google/wiki40b huggingface dataset:
Łuniniec

Ajalugu

Łuninieci mainitakse esimest korda aastal 1449. Esimesed teadaolevad omanikud olid Niemirowiczid. Aastal 1552 ostsid asula Dowojnod. Asula kuulus Navahradaki vojevoodkonda ja Navahradaki maakonda. Aastaks 1580 olid asula omanikuks saanud Drucki-Lubeckid.
Alates aastast 1580 vahetusid omanikud kiiresti – Snouskised, Salamjaretskid, Klačkovnad, Narutowiczid ja aastaks 1595 Kuncewiczid. Aastal 1617 omandasid asula Dalmatid, aga aastal 1622 kingiti Łuniniec Dziatłava kloostrile.
Aastal 1793 läks asula teisel Pioola jagamisel Vene impeeriumi koosseisu. Łuniniec hakkas kuuluma Minski kubermangu. Aastal 1842 kloostri maad riigistati. Asula hakkas arenema pärast raudteede valmimist 1880. aastatel. Asulasse rajati depoo ja postkontor.
Aastast 1921 oli Łuniniec Poola koosseisus, 1939. aastal liideti Valgevene NSV-ga. Linnaõigused sai asula aastal 1940, ühtlasi sai Łuniniecist rajoonikeskus. 1970. aastatel ehitati sinna suur elektrimootorite tehas.
Pjotr Ivašutin

Pjotr Ivašutin (Ивашутин, Пётр Иванович) (5 vkj/18. september 1909 Brest-Litovsk – 4. juuni 2002 Moskva) oli Nõukogude Liidu riigiametnik (NSV Liidu Relvajõudude Kindralstaabi Luure Peavalitsuse esimees ja NSV Liidu Ministrite Nõukogu juures asuva Riikliku Julgeoleku Komitee esimehe 1. asetäitja) ja sõjaväelane, Nõukogude Liidu kangelane (1985).

Noorus

Pjotr Ivašutin töötas aastatel 1926–1931 raudteel ja Ivanovo-Voznessenski linna mehaanikatehases. 1930. aastal astus VK(b)P liikmeks.

Sõjaväeteenistus

Pjotr Ivašutin alustas teenistust nõukogude Punaarmees 1931. aastal, lõpetas 1933. aastal Stalingradi õhujõudude sõjalennukooli, aastatel 1933–1937 teenis 107. lennuväebrigaadi lendur-instruktorina Moskva sõjaväeringkonnas. 1937. aastast raskepommitaja TB-3 komandör, aastatel 1937–1939 õppis kaks kursust juhtivkoosseisu teaduskonnas N. Žukovski nimelises Õhujõudude Akadeemias. 1939. aastal suunati pärast 1937.–1938. aastal toimunud poliitilisi repressioone NSV Liidu Siseasjade Rahvakomissariaadis VK(b)P KK korraldusel NSV Liidu SARKi Riikliku Julgeoleku Peavalitsuse teenistusse.
Pevek

Ajalugu

Asula rajati 1933. aastal, 1967. aastal sai linnaõigused. 1949–1957 asus linnas Tšaunlag, osa GULAGist. Kui 1989 elas linnas 12 900 inimest, siis 2008. aastal vaid 4400. Elanike arvu vähenemise üheks põhjuseks on väljaränne tinakaevanduste sulgemisest põhjustatud töökohtade kadumise tõttu.

Majandus

Linna lähedal asub kullakaevandus.
Bad Gandersheim

Geograafia

Bad Gandersheimi linn asub Leineberglandi, Weserberglandi ja Harzi vahel, Gande jõe orus, millesse linna territooriumil suubub lisajõgi Eterna. Põhjas asub Heberi kõrgustik. Territoorium on valdavalt künklik. Harz algab umbes 10 km linnast idas ja 5 km läänes on Leine kraav (Leinegraben).

