google/wiki40b huggingface dataset:
San Lazzaro degli Armeni

San Lazzaro degli Armeni (sõna-sõnalt 'armeenlaste Püha Laatsarus'; armeenia keeles Սուրբ Ղազար Surb Ghazar) on Põhja-Itaalias Veneta laguunis asuv väike saar, mis paikneb Lidost läänes. Saar on asustatud Armeenia katoliku kiriku kloostriga, mis on aastast 1717 Mhitharistide ordu peakorter. Saar on olnud üks maailma tähtsamaid Armeenia kultuuri keskuseid. 18. sajandil oli saar suuremaid Armeenia trükikunsti keskuseid.

Taust

Saart mainitakse esmakordselt Veneetsia 12. sajandi allikates. Aastal 1182 ostis saare Veneetsia vabariik ning kuna saar asus üpris kaugel peamistest Veneetsia linna moodustavatest saartest, rajati sinna leprosoorium (haigla leeprahaigetele). Saar sai oma nime leeprahaigete kaitsepühaku Laatsaruse (jutust "Rikas mees ja vaene Laatsarus") järgi. Saar oli hiljem asustamata ning kuni 18. sajandi alguseni säilisid saarel vaid "mõned lagunevad varemed".

Kloostri rajamine

Aastal 1700 asus Armeenia katoliku munk Mhithar elama Konstantinoopolisse. Olles sunnitud Ottomanide pealinnast välja kolima, kolis ta aastal 1703 Methonisse, mis asus Peloponnesoses. Seal lõi ta uue ordu, mille kiitis heaks paavst Clemens XI. 1715. aasta aprillis, peale Ottomani riigi sissetungi, saabus 12 Armeenia katoliku mungast koosnev Mhithari poolt juhitud grupp Veneetsiale kuulunud Moreast (Peloponnesoses) Veneetsiasse. Veneetsia admiral Mocenigo ning Morea valitseja Angelo Emo, "tundes sügavalt kaasa õnnetu kogukonna hirmsale ahastusele, alistusid nende tõsimeelsele palvele saamaks luba minna valitsuse laevadele, mis olid parajasti lahkumas Veneetsia poole". 18. septembril loovutas Veneetsia senat Püha Laatsaruse nime kandva saare Mhitharistide kogukonnale. "Sel ajal ei lubanud seadus uute kogukondade loomist linna piiride sees". "Armeenia mungad kiirustasid viivitamatult saarel olevaid varemeid hõivama ... ning abt käskis veel püsivatel lagunevatel ja räämas hoonetel kohe läbi viia kõige vajalikumad parandustööd". Kloostri ehitus oli lõpetatud aastaks 1740. Mhithar suri üheksa aastat hiljem, aastal 1749.

19. sajand

Mhithari järglaseks sai Steven Mekon Konstantinoopolist ning tema jäi abtiks kuni aastani 1800. Seejärel vahetas tema rasketel aegadel välja Aconce Kower, kes oli Transilvaania armeenlane. Kuigi Napoleon kaotas Veneetsia vabariigi, jäeti saarel olev kogudus rahule, ning seda väidetavalt "asendamatu armeenlasest ametiisiku olemasolu tõttu Napoleoni sekretariaadis". Hiljem saart laiendati.

Raamatukogu

"Saarel on maaligalerii 17. ja 18. sajandi Veneetsia ja Armeenia koolkondade töödega. San Lazzarol asub ka 150 000 ühikuga raamatukogu, peale selle veel muuseum, kus on rohkem kui 4000 Armeenia käsikirja ning palju Araabia, India ja Egiptuse esemeid, mis on kas munkade poolt kogutud või kinkidena saadud".

