google/wiki40b huggingface dataset:
Deniss Boroditš

Hariduskäik

1997. aastal lõpetas Deniss Boroditš Tallinna 14. Keskkooli (hilisem Ranniku Gümnaasium) ning 2001. aastal Concordia Rahvusvahelise Ülikooli Eestis õigusteaduse erialal.

Poliitiline tegevus

Aastatel 2004–2012 kuulus ta Eesti Keskerakonda.
Deniss Botoditš kandideeris 2005. aasta kohalikel valimistel Põhja-Tallinna linnaosas ning osutus 168 häälega valituks Tallinna Linnavolikokku.
Aastatel 2007–2011 oli ta Tallinna abilinnapea, vastutades kommunaalmajanduse ja keskkonna valdkondade eest.
2009. aasta kohalikel valimistel kogus Keskerakonna nimekirjas kandideerinud Deniss Boroditš Tallinna linnas suuruselt kolmanda häältesaagi: 6640 häält. Temast rohkem said hääli ainult Edgar Savisaar ja Jüri Ratas.
2011. aasta Riigikogu valimistel valiti Deniss Boroditš XII Riigikogu koosseisu Keskerakonna kandidaadina. Riigikogu liikmena tööle asudes lahkus ta abilinnapea ametist.
Boroditš kandideeris 2015. aasta Riigikogu valimistel Reformierakonna nimekirjas Ida-Virumaal, valimisringkonnas nr 7, sai 769 häält ning osutus valituks ringkonnamandaadiga.
Deniss Boroditš kuulus detsembrist 2013 kuni augustuni 2018 Reformierakonda.

Lahkumine Keskerakonnast

Pärast 2011. aastal toimunud Keskerakonna kongressi, kus Jüri Ratas kandideeris edutult senise erakonna esimehe Edgar Savisaare vastu, otsustasid kaheksa Ratase leeri kuulunud poliitikut erakonnast lahkuda, Deniss Boroditš nende hulgas. Viimane põhjendas oma otsust erakonnast lahkuda sellega, et uute ideede ja erakonna avatumaks muutmise soosijaid küll kongressil oli, kuid siiski jätkus kõik vanaviisi. Samuti oli tema lahkumisel oluline tõukeandja nn Kalle Laaneti juhtum, kus oma arvamuse esitamist karistati otsitud põhjenduste abil parteist väljaviskamisega.

Tegevus Riigikogu liikmena

Jaanuaris 2014 nimetati Deniss Boroditš Reformierakonna Ida-Viru maakonnajuhiks ning seetõttu on Riigikogu liikmena tema jaoks südamelähedased teemad Ida-Virumaal valitsev tööpuudus ja ettevõtluskeskkond. Sealse tööpuuduse leevendamiseks peab ta oluliseks riiklikult toetada kohalike (Narva, Jõhvi, Kohtla-Järve ja Kiviõli) tööstusparkide arengut. Lisaks seisis ta põlevkivisektori tuleviku ja arengu eest. XIII Riigikogu koosseisus oli ta keskkonnakomisjoni ning pärast oli majanduskomisjoni liige.
Deniss Boroditš kuulus aastatel 2011–2015 Riigikogu XII koosseisu ning osales põhiseaduskomisjoni ja majanduskomisjoni töös.
Mõlema Riigikogu koosseisu jooksul oli ta Eesti logistika- ja transiidisektori arendamise riigikogupoolne eestvedaja.

Tegevus Tallinna Linnatranspordi juhatajana

Deniss Boroditš on alates 1. augustist 2018 Tallinna Linnatranspordi AS juhatuse esimees. Enne ametisse astumist Deniss Boroditš ütles, et tema süda kuulub rööbastranspordile, kuid aga paar kuud hiljem Deniss Boroditš avaldas vene raadio eetris, et rööbastranspordi ehitamine maksab 4 miljonit eurot ühe kilomeetri kohta ning otsus trammiliini ehitamiseks kuulub linnavõimule, aga mitte tema ettevõttele.

Isiklikku

Deniss Boroditši emakeel on vene keel, samuti valdab ta eesti ja inglise keelt. Eesti keele omandas ta eestikeelses lasteaias käies. Boroditš on abielus ning tal on poeg ja tütar.
Eesti Orkestrijuhtide Rahvamuusikaorkester

Eesti Orkestrijuhtide Rahvamuusikaorkester (lühend: EOR) on aastast 1964 tegutsev muusikakollektiivide juhtide ja dirigentide orkester.
EOR asutati 1964 Haapsalus nime all Vabariiklik Orkestrijuhtide Rahvamuusikaorkester; seda nime kandis aastani 1991.
EORi repertuaaris on peamiselt eesti muusika, sh rahvaviisid ja nende töötlused.
Aedsalat

Kirjeldus

Aedsalat on 35-80 cm kõrgune taim. Lehed õrnad, helerohelised, enamasti lõhestumata, asetsevad tihedalt, enam-vähem rööbiti maapinnaga. Alumised tiivulise leherootsuga, ülemised ümbritsevad vart sügava südaja kuni noolja alusega. Korvõisikuid palju, kollakad, tiheda pöörisena.