Ajalugu

Linn pärineb aastast 852, kui naabruses Brunshausenis loodi Saksimaa hertsog Liudolfi ja tema naise Oda poolt Gandersheimi klooster. Esimene kloostrikirik (Stiftskirche) linnas alustati 856. aastal. 990. aastal sai klooster turu- ja maksuõigused. 10. sajandi jooksul oli Gandersheim üks olulisemaid Saksimaa linnu; esimene saksa poeet Hrotsvit elas ja töötas siin aastani 973. 1159. aastal on Gandersheimi esmakordselt linnana mainitud.
Kui 1240. aastal avastati mineraalveeallikas, algatas paavst Gregorius IX Püha Vaimu haigla püstitamise. 1330. aasta paiku ehitasid Braunschweigi hertsogid linnuse kloostrikirikule ilmalikuks vastukaaluks. Tänapäeval on selles hoones magistraadi kohus ja noorte paranduskeskus.
19. sajandi lõpus sai linn tuntuks mineraalveeallikate ravivõime poolest ja 1932. aastal sai Gandersheim nende allikate tõttu ametliku õiguse kutsuda end kuurortiks, seega Bad Gandersheim.
1926. aasta suvel oli kolmepäevane "Roswitha mälestuspidustus 1000-aastases Gandersheimis". See oli esimest korda, kui keskaegset autorit kasutati linna sümboolse tegelasena. Sarnased pidustused toimusid 1930. ja 1933. aastal; need olid puhtalt natsiteemalised: "saks kultuur" versus "juudi-kommunismi dekadents".
Teise maailmasõja ajal, 1944. aasta oktoobrist 1945. aasta aprillini, oli linnas Buchenwaldi koonduslaagri alamlaager, mis tootis lennukiosi.
1952. aastal tähistas linn 1100 aasta möödumist kloostri asutamisest Liudolfi poolt. Ajaloolist etendust Gandersheimi laul esitati turuplatsil. See oli mitteametlik eelmäng suvefestivalile Gandersheimer Domfestspiele, mida esitatakse 1959. aastast igal aastal kloostrikiriku ees platsil. Sellest ajast alates on see kujunenud Alam-Saksimaa suurimaks kutseliseks suveteatri festivaliks. 2006. aastal käis selle neljal peamisel lavastusel umbes 55 000 teatrikülastajat.
Šķilbēni mõis

Šķilbēni mõis (Šķilbēnu muiža) on endine mõis Lätis. Mõisasüda jääb Viļaka piirkonda Šķilbēni valda  Šķilbani külla. Poola keeles Szkielbany.
Šķilbēni  mõis kuulus aastani 1866 Ulanowskitele, aga kuna see suguvõsa osales Kastuś Kalinoŭski juhitud ülestõusus, siis konfiskeeriti mõis ja anti see tsaariarmee ohvitserile Zinovjevile. Aastast 1899 sai mõisa omanikuks Ivan Lebedev. Enne võõrandamist aastal 1920 oli mõisa pindala 1140 hektarit.
Mõisa peahoone on punastest tellistest hoone, mis ehitati 1859. aastal. Peale Teist maailmasõda on hoones asunud vallamaja, kohalik klubi ja raamatukogu, peale Läti taasiseseisvumist oli seal aga baar. Tänapäeval seisab hoone tühjalt. 
Mõisa juurde kuulusid vähesed kõrvalhooned - oli olemas teenijate maja, mille vundamendile on tänapäeval ehitatud uus hoone, samuti asus seal ka lehtla, mis kolhoosikorra ajal lammutati, säilinud on vaid üksikud detailid. Lisaks kuulus mõisakompleksi juurde ka park, mida ehtis õunaaia juurde viinud roosiallee.
Põlliku mõis

Põlliku mõis (saksa keeles Pöllik, Forstei Pöllik) oli Maidla mõisa kõrvalmõis Juuru kihelkonnas Harjumaal. Nüüdisajal jääb mõis Rapla maakonda Rapla valda.
Giorgio Prodi