Kirjanduses

Väljapaistev armeenlasest poeet Hovhannes Shiraz kirjutas saarest selle olulisust esile tõstva luuletuse:
Օտար ջրերում հայացեալ Կղզի
Հայոց հին լույսն է քեզնով նորանում...
Գիտեմ տքնում ես, այս է դարեց-դար,
Հայրենիքից դուրս՝ հայրենեաց համար:
Armeenia saar võõrastes vetes,
Sa süütad uuesti Armeenia vana tule...
Tean, et Sa oled väsinud, on möödunud mitu sajandit,
väljaspool kodumaad,
kodumaa nimel.
Urmas Sukles

Urmas Sukles (sündinud 26. novembril 1958 Kuivajõel) on Eesti poliitik.
Urmas Sukles lõpetas 1976. aastal Rapla Keskkooli ja 1982. aastal Tartu Ülikooli arstiteaduskonna.
Aastatel 1983–1985 töötas ta Kullamaa haigla juhatajana, 1985–1993 oli Haapsalu rajooni keskhaigla peaarsti asetäitja.
Aastatel 1985–1989 oli ta NLKP liige. 1999–2017 kuulus Reformierakonda.
Oktoobris 2009 valiti Urmas Sukles Haapsalu linnapeaks. Ta oli linnapea ka aastatel 1993–2002.
2017. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel kandideeris ta Haapsalus Haapsalu ja Ridala valimisliidus "HARI". Seetõttu otsustas Reformierakonna juhatus ta erakonnast välja heita.
Uudissõna

Uudissõna on keeles ühesõnaline neologism.
Ksenia Joost

Xenia Joost (ka Xenia Joost, neiupõlvenimega Ksenia Jedomskihh; sündinud 13. juulil 1983) on eesti moelooja.
2006. aastal lõpetas Joost Tartu Ülikooli maali erialal, samuti õppis ta moodi Eesti Kunstiakadeemias (lõpetas 2007). Kunstiakadeemia viimasel kursusel praktiseeris ta neli kuud Londonis Vivienne Westwoodi juures. Seetõttu on teda hüütud ka "Eesti oma Vivienne Westwoodiks".
Ksenia Joost on töötanud Eesti suurimas moeettevõttes Baltika algul Montoni, seejärel Ivo Nikkolo disainimeeskonnas. Ta on töötanud stilistina ajakirjade ja reklaamide tarbeks ning osalenud korduvalt ERKI moesõudel ja moekonkursil SuperNoova. Samuti on ta loonud omanimelise moebrändi Xenia.
2009. aastal jõudis Joost Eesti moedisainerite konkursi SuperNoova 2009 finaali professionaalide kategoorias.
2013. aastal pälvis ajakirjanduses suurt tähelepanu Joosti kujundatud kleit, mida Eesti presidendiproua Evelin Ilves kandis presidendi vastuvõtul Eesti Vabariigi 95. aastapäeva puhul 24. veebruaril 2013. Kriitikute sõnul sarnanes kleit Diori moemaja kunstniku Galliano kujundatud kleidiga 2009. aasta kollektsioonist. Joost ise on nimetanud sarnasust kummastavaks, ebameeldivaks ja ehmatavaks, kuid siiski juhuslikuks.

Isiklikku

Ksenia Joosti isa on pärit Uuralitest, tema ema Jelena on Karjala soomlane.
26. juunil 2009 abiellus ta fotograaf Jürgen Joostiga, neil on kaks tütart: Aleksandra ja Maria. Pulmi tähistas Ksenia Joost pruudikleitide kollektsiooniga "Minu pärand". Samuti palus ta siis ajakirjanikel kirjutada oma eesnime edaspidi Xenia.
14 sõna

"14 sõna" on David Lane'i poolt kasutusele võetud deviis algses ingliskeelses sõnastuses "We must secure the existence of our people and a future for white children".
Eesti keeles on see lause kasutusele võetud Tauno Rahnu tõlkes: "Meie ülimaks kohuseks on kindlustada valge rassi püsimajäämine ja luua tulevik meie valgetele lastele".
Loosung põhineb tsitaadil Adolf Hitleri "Mein Kampfi" I köite 8. peatükist.
Raul Vaiksoo

Raul Vaiksoo (sündinud 3. märtsil 1955 Haapsalus) on eesti arhitekt.
Keskhariduse omandas Vaiksoo 1962–1970 Haapsalu 8-klassilises Koolis ja 1970–1973 Nõo Keskkoolis. 1973–1974 õppis ta Tartu Riiklikus Ülikoolis geoloogiat. Õpingud katkesid, kui Vaiksoo oli end rahvusliku meelsuse tõttu varjama sunnitud ning lõpuks arreteeriti. 1978–1983 õppis Vaiksoo Eesti Riikliku Kunstiinstituudi arhitektuuriteaduskonnas, mille lõpetas cum laude.
1973–1978 tegutses Vaiksoo muusiku ja lauljana Eestis ja Venemaal. 1977–1978 oli ta Pärnu Linna Dekoorateljee kunstnik, 1980–1982 Kunstiinstituudi ehituskateedri laborant ning 1982–1989 arhitekt-grupijuht Kultuurimälestiste Riikliku Projekteerimise Instituudis (KRPI). 1989. aastast oli ta Arhitektuuribüroo R. Projekt OÜ peaarhitekt ja omanik, kus tegutses koos Krista Areniga. 2005. aastast on Vaiksoo peaarhitekt Raul Vaiksoo Arhitektuuribüroos.
Vaiksoo on projekteerinud arvukalt ehitisi mitmel pool Eestis, valdavalt siiski Tallinnas ja Rakveres. Tema projekti alusel on restaureeritud kirikuid ja mõisaid, ehitatud eramuid, büroohooneid ja etendusasutusi (mitu Rakvere teatri maja, Rakvere kino, Linnateatri Hobuveski saal, Kuressaare Linnateater jt). Vaiksoo on kujundanud ka Eesti esindushooneid nagu Riigikogu esindusruumid Toompeal Komandandimajas (2008/2009) ja Eesti Esindus Euroopa Liidus Brüsselis (2003/2004).
Kaugeim Vaiksoo projekti järgi ehitatud hoone on Gjumri (tollal Leninakani) peaväljaku äärne kultuurikeskus Armeenias, mis sai kannatada maavärinas 8. detsembril 1988. Ehkki projekt valmis juba 1989. aastal, lõppes hoonestu taastamine alles 1997.
2008. aastal valiti Vaiksoo puiteramu Loobu lähedal Eesti parimaks puitehitiseks. Tema hooned on korduvalt kandideerinud Eesti Kultuurkapitali arhitektuuripreemiale, Eesti parima eramu ja puitehitise tiitlile, mitmele sisekujundusauhinnale jne, Villa Aigro Keila-Joal pälvis Vabariigi presidendi peapreemia "Eesti kodu 2010". Mitu Vaiksoo projekteeritud ehitist on osalenud Veneetsia biennaalil.
2011. aastal avaldas Vaiksoo mahuka ja infograafikarohke ajalooatlase "Aja lugu". Raamat käsitleb Eesti ajalugu paralleelselt Euroopa ja maailma ajalooga kuni keskajani. Raamat lõpeb aastaga 1204.

Isiklikku

Ta valdab eesti, vene, inglise ja saksa keelt.
Raul Vaiksoo on abielus, tal on neli last, üks neist on laulja Nele-Liis Vaiksoo.
Sadiq Khan

Isiklikku

Sadiq Khan on alates 1994 abielus, tal on kaks tütart. Usutunnistuselt on ta sunniit.
Netisläng

Netisläng (ka netikeel; inglise Internet slang, netspeak) on keelevariantide perekond (language variety), mida kasutatakse internetisuhtluses ja mis varieerub vastavalt kasutajatele ja suhtlusolukordadele.
Netislängi alla paigutatakse osalt vahendid ja võtted, mis on otseselt seotud arvuti omadustega ja võetud kasutusele just netisuhtluses (nt klaviatuuri abil sisestatud emotikonid). Teiselt kuuluvad siia tavasuhtluse vahendid ja võtted, mida netisuhtlus on muutnud populaarseks ja mis leiavad seal eriti laia kasutust (nt akronüümid ja muud lühendused nagu LOL "laugh out loud"). Lisaks on osa netislängi jooni suulise keele ja suulise dialoogi jooned, mis on üle kantud kirjalikku suhtlusse.
Netisläng sündis Interneti algusaegadel ja osalt väljaspool netti. Nt Useneti kasutajate keel ja leetspeak teatetahvlisüsteemis (BBS). Tegu on pidevalt ja kiiresti muutuva keelevariandiga, mis omandatakse üldjuhul tegeliku keelekasutuse käigus, kuigi on kirjutatud ka netislängi stiilijuhiseid (Wired Style).
Slängi termini kasutamine selle nähtuse kohta on tinglik. Släng (slang) viitab üldjuhul kindla sotsiaalse või erialase inimrühma erisõnavarale või kinnisfraasidele. Netislängi puhul on tegu ka grammatiliste erijoontega (eesti netisüntaksi erijoon on öeldise (eriti olema) sage puudumine: Sul auto load muidu olemas? Ta jube tore inimene.). Lisaks on suur osa kindlates rühmades kujunenud keelenditest ja suhtlusvõtetest läinud rühmaülesesse kasutusse.
Keskne motiiv netikeelendite kasutamiseks on olnud tekstitootmise lihtsustamine ja kiirendamine, osalt ka vajadus mahutada võimalikult palju infot sisaldav tekst ettenähtud väiksesse ruumi (Twitter jm). Oluline mõju netislängile on arvuti tarkvaral ja riistvaral (klaviatuuril olevad märgid, ekraani suurus, sõnumi tähemärkide maksimaalne hulk, jms).
Netislängi leidub kõige enam ja kõige järjekindlamalt argises spontaanses netidialoogis (kiirsuhtlus), Facebookis, jututubades, netimängudes, blogides jms.
Netislängi jooni kasutatakse ka suhtluses väljaspool internetti ja tavasuhtlust, nt telefonisõnumites ja ilukirjanduses.
Netislängi mõju keelekasutusele on nähtud erinevalt. Osa autoreid (eriti keelekorraldajad) on näinud selles ohtu kirjakeelele ja selle reeglite valdamisele. Osa autoreid näeb netislängis (sh selle keelevigades) keele rikastamise ja uuendamise abinõu.
Aldo Roomere

Aldo Roomere (sündinud 1. jaanuaril 1950 Tallinnas) on eesti karikaturist ja tõlkija.
Lõpetas  Tallinna 7. Keskkooli 1968. aastal. Õppis aastatel 1977–1981 Eesti NSV Riiklikus Kunstiinstituudis disaini. Juba kooli ajal töötas aastatel 1967–1968 ETKVL-i reklaamikombianaadis. Hiljem töötas seitse aastat Vabariiklikus Raamatukaubastus kunstnikuna. On töötanud Tallinnfilmis assistendina. Kuulub Eesti Konservatiivsesse Rahvaerakonda.
Tema karikatuure on avaldatud ajalehtedes Roosa Lipp, Poliitiline Anekdoot, Erootiline Anekdoot, Anektoodileht, Muinsuskaitse Seltsi Sõnumid, Perekonnaleht, Maaleht, Sirp ning huumoriajakirjades Pikker ja Pilkaja.
Cobbi maakond

Ajalugu

Maakond moodustati 1832. aastal.
Pantar

Pantar on Indoneesiale kuuluv saar Väikestes Sunda saartes.
Pantarist itta jääb Alor ja läände üle Alori väina Lomblen. Saarest põhja jääb Florese meri ja lõunasse Sawu meri. Kaugemale lõunasse jääb Timor, millest Pantarit eraldab Ombai väin. Pantar ja Alor moodustavad koos nende juurde kuuluvate pisisaartega Alori saared.
Pantari pindala on 728 km². Tema pikkus on põhjast lõunasse 50 km ja idast läände 11–29 km.
Saar jaguneb kaheks eri tüüpi loodusega alaks. Saare idaosas on mäed, millest kõige kõrgem, tegevvulkaan Sirung, küündib 900 m kõrgusele. Alates 2004 on see vulkaan enam-vähem pidevalt suitsu välja ajanud. Lääneosa on palju madalam ja kuivem. Saare idaosa on märksa tihedamalt asustatud kui lääneosa.
Pantari keskmine kõrgus on hoopis väiksem kui naabersaarel Aloril ja sellepärast on Pantaril ka vähem sademeid. Kuivahooaeg on pikk. Vihmahooajal on vihmad seevastu väga rängad, eriti jaanuaris ja veebruaris.
Halduslikult kuulub Pantar Ida-Nusa-Tenggara provintsi  Alori regentkonda.
Pantari pärismaalased räägivad vähemalt 11 keelt. Neist keeltest 8 kuuluvad paapua keelte hulka. Räägitakse austroneesia keelte hulka kuuluvat alori keelt, on ka väike sama-bajawi keelte kõnelejate kogukond. Rahvastevahelise suhtlemise keeltena kasutatakse malai keele kohalikke murdeid ja indoneesia keelt.
Pantari majandus ei ole arenenud. Domineerivad põllumajandus ja kalapüük. Kõige tavalisemad põlluviljad on riis, mais ja maniokk. Saaki koristatakse üldiselt aprillis. Hiljaaegu on saare põhjarannikul käivitunud adrust karrageenide tootmine. Turism peaaegu puudub, kuigi saare potentsiaal on suur, eriti veealuse maailmaga seonduv.
Pantarile pääseb ainult meritsi, sest saarel pole lennuvälja. Alori ja Pantari vahel sõidavad iga päev sõudepaadid. Riik on käivitanud iganädalase praamiliikluse Pantari suurima asula Baranusa ning Aloril asuva Kalabahi ja Floresel asuva Larantuka vahel.
Inertsiseadus

Inertsiseadus ehk Newtoni esimene seadus paneb aluse kehade liikumise kirjeldamisele inertsiaalsetes taustsüsteemides.
Vastasmõju puudumisel või vastasmõjude kompenseerumisel on keha kas paigal või liigub ühtlaselt ja sirgjooneliselt.
Inertsiseaduse formuleeris esimesena Galileo Galilei aastal 1632. Laiemalt tuntakse seda seadust Newtoni esimese seadusena.
Jacob Johann Anton Hirschhausen

Jacob Johann Anton Hirschhausen (31. märts 1773 Tallinn – 29. mai 1837 Kuusalu) oli Eesti vaimulik.
Õppis Tallinna toomkoolis. Immatrikuleerus Jena Ülikooli 27. septembril 1791, oli kohal ülikoolis veel aastal 1794. Pärast ülikooli lõpetamist töötas koduõpetajana. Ordineeriti õpetajaks 28. juunil 1803.
Oli Jõelähtme Püha Neitsi Maarja koguduse  õpetaja aastatel 1803–1809. Kuusalu Laurentsiuse koguduse õpetaja oli ta aastatel 1809–1837 (introdutseeriti 18. aprillil 1809). Konsistooriumi assessoriks sai ta 27. juunil 1819. Aadlitiitli sai ta aastal 1835.
Oli üks 1822 Peterburis ilmunud Piibli väljaande redigeerijaid. Keeleuurijana publitseeris Gresseli kalendris eesti rahvakommetest ja uskumustest, tegi kaastööd Rosenplänteri "Beiträge"'dele (avaldas seal Stahli eesti-saksa paralleeltekstiga jutluseraamatu "Leyen Spiegel" kohta käsitluse, milles kiitis teose rikkalikku sõnavara). Vaidles Otto Wilhelm Masinguga eesti keele ortograafia üle. Kirjutas artikli Ueber Vorschläge zur Verbesserung der Estnischen Orthographie (1821) ja raamatu Ausführliche Anzeige und Beurteilung der Schrift: Beiträge zur Ehstnischen Orthographie von O.W.Masing (1827). Talt ilmus Jutluse Ramat (1823), ta koostas aastal 1826 Dullo eestikeelse kalendrilisa, mida Masing teravalt kritiseeris.

