehisaianduse ja köögiviljanduse alalt, sh rohkesti aimeartikleid. Ta oli mitme teadusliku kogumiku toimetaja.
ABC kiräoppus ja lugõmik algkooli latsilõ

"ABC kiräoppus ja lugõmik algkooli latsilõ" (lühemalt ka: "ABC kiräoppus ja lugõmik") on võrukeelne aabits, mis ilmus 5. detsembril 1995.
Aabits sisaldab vanu rahvalaule (sh võru rahvalaule), võru kirjanike töid, Võru maakonna laste kirjatöid kogumikus "Minu Võrumaa". Aabitsa pildid on pärit NASA arhiivist, Eesti Kirjandusmuuseumist ja võrukeste erakogudest.
Kalju Kirde

Kalju Kirde (kuni 1935 Kalju Frisch; 2. detsember 1923 Lelle vald, Vändra kihelkond, Pärnumaa – 29. juuni 2008 Klein Lengden, Gleicheni vald, Göttingeni maakond, Alam-Saksi liidumaa) oli eesti päritolu Saksamaa füüsik ja kirjandusloolane.
Ta lõpetas Tartus 1942. aastal Hugo Treffneri Gümnaasiumi. Ta võeti sügisel 1942 teenima Luftwaffe üksustesse.
Lahkus Eestist 1944. Aastail 1945–1949 õppis füüsikat Göttingeni Ülikoolis, mille lõpetas 1958. aastal.

Kirjandusloolasena

Ta tundis huvi ulmekirjanduse vastu ning ta oli Howard Phillips Lovecrafti rahvusvahelise tuntusega uurija.

Isiklikku

Tema isa oli geofüüsik Kaarel Kirde.
Juureravi

Juureravi on hambaravi, mille käigus hamba juurekanalid puhastatakse infektsioonist ja hambasäsi jäänukitest, kanalid kujundatakse ja täidetakse hermeetiliselt.
Juureravi võib olla vajalik tugeva ja spontaanse hambavalu, temperatuuritundlikkuse, hambajuure kroonilise põletiku või trauma korral. 
Juureravi tehakse ühe või mitme visiidi jooksul. Tänu uutele tehnoloogiatele on juureravi muutunud kiiremaks ja täpsemaks. Juureravitud hammas vajab stabiilset restauratsiooni – komposiidist täidise või laboris valmistatud krooni või panuse näol. Krooni või panuse valmistamise jaoks hammas lihvitakse, võetakse jäljend ja saadetakse laborisse. Seal valmistatakse restauratsioon, mille arst järgmisel visiidil suhu tsementeerib.
Ühisvara

Inimkonna ühisvarad

Inimkonna ühisvarad on kollektiivne omand, see hõlmab ressursse, mida rahvastik omavahel jagab. Selliste ressursside hulka võib lugeda loodusvarad, üldkasutatava maa ja ka näiteks vaba tarkvara. Ühisvarade hulka kuulub ühiskondlik omand ja eraomand, mille kasutamist lubavad seadused või traditsioonid (nt avalikuks kasutamiseks olev kallasrada on ühisvara). Kultuurivallas on ühisvaradeks vabalt kättesaadav kirjandus, muusika, kunstid, disain, filmid, televisioon, raadio, informatsioon ja tarkvara.  Ühisvarade hulka kuulub ka avalik hüvis (sh nt riigikaitse). 
Peter Barnes kirjeldab ühisvarasid jagatud kingitusena. Jagatud kingitus pole individuaalne kingitus, oleme selle saanud kogukonna liikmena. Sellised kingitused on näiteks õhk, vesi, ökosüsteemid, keeled, puhkepäevad, raha, seadused, matemaatika, pargid ja Internet
Meriküla mõis (Vaivara)

Ajalugu

1796. aastal on nimetatud Meriküla küla. 1861. aastal eraldas Laagna ja Mustajõe mõisnik Iwan von Brevern mõned maatükid ja müüs need Narva raehärrale William Richard Gendtile (1823−1877); nendest aladest moodustati poolmõis. Pärast Gendti surma päris mõisa tütar Gertrude Emilie Gendt (1849−1916). 1901. aastal ostis selle tema käest vabahärra Reinhold (Roman) von Tiesenhausen (1843−1934). Ehkki ta oli ühtlasi rüütlimõisa omanik, Meriküla poolmõisa tema käest ei võõrandatud. 1920. aastal omandasid selle temalt kuus eestlast: Peeter Lemming, Friedrich Buksmann, Peeter Lellep, Arnold Paul Schulbach (aastast 1935 Süvalep) (1888−1968), Johannes Schulbach (1870−?) ja Reinhold Jaakson; Lemming sai mõisast 2/7, ülejäänud igaüks 1/7 osa. 1930. aastal omandas terve mõisa Peeter Lellep. 1934. aastal läks aga valdus oksjonile ja selle omandas Pärislaenu Pank.
Penny Black

