google/wiki40b huggingface dataset:
Héctor Herrera

Klubikarjäär

Ta alustas oma klubikarjääri 2010. aastal kodumaal Pachucas, kus mängis kaks hooaega.
2013. aasta juunis liitus ta Portoga. Debüüdi Portugali liigas tegi ta 18. augustil 2013 mängus Vitória de Setúbali vastu. Sama aasta 22. oktoobril püsitas Herrera UEFA Meistrite Liiga rekordi, kui ta alagrupimängus Peterburi Zeniti vastu saadeti ta väljakult minema juba kuuendal minutil pärast kahe kollase kaardi teenimist. Esimese värava lõi ta Portugali liigas 20. detsembril mängus Olhanense vastu. Hooajal 2014–15 valiti ta Porto hooaja parimaks mängijaks. Hooajal 2017–18 tuli ta Portoga Portugali meistriks. Lisaks on ta kahel korral võitnud Portugali superkarika. Hooaegadel 2017–18 ja 2018–19 on ta valitud Portugali kõrgliiga hooaja sümboolsesse koosseisu. Ta oli alates hooajast 2015–16 Porto meeskonna kapten.
2019. aasta juulis sõlmis ta kolmeaastase lepingu Madridi Atléticoga.

Koondisekarjäär

Debüüdi Mehhiko jalgpallikoondises tegi Herrera 16. oktoobril 2012 MM-i valikmängus El Salvadori vastu. Esimese värava lõi ta koondise särgis 4. septembril 2015 sõprusmängus Trinidadi ja Tobago vastu.
2015. aastal tuli ta Mehhiko koondisega CONCACAF Gold Cupi võitjaks.
2016. aasta Copa América Centenario esimeses alagrupimängus lõi ta värava Uruguay vastu.
Lisaks on ta kuulunud Mehhiko koondisse 2014. ja 2018. aasta maailmameistrivõistlustel ning 2013. ja 2017. aasta FIFA konföderatsioonide karikaturniiril.
2012. aasta suveolümpiamängude jalgpalliturniiril tuli ta Mehhiko meeskonnaga olümpiavõitjaks.
XIII noorte laulu- ja tantsupidu

XIII noorte laulu- ja tantsupidu on traditsiooniline koolinoorte üle-eestiline laulu- ja tantsupidu. Pidu toimub Tallinnas 1.-3. juulini 2022.
Ideekavandi võistlused nii laulu- kui ka tantsupeo sisu ja kunstiliste toimkondade leidmiseks kuulutab Eesti Laulu- ja Tantsupeo Sihtasutus (ELTSA) välja 2019. aasta sügisel.
Käivitusmootor

Käivitusmootor on abimootor, mida kasutatakse peamasina käivitamise kiirendamise hõlbustamiseks.
Käivitusmootor on tavaliselt peamootoriga mehaaniliselt ühendatav.
E-Ehituskeskus

E-Ehituskeskus (kirjutatud ka E-ehituskeskus) on Coop Eesti üks kauplusekettidest.
Eestis on 22 E-Ehituskeskuse kauplust.
Beatles for Sale

"Beatles for Sale" on detsembris 1964 ilmunud The Beatlesi neljas album.

Laulud

Kõikide laulude autorid on John Lennon ja Paul McCartney (Lennon/McCartney), kui pole märgitud teisiti.
Trygve Haavelmo

Trygve Magnus Haavelmo (13. detsember 1911 Skedsmo – 26. juuli 1999 Oslo) oli norra majandusteadlane.
Trygve Haavelmo tegeles peamiselt ökonomeetriaga. 1946 kaitses ta doktorikraadi väitekirjaga "Tõenäosuslik lähenemine ökonomeetriale". Ta omandas majandusteaduses tähtsa koha paljude matemaatilises analüüsis levinud kontseptsioonide loogilise kriitika tõttu.
Teise maailmasõja ajal töötas Haavelmo vaba Norra kaubalaevastiku abistamiseks mõeldud Londonis asutatud organisatsioonis Nortraship. Töökoht asus ettevõtte statistikaosakonnas New Yorgis.
Aastatel 1948–1979 oli ta Oslo Ülikooli majandusprofessor. Enne seda oli ta aasta aega ülikooli kaubandusosakonna juht.
1957 oli ta rahvusvahelise Ökonomeetriaühingu president. Sellel ühingul on igal kalendriaastal erinev president.
Aastal 1989 sai ta Nobeli majandusauhinna "tõenäosusteooria aluste selgitamise eest ökonomeetrias ja oma kõrvutiste majandusstruktuuride analüüsi eest".
Rauno Pellikainen