Giorgio Prodi (12. august 1928 Scandiano, Itaalia – 4. detsember 1987) oli Itaalia arstiteadlane, onkoloog ja semiootik.
Ta õppis arstiteadust ja keemiat Bologna Ülikoolis. Alates 1958 töötas ta õppejõuna, õpetades üldist patoloogiat ja eksperimentaalset onkoloogiat. Alates aastast 1973 oli ta Kantseroloogia instituudi direktor.
Ta on avaldanud rea raamatuid meditsiinifilosoofiast ja bioloogiafilosoofiast. Koos Thomas Sebeoki ja Thure von Uexkülliga arendas ta semiootilist lähenemist bioloogias (biosemiootikat) oma 1970ndate ja 1980ndate töödes.
Tema auks on loodud "Giorgio Prodi" Vähiuuringute Keskus Bologna ülikoolis.

Isiklikku

Tema vend on Romano Prodi.
Emmelie Konradsson

Emmelie Konradsson (sündinud 9. aprillil 1989) on Rootsi endine jalgpallur.
Ta kuulus poolkaitsjana aastatel 2007–2014 klubisse Umeå IK ja aastatel 2011–2014 Rootsi naiste jalgpallikoondisesse.
2014. aasta lõpus teatas ta jalgpallurikarjääri lõpetamisest.
Tõsikindlus

Tõsikindel on midagi, mille paikapidavuses pole põhjust kahelda.
Rene Descartesi (1596–1650) filosoofia eesmärk oli leida tõsikindel teadmine, st teadmine, milles saab täiesti kindel olla. Tõsikindlas teadmises ei saa enam kahelda. Sellise teadmise leidmiseks kasutas Descartes kõiges kahtlemise meetodit. Ta järeldas, et nii taju kui ka aru ei saa tõsikindluse alusena usaldada. Lõpuks sõnastas ta uusaja filosoofia kuulsaima lause: cogito ergo sum ('mõtlen, järelikult olen olemas').
Kuigi David Hume seadis kahtluse alla igasuguse võimaluse jõuda tõsikindlate teadmisteni maailma kohta, võtsid filosoofid endale ülesande: öelda, milline teadmine on usaldusväärne; kuidas põhjendada loodusteaduslike väidete tõsikindlat kehtivust?
Loogilise positivismi mõttekoolkonna esindajad püüdsid alates 1920.–1930. aastatest kõik mõttetud laused teaduskeelest eemaldada, et luua tõsikindel alus teadusele. Mõttekad olevat ainult need laused, mis on (teaduslikult või reaalselt) tõeste eelduste põhjal loogiliselt korrektselt koostatud; seepärast pole võimalik mõttekalt kõnelda jumalast, kunstist, eetikast jms. 1960. aastatel hakkasid loogilised positivistid ka ise tunnistama, et sellist ideaalkeelt pole võimalik luua.
Ludwig Wittgensteini märkmete põhjal valmis raamat "Tõsikindlusest" (1969).
Klaver

Keeled

Keeled on pingutatud puust kõlakorpuse sees olevale metallist raamile. Madalamad keeled on ühekordsed, keskmised kahe- ja ülemised kolmekordsed. Kolm ühele kõrgusele häälestatud keelt annavad haamrikese lüües ka kolmekordse helitugevuse ja -kandvuse. Haamrikesed on kaetud vildiga, et saada tumedam ja mitte liiga terav kõla.

Eri tüüpi klavereid

Tänapäevaseid klavereid on kahes põhitüübis: tiibklaver ja pianiino.

Pianiino

Pianiino on kompaktne, sest selle kõlakast ja keeled asuvad vertikaalselt, kusjuures klaviatuur asub keelte suhtes keskel ja haamrikesed löövad keeli horisontaalselt. Tiibklaveril lööb aga haamrike keelt altpoolt ja langeb seejärel gravitatsiooni mõjul alla tagasi. Seetõttu on tiibklaver pianiinost tundlikum ja annab mängijale suurema kontrolli pilli üle. Siiski, hästireguleeritud pianiino mängib ilmselt sujuvamalt kui tiibklaver, mida pole aastaid reguleeritud, ja mõned väga head pianiinod suudavad võistelda tiibklaveritega tooni kvaliteedis ja tundlikkuses.
Pianiino klaviatuur ulatub tavaliselt neljanda oktavi a-ni (la'ni). Kui pianiino klaviatuur ulatub viienda oktavi do'ni nagu tiibklavereil, nimetatakse seda kontsertpianiinoks. Eestis enne Teist maailmasõda valmistatud headest kontsertpianiinodest võib nimetada näiteks Sprenk-Läte omi.