Penny Black; ka Black Penny on maailma esimene postmark, mis anti välja Suurbritannias 1. mail 1840 ja võeti käibele 6. mail 1840.
Postmargil on kujutatud Suurbritannia kuninganna Victoria.
Saksa kultuuromavalitsus

Saksa kultuuromavalitsus (ametlikult Eesti Vabariigi Saksa Kultuuromavalitsus, alates 1935 Eesti Vabariigi Saksa Vähemusrahvuse Kultuuromavalitsus; harva ka Saksa Kultuurvalitsus) oli 1925. aastal vastu võetud kultuurautonoomia seaduse alusel loodud baltisaksa institutsioon, mis tegutses aastatel 1925–1940.

Eellugu

Kultuurautonoomia vajalikkusest Eestis hakati rääkima Asutava Kogu põhiseadusdebattide ajal. Ehkki eesti poliitikud olid kultuurautonoomia kehtestamise vastu, viidi põhiseadusse §21 all sisse, et „Eesti piirides elavate vähemusrahvuste liikmed võivad ellu kutsuda oma rahvuskultuurilistes ja hoolekande huvides sellekohaseid autonoomseid asutusi nii palju, kui nad vastu ei käi riigi huvidele“. Kultuuromavalitsuste loomiseks oli siiski vaja eraldi kultuurautonoomia seadust, mille vastuvõtmiseni jõuti 1925. aastal.
Saksa-Balti Erakond töötas välja ja esitas Riigikogule 1920. aastate esimesel poolel mitmeid seaduseelnõusid kultuurautonoomia seaduse vastuvõtmiseks. Seadus võeti vastu 12. veebruaril 1925. Kultuurautonoomia seadus põhines Austria sotsialistide O. Baueri ja K. Renneri põhimõtetel, mille järgi kultuuromavalitsused tuli üles ehitada personaalsel printsiibil erinevalt territoriaalsetest omavalitsustest.

Loomine

Baltisaksa kultuuromavalitsus moodustati 1925. aastal 3.–5. oktoobrini kestnud valimiste tulemusel. Valimised toimusid piirkondlike valimisringkondade kaudu eesmärgiga säilitada kohalik kultuuriline omapära ja hoida ära Tallinna domineerimine. 1. novembril kogunes Mustpeade Klubis I saksa kultuurnõukogu istung. Kultuurnõukogu valis kuueliikmelise kultuurvalitsuse eesotsas presidendiga, valitsuse töö jagati viie ameti – sekretariaadi, katastriameti, kooliameti, kultuuriameti ning spordi- ja noorsooameti – vahel. Kultuuromavalitsusse kuulusid ja selle organite valimisel said osaleda saksa rahvusnimekirja kantud isikud. Kultuuromavalitsuse pädevuses oli koolide haldamine ja järelevalve, muud kultuurialased ülesanded ning nendeks loodud asutuste haldamine, samuti võis ta välja anda määrusi ja nõuda riigimakse.

Tegevus

Kultuuromavalitsuse tegevus oli läbi põimunud Saksa-Balti erakonna tegevusega. 
Kultuuromavalitsuse otsuste elluviimiseks ja töö paremaks korraldamiseks otsustati novembris 1925 moodustada kohalikud kultuurhoolekogud: Viru, Järva, Lääne, Saare, Pärnu, Viljandi, Valga, Tartu ja Võru-Petseri.
Kultuurinõukogu valimised toimusid aastatel 1925, 1928, 1931 ja 1934. 1935. aastal nimetati siseministeeriumi nõudmisel "Eesti Vabariigi Saksa Kultuuromavalitsus" ümber "Eesti Vabariigi Saksa Vähemusrahvuse Kultuuromavalitsuseks".
Saksa kultuuromavalitsus saadeti laiali 21. detsembril 1939 seoses baltisakslaste ümberasumisega. Tegevuse pidi kultuuromavalitsus täielikult lõpetama 1. jaanuariks 1940.