google/wiki40b huggingface dataset:
Ruhnu tuletorn

Ruhnu tuletorn on Eesti kõige lõunapoolsem tuletorn Saare maakonnas Ruhnu vallas Ruhnu saare idaosas.
Tuletorni geograafilised koordinaadid on 57° 48′ 5″ N, 23° 15′ 37″ E.
Laternaruumi ja rõduga tugipiilaritega raudtorni kõrgus jalamist on 40 meetrit ja tule kõrgus merepinnast on 65 meetrit.
Punaseks värvitud laternaruumi ja rõduga majakas seisab Håubjärre mäel Ruhnu saare idaosas, saare kõrgeima “mäe” otsas.

Ajalugu

Tänaseni säilinud torn pandi püsti 1877. aastal vana puust tuletorni asemel, uus kokkumonteeritav raudtuletorn valmistati Le Havre'is Prantsusmaal. On väidetud, et torni projekteeris Gustave Eiffel, kuid kindlad andmed selle kohta puuduvad.
Juba 1643. aastal olid Ruhnus algelised puidust tuletornid.
Raudtuletorn on üks tolleaegseid odavamaid mudeleid. Läänemere piirkonnas on see tänapäeval ainus säilinud seda tüüpi majakas.
Muinsuskaitse all on tuletorn ning ülevaataja elamu, kelder, hobusetall ja kaev.

Tule omadused

Tuletorn töötab pimedal ajal aasta ringi.
Tuletorni tipus põleb valge tuli järgmise tsükliga: 1 sekund valge ja 3 sekundit pime.
Tule sektor ei ole piiratud (360°).
Paslepa ülemine tulepaak

Paslepa sihi ülemine tulepaak on tulepaak Läänemaal Lääne-Nigula vallas Einbi külas.
Tulepaagi geograafilised koordinaadid on 59° 0′ 57″ N, 23° 26′ 22″ E.
Valge betoontorni kõrgus jalamist on 14 meetrit ja tule kõrgus merepinnast on 15 meetrit.
Tulepaak moodustab sihi Paslepa alumise tulepaagiga. Märkide vahekaugus on 507 meetrit ja sihi asimuut on 137,7°.
Tulepaak ehitati 1935. aastal.
Muskuspart (perekond)

Kodulind

Muskuspardi kodustasid põlisameeriklased enne Christopher Kolumbuse Ameerikasse jõudmist. Esimesed muskuspardid tõigi Euroopasse just Kolumbus 16. sajandil. Eestisse saabusid esimesed muskuspardid 1981. aastal. Praegu on muskuspart Eestis suhteliselt levinud kodulind.
Aita Lumiste-Eek

Aita Lumiste-Eek on eesti alpinist.
Ta on esimesi eesti alpiniste, kes on tõusnud kuuetuhandelise mäe tippu (1960).  
1960. aastal töötas ta Kalinini rajooni spordikooli direktorina.

Alpinism

1960. aastal võttis ta osa ekspeditsioonist Pamiiris Taga-Alai ahelikus. Selle käigus 30. juulil esmavallutati Hillar Kaalu juhtimisel 6211 meetri kõrgune seni veel vallutamata mäetipp. Tipp nimetati Estonia mäetipuks. Esmatõusjate seas tõusis tippu ka Aita Lumiste. See oli eestlaste esimene kõrgtõus.
Refraktsioon

Ajalugu

Refraktsioon oli tuntud juba antiikajal. Seda kirjeldas 3. sajandil eKr Eukleides Aleksandriast oma teoses "Optika".
Rhinotyphlops gracilis

Levila

Neid võib kohata Aafrikas, sh Sambias.
Leemet Onno

Muusikaline tegevus

Leemet Onno valiti 2002. aastal "Hiiumaa laste lauluvõistlusel" parimaks laulupoisiks (juhendaja Heli Lindmäe), millele lisandus ka parima merelaulu preemia. Esinenud kahel korral Laulukarusselli finaalis ning tegutsenud solistina Emmaste puhkpilli orkestris.
Alates 2007 on ta bändi The Filler solist.
Ta osales 2017. aasta Eesti Laulul lauluga "Hurricane".
Brunswicki poolsaar

Brunswicki poolsaar on poolsaar Lõuna-Ameerika mandril Tšiili lõunaosas Magalhãesi ja Tšiili Antarktika piirkonnas. 
Seal paikneb osa Patagoonia Andide lääneosast. 
Sealsed mullad on maaharimiseks soodsad, kuid maad kasutatakse lambakasvatuseks.  
Brunswicki poolsaarel leidub suuri maavarade varusid, sealhulgas sütt ja vaske (viimase oluline leiukoht on Cutter Cove poolsaare edelaosas.   
Et poolsaarel asub piirkonna halduskeskus Punta Arenas, on sinna kogunenud palju inimesi ja tööstusettevõtteid. Viimastest on märkimisväärsed hiilgevähiliste ja lambaliha töötlemise ettevõtted, samuti laevaehitus ja -remont Magalhãesi väina ääres.
Jaan Lukas

Elulugu

Jaan Lukas osales Esimeses maailmasõjas ja seejärel Vabadussõjas staabikaptenina 6. jalaväepolgus rooduülemana ning teenis selle eest välja 1921. aastal Vabadusristi I liigi 3. järgu. 19.02.1929 teostas nimemuutuse Jaan Luukas -> Jaan Lukas.
Teenis kuni 1930. aastani 6. jalaväerügemendis ja 6. Üksikus Jalaväepataljonis, kapteni ja  majori auastmes. Aastatel 1930 – 1934 majori ja kolonelleitnandina Kaitsevägede staabis. 1936. aastast oli ta Võru-Petseri kaitseringkonna staabi ülema kohusetäitja, kolonelleitnandi auastmes.
7. oktoober 1936 nimetati ta 2. Diviisi staapi, ülema kt ja hiljem staabiülemaks.
1939. aastal määrati Jaan Lukas 1. jalaväerügemendi ülemaks, 1940. aasta veebruaris ülendati koloneliks, samal aastal lõpetas ta Tartu Ülikooli õigusteaduskonna.
Nõukogude okupatsiooni ajal, 1941. aasta juuni alul, viidi J. Lukas kursuste ettekäändel Nõukogude Liitu, kuid teda ei arreteeritud. 1942. aastal teenis J. Lukas õppejõuna Moskvas, Frunze-nimelises Sõjaväeakadeemias ja seejärel formeeritava Punaarmee 7. Eesti Laskurdiviisi 300. Laskurpolgu komandörina.
1942. aasta lõpul määrati J. Lukas 8. Eesti laskurkorpuse staabiülemaks ning ülendati 1943. aastal kindralmajoriks.
J. Lukas teenis Laskurkorpuse staabiülemana 1946. aastani, siis saadeti ta okupeeritud Eestisse Tallinna Polütehnilise Instituudi sõjanduskateedri juhatajaks.
Aastatel 1947–1950 oli ta Eesti NSV Ülemnõukogu II koosseisu saadik.
1950. aastal Eesti NSV parteilises juhtkonnas alanud võimuvõitluses J. Lukas arreteeriti ja saadeti Nõukogude Liitu, kus ta suri 8. mail 1953 Taišeti vangilaagris.
Aia tee

Aia tee on tänav Tallinnas Pirita linnaosas Merivälja asumis. Aia tee algab Merivälja teelt, ristub Viimsi tee ja Keskteega ning lõpeb Heki teel. Aia tee on edela–kirdesuunaline ja ligikaudu 610 meetri pikkune.
1924. aastal sai tänav nimeks Aia tee. 2. juulil 1987 muudeti tänava nimi Aiatee tänavaks, et vältida segiminekut Vanalinna Aia tänavaga. 2014. aastal ennistati nimi Aia tee.
Margaret Markvardt

Margaret Markvardt (sündinud 1. aprillil 2000 Tallinnas) on Eesti sportlane, ujuja. Kuulunud aastast 2015 Eesti koondisse. Parandanud 12 korral Eesti rekordit ujumises, neist 9 teateujumises.
Tema isa on endine kahevõistleja Ago Markvardt.
Väljendverb

Eesti keel

Väljendverbi sisuliseks tuumaks on käändsõna, näiteks jalga laskma.
Mõned väljendverbid võivad hõlmata ka mitut käändsõnavormi, näiteks ajast ja arust olema, ühist keelt leidma, tühja juttu ajama.

Tähendus

Ühendverbil on alati nii otsene kui ka ülekantud tähendus, väljendverbil on määrav ülekantud tähendus. See tähendab, et suppi kokku keetma ei ole seotud mitte söögitegemisega, vaid probleemide tekitamisega.

Õigekiri

Väljendverbi võib pidada pigem sõnade ühendiks kui üheks sõnaks. See tähendab, et üldjuhul kirjutatakse selle osad teineteisest lahku, aga mõnel juhul võib väljendtegusõna osad kokku kirjutada, näiteks silmahakkav areng – erinevus hakkas silma. Kokkukirjutatuna muutub ühend omadussõnaliseks, lahkujäetuna väljendab tegevust.
Tegusõna osade järjekord lauses võib muutuda, näiteks lasen leiva luusse - lähen leiba luusse laskma.
Norodom Sihamoni

Norodom Sihamoni (sündinud 14. mail 1953) on Kambodža kuningas. Tema isa kuningas Norodom Sihanouk ja kuninganna Monineath loobusid võimust.
Isa saatis Sihamoni 1962. aastal Tšehhoslovakkiasse Prahasse, kus ta õppis keskkoolis, kõrgkoolis ja muusikaakadeemias. Kuni 1975. aastani õppis ta klassikalist tantsu ja muusikat. Seejärel õppis ta Põhja-Koreas filmitegemist. 1977. aastal naasis ta Kambodžasse, kus punased khmeerid panid ta otsekohe koduaresti, kus ta oli 1979. aastani, mil Vietnami väed punased khmeerid kukutasid. 1981 läks ta Prantsusmaale balletti õpetama ning oli hiljem Khmeeri Tantsuassotsiatsiooni president. Ligi 20 aastat elas ta Prantsusmaal, külastades sageli Tšehhoslovakkiat. Ta sai tuntuks Kambodža kultuuriesindajana Euroopas. 1993 määrati ta Kambodža esindajaks UNESCO-sse, mis asus Pariisis.
14. oktoobril 2004 valis üheksaliikmeline trooninõukogu Norodom Sihamoni kuningaks nädal aega pärast tema isa ootamatut troonist loobumist. 29. oktoobril krooniti ta Phnom Penhis kuningaks.
Ta oskab khmeeri, prantsuse, tšehhi, inglise ja vene keelt.
Norodom Sihamonil ei ole lapsi. See ei ole riigi jaoks probleem, sest Kambodžas kuningatiitlit ei pärita, vaid trooninõukogu valib uue kuninga.
Majandusajaloo muuseum

Majandusajaloo muuseum oli Tallinnas asuv muuseum, mis tutvustas paljude majandusharude (nt tööstuse, ehituse, energeetika, transpordi) temaatikat. Põhjalikumalt käsitles muuseum Eesti endiste kaubandusorganisatsioonide ja ettevõtete tegevust. Enamik materjalidest pärines alates 1944. aastast.
Muuseum asutati 1974. aastal. Selle eelkäijaks oli kaubandusajaloo muuseum. Muuseumi kauaaegseks eestvedajaks oli Leonid Gordejev.
Muuseum likvideeriti 2016. aastal, museaalid anti üle riigiarhiivile ja muuseumidele.
Johann Aken

Johann Aken (u 1629 Danzig – 1689 Riia) oli saksa maalikunstnik, barokk-kunsti esindaja, kes töötas 17. sajandi kolmandal veerandil Tallinnas.

Eluloolist

Johann Akeni elust on vähe teada. Ta töötas maalijana Danzigis ja Lübeckis. Hiljemalt 1662. aastal asus ta Tallinna, arhiiviandmete kohaselt maalis nii aadlikele kui ka linnakodanikele. Võimalik, et tal oli Tallinnaga juba varasemaid sidemeid. Suri Riias 1689. aastal.