Rauno Pellikainen on Soome endine poksija.
Pellikainen oli kokku kolmekordne Soome meister poolraskekaalus (kuni 81 kg) aastatel 1975 ja 1977–1978.
Pellikainen võitis pronksmedali poolraskekaalus (kuni 81 kg) 22. Euroopa meistrivõistlustel 1977. aastal Halles.
Elektridetonaator

Elektridetonaator on elektrisütikut sisaldav kapseldetonaator, mida kasutatakse lõhkelaengute elektrivooluga initsieerimiseks.
Toimeaja alusel liigitatakse elektridetonaatorid hetk-, lühiviit- ja viittegevusega detonaatoriteks. Kui hetkdetonaator annab elektriimpulsi otse primaarlaengule, mis kutsub ette kohese plahvatuse, siis lühiviit- ja viittegevusega elektridetonaatoritel on elektrisüüturite hõõgniidi ja primaarlaengu vahel viiteelement. See tagab oma põlemiskestusega ettenähtud pikkusega viivituse impulsi saamise järgselt enne kui süütab detonaatori primaarlaengu ja kutsub sellega esile sekundaarlaengu ning seeläbi ka detonaatori enese plahvatuse. Viitekestus lühiviittegevusega detonaatoritel on 15–300 millisekundit ja viittegevusega detonaatoritel 0,5–100 sekundit.
Elektridetonaator koosneb tavaliselt seda ümbritsevast detonaatori kestast, kaitsekapslist, juhtmetest (mis sisenevad kaitsekapsli kaudu detonaatorisse ja on kinnitatud hõõgsilla ehk süütepea külge), primaarlaengust ja sekundaarlaengust ning vajadusel ka viiteelemendist.
Elektrilõhkamise kasutamisel peab elektridetonaatoreid ja teisi elektrilõhkevõrgu komponente hoidma ohutul kaugusel elektriülekandeliinidest ning raadio- ja televisioonisaatjatest, et vältida elektridetonaatorite iseeneslikku rakendumist elektriülekandeliinide tekitatava madalsagedusliku elektromagnetvälja mõjul.
Elektridetonaatorite kasutamine on vajalik, kui soovitakse üheaegselt lõhata mitu lõhkelaengut.
Poseidonios

Poseidonios Apameiast (ka Poseidonios Rhodoselt; kreeka keeles Ποσειδώνιος, Poseidonios; u. 135 eKr, Apameia, Süüria – u. 51 eKr, Rhodos või Rooma) oli vanakreeka filosoof stoikute koolkonnast ning üks oma aja suuremaid erudiite Stoic, ühtlasi poliitik, astronoom, geograaf, ajaloolane ja õpetaja, kes sündis Süürias Apameas ning tegutses Rhodose saarel.

Elulugu

Poseidonios õppis Ateenas Panaitiose juures.  
Arvatavasti aastast 97 eKr tegutses Poseidonios Rhodosel, kus juhtis stoitsistlikku kooli. Rhodosel käisid teda kuulama mitmed rooma ülikud, sealhulgas Cicero ja Pompeius.
Poseidonios reisis Itaalias, Hispaanias, Gallias, Põhja-Aafrikas ja Kreekas. Hispaanias, tänapäeva Cádizi kandis tegeles ta tõusu ja mõõna uurimisega. Gallias tundis suurt huvi keltide vastu; tema tähelepanekud andsid hiljem Tacitusele ainet "Germania" kirjutamiseks.