Levila ja kasvukoht

Pärineb Vahemere idakaldalt ja Lääne-Aasiast. Eesti kasvatatakse köögiviljana, mõnikord esineb prahipaikadel ja mahajäetud aiamaadel.

Kasvatamine

Aedsalat on külmakindel, niiskusenõudlik lühipäevataim. Pika päeva tingimustes taim putkub ja hakkab õitsema.

Ajalugu

Aedsalatit kasvatati juba aastal 4500 eKr, kuigi siis oli peaeesmärk õli saamine seemnetest. Pärslased sõid aedsalatit juba seitse sajandit enne Kristuse sündi. Vanad roomlased ja kreeklased hindasid salatit nii toidu- kui ravimtaimena.
Hüpnoteraapia

Hüpnoteraapia on hüpnoosi kasutav psühhoteraapia suund.
Valgjärve raamatukogu

Valgjärve raamatukogu on raamatukogu Põlva maakonnas Kanepi vallas Valgjärve külas. Raamatukogu juhataja on Ilse Aigro.
Nikolaus Harnoncourt

Nikolaus Harnoncourt (täisnimega Johann Nicolaus Graf de la Fontaine und d’Harnoncourt-Unverzagt; 6. detsember 1929 Berliin – 5. märts 2016 St. Georgen im Attergau) oli Austria dirigent ja tšellist.
Ta oli Berliini Filharmoonikute auliige ja maailma juhtivaid barokkmuusika spetsialiste.
Helmut Parmas

Helmut Parmas (aastani 1935 Helmut Petrisen; ka Peterson ja Helmuth; 28. märts 1907 Lehtse vald, Järvamaa – 26. jaanuar 1995 Tartu) oli Eesti metsateadlane.

Elulugu

Helmut Parmas oli talupidaja poeg.
Lõpetas 1926 Ambla Ühispõllumajandusgümnaasiumi, 1943 Tartu Ülikooli metsaosakonna teoreetilise kursuse, kaitses 1949 diplomitöö. Oli 1932–1933 Kohtla metskonna metsnik, 1933–1934 Sonda abimetsaülem, 1934–1940 Kohtla metsaülem, 1940–1941 Kursi revidentmetsaülem, 1941–1942 Tartu koonduslaagri vang, 1942–1945 Sõmerpalu metsaülem, 1945–1946 Võrumaal metsatööstuskeskuse tehniline juhataja, 1946–1947 Tartu Metsatööstuskeskuse peainsener, 1947–1948 Tartu Metsamajandi metsakasutuse insener, 1948–1960 Tartus insener-metsapatoloog, 1960–1963 Tartu Metsamajandi õppe-katsepuukooli juhataja, 1963–1970 Metsanduse Teadusliku Uurimise Labori puukooli direktor, 1970–1989 Eesti Metsainstituudi puukool-katsemajandi aednik-brigadir.

Teadustöö

Uurimisvaldkond: metsakaitse ja -taimekasvatus. Korraldanud arvukalt vastavaid katseid ja vaatlusi. Eesti metsakaitse aluste ja organisatsiooni väljatöötajaid. Üle 20 teadustrükise.
Raoul Kurvitz

Raoul Kurvitz (kodanikunimega Raoul Kurvits; sündinud 3. veebruaril 1961) on eesti kunstnik.
Ta lõpetas 1984. aastal Eesti Riikliku Kunstiinstituudi arhitektina. Koos kursusevend Urmas Muruga moodustasid nad 1986. aastal rühmituse Rühm T, peagi liitus nendega arhitekt Peeter Pere ning veel kunstnikke ja loomeinimesi. Rühm T nimetas oma maaliloomingut külmaks ekspressionismiks, milles puudus kirg, mis oli distantseeritud, kuid ometi sekkuv. Toonane kriitika sidus Rühm T tegevust peamiselt postmodernismi ning transavangardi ja „ekspressionistliku dekadentsi" mõistetega. Rühm T tegutses 1990. aastate algusaastateni.
Tema loomingusse kuulub installatsioone, performance'eid, maale ja objekte. Hinnatud on ka Kurvitza video- ja muusikalooming. Raoul Kurvitza loomingut on näidatud paljudes mainekates Euroopa ja Ameerika muuseumides ja institutsioonides. 1997. aastal esindas ta koos Jaan Toomiku ja Siim Tanel Annusega Eestit esmakordselt Veneetsia biennaalil. 1999 teostas Kurvitz Tallinna Kunstihoones ja selle esisel Vabaduse väljakul mastaapse personaalekspositsiooni “Sümfoonia Si-b minoor (“Postapocalyptica”)”. Pärast seda sõitis ta kaheks aastaks New Yorki. 2013. aastal toimus tema loomingu ülevaatenäitus Kumu Kunstimuuseumis.