Tiibklaver

Tiibklaveril on kõlakast ja keeled horisontaalses asendis ja keeled suunduvad klaviatuurist eemale. Seetõttu on tiibklaver väga suur pill, mille hoidmiseks ja kasutamiseks sobivad kõrgete lagedega avarad ruumid. Tiibklaveri nimetus tulenebki tema tiivakujulisest kõlakastist. Tiibklavereid on mitmes suuruses. Suurus varieerub olenevalt tootjast ja mudelist, kuid üldiselt eristatakse kontsertklaverit (umbes 2,2–3 m pikk), salongiklaverit (umbes 1,7–2,2 m) ja kabinetklaverit (mis võib olla lühem oma laiusest). Täissuuruses kontsertklavereid kasutatakse tavaliselt kontserdisaalides avalikeks esinemisteks, väiksemaid salongi- ja kabinetklavereid isiklikuks kasutamiseks, mille puhul on tähtsad pilli väiksemad mõõtmed ja madalam hind.
Üks märkimisväärne eelis pianiino ees on tiibklaveril aga see, et kõigil tiibklaveritel on spetsiaalne korduse kang, mis puudub pianiinodel. See korduse kang, igale klahvile oma, püüab haamrikese keele lähedal sellel ajal, kui klahvi mängitakse korduvalt ja kiiresti. Sellises olekus, kui haamrike "puhkab" kangil, saab pianist mängida korduvaid noote, staccato't ja trillereid märksa kiiremini ja täpsemalt, kui see on võimalik pianiinol.

Elektriklaver

Elektriklaveril kasutatakse heli võimendamise võimaldamiseks spetsiaalseid helipäid, mille abil võimendatakse kas metallist keelte (nt Neo-Bechsteini elektriklaveril) või varraste (nt Rhodes'i elektriklaveril) või spetsiaalsete lehtkeelte (inglise k reed) (nt Wurlitzeri elektriklaveril) võnkumist elektromagnetväljas.
Jaanus Sooväli

Jaanus Sooväli (sündinud 1. novembril 1982) on Eesti filosoof ja tõlkija.
Jaanus Sooväli õppis Tartu Ülikoolis filosoofia doktoriõppes Ülo Matjuse juhendamisel ja kaitses 23. juunil 2013 väitekirja "Decision as Heresy" ("Otsus kui hereesia").
Ta töötab Tartu Ülikooli filosoofia osakonnas Eesti mõtteloo teadurina. 2013/2014 õppeaasta kevadsemestril pühendas ta esmakordselt Tartu Ülikooli ajaloos terve loengukursuse Jacques Derrida mõtlemisele. Ta on õpetanud erinevaid loengukursusi ka Greifswaldi Ülikoolis Saksamaal.
Ta on kirjutanud ka teatri- ja kirjanduskriitikat ning tõlkinud Friedrich Nietzsche tekste eesti keelde. Nietzsche aforismide tõlkimise eest on ta pälvinud ajakirja Akadeemia tõlke aastapreemia. 
Jaanus Sooväli on Gustav Teichmülleri stipendiumi laureaat.
Eiki Nestor

Poliitiline tegevus

27. detsembrist 1988 oli Eiki Nestor Eestimaa Kommunistliku Partei liige. Alates 1994. aastast Sotsiaaldemokraatliku Erakonna (Mõõdukate) liige. VII Riigikogu liige aastatel 1992–1994. Aastatel 1994–1995 oli ta regionaalminister. VIII Riigikogu liige aastatel 1995–1999. Samal ajal kuulus aastatel 1996–1999 ka Tallinna Linnavolikogusse. Sotsiaalminister aastatel 1999–2002. IX Riigikogu 1999 ja 2003. Ta oli X Riigikogu liige 2003–2007, XI Riigikogu liige 2007–2011 ja XII Riigikogu liige 2011-2015. Alates 2014. aastast oli ta Riigikogu esimees. XIII Riigikogu valimistel sai Nestor 3744 häält ja osutus valituks. 30. märtsil 2015 valiti Eiki Nestor 58 Riigikogu liikme häälega tagasi Riigikogu esimeheks. Nestor kandideeris ka 3. märtsil 2019 toimunud XIV Riigikogu valimistel, kuid esmakordselt 27 aasta jooksul ei osutunud valituks.