Filosoofia

Poseidonios püüdis ühendada vanema stoa õpetust Platoni ja Aristotelese omaga. Stoitsismile tuginedes uskus ta, et maailma areng lõpeb katastroofiga. Filosoofia ülesandeks pidas ta säilitada inimese sidet algselt kosmost ja inimkonda valitsenud logosega. Ta õpetas inimest järgima logost, mis looduses enam puhtal kujul ei avaldu.

Historiograafia

Poseidoniose ajalooteosed (52 raamatut), millest on säilinud katkeid, on jätkuks Polybiose "Maailma ajaloole", hõlmates aastaid 144–86 eKr. 
Poseidonios imetles Rooma kasvavat mõju. Hellenistlike riikide ajalugu oli tema meelest mandumisprotsess. Ka võõraste rahvaste (Ibeeria poolsaare ja põhja rahvad) kultuuriloost leidis ta tõendeid selle kohta, et inimkond irdub üha enam logosest.

Geograafia

Oma geograafiaalases teoses "Ookeanist" ei ole Poseidonios piirdunud vaid kirjeldustega, vaid on püüdnud anda ka seletusi Maa arengu kohta. Näiteks arvas ta, et saared on tekkinud merepõhja tõustes vulkaanilise tegevuse tagajärjel. 
Sarnaselt Pytheasega seostas ta tõusu ja mõõna Kuu faasidega. Ekslikult arvas ta, et Kuu koosneb õhust ja tulest ning paneb oma kuumusega vee paisuma, põhjustades sellega tõusu.

Poseidoniose mõju

Poseidoniose teoste suure filosoofilise veenvuse ja meeldiva käsitluslaadi tõttu hinnati teda hellenistlikus ja rooma teaduses kõrgelt. Tema ajaloo- ja etnograafiaalastele töödele tuginesid Diodoros, Sallustius ja Strabon. Tema filosoofia mõjutas tugevalt Cicerot ja Senecat.
Enamik Poseidoniose teoseid on säilinud vaid fragmentidena.
Friedrich Kuusekänd

Friedrich Roman Kuusekänd (8. aprill 1898 Tallinn – 17. veebruar 1942 Kirov, NSV Liit) oli Eesti kohtunik, Siseministeeriumi Politseivalitsuse direktor aastail 1934–1935.
Friedrich Kuusekänd osales Venemaa Keiserliku Armee koosseisus Esimeses maailmasõjas ja Eesti Rahvaväes 1918. alanud Eesti Vabadussõjas. 
Pärast Vabadussõda teenis Friedrich Kuusekänd Eesti sõjaväes kuni 1925. aastani kaadriohvitserina ning teenistuse ajal õppides lõpetas 1924. aastal Tartu Ülikooli õigusteaduskonna. 
1925. aastast asus ta tööle Kohtuministeeriumis Rakvere-Paide Rahukogus kohtuameti kandidaadina ning oli seejärel 1925–1928 ka Tallinna-Haapsalu Rahukogu kohtuameti kandidaat.
Aastatel 1928–1929 töötas ta kohtu-uurijana Jõhvi jaoskonnas ja 1928–1936 Tallinna 1. jaoskonnas kohtu-uurijana.
16. märtsist 1934–1935 oli Friedrich Kuusekänd Siseministeeriumi Politseivalitsuse direktor.
Aastatel 1936–1940 oli Friedrich Kuusekänd Tallinna Ringkonnakohtu liige. 
Friedrich Kuusekänd vahistati NKVD poolt 24. septembril 1940. Ta sai surmaotsuse, kuid suri eeluurimisel 17. veebruaril 1942.
Palais Garnier