Kunstnikuna

Kus Aken sai oma professionaalse väljaõppe, pole teada, aga kindlasti mõjutasid tema kujunemist Danzigi 'kuldajastu' hilismaneristlik maalikunst ja hilisem Hollandi-mõjuline portreemaal Saksamaal. Ainukese kindlalt tema nimega seostatava teose, Tallinna raekoja raesaali maalide puhul pole tegemist originaalkompositsioonidega, vaid eeskujudena on kasutatud kaasaegset originaal- ja reprodutseerivat graafikat. Äratuntavad on Rembrandti ja Rubensi kompositsioonid ja laenud Matthäus Meriani pildipiiblist. Siiski annab Akeni toetumine nende meistrite töödele tunnistust tema kursisolekust ajastu maitse-eelistustega. Kunstniku professionaalsusest annab märku oskus kohandada erinevad eeskujud ühtsena mõjuvaks pildiprogrammiks.
Malaja Kokšaga

Malaja Kokšaga (vene Малая Кокшага ('Väike Kokšaga'), niidumari Изи Какшан (Izi Kakšan) ('Väike Kakšan')) on jõgi Marimaal, suubub Volga jõkke.
Jõe pikkus on 194 km, valgla pindala on 5160 km². Säng on käänuline. Novembrist aprillini on jõgi jääs.
Jõgi läbib Marimaa pealinna Joškar-Olat.
Malaja Kokšaga saab alguse Oršanka rajoonist ja voolab edela suunas. Pärast Joškar-Olat keerab lõunasse ja voolab rabastunud sängis keset segametsa. Suubub Kuibõševi veehoidlasse Kokšaiski küla ääres, Bolšaja Kokšagast 5 km allpool.
Amar'e Stoudemire

Amar'e Carsares Stoudemire (sündinud 16. novembril 1982 Lake Walesis) on USA korvpallur.
Ta on 2 m 11 cm pikk ja kaalub 120 kg.
Ta mängis 2015–2016 klubis Miami Heat.
2003 võitis ta NBA aasta uustulnuka auhinna.
Annekatrin Kaivapalu

Annekatrin Kaivapalu (kuni 1990 Annekatrin Vester; sündinud 22. juulil 1963 Tallinnas) on eesti keeleteadlane.
Ta lõpetas 1981. aastal Tallinna 4. Keskkooli ja 1986. aastal TPedI eesti keele ja kirjanduse erialal.
Annekatrin Kaivapalu oli aastail 1990–1993 Teaduste Akadeemia Keele ja Kirjanduse Instituudis aspirant, aastail 1995–1999 Tallinna Pedagoogikaülikooli magistriõppes, mille lõpetas magistrikraadiga soome filoloogia erialal. Aastail 2002–2005 oli ta Jyväskylä Ülikoolis doktoriõppes ja kaitses 2005. aastal väitekirja "Lähdekieli kielenoppimisen apuna" ning sai doktorikraadi.
Aastail 1986–1989 töötas Annekatrin Kaivapalu Tallinna 4. Keskkoolis eesti keele, kirjanduse ja soome keele õpetaja ning TPedI-s eesti keele ja kirjanduse kateedris õpetajana ning aastail 1964–2003 Kärdla Keskkoolis eesti keele, kirjanduse ja soome keele õpetajana. Ta töötas aastail 2004–2013 Jyväskylä ülikoolis ja alates 2006. aastast Tallinna Ülikoolis õppejõuna (dotsendina).
2017. aastal valiti Annekatrin Kaivapalu Turu Ülikooli soome keele professoriks.
Ämblikmees

Ämblikmees (inglise Spider-Man) on Stan Lee ja Steve Ditko loodud koomiksikangelane. Esmakordselt ilmus Ämblikmees 1962. aasta augustis Marvel Comicsi koomiksisarja "Amazing Fantasy" 15. väljaandes.
Enne koomiksi "Ämblikmees" ilmumist olid teismelised koomiksites peamiselt kõrvaltegelasteks.
Puka valla lipp

Puka valla lipp on Valga maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Puka valla lipp.
Lipp on kinnitatud 27. juunil 1995.

Lipu kirjeldus

Puka valla lipuks on ruudukujuline vapilipp, rohelisel kangal kollane otse vaatav sokupea, mida ümbritsevad kolm valget tähtristi (üks üleval keskel soku sarvede vahel ja kaks all külgedel).
Lipu normaalmõõtmed on 105×105 cm.

Tõlgendus

Sokupea on tuletatud Puka mõisniku Thomas Bocki nimest, mis tähendab saksa keeles sokku. Ühtlasi tähistab sokupea valla maade ulukirikkust.
Tähtristid sümboliseerivad kolme Puka valla territooriumil paiknevat muinasaegset eestlaste linnamäge: need on Kuigatsi linnamägi, Kivivare linnamägi ja Vooremägi. Veel viitavad tähtristid minevikule, olevikule ja tulevikule, märkides sihikindlust ja lootust.
Roheline taust tähistab põllumajandust, metsi ja loodust.

Lipu kasutamise kord

Puka valla lippu kasutati valla ajaloolistel ja kultuurilistel pidupäevadel ning muudel tähtsündmustel kõrvuti Eesti riigilipuga ning samadel alustel, mis kehtivad Eesti riigilipu kohta. Päevad, mil valla lipp heisati, otsustas Puka vallavalitsus.
Kasutamiskõlbmatuks muutunud vallalipp kuulub sündsal viisil hävitamisele.
Kaulbars

Kaulbars (vene keeles Каульбарс) on Vestfaalist pärit baltisaksa aadlisuguvõsa. Tänapäeval on alles vaid Venemaale jäänud suguvõsaliin.

Ajalugu

Kaulbarside esimene esindaja Liivimaal oli Pommeris sündinud Johann von Kaulbars (1621–1693), kes töötas Jakob De la Gardie teenistuses ja kellele viimane aastal 1652 kinkis Lõhavere mõisa.
Kuninganna Kristiina kinkis mehele 1653. aastal ka aadlitiitli (nr 643).
Johann von Kaulbarsi pojapoeg, Göteborgi ja Bohusi lääni ülemkomandant ja maavanem, ratsaväekindral Johann Friedrich von Kaulbars (sv) (1689–1762) sai 21. novembril 1751 Rootsi vabahärratiitli (nr 230).
Suurupi alumine tuletorn

Suurupi sihi alumine tuletorn on tuletorn Harju maakonnas Harku vallas Suurupi külas.
Tuletorni geograafilised koordinaadid on 59° 28′ 18″ N, 24° 25′ 0″ E.
Valge neljatahulise püramiidja puutorni kõrgus jalamist on 15 meetrit ja tule kõrgus merepinnast on 18 meetrit.
Tuletorn moodustab sihi Suurupi ülemise tuletorniga. Märkide vahekaugus on 2245 meetrit ja sihi asimuut on 246,5°.
Tuletorn ehitati 1885. aastal ja on praegu Eesti ainuke töötav puittuletorn.

Ajalugu

Kuna tuletorn on puidust, on võimalik, et ta oli algselt plaanitud vaid ajutiseks kasutamiseks.
Algne neljatahuline tüvipüramiidi kujuline puutorn valmis 1859. aastal sihttule teise navigatsioonimärgina.
1885. aastal tehti tuletornile põhjalik remont ja lisati uus pealisehitis, mille tulemusena kasvas tuletorni kõrgus 3,5 meetrit.
Tuletorn rekonstrueeriti põhjalikult 1998. aastal.
1997. aastast on tuletorn kultuurimälestisena riikliku kaitse all. Samuti on kaitse all tuletorni elamu, kütusehoidla ja tehniline hoone.
Kululuud

Kululuud on tulekustutusvahend.
Seda soovitatakse kasutada grillimise ja lõkketegemise ajal kontrolli alt väljunud tule materdamiseks.
Williamsburg (Brooklyn)

Williamsburg on naabruskond, mis asub Brooklynis New Yorgis Ameerika Ühendriikides. 
Williamsburg on 5,64 ruutkilomeetrit suur ja seal elab 32 926 inimest. Keskmine inimene Williamsburgis teenib 30 694 eurot ehk 35 499 dollarit aastas.
Toober

Toober on ümara põhjaga laudnõu, millel on tõstmiseks kõrvad ja millel puuduvad jalad ja kaas. Toobri maht oli 25–60 liitrit. Toobri vedamiseks kasutati toobripuud või Hiiumaal toobrikäru.
Mikk-Mihkel Arro

Mikk-Mihkel Arro (sündinud 28. märtsil 1984) on eesti kümnevõistleja.
Saksamaa vapp

Ajalugu

Reich'i kotka (saksa keeles Adler) algusaeg ulatub ilmselt Karl Suure ajani. Ligikaudu 1200. aastal sai mustast kotkast kuldsel väljal impeeriumi vapp. 1433. aastal võeti esimest korda kasutusele kakspäine kotkas Saksa-Rooma keisri Sigismundi poolt. Sellest ajast on kakspäine kotkas olnud Saksa-Rooma keisrite sümbol ja seetõttu ka Saksa-Rooma riigi sakslaste vapp. Umbes 15. sajandi keskpaigast on keisrid pannud oma dünastiate vapikilpe kotka rinnale.
Pärast Saksa-Rooma riigi likvideerimist aastal 1806 lakkas ühiselt kasutatud embleem eksisteerimast. 1815. aastal loodi saksa aladel Saksa Konföderatsioon (saksa Bund) 39. ühinenud saksa riigist. Kuni 1848. aastani ei olnud konföderatsioonil oma vappi. Maapäev (Bundestag), kandis kohtudes Frankfurdis Austria vappi, kuna Austria oli üle võtnud liidu juhtimise. Sel oli must, kahe peaga kotkas, mille Austria oli võtnud kasutusele peale Saksa-Rooma riigi lõppu.
1848. aasta revolutsiooni ajal võttis Saksa Rahvuskogu Püha Pauli kirikus Frankfurdis kasutusele uue Reich'i vapi. Must kahe peage kotkas jäeti alles, kuid sel puudusid neli keisri sümbolit – mõõk, riigiõun, skepter ja kroon. Kotkas oli kuldsel taustal, ülalosas oli kuldne täht. Mõlemad vapi küljed olid katetud kahe musta-punase-kuldse lipuga. See vapp ei leidnud aga head vastuvõttu.
1867. aastal loodi Preisimaa võimu all olev Põhja-Saksa Liit ilma Austriata ning Lõuna-Saksa riikideta. Kasutusele võeti uus vapp, mille taust koosnes mustast-valgest-punasest ning selle külgedel olid kaks metslast seismas pjedestaalil ning hoidmas kaikaid.
Kotkas oli kasutusel ka Saksa Keisririigi (1871–1918) ja Weimari vabariigi ajal (1918–1933), kuigi sümboolne tähendus ja kujundus erines.
Kui Hitler 1933. aastal võimule tuli, hoiti esialgu alles Weimari kotkas. 1935. aastal asendati see Natsionaalsotsialistliku Töölispartei (NSDAP) embleemiga. Sellel oli must kotkas stiliseeritud tammepärja peal, mille keskel oli svastika.
Pärast Saksamaa kaotust Teises maailmasõjas 1945. aastal lakkas Kolmas Riik eksisteerimast. 1949. aastal loodi Saksamaa Liitvabariik, mille vapina võeti 1950. aastal kasutusele Weimari kotkas. Seda hakati nüüdsest kutsuma "liidukotkaks". Tobias Schwabi kujundus pärineb aastast 1926. Peale Saksa Demokraatliku Vabariigi ühinemist 1990. aastal, on liidukotkas olnud üheninenud Saksamaa sümbol.