Isiklikku

Raoul Kurvitza vend oli luuletaja Andres Allan ning vennatütar on luuletaja Joanna Ellmann. Raoul Kurvitza ja maalikunstnik Lilian Mosolaineni poeg on muusik ja stsenarist Robert Kurvitz.
Marcel Reich-Ranicki

Marcel Reich-Ranicki (sünninimi Marcel Reich; 2. juuni 1920 Włocławek – 18. september 2013 Frankfurt) oli Poola juudi päritolu Saksa publitsist ja kirjanduskriitik.
Marcel Reich-Ranicki oli pärit kesklassi kuulunud juudi perekonnast, tema isal oli väike ehitusmaterjalide vabrik. 1929. aastal asus perekond elama Berliini. 1938. aastal lõpetas Reich-Ranicki Berliinis gümnaasiumi ja ta oleks tahtnud ülikoolis edasi õppida germanistikat. 28. oktoobril 1938 ta aga vahistati ja saadeti välja Poolasse. Pärast Poola okupeerimist Saksamaa poolt paigutati Reich-Ranicki 1940. aasta novembris Varssavi getosse, kus ta töötas Judenratis kirjutaja ja tõlkijana. Ta vanemad David ja Helene deporteeriti 1942. aasta septembri algul Treblinka koonduslaagrisse, kus nad hukati. Marcelil ja tema naisel Tosial õnnestus 3. veebruaril 1943 getost põgeneda ja ennast poolakatest tuttavate juures varjata.
1944. aasta oktoobri lõpus asus Reich-Ranicki tööle postitsensorina. 1945. aasta märtsist alates töötas ta Varssavis Tsensuuri Peaametis, alates juulist osakonnajuhataja asetäitjana. Ta astus ka Poola Töölisparteisse. 1946. aastal töötas ta Poola sõjaväemissioonis Berliinis. 1948–1949 oli ta Poola konsul Londonis. Londonist Poolasse tagasipöördumise järel vabastati ta välisteenistusest ja visati parteist välja. Seejärel tegutses ta ajakirjanduse, kirjanduse ja kirjanduskriitika alal. 1958. aasta suvel sõitis Marcel Reich-Ranicki õppereisile Lääne-Saksamaale ja ei pöördunud enam Poolasse tagasi.
Lääne-Saksamaal võttis ta osa kirjandusrühmituse "Gruppe 47" tegevusest. Alates 1. jaanuarist 1960 töötas Marcel Reich-Ranicki ajalehe Die Zeit kirjanduskriitikuna. 1973–1988 oli ta ajalehe Frankfurter Allgemeine Zeitung kirjandusosa juhataja.  1988–2001 oli ta telekanali ZDF kirjandussaate "Das Literarische Quartett" üks saatejuhte.
Palanga botaanikaaed

Palanga botaanikaaed (Palangos botanikos parkas) on botaanikaaed Leedus Palanga linnas. Botaanikaaed on kujundatud endise Palanga mõisa pargist. Selle territooriumil, endises Tyszkiewiczitele kuulunud lossis asub Palanga Merevaigumuuseum. Botaanikaaed loodi 14. mail 1960.
Botaanikaaia pindala on 101,3 hektarit. Sellest 60 hektarit katab mets, 0,5 hektarit lillepeenrad, 1,16 hektarit veekogud.
Pargi kujundas Prantsuse maastikuarhitekt ja botaanik Édouard André koos poeg Rene Eduard Andre ja Belgia aedniku Buyssen de Couloniga. Kohalike ajaloolaste arvates oli aias algselt 500 liiki puud ja põõsast, millest osad olid toodud Berliini aedadest. Praegu leidub pargis umbes 250 sissetoodud ja 370 kohalikku liiki. Neist 24 kuulub 1992. aastal koostatud Leedu ohustatud liikide nimekirja. Puude seas domineerivad liivase pinnasega hästi kohanenud männid ja nulud. Kirdepoolne osa pargist uuendati aastal 1935, mil see veel Tyszkiewiczitele kuulus.
Pargis on veel roosiaed, kasvuhoone, ussikuninganna Eglė kuju, holokausti mälestusmärk, tiigid ja lehtla. Botaanikaaia territooriumil on ka 7 skulptuuri. Suvel toimuvad muuseumi alal kontserdid ja festivalid. Pargis asub üks iidne liivadüün, mida tuntakse Birutė mäena (leedu keeles Birutės kalnas). Legendi kohaselt elas seal suurvürsti Kęstutise abikaasa Birutė. Sellel luitel asub 1869. aastal ehitatud ja pühale Jürile pühendatud kabel. Mäe jalamil asub koopia Lourdes grotist.
Majandusüksus

Majandusüksus on laiemas tähenduses iseseisvalt majandustegevuses osalev ettevõte.
Nali

Naljateooriad

Nalja ja huumori olemust seletada püüdvaid teooriaid võib jagada laias laastus 3 gruppi.
Riisipere mõis

Riisipere mõis ehk Uue-Riisipere mõis oli mõis Harjumaal Nissi kihelkonnas Vilumäe külas.