Palais Garnier või Opéra Garnier ehk Pariisi Ooperimaja (Opéra de Paris) on 1979 istekohaga ooperiteater Prantsusmaa pealinnas.  
Arhitekt Charles Garnieri projekteeritud erandlikult üleküllane ja uusbaroklik beaux-arts'i nüanssidega hoone rajati aastatel 1861–1875. Eklektilisusele rõhuvate (justkui garneeritud) fassaadiornamentidega teatrihoone on Pariisi üks tuntumaid sümboleid ja üks kuulsamaid ooperimaju maailmas. 
Sellel on seitse maa-alust ja kümme maapealset korrust kogukõrgusega 56 meetrit maapinnast. See on Prantsuse teise keisririigi aegsetest hoonetest üks pompoossemaid, kallimaid ja esinduslikemaid imperiaalarhitektuuri näiteid, kus asub tänapäeval ka ooperiteemaline muuseum-raamatukogu. Labürindisüsteemiga hoones töötab üle 1000 inimese ja seal tegutseb ka kaks balletikooli. Teatrisaal võtab enda alla vähem kui viiendiku hoone 1,2 hektari suurusest kogupindalast. Siiani on hoovi all tall ooperi hobuste tarvis. Säilinud on "Ooperifantoomist" tuntud La Carlottale püstitatud monument. 
Maja all paikneb veehoidla, mis on majja sisse planeeritud ja millel on oluline roll stabiliseeriva lisaraskuse tekitajana – veetaset tõstetakse ja langetatakse vastavalt seitse korrust kõrgemal asuva lava raskusele.
Dobasna

Ajalugu

Dobasnat on esimest korda kirjalikult mainitud XV sajandil, mil Vytautas andis selle Drucki vürstide valdusse. Hiljem läks asula tagasi Leedu suurvürstide valdusse.
XVI sajandil läks Dobasna Chodkiewiczite valdusse. Seoses territoriaal-administratiivse reformiga hakkas asula kuuluma Minski vojevoodkonda ja Rečyca maakonda. Dobasnast saj alev aastal 1587.
Alev vahetas korduvalt omanikku, kuni aastal 1716 hakkas see kuuluma Sapiehadele. Sapiehade valdusse jäi asula kuni XIX sajandini. Aastal 1793 läks küla teisel Poola jagamisel Vene impeeriumi koosseisu.
XIX sajandi alguses said asula omanikuks Bułhakid, kelle valdusse jäi mõis kuni oktoobrirevolutsioonini. Nemad ehitasid lähedal asuvasse Žyličy külla uue mõisasüdame. Aastail 1839–1862 töötas vanas mõisasüdames suhkruvabrik, mille toodangut turustati Moskvas, Hersonis ja Krementšukis. Vabrikus oli kasutusel aurumasin, seal töötasid ka hüdraulilised pressid.
Aastal 1919 läks Dobasna Valgevene NSV koosseisu. Sama aasta 19. jaanuaril hakkas see kuuluma Vene NFSV koosseisu, Valgevene NSV-le tagastati see aastal 1924.

Legende

Kohalik legend väidab, et varem asus asula teises kohas. Kui asulasse saabusid rüüsteretkele mongolid, nägid sealsed elanikud, et seda vastast pole võimalik jõuga võita. Nii võtsid nad rüüstajad lahkelt vastu, söötsid-jootsid neid, andsid parimad asemed ja soovisid neile head ööd. Öösel aga põletasid nad küla koos rüüstajatega maha, seejärel ehitasid uue küla selle praegusse asukohta. Sellest võõrustamisest olevat saanud asula nime Dobasna (Добрага сна – 'head ööd').
Kareda Valla Maja

Kareda Valla Maja on multifunktsionaalne ehitis Järva maakonnas Peetri alevikus. Majas on muu hulgas spordi-, maadlus- ja jõusaal, samuti tegutseb majas Kareda valla raamatukogu. Maja renoveeriti 2017.
Moero

Ajalugu

Moero ehitas Flensburgi laevaehitusselts Flensburger Schiffsbau-Gesellschaft tehasenumbriga 435. Laev lasti vette 15. märtsil 1937, laevaomanik oli Compagnie Maritime Belge.
10. mail 1940, kui algas Saksamaa pealetung läänes, oli Moero teel Antwerpenisse. Belgia valitsus suunas Moero Bordeaux'sse, kus laev sattus saksa võimude kätte.
Septembris 1940 sai laev tähistuseks H 16.
Augustis 1941 sai Moero õhurünnakus kannatada.
Märtsis 1943 jooksis laev Hanko lähistel karile, pukseeriti Hanko sadamasse ja remonditi seejärel Helsingis.
Septembris 1944 osales Moero Saksamaa vägede ja sõjapõgenike evakuatsioonis Eestist. 21. septembril lahkus laev Tallinnast, 22. septembril 1944 uputasid laeva Nõukogude torpeedo- ja pommituslennukid.

Uppumine

Pärast Tallinnast lahkumist liikus Moero konvois koos Lapplandi, 5. torpeedokaatrite flotilli baaslaeva Hermann von Wißmanni ja T 139-ga. 
Konvoi avastas kell 5.37 Nõukogude 15. üksiku luurelennuväepolgu lennuk. 4 tundi hiljem tõusis õhku löögisalk koosseisus 4 A-20 1. kaardiväe miini-torpeedolennuväe polgust (1 torpeedolennuk, piloot Vasiljev; 3 pommitajat, piloodid Jaskin, Ivanov ja Vorobjov) ning 12 hävituslennukit 21. mereväe hävituslennuväe polgust. Vorobjovi pommitaja pöördus enne sihtmärgini jõudmist tagasi. Rünnak laevale toimus kell 11.05, Saksa poole andmeil kell 11.00. Nõukogude piloodid väitsid, et laeva tabas torpeedo ja Ivanovi lennuki visatud lennukipomm. Laeval puhkes tulekahju, mis ilmselt põhjustas omakorda paanika ja tegi võimatuks laeva päästmise.
Moero uppus kell 11.55 Ventspilsist 26 miili edelas (ligikaudsed geograafilised koordinaadid 57,26 N, 20,18 E).
Saksamaa andmeil oli laeval kokku 1237 inimest, kellest 655 jäi teadmata kadunuks. Teadmata kadunute hulgas oli umbes 600 haavatut.

Järelkaja

Pääsenud ja sõjajärgsed kirjamehed on väitnud, et laeval oli inimesi palju rohkem, kui ülaltoodud Saksamaa andmed seda väidavad. Näiteks "Mereleksikoni" andmetel olnud laeval 3350 inimest, kellest hukkunud 2700, et Moero olevat olnud märgistatud hospitallaevana ja laev olevat hukkunud kiiresti – kümmekonna minutiga. On ka väidetud, et laeva õhutõrjemeeskond oli purjus.

Mälestuse jäädvustamine

8. veebruar 1998 esietendus Merle Karusoo ja Katrin Saukase juhendamisel valminud dokumentaarium "Sügis 1944" Viljandi Kultuurikolledži üliõpilaste esituses. Lavastus koosnes osadest "Mere äärde põgenejate teekonnad" ja "Laatsaretlaeva Moero hukkumise lugu 22.09.1944".
Avo Laido

Isiklikku

Tema onu oli sõjaväelane ja arst meditsiinikindralmajor Arthur Lossmann (1877–1972). Tema õde oli agronoom Alma Martin. Avo Laido lapsed on vanuse järjekorras: Argo Laido, Eve Fisher (enne Eve Laido), Don Laido (enne Tõnu Laido), Rein Müllerson, Ülle Laido ja Heili Laido.
Tema 1931. aastal sündinud poeg on väliseesti insener Argo Laido. Kooselust Erna Müllersoniga 1944. aastal sündinud poeg on Eesti õigusteadlane ja õppejõud Rein Müllerson.
Hervé Renard

Hervé Renard (sündinud 30. septembril 1968 Aix-les-Bains's) on Prantsusmaa jalgpallitreener ja endine mängija.
Tema mängija karjäär kestis aastatel 1983–1998. Ta mängis Prantsusmaa klubides AS Cannes (1983–1990), Stade de Vallauris (1991–1997) ja SC Draguignan (1997–1998). Tema mängijapositsioon oli kaitsja.
Pärast mängijakarjääri lõppu alustas ta treenerikarjääri. 1999–2001 juhendas ta amatöörklubi SC Draguignan, kus ta karjääri viimased aastad mängis. 2004. aastal juhendas ta Inglismaa tugevuselt neljanda liiga klubi Cambridge United ja seejärel Vietnami kõrgliiga klubi Nam Định. Aastatel 2005–2007 oli ta Prantsusmaa klubi AS Cherbourg peatreener.
Aastatel 2008–2010 oli ta Sambia jalgpallikoondise peatreener. 2010. aasta Aafrika rahvaste karikavõistlustel jõudis ta koondisega veerandfinaali, mis oli Sambia parim tulemus turniiril 14 aasta jooksul. Pärast seda oli ta 2010. aasta aprillist oktoobrini Angola koondise peatreener.
2011. aastal oli ta Alžeeria klubi USM Alger peatreener. Juba samal aasta naasis ta Sambia koondise peatreeneri kohale. 2012. aastal võitis ta Sambia koondisega Aafrika rahvaste karikavõistlused. 2013. aasta Aafrika rahvaste karikavõistlustel langeti aga juba alagrupiturniiril.
Suurema osa hooajast 2013–2014 oli ta Prantsusmaa kõrgliiga klubi Ligue 1 Sochaux-Montbéliard peatreener. Sochaux-Montbéliard jäi liigas 18. ja langes kõrgliigast välja.
2014. aasta juulis määrati ta Elevandiluuranniku jalgpallikoondise peatreeneriks. 2015. aastal võitis ta koondisega Aafrika rahvaste karikavõistlused. Renard sai sellega esimeseks, kes oli võitnud Aafrika rahvaste karikavõistlused kahe erineva koondisega.
2015. aasta mais määrati ta Prantsusmaa kõrgliiga Lille'i peatreeneriks. Ta vallandati aga juba sama aasta novembris, kuna Lille oli 13 liigamänguga kogunud ainult 13 punkti.
2016. aasta veebruaris asus ta juhendama juba kolmandat Aafrika koondist, saades Maroko jalgpallikoondise peatreeneriks. Ta viis 2017. aasta novembris koondise esimest korda pärast 20 aastast vaheaega maailmameistrivõistlustele. Samal kuul pikendati tema lepingut kuni 2022. aastani.
Svenskøya

Svenskøya on Norrale kuuluv saar Svalbardi idaosas, Kuningas Karli maa saarestiku osa. Rivalensundet eraldab seda idas Kongsøya saarest. Erik Erikseni väin eraldab Kuningas Karli maa saarestikku Kirdemaast. Olga väin eraldab Svenskøyat läänes Barentsi saarest ja Edgeøyast. Saare geograafilised koordinaadid on 78° 43′ N, 26° 38′ E.
Svenskøya pindala on 137 km².
Baltic Exchange

Baltic Exchange oli Suurbritannia pealinnas Londonis aadressil 24-28 St Mary Axe asuv börsihoone, mida hõivas mereveoturgude teabefirma Baltic Exchange Ltd. Kõrgelt hinnatud hoone valmis 1903. aastal uusklassitsistlikus stiilis arhitektuuribüroo Smith & Wimble projekti järgi.

IRA pommirünnak

10. aprillil 1992 toimus hoonele terrorirünnak, selle õhkis Ajutine Iiri Vabariiklik Armee. Hukkus 3 ning vigastada sai 91 inimest. Hoone endisesse asupaika Londonis ehitati 2003. aastal valminud maamärgina mõjuv kõrghoone 30 St Mary Axe.