Isiklikku

Tema isa oli Jõelähtme Püha Neitsi Maarja koguduse õpetaja Isaac Heinrich Hirschhausen, poeg oli Järva-Madise Püha Matteuse koguduse õpetaja August Heinrich von Hirschhausen, pojapoeg Richard Georg von Hirschhausen.
Tartu ülikooli arvutuskeskus

Tartu Riikliku Ülikooli arvutuskeskus oli aastal 1959 Tartu Riiklikus Ülikoolis loodud allüksus.
Arvutuskeskus loodi 1959. aastal, koos elektronarvuti Ural-1 saamisega Tartu Riiklikule Ülikoolile.
Arvutuskeskus asus Viljandi tänaval (hilisem Gagarini tänav) endises EÜS-i majas, ning alates 1972. aastast Liivi tänaval.
Arvutuskeskuse esimene juhataja oli loogik Ivar Kull.
Spilve

Spilve  on asum Lätis, Riia linna Kurzeme rajooni osa pindalaga 9,576 km². Asub Spilve luhal Iļģuciemsist põhjas, Volerist läänes, Kleistist idas ja Bolderājast lõunas. Asumit läbib Bolderājasse viiv raudtee. 89 elanikku (2010).
Valdav osa asumist asub soisel ja madalal (0–2 meetrit üle merepinna) Spilve luhal. Kõrgeim koht ulatub küll 17 meetrit üle merepinna. Niiske ala kuivendamiseks on läbi aegade rajatud mitmeid kraave, mis on oma nimed saanud kunagi seal kandis eksisteerinud mõisatest. Nende seas on Beķeri kraav ja Hapakase kraav.
Enne Riia linnaga liitmist asusid Spilve luhal karjamaad ja heinamaad. Ala läbis mitu teed – sealtkaudu mindi nii Kuramaale kui Daugavgrīvasse. Asumi aladel asus mitme mõisa maad, asumi aladele jäi ka Esseni mõisa peahoone, kuigi mõisa maad jäid suuremalt jaolt väljapoole asumit. Aastal 1701 peeti luhal Spilve lahing. 
Asumi aladele jääb ka Podragsi tööstuspiirkond. Seda on esmalt mainitud aastal 1675 kui veskikohta, ka asus seal XIX sajandil Daugava voolu reguleeriv tamm. Hiljem lisandus saekaater, seal hakati tootma ka tsementi (1868). Podragsi piirkond liideti Riia linnaga juba XIX sajandi algul.
Aastal 1873 rajati üle Spilve luha  Bolderājasse viiv raudtee. Pärast Läti iseseisvumist liideti piirkond Riiaga (1924). Luhal asub Riia vana lennujaam, mille peahoone rajati XX sajandi viiekümnendatel aastatel stalinistlikus stiilis.
Telekommunikatsioonisignalisatsioonisüsteem

Telekommunikatsioonis on signaliseerimine signaalide saatmine side juhtimiseks.  See kujutab endast automatiseeritud teabevahetust seoses telekommunikatsioonipiirkonna loomise ja/või haldamisega. Erinevalt käsitsi ühenduste seadistamisele, kui näiteks on tarvis edastada signaal, et on tarvis edastada mingisugune sõnum.

Klassifikatsioon

Signaalsüsteeme võib klassifitseerida mitme põhiomaduse alusel.

Sagedusribasisesed ja sagedusribavälised signaalid

Üldkasutatavas telefonivõrgus (PSTN) on sagedusribasisene signaaliülekanne kõne juhtimise informatsiooni edastamine sama füüsilise kanali sees või samas sagedusribas kui telefonikõne ise. Sagedusribasisene signaliseerimine on näiteks multisageduslik kakstoonvalimine (DTMF), mida kasutatakse suure hulga telefonisüsteemide juures.
Aloja

Ajalugu

Asula varasem saksakeelne nimi oli Allendorf. Kirjalikult mainiti seda esmakordselt aastal 1449, aastal 1534 ehitati sinna esimene puidust kirik. Kivist kirik rajati sinna aastal 1776. Aastal 1950 sai Alojast alev, linnaks sai aastal 1992. Linn kuulus 1992. aastast kuni 2009. aastani Limbaži rajooni.
Linna läbis varem laiarööpmeline Tallinn–Pärnu–Mõisaküla–Riia raudteeliin. Aloja raudteejaamani liiklesid reisirongid 1990. aastate keskpaigani, amortiseerunud raudtee likvideeriti 2005. aastal.
Aloja keskkool kannab läti ärkamisaja luuletaja Auseklise (1850–1879) nime, koolimaja ees on tema ausammas. Rahvusromantismi suurmees ise on maetud Aloja kalmistule.

Kaitstavad objektid

Looduskaitse all on Aloja tamm ümbermõõduga 4,12 m, Aloja pärn ümbermõõduga 3,63 m ja Aloja seedermänd ümbermõõduga 2 m. Muinsuskaitse all on Aloja luteri kirik, selle kantsel, orel ja altar ning Ezerkalnsi muinaskalmed,  lisaks veel muinaskalmete kohal asuv küngas.
Daviessi maakond (Missouri)

Ajalugu

Maakond moodustati 1836. aastal.
Kolpino

Ajalugu

Linnaõigused sai 1912. aastal.
Linnas asub rasketööstusettevõte Ižorski Zavod.
Jalgpall on parem kui sex

"Jalgpall on parem kui sex" on Smilersi album. Album ilmus 2001. aastal ja selle tootis Hitivabrik.
Sulfaatijad bakterid

Sulfaatijad bakterid on kemolitotroofsed bakterid, kes saavad elutegevuseks vajaliku energia sulfatsiooniprotsessist.
Tuntuimad sulfaatijad bakterid on perekonnast Thiobacillus.
Robert Wilcox

Robert William Kalani-hiapo Wilcox (15. veebruar 1855 Kahului – 23. oktoober 1903 Honolulu) oli Hawaii poliitik.
Põltsamaa Ametikool

Põltsamaa Ametikool oli kutsekool Jõgeva maakonnas Põltsamaa vallas. Õppeasutus liideti 2015. aastal Järvamaa Kutsehariduskeskusega.

Eesti Aleksandrikool

Põltsamaa Ametikooli eelkäijaks oli Eesti Aleksandrikool, mis avati 20. augustil 1888. Kool oli tüüpiline linnakool. Aleksandrikoolis õppisid ainult poisid, suurem osa õpilastest oli Põltsamaa, Pilistvere, Kolga-Jaani, Koeru, Peetri ja Laiuse kihelkonnast. 1906. aastal Aleksandrikool suleti. Järgmistel aastatel kasutati koolihoonet mitmel otstarbel, aga mitte koolina.

Põltsamaa Tööstuskool

Eesti Vabariigi loomise järel tekkis vajadus haritud kutsetööliste järele. Esimeste sel ajal asutatud ametikoolide hulka kuulus Kaarlimõisa kool, mis alustas tegevust 7. novembril 1921 Põltsamaa Tööstuskoolina. Kool kujunes hea mainega õppeasutuseks, kus oli võimalik õppida puu- ja rauatööd. Esimeseks koolijuhatajaks oli Hendrik Hendrikson ja pärast teda üle kümne aasta Mart Liiva. Poole ülalpidamiskuludest teenis kool ise. Hinnatud olid rauatöö osakonnas valmistatud jahipüssid ning puutöö osakonnas tehtud mööbliesemed.

Nõukogude aastad

Teise maailmasõja järel hakati koolis ette valmistama tööliskaadrit nõukogude tööstusele. 1949. aastal alanud sundkollektiviseerimine tõi kaasa suure traktoristide vajaduse ning kool kujuneski pikkadeks aastateks mehhanisaatorite taimelavaks. Kool nimetati 1965. aastal ümber Hans Pöögelmanni nimeliseks Kutsekooliks nr 28. Aastatel 1950–1991 anti kutsekoolis traktoristi-masinisti kutse 4550 lõpetajale. 1972. aastal kooli laiendati ja see nimetati ümber Hans Pöögelmanni nimeliseks Kutsekeskkooliks nr 28.
Konstantin Remtšugov

Konstantin Vadimovitš Remtšugov (vene keeles Константин Вадимович Ремчуков; sündinud 21. novembril 1954 Rostovi oblastis) on Venemaa ajakirjanik, ettevõtja ja endine poliitik.
Ta on 2005. aastast ajalehe Nezavissimaja Gazeta omanik, ühtlasi 2007. aastast ajalehe peadirektor ja peatoimetaja.
Remtšugov on 2012. aastast Moskva Linna Ühiskondliku Koja liige, alates 2016. aastast esimees. Ühtlasi on ta 2006. aastast Venemaa Välisministeeriumi Moskva Riikliku Rahvusvaheliste Suhete Instituudi hoolekogu liige. Ta on ka Moskva Suure Teatri hoolekogu tegevkomitee liige (2001–2009 esimees).
1999. aastal kandideeris Remtšugov Paremjõudude Liidu (SPS) nimekirja koosseisus Riigiduumasse. Riigiduuma saadik oli ta aastail 1999–2003. Duumas valiti ta loodusressursside komitee aseesimeheks.

Haridustee ja töökäik

Remtšugov lõpetas 1978. aastal Moskvas Patrice Lumumba nimelise Rahvaste Sõpruse Ülikooli majanduse erialal. Pärast ülikooli lõpetamist tegeles ta teadustööga. Tema uurimisvaldkond oli arengumaade majandus. Ta kaitses 1984. aastal Moskvas majanduskandidaadi kraadi väitekirjaga "Размещение производительных сил и проблемы регионального планирования в Пакистане".
Aastatel 1986–1987 oli ta stažeerimisel Ameerika Ühendriikides Pennsylvania Ülikoolis. Aastatel 1999–2009 oli ta Venemaa Rahvaste Sõpruse Ülikooli majandusteaduskonna makroökonoomika kateedri professor.
Aastatel 2004–2005 oli ta Venemaa majandusarengu ja kaubanduse ministri abi.
Ajavahemikus 1993–2009 on Remtšugov olnud mitme ajakirja kolumnist.

Isiklikku

Remtšugov on abielus Jelena Remtšugovaga. Neil on kolm last: Maksim (sündinud 1976), Nikolai (1986) ja Varvara (1990).
Wilcoxi maakond (Alabama)

Wilcoxi maakond (Wilcox County) on maakond USA-s Alabama osariigis. Geograafilised koordinaadid on 31°59' N, 87°18' W. 
Maakonna halduskeskus ja suurim linn on Camden. 
Maakonna pindala on 2350 km². Veepindala on 49 km².  
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 11 670. Aastal 2000 oli elanike arv 13 183.
Edward III

Edward III (13. november 1312 Windsori loss, Berkshire – 21. juuni 1377 Surrey) oli Inglismaa kuningas ning Iirimaa isand 1327–1377. Lisaks oli ta Akvitaania hertsog 1325–1339, Akvitaania isand 1360–1369 ning Ponthieu krahv 1325–1336.
„Valitsejatiitel: By the Grace of God, King of England, Lord of Ireland and Duke of Aquitaine (Dei Gracia Rex Anglie Dominus Hibernie et Dux Aquitanie)“
Edward III valitsusaja alguses teostasid riigivalitsemist regendina tema ema Prantsuse Isabelle ning tema favoriit Roger Mortimer. Edward III asus reaalselt valitsema 1330. aastast.