Ühiskondlik tegevus

Nestor on 1997. aastast Eesti Transpordi- ja Teetöötajate Ametiühingu volikogu esimees. Ta on 2002. aastast Tagatisfondi nõukogu liige ning 2002. aastast Jalgpalliklubi FC Toompea juhatuse liige.
Ta oli Stabiliseerimisreservi nõukogu liige 2007–2011. Nestor on olnud Eesti Jalgpalli Liidu juhatuse liige.

Isiklikku

Talle meeldib keeglit mängida.
Tal on pojad Siim ja Madis, tema äi oli Ahto Vesmes.
Uus Hansa Liit

Uus Hansa Liit (sks k Neue Hanse või Stadtebund Die HANSE, ingl k City league THE HANSE) on 1980. aastal asutatud kunagiste hansalinnade ühendus, mis tegeleb peamiselt linnade sidemete arendamisega äri, kultuuri ja turismi vallas.
Sellesse kuuluvad ka mõned linnad, mis olid Hansaga tihedates kaubandussidemetes, kuid otseselt organisatsiooni ei kuulunud, näiteks Novgorod. Organisatsiooni peakorter asub Lübeckis. Uus Hansa Liit korraldab alates 1980. aastast ka rahvusvahelisi hansapäevi.
Setverik

Setverik (ka tsetverik, veerik) on vanaaegne mahuühik, mis võrdub 26,2  liitriga.
Setverikuks nimetati ka vastava mahuga nõud.
8 setverikku moodustab setverdi.
Sõjatuvi

Sõjatuvi on tuvi, keda on sõdades kasutatud teadete edastamiseks juba enne meie ajaarvamist. Tuvid on head sõnumivahendajad, sest nad on sõltumatud, märkamatud ja vastupidavad. Linde on kasutatud sõjalistel eesmärkidel juba 2000 aastat tagasi Vana-Roomas.

19. sajand

1871. aastal Prantsuse-Preisi sõja ajal, kui Preisi väed alistasid Pariisi, kasutas Prantsuse sõjavägi kuumaõhupalle, et transportida tuvisid vaenlase tagalasse. Peale selle olid tuvid võimelised kandma Londonist Pariisi tuhandeid mikrofilmidel olevaid pilte. Linnud edastasid neljakuise piiramisrõnga ajal üle miljoni sõnumi. Leiti, et sõjatuvid on kasulikud, ja seetõttu kasutati neid palju rohkem Esimeses maailmasõjas.

Esimene maailmasõda

1914. aastal oli esimese Marne'i lahingu ajal Prantsuse armeel juba 72 tuvilat. 
Ameerika Ühendriikide armee Signal Corps (Signaalkorpus) kasutas 600 tuvi ainuüksi Prantsusmaal. Üht nende sõjatuvi, Black Checki kukke nimega Cher Ami autasustati Prantsuse sõjalise teenetemärgiga Croix de Guerre palmioksaga kangelasliku teenistuse eest, kui ta viis Verduni lahingu ajal kohale 12 olulist läkitust. Hoolimata läbilastud rinnast ja tiivast tõi lind 1918. aasta oktoobris sõnumi kohale. Oluline teadaanne, mis tuvil purustatud jala küljes oli, päästis Ameerika jalaväediviisi Lost Battalion (Kadunud Pataljon) umbes 200-st sõdurist 72-e elu. See ülesanne jäi Cher Amile ka viimaseks.