Hoone võimalik rekonstruktsioon Tallinnas

Hoone fassaadi säilinud osad ostis eesti ärimees Eerik-Niiles Kross ja tema äripartner Heiti Hääl £800 000 eest. 2007. aasta juunis veeti laevaga kivihaaval lahti võetud komponendid (trepid, marmorsambad, puitpaneelidega telefonikabiinid, kipsist merekoletised ja teised detailid) 49 merekonteineris Paldiskisse. Hoone loodetakse Tallinna kesklinnas väärilises asukohas rekonstrueerida. 2016. aastal toimus ajavahemikul 6. mai – 5. juuni Eesti Arhitektuurimuuseumis vastavasisuline näitus, kus demonstreeriti hoone fragmente. Eesti meedias on hoonet kutsutud „tulnukmajaks”.
Hannes Kollist

Hannes Kollist (sündinud 30. novembril 1970) on eesti taimebioloog, Tartu Ülikooli taimebioloogia labori juhataja.
Ta lõpetas aastal 1989 Tallinna 47. Keskkooli ja aastal 1994 Tartu Ülikooli keemia erialal.
Kollist tegeleb taimede stressibioloogiaga ning õhulõhede sulgumist reguleerivate mehhanismide uurimisega.
2010. aastal pälvis ta koos Heino Moldau ja Triin Vahisaluga Eesti Vabariigi teaduspreemia geo- ja bioteaduste alal uurimuste tsükli "Taimede stressitaluvus" eest.
Tema isa on Andres Kollist.
Isambard Kingdom Brunel

Transatlantilised aurulaevad

Ta kavandas ja ehitas kolm aurujõudu kasutavat laeva, mis osutusid merenduses murrangulisteks: SS Great Western (1838), SS Great Britain (1843) ja SS Great Eastern (1859).
Okassealised

Okassealised (Hystricomorpha) on alamselts närilisi, kelle selga katavad teravad okkad, mis kaitsevad ja varjavad neid kiskjate eest. Nad elutsevad Ameerikas, Lõuna-Aasias ja Aafrikas.
Okassealistest on näriliste seas suuremad ainult kapibaarad ja koprad. Enamik okassigu on 63–91 cm pikkused ja 20–25 cm pika sabaga. Nad on ümarad, suured ja aeglased ning kaaluvad 5–16 kg. 
Ehkki okassealiste okkad meenutavad siilide ja sipelgasiilide omi, pole nad sugulased.
Okassealised on taimtoidulised. Nad söövad lehti, oksi ja rohtu, talvel ka puukoort. Põhja-Ameerikas elutsev urson ronib toiduotsinguil sageli puu otsa. Aafrika okassealisedd puu otsa ei roni ning otsivad toitu maast. Enamjaolt on nad öise eluviisiga, kuid askeldavad vahel ka päeval. 
Keenias on okassealised muutunud kahjuriteks, neid hinnatakse maitsva liha pärast.
Hessen-Rheinfels

Esimene loomine

Philipp oli Hesseni maakrahvi Philipp Suuremeelse ja Christina Saksimaalt (1505–1549) kolmas poeg. Pärast isa surma aastal 1567 jagati Hesseni maakrahvkond esimesest abielust pärit nelja poja vahel. Philipp Noorem sai Rheinfelsi lossi ümber ja Sankt Goari linna Reini vasakkaldal asuvad maatükid. Siit kontrollis ta Schotteni, Stornfelsi, Bad Homburgi, Lißbergi, Ulrichsteini ja Itteri linnu ning osakest endisest väga üllast ja märkimisväärselt rikkast Katzenelnbogeni krahvkonnast Maini jõest põhjas.

Teine loomine

Moritz Õpetatud (1572–1632) oli Hessen-Kasseli maakrahv aastatel 1592–1627. Moritz pöördus aastal 1605 protestandiks, olles hiljem kistud Kolmekümneaastasesse sõtta, ja pärast seda, kui teda sunniti oma territooriume Darmstadti liinile loovutama, loobus ta aastal 1627 oma poja Wilhelm V (1602–1637) kasuks troonist, tema nooremad pojad said apanaažid, mis tekitasid mitu dünastia kõrvalharu (Hessen-Rotenburg, Hessen-Eschwege ja Hessen-Rheinfels), millest koos ühendamistega kestis Hessen-Rheinfels-Rotenburg kuni 1834. aastani.
Aastal 1627 sai Moritzi noorem poeg Ernst (1623–1693) pärandiks Rheinfelsi ja Alam-Katzenelnbogeni ning mõni aasta hiljem, pärast oma kahe venna, Friedrichi (1617–1655) ja Hermanni (1607–1658) surma lisandusid tema valdustele Eschwege, Rotenburg, Wanfried ja muud alad.
Ameerika psühhopaat

"Ameerika psühhopaat" (American Psycho) on Bret Easton Ellise 1991. aastal ilmunud romaan.
Romaan jutustab noorest investeerimispankurist nimega Patrick Bateman, kes on sarimõrvar.
2000. aastal linastus raamatul põhinev samanimeline film, mille peaosas oli Christian Bale.
2013. aastal esietendus Londonis raamatul põhinev muusikal, mille muusika ja sõnad kirjutas Duncan Sheik.
Mollisfossen

Mollisfossen (põhjasaami Mollešgorži, tuntud ka nimedega Mallesfossen, Mollijus) on juga Tromsi maakonnas Nordreisa vallas Reisa rahvuspargis Norras. Asub Mollešjohka jõel, mis mõnisada meetrit joast allpool suubub Reisaelvasse.
Mollisfosseni juga on kaheosalise langusega, kogukõrgus on 269 meetrit, sealhulgas 140 meetrit vaba langemist. Keskmine vooluhulk juga toitvas jões on hinnanguliselt 4 m³/s, maksimaalne vooluhulk 14 m³/s. Joa keskmine laius on 24 meetrit ning languse jooksul läbitud horisontaalne vahemaa 259 meetrit. Languse alguspunkti kõrgus merepinnast on 405 meetrit.
Juga tekib, kui platool kogunev vesi langeb Reisaelva poolt platoosse uuristatud sügavasse kanjonisse. Ülemises osas langeb vesi kaskaadidena, seejärel sööstab ühe astmena Reisaelva orgu. Talvise lumerohkuse tõttu on juga veerikas ning jalamil valitseb pidevalt tihe veepiiskade pilv. Seetõttu kasvab seal paks samblavaip ning mitmesuguseid õistaimi. Vähemalt poole aastast on juga jääs.
Mollisfossen on Reisa rahvuspargi üks suurimaid vaatamisväärsusi ja üks Norra ilusaimaid jugasid. Sageli on ta Reisaelva jõel korraldatavate paadiretkede sihtpunktiks. Joa jalamini viib jõe äärest jalgrada, kuid ülemine osa on nähtav ainult kaugemalt jõeorust.
Carl Friedrich Sigismund Walther

Carl Friedrich Sigismund Walther (17. juuni 1824 Tallinn – 9. juuni 1870 Viru-Jaagupi) oli Eesti vaimulik
Lõpetas Tallinna gümnaasiumi. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1845–1849.
Oli aastatel 1850–1870 (kutsuti 30. juunil 1850, introdutseeriti 30. juulil 1850) Viru-Jaakobi koguduse õpetaja. Asutas Viru-Jaagupi abipiibliseltsi ja sai 23. oktoobril 1850 selle direktoriks.
Walther avaldas aastal 1869 Jesuse ello ja Apostlite teud ning käsitles ka muid usuteemasid, samuti kiriklikku vaestehoolekannet.

Isiklikku

Tema isa Carl Sigismund Walther oli maalikunstnik, poeg Carl Ferdinand Sigismund Walther oli Lüganuse Ristija Johannese koguduse õpetaja. Tema äi Ferdinand Theodor von Gebhardt ja abikaasa vend Peter Bernhard Ferdinand von Gebhardt olid Järva-Jaani Ristija Johannese koguduse õpetajad. Abikaasa teine vend Eduard Karl Franz von Gebhardt oli maalikunstnik ja Düsseldorfi Kuns­ti­kadeemia professor. Tema väimees Christfried Otto Hörschelmann oli Kose Püha Nikolause koguduse õpetaja.