Kotkas tänapäeval

Kotka ametlikud kujutused ei ole vaid vapil, kuid ka föderaalsete ametiasutuste lippudel. See on ka Saksamaa presidendi- ja ametlike pitsatite standardkujutis. Weimari perioodi ajal loodi erinevaid kujundusi, mis erinesid peamiselt oma kuju ja tiibade positsiooni poolest. Suur ja väga priske kotka kujutis kaunistab Bundestagi, Saksa parlamendi koda. Seda kutsutakse mõnikord nimega "Fette Henne" (paks kana). Peale ametlike kujutuste, on lubatud liidukotkast kunstipäraselt muuta ning see on leidnud tee müntidele, markidele ning föderaalsete võimude kirjapäistele.
Hilda Aver

Hilda Aver (16. august 1909 – 8. august 1997) oli eesti pedagoog.
Ta töötas õpetajana Tallinna Õpetajate Instituudi Harjutuskoolis ning (aastani 1965) Tallinna 21. Keskkoolis.
Ta koostas eesti keele õpikuid II ja III klassile (1956).
Ta oli Eesti NSV Ülemnõukogu saadik (1955-1959).
Hilda Aver suri 8. augustil 1997 ja ta maeti 16. augustil 1997 Rahumäe kalmistule.
Ernits

Ernits on Eesti perekonnanimi.
Eestis oli seisuga 1. jaanuar 2018 perekonnanimi Ernits 151 mehel ja 162 naisel. Sellega oli Ernits perekonnanimede levikult meeste puhul 455. ja naiste puhul 474. kohal. See perekonnanimi oli kõige levinuim Võru maakonnas.
Tudulinna Vabadussõja mälestussammas

Tudulinna Vabadussõja mälestussammas on Ida-Viru maakonnas Alutaguse vallas Tudulinna asulas asuv Vabadussõjas langenutele püstitatud mälestusmärk.
Mälestussammas avati 16. septembril 1923.
1940 sammas lõhuti. Samas kohas avati 6. oktoobril 1990 uus sammas, mis on endise ligilähedane koopia.
Huiling Zhu

Zhu Huiling (sündinud 1982 Shanghai Hiina RV) on Hiina Rahvavabariigis päritolu ooperilaulja, metsosopran. Ta pälvis 2005. aastal Pärnus toimunud Klaudia Taevi nimelisel Rahvusvahelisel Ooperilauljate Konkursil II preemia.

Karjäär

2000. aastal lõpetas Zhu Shanghai Kõrgema Muusikakooli. Aastatel 2001-2007 õppis Hamburgi Muusika- ja Teatriülikoolis (prof. Ingrid Kremlingi juhendamisel). On ennast täiendanud Milano La Scala ja New Yorgi Metropolitan Opera meistriklassides. On Elise Meyeri rahvusvahelise konkursi I preemia võitja (2003) ning Klaudia Taevi nim. konkursi II preemia laureaat (2005). 2003/2004 hooajal oli solist Grazi ooperimajas Austrias. 2008/2009 hooajal oli solist Zürichi ooperis.
Ahm

Levila

Ahmi levila hõlmab osaliselt Skandinaavia, Soome, Karjala ja Põhja-Venemaa , ka Mongoolia, Põhja-Hiina ja Põhja-Ameerika. Enamikus neis piirkondades on tema arvukus väike. Levila piire on ahmi hulkuva eluviisi ja pikkade jahiretkede tõttu väga raske kindlaks määrata . Ahme kohatakse Eestis iga paari aasta tagant, ta arvatakse Eesti loomastikku ja on võimalik, et ta on mõnes kõrvalises kohas koguni paikselt kanda kinnitanud . Ta on sattunud teistessegi Baltimaadesse, Valgevenesse, Ukrainasse, Lääne-Siberi metsasteppi ja mujalegi.

Välimus

Ahm on väliselt ülejäänud päriskärplastest üsna erinev nii kehaehituse kui suuruse poolest, aga kolju ehituse ja eriti hammastiku poolest on ta neile ometigi lähedane. 
Ahmid on jässaka ja lühikese kehaga . Nende tüvepikkus on 70–105 cm, saba on 18–23 cm pikk . Tagakäpa pikkus 14–18 cm, kondülobasaalpikkus 128–150 mm. Isendid kaaluvad 9–19 kg . Isasloomad on emastest umbes 30% suuremad. Ahmid sarnanevad väliselt karudega, ehkki neil on suhteliselt pikk saba. Käpad on võimsad ja laiad, pea suhteliselt väike, pisikeste ümarate kõrvadega . Keha massiivsust rõhutab pikk karm sorakil karvastik . Ahmi karvastik on läikiv, piki külgi kulgevad kaks heledat vööti, mis algavad kukla lähedalt ja ulatuvad piki külgi sabani . Põhiliselt on värvus tumepruun, aga see on eri isenditel üsna erinev, samuti vöötide laius, selgus ja värvus . Tema karvad on pikad ja nidusad, vett väga vähe imavad. 
Ahmi karusnahk on väga hinnatud, kuna isegi pakases ei kaota see elastsust, eriti tõhus on seda kasutada Arktikas.

Eluviis

Kõikjal elab ahm erakuna. Vaid üksikjuhtudel, näiteks suurema korjuse kallale võib lühikeseks ajaks koguneda mitu isendit. Ahm suudab elada nii lauskmaal kui mägedes, nii metsas kui tundras. Ahmi individuaalterritoorium võib olla isegi 1500–2000 km² suur. 
Peamiselt sööb ahm raibet, näiteks suuremate kiskjate murtud loomade jäänuseid. Harva ründab ta sõralisi ise, kuid kätte saab üksnes haavatud, haigeid ja noori loomi. Ahm ei ole ablas loom, sest sööb korraga märksa vähem kui makku mahuks. Ülejäänud saagi püüab ta mõnda kõrvalisse paika peita. Toitu otsides näitab ahm üles suurt väsimatust, liikuvust, jõudu, osavust ja kavalust. 
Ahm on kasulik, sest käitub looduse sanitarina, hävitades nõrku isendeid ja nende laipu.
Semgali keel

Ajalugu

Seda räägiti Põhja-Leedus ja Lõuna-Lätis Semigallia piirkonnas. Arvatakse, et keel suri välja 16. sajandil. Keelest teatakse ainult tänu tekstidele, mis olid kirjutatud enne 16. sajandit.

Fonoloogia

Semgali keel jagab fonoloogilisi sarnasusi kura keele ja vähemal määral läti keelega.
Aleksander Toots

Aleksander Toots (sündinud 1969 Kohtla-Järvel) on Kaitsepolitseiameti peadirektori asetäitja. 
Toots alustas oma karjääri Ida-Viru politseiprefektuuris kriminaalpolitseinikuna. Alates 1993. aastast on ta töötanud kaitsepolitseis erinevatel ametikohtadel. Virumaa osakonna politseidirektoriks nimetati ta 2002. aastal. Aleksander Toots asus kaitsepolitseiameti peadirektori asetäitja kohuseid täitma alates 2008. aasta 1. märtsist. Toots on lõpetanud Paikuse politseikooli, Eesti Sisekaitse Akadeemia Nõmme filiaali ja Sisekaitseakadeemia politseikolledži.
Aleksander Tootsi peetakse Eesti parimaks vastuluurespetsialistiks. Toots on riigireetur Herman Simmi tabamise üks peamisi korraldajaid. Samuti on Toots endise Kaitsepolitseiameti juhtivspetsialisti Aleksei Dresseni ja juhtivspetsialisti Indrek Põderi paljastamise taga. 
Varem Narvas töötanud Tootsi kutsus Tallinna tööle Kaitsepolitsei uueks peadirektoriks saanud Raivo Aeg. 
Aleksander Toots on saanud kaks Kotkaristi teenetemärki – 1998. aastal Kotkaristi raudristi ja 2008. aastal Kotkaristi IV klassi teenetemärgi.
Pesakond (koomiks)

"Pesakond" on 1994. aastal ajalehes Post ilmuma hakanud absurdikoomiks, mille autor on Madis Ots. Koomiksid ilmusid ”Posti”s algul 2-4 korda nädalas, hiljem juba iga päev, kuni "Posti" sulgemiseni. Pärast seda avaldati "Pesakonda" -"Õhtulehes" ja siis "Sõnumilehes". Viimati ilmus “Pesakond” 1998–1999 aastatel kümmekond korda "Eesti Päevalehe" lisas "Uus Meedia". 2006 aastal alustati koomiksisarja avaldamist uuesti ajakirjas DI (mis nüüdseks on Klubi). Koomiksit avaldati ka ”Äripäeva” nädalalõpuveergudel.