Teine maailmasõda ja hiljem

Teise maailmasõja ajal kasutas Suurbritannia umbes 250 000 sõjatuvi. Dickini medaliga – kõrgeima võimaliku autasuga, millega tunnustati loomi – autasustati 32 tuvi, sealhulgas Ameerika Ühendriikide armee Pigeon Service'i tuvi G. I. Joed ja Iiri tuvi Paddyt.
Suurbritannia lennuministeerium säilitas tuvide sektsiooni nii Teise maailmasõja ajal kui ka sellele vahetult järgnenud ajal. Sektsiooni juht Lea Rayner teatas 1945. aastal, et linde saab treenida sihtmärgi täpseks tabamiseks väikseid lõhkekehi või biorelvi kandma. Seda ideed komitee ei realiseerinud ja 1948. aastal otsustas Suurbritannia sõjavägi loobuda tuvide edasisest kasutamisest. Sellegipoolest oli Suurbritannia salateenistus MI5 mures, et vaenlased võivad tuvisid sõjalistel eesmärkidel kasutada. Kuni 1950. aastani hoidsid nad 100 lindu tsiviiltuvilates, et harjutada vaenlase saadetud lindude vastast tegevust.
Šveitsi armee kaotas oma tuvide sektsiooni alles 1996. aastal. 2000. aastal tabas India politsei Pakistanist saabunud tuvi, kes võis levitada salajast teadet. 2016. aastal tabas India politsei taas linnu, kes kandis endaga sõnumit, milles ähvardati India peaministrit Narendra Modit. Sõnumi autoriks peeti Pakistani relvarühmitust Lashkar-e-Taibat (LeT).
Arthur de Gobineau

Joseph Arthur de Gobineau (14. juuli 1816 – 13. oktoober 1882) oli prantsuse kirjanik ja diplomaat.
Kirjutas neljaköitelise teose "Essee inimrasside ebavõrdsusest" ("Essai sur l’inégalité des races humaines", 1853–1855).
Gobineau järgi kuuluvad kõik inimesed ühte kolmest rassist – valgesse (kaukaasia), musta (negriidne) või kollasesse (mongoliidne), kusjuures valgele rassile omistas Gobineau kõrgeima intelligentsi, parima moraalsuse ja tugevaima tahtejõu. Tema sõnul võimaldasid just need rassiomadused läänemaadel üle maailma mõjuvõimu saavutada. Musta rassi iseloomustas Gobineau kui madalaimat, kellele on omane teatud loomalik olemus, moraalipuudus ja emotsionaalne ebastabiilsus.
Uus-Kalamaja tänav

Uus-Kalamaja tänav on tänav Tallinnas Põhja-Tallinna linnaosas Kalamaja asumis.
Tänav algab Soo tänavalt ja lõpeb Salme tänavaga ristudes. Tänav on 311 meetri pikkune ja kannab registrinumbrit 7840586.

Ajalugu

Tänava tänapäevane lõik on saanud nime Kalamaja asumi järgi 1885. aastal. Tänava nimi oli saksa keeles Neue-Fischermai-Straße, ka Undeutscher Kirchhofweg (tõlkes Mittesaksa Kalmistutee), ja vene keeles Ново-Фишермайская улица.
1877–1951 kuulus Uus-Kalamaja tänava juurde ka tänapäevase Soo tänava alguslõik Põhja puiestee ja Kalju tänava vahel.
Tanganjika järv

Geoloogia

Tanganjika järv kuulub Ida-Aafrika riftivööndi järvede hulka. Ta on tekkinud murrangualale. Sellest tuleneb ka järve suur sügavus. 
Tulevikus (geoloogilises ajaskaalas) saab Tanganjika järvest uue tekkiva ookeani osa.

Jõed

Tanganjika järve voolavad Lufubu, Malagarasi ja Rusizi. 
Valgla pindala on 263 000 km². 
Välja voolab Lukuga jõgi, mis on Kongo jõe lisajõgi.

Vee omadused

Tanganjika järv on mageveeline.

Elustik

Et järv on väga vana, elab seal palju endeemseid liike. Järve 214 kalaliigist on 176 endeemsed.