Ajalugu

Esimest korda on Riisiperes mõisa mainitud 1394. aastal (saksa keeles Riesenberg). 19. sajandi algusaastateni oli mõisa keskus hilisemas Vana-Riisipere mõisas.
1810.–1820. aastatel tõi mõisa omanik Peter Gustav von Stackelberg (1762–1826) keskuse uude paika, mida hakati kutsuma Uue-Riisipereks (Neu-Riesenberg). Mahukate mullatööde abil loodi paistiik, mille kaldale ehitati mõisale esinduslik peahoone. Tiigi ümbrusesse rajati park.
1821. aastal valmis mõisa peahoone. See on väga hea näide Eesti kõrgklassitsismist nii sise- kui ka väliskujunduse poolest. Endise tiigi vastas asub kuue sambaga astmikfrontoon, mida on rikkalikult kaunistatud.
Mõisale ehitati palju kõrvalhooneid, enamik neist jäi peahoonest lääne poole.
1919. aastal võõrandati mõis Karl Otto von Stackelbergilt. Von Stackelbergide aadliperekonnale jäi Vana-Riisipere.
1921. aastal loodi mõisa juurde piiskop Platoni nimeline orbude varjupaik. 1984. aastani tegutses see mõisahoones lastekoduna.
Pärast seda seisis peahoone kasutuseta ja lagunes. 1990. aastate lõpus läks hoone eravaldusse, praegu restaureerimisel.
Ülejäänud mõisakompleksist on muinsuskaitse all veel kelder (XIX sajandist, avariilises seisus), paekivist, osalt ka tellistest abihoone (XIX sajandist, rahuldavas seisus), tall-tõllakuur (XIX sajandi algus, XX sajandi kahekümnendatel aastatel põhjalikult ümber ehitatud), töökoda (1841–1917, rahuldavas seisus), ait-kuivati (1841–1917, avariilises seisus), palmimaja (XIX sajandi teine pool, rahuldavas seisus).
Praegu jääb mõis Harju maakonna Saue valla territooriumile.
Afganistani vapp

Afganistani vapp on Afganistani riigivapp.
Praegune vapp on kasutusel 2002. aastast (2004 tehti väikesed muudatused).
Vapil on kujutatud stiliseeritud mošeed mihrabi (palveorva) ja minbariga (kantsliga). Kummalgi küljel on vardas Afganistani värvides lipp. Vapi ümber on nisupeadest pärg. All on lint, millele on kirjutatud "Afganistan". Üleval, kus viljapead kokku saavad, on araabia keeles kirjutatud šahada (usutunnistus): "Ei ole jumalat peale Jumala ja Muḩammad on Jumala saadik." Mošee kupli kohal on kiri: "Allahu akbar" ("Jumal on suur"). Mošee all on hidžra aastaarv 1298 (Gregoriuse kalendri aasta 1919), mis tähistab Suurbritannia alt iseseisvumise aastat.
Seatukat

Seatukat (saksa keeles Saudukat, Schweinsdukat või Eberdukat) on Hessen-Darmstadti maakrahvi Ludwig VIII korraldusel 1750. aasta paiku vermitud kullast jahimünt.
Mündi ühel küljel on kujutatud neljast L-tähest moodustatud risti, mille harud on kroonitud, ja teisel metssiga. Mündi legend "Durch die Ducaten ward ich verrathen" ('tukatite läbi sain ma reedetud') jätkub läbi mõlema külje.
Pindpinevustegur

Pindpinevusteguri mõõtühik SI-süsteemis on njuuton meetri kohta, mille tähis . Njuuton meetri kohta võrdub pindpinevusjõuga, mille tekitab vedeliku vaba pinna 1 meetri pikkusele piirjoonele pinna puutuja sihis mõjuv jõud 1 njuuton. Samaväärne mõõtühik on kilogramm sekundi ruudu kohta (kg/s²).
Pindpinevusteguri dimensioon on jõud ühikpikkuse kohta või energia ühikpindala kohta. Need on samaväärsed, aga viimasel juhul räägitakse tavaliselt pinnaenergiast, mis käib ka tahkiste kohta.
Suuruse tähis on σ või γ.

Definitsioonid

Pindpