Tšillipipar

Päriolu

Tänapäeval arvatakse, et tšillipipart hakkasid enam kui 8000 aastat tagasi kasvatama ja aretama Kesk-Mehhiko idaosa muinaselanikud.  
Tšillipiprad on aastaringselt kasvavad, väga mitmekesise välimuse ja erinevaid kasvutingimusi taluvad taimed. Paprika perekond on praeguse seisuga mitteametlikult jagatud kaheks peamiseks haruks: idapoolseteks, mida esindavad väljasuremisohus brasiilia vähetuntud metsikud liigid ja läänepoolsed, mis hõlmavad kõiki on niinimetatud tuntud tšillisid. 
Läänepoolse haru iseloomulikud jooned on muuhulgas ülespoole kasvav kapsaitsiinirikas enamasti teravamaitseline punane ebamari. Ida liikidel on marjavili sageli kollane või oranž, allapoole kasvav ja mitte ilmtingimata kibe. Ka taimede välimus võib oluliselt erineda. Tšillitaime värvus sõltub taimes sisalduvatest karotenoididest. Punase värvuse tšillis tekitavad peamiselt karotenoidid ja kapsorubiinid. Geneetiliselt kuuluvad paprikad vastuolulisse sugukonda – maavitsaliste (Solanaceae) hulka kuuluvad muuhulgas: tomat (Solanum lycopersicum), kartul (Solanum tuberosum), baklažaan (Solanum melongena) ja tubakas (Nicotiana).

Tšilli mõjud

Tšilli mõjuainena toimivad kapsaisinoidid, millest tuntuim on kapsaitsiin, mis mõjub otse suu piirkonna närviretseptoritele. Kapsaitsiinid petavad organismi närviretseptoreid kuna viimased arvavad, et näiliselt tehakse neile viga tekitades põletuslaadse aistingu, mistõttu loomad tšillipipraid ei söö. Tšilli manustamisel tekivad kehas muuhulgas valuaistingud, mis omakorda vabastavad organismi enda toodetud valuvaigisteid – endorfiine.
Kapsaitsiin on rasvlahustuv, nii et "kõrvetust" saab leevendada rasvase piima või näiteks leivatoodetega. Vee või mahla manustamine kõrvetuse leevendamiseks ei aita, vaid tekitab veel suurema koguse ärritavat (küll lahjemat) kapsaitsiinilahust suus ja efekt pigem suureneb. 
Tšillipipraid peetakse osades kultuurides afrodisiaakumiteks.
Üldiselt on mõjud individuaalsed ning järgnevad nimekirjas mainitud mõjud on üldiselt levinud supertuliste tšillide puhul olenevalt inimese kapsaitsiinitaluvusest.

Tšilli teravus/tulisus

Tsilli teravust/tulisust mõõdetakse scoville'i skaalal. Tuliseim usaldusväärselt mõõdetud tšillisort on Trinidad Moruga Scorpion, mille teravust hinnati umbes 2 miljoni scoville'iga. Endine rekordiomanik oli Naga Morich, mille teravuseks oli mõõdetud 1,2 miljonit scoville'i.
Teravus võib suuresti kõikuda sama viljade vahel, nii et numbrid skaalal on vaid suunavad. Keemiliselt valmistatud kapsatisiiniekstrakti scoville-näitajad tõusevad lausa 16 miljoni ühikuni. 
Kaubanduslikult kasutatakse scoville-skaalast erinevat nullist kümneni ulatuvat hindamissüsteemi, kus harilikul paprikal on hindeks 0 ja kunagisel teravaimal sordil habanerol on hindeks 10. Habanerost teravamaid märgitakse lisades hinde kümne järgi plussmärk või mitu, näiteks Naga Morichilli teravust märgitakse 10+++. Teravus tuleb heledatest seemnekinnitustest, mitte seemnetest. Teravaimad on üldiselt väikseimad tšillid.

Tšilli päritolu

Päris kindlalt on tšilli pärit Lõuna-Ameerikast, kui täpne päritolukoht on endiselt vaidlusalune – arvatakse siiski, et tõenäoliselt Boliivia ümbruskonnast. Tsilli on üks vanemaid taimekultuure, mida inimkond on kasvatanud. Vanimad tšillileiud Lõuna-Ameerika asustatud aladelt on üle 8000 aastat vanad.
Tsilli levis kõigepealt Lõuna-Ameerikasse, siis Kesk-Ameerikasse ja sealt Põhja-Ameerikasse.
Tavaliselt eeldatakse, et tšilli tõi Euroopasse Christoph Kolumbus, aga muuseas on Rootsist avastatud varaseid leide tõenäoliselt Capsicum frutescens'i liigi tšillipaprikatest, mis pärinevad Kolumbuse-eelsest perioodist.
Näib, et nii viikingid kui ka teised uurimis- ja kauplemisreisidega tegelenud rahvad on tundnud paprikat vähemalt arstimina pea üle tuhande aasta.

Kasulikkus

Tšillipaprikad on ühed vitamiinirikkamad viljad taimede seas, kuna nendes on rohkelt C- ja E-vitamiini, samuti A-provitamiine ja B-vitamiini. Kuivatatud tšillist on lausa 20% kasulikke kiudaineid. Suure karotenoidide sisalduse tõttu on tšilli antioksüdant. Samuti on tšilli põletust tekitavatel kapsaitsiinidel leitud tervist parandavaid omadusi mitmes uurimuses, nimelt kapsaitsiinide mõju ergastab pindmist vereringet ja kiirendab ainevahetust – olles seega muuhulgas looduslik abivahend kaalus alla võtmisel. 
Kapsaitsiini kasulikke omadusi uuritakse jätkuvalt – näiteks uuritakse meditsiinis kapsaitsiini raviomadusi maohaavandi ennetamiseks ja raviks.

Tšilli kasutamine

Tšillit kasutatakse nii vürtsina kui ka enesekaitse-gaasiballoonides. Tšilli käsitsemisel on põhjust vältida kokkupuudet näo, silmade, nina või suguelundite piirkondadega. Tšillis sisalduv kapsaitsiin põhjustab limaskestadel ja tundlikul nahal põletustunnet. Pärast tšilli käitlemist on kõige parem hõõruda käsi toiduõliga ja ning seejärel seebiga pesta – nii saab rasvlahustuva kapsaitsiini kätelt eemaldatud. 
Tšilli teravaim osa on vilja keskosas olev valge seina osa, kus asetsevad kapsaitsiini eritavad näärmed – toidu valmistamisel saab seemneid ja valget osa soovi korral eemaldada. Seemned ise ei ole tulised, isegi kui nende pinnal võib olla teravust tekitavat kapsaitsiini. Seemneid võib muretsemata süüa, sest nad ei põhjusta kõhuvalu, nagu tavalised paprika seemned. 
India põllumajanduspiirkondades kasutatakse Naga Morichi sordist valmistatud tšillipulbri ja mootoriõli segu piirdeaedade töötlemiseks kuna niimoodi töödeldud kõispiirded on osutunud efektiivseks elevantide eemale peletamisel.

Kahjurid

Tšilli kahjuriteks on osad putukad sugukondadest: Aleyrodidae, Aphididae, Pseudococcidae, Thysanoptera, Tetranychus urticae ja Lygus rugulipennis ning mõned liblikaliigid ja mingil määral teod.
Lehetäid, kellele tšillipipar meeldib: Aphis craccivora, Aphis fabae, Aphis gossypii, Aphis nasturtii, Aphis spiraecola, Aulacorthum solani, Macrosiphum euphorbiae, Myzus ascalonicus, Myzus ornatus, Myzus persicae, Neomyzus circumflexus, Protaphis middletonii, Rhopalosiphoninus latysiphon ning Rhopalosiphum rufiabdominale.