Asulad

Suuremad asulad Tanganjika järve kaldal on Bujumbura (Burundi) ja Kalemie (Kongo DV).
Raanitsa mõis

Raanitsa mõis (saksa keeles Neuhof) oli rüütlimõis Kambja kihelkonnas Tartumaal.
Viimane omanik oli Richard von Staden.
Exeter

Ajalugu

Exeteri ladinakeelne nimi oli Isca Dumnoniorum. See viitab asjaolule, et enne linna asutamist 50. aasta paiku oli Exeter  keltide asula. Isca Dumnoniorum oli kõige edelapoolsem Vana-Rooma kindlus Inglismaal. Märkimisväärne osa linnamüürist on säilinud ka tänapäeval. Suurema osa linnamüüri säilinud osast on siiski lasknud ehitada Alfred Suur oma kuningriigi edela- ja lääneosa  kaitseks viikingite eest. 
Linna ehitistest on tuntuim Exeteri katedraal, mis rajati 12. sajandi alguses. 
Exeteris asub Exeteri ülikool, mis on linna suuremaid tööandjaid.
Haapsalu Vabadussõja mälestussammas

Haapsalu Vabadussõja mälestussammas on Lääne maakonnas Haapsalus asuv Vabadussõjas langenutele püstitatud mälestusmärk.
Mälestussammas avati 9. novembril 1924.
Sammas õhiti augustis 1940 (teistel andmetel 19. juunil 1941).
Samas kohas avati 27. novembril 1994 uus sammas, mis on endise ligilähedane koopia.
Häädemeeste vald (Häädemeeste kihelkond)

Häädemeeste vald (saksa keeles Gudmannsbach) oli vald Pärnumaal Häädemeeste kihelkonnas.
Vald eksisteeris 1866–1939. Seejärel moodustati muudetud piiridega uus Häädemeeste vald.
Valla alal asus Häädemeeste mõis.
Mehis Pilv

Elulugu

Mehis Pilv on lukksepa poeg (abikaasa Silja Pilv, arst ja sportlane, oli 1965–67 Eesti meister iluvõimlemises; abikaasa isa oli spordipedagoog ja soomepoiss Uno Sahva).
Lõpetas 1965 Tallinna 5. Töölisnoorte Keskkooli, 1970 Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) automaatika ja telemehaanika erialal, tehnikakandidaat (1984, Küberneetika Instituut), väitekiri "Улучшение характеристик быстродействующих преобразователей напряжения в код".
Oli 1962–65 Tallinna Raadioelektroonika Konstrueerimisbüroo (TREKB) raadioaparatuuri monteerija, 1970–74 vaneminsener, 1974–85 ENSV Ministrite Nõukogu teaduse ja tehnika osakonna vanemreferent, osakonna juhataja asetäitja, 1985–89 NSVL Helsingi Kultuuri- ja Teaduskeskuse vanemreferent ja direktori asetäitja, 1989–90 ENSV Plaanikomitee esimehe ja majandusministri asetäitja, 1990–92 Eesti Välismajandusameti peadirektor, 1992 Majandusministeeriumi, Estimpeksi ja Tartu Kommertspanga nõunik, 1993 AS Toval direktori asetäitja, 1994–99 Tallinna Maailmakaubanduskeskuse AS arendusdirektor (nõukogu esimees 1994–), 2000– AS Silmet Grupp arendusdirektor (nõukogu liige, esimees 1997–).
Pidanud TTÜ-s ja Estonian Business Schoolis (EBS) loenguid teemal "Haridus ja toimetulek tööturul kõrgtehnoloogilise suurettevõtte vaatevinklist".

Teadustöö

Uurimisvaldkonnad: raadioelektroonika ja rakendusküberneetika. Eesti Inseneride Liidu asutajaliige (1988), Mainori Kõrgkooli nõukogu liige (1995–), Eesti Keemiatööstuse Liidu juhatuse liige (2002–), Sillamäe linnavalitsuse liige (2003–). Olnud Eesti Võimlemise Assotsiatsiooni juhatuse esimees, Eesti Võimlemisliidu president (1990–). 20 teadustrükist, 1 patent, 6 autoritunnistuse autor või kaasautor.
Pille Valk

Pille Valk (kuni 1980 Pille Luisk; 21. detsember 1959 – 12. september 2009 Tartu) oli eesti ajaloolane ja teoloog.
Lõpetanud 1978. aastal Nõo Keskkooli, sooritas ta edukalt sisseastumiseksamid Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo osakonda, mille lõpetas 1983. aastal cum laude ajaloo ja ühiskonnaõpetuse õpetajana.
1990. aastal läbis ta teoloogia kursused Helsingi Ülikoolis.
Pille Valk kaitses 1995. aastal Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonnas magistrikraadi. Tema magistritöö teema oli "Usuõpetus Eesti koolides aastatel 1918–1940". Aastal 2002 kaitses ta sama ülikooli usuteaduskonna juures doktorikraadi väitekirja "Eesti kooli religiooniõpetuse kontseptsioon" alusel.
Pedagoogitööd alustas Pille Valk aastal 1983 Kehra Keskkooli ajaloo ja kultuuriloo õpetajana, siirdudes sealt 1990. aastal tööle Tartu Ülikooli. Oli aastatel 1990–1995 filosoofiateaduskonna ajaloo osakonna lektor ning õpetas alates 1993. aastast Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Alates 2003. aastast oli ta praktilise usuteaduse õppetooli dotsent.
Alates 2005. aastast töötas Pille Valk ka Helsingi Ülikoolis käitumisteaduskonna õpetajakoolituse osakonna dotsendina. Samuti luges ta kirikuajaloo loenguid Eesti Metodisti Kiriku Teoloogilises Seminaris.
Pille Valk oli Eesti juhtivaid eksperte religioosse kunsti ja religioonihariduse, eelkõige koolide usu- ja usundiõpetuse alal. Alates 2001. aastast oli ta üleriigilise religiooniõpetuse ainenõukogu esimees.
Pille Valk suri pärast rasket haigust 12. septembril 2009 Tartus.

Isiklikku

Ta oli abielus arheoloog Heiki Valguga, nende lapsed on Kristiina Valk ja rahvamuusikud Toomas Valk ja Katrin Soon. Tema õde on pedagoog ja koolijuht Ülle Luisk.
Vilniuse FK Žalgiris

Ajalugu

Klubi loodi 1947 (Futbolo klubas Dinamo). 
2009 Vilniaus miesto futbolo draugija "Žalgiris" (VMFD Žalgiris).
Sauküla mõis

Sauküla mõis (saksa keeles Sauküll) oli rüütlimõis Püha kihelkonnas Saaremaal.
Tontiin

Tontiin on 17. sajandist pärit investeerimisskeem, mis oli väga levinud 18.-19. sajandil.
Tontiini puhul investeerib iga investeeringus osaleja vastavasse fondi mingi summa, ning saab investeeritud kapitali põhjal dividende, kapitali ei maksta kunagi tagasi. Kui mõni tontiinis osaleja sureb, jagatakse tema osak teiste elusolevate osanike vahel ning liidetakse nende osakutele ja nii edasi, kuni ainult üks osanik on elus, kes saab endale kõik dividendid. Hilisema variatsiooni kohaselt saab viimane elusolija endale ka kapitali, mis võib talle väga tulusaks. See variatsioon on inspireerinud erinevaid narratiive. 
Tontiini leiutajaks peetakse 17. sajandi Napoli pankur Lorenzo de Tontit, kes väidetavalt leiutas selle skeemi Prantsusmaal 1653. aastal, kuigi on ka arvatud, et ta muutis olemasolevaid Itaalia investeerimisskeeme. Ta esitles oma ideed Prantsuse kuningakojale, kuid parlament lükkas selle tagasi. Seega sõlmiti esimene tõeline tontiin alles Hollandis Kampeni linnas 1670. aastal. Esimesed riiklikud tontiinid sõlmiti Prantsusmaal 1689 ja Inglismaal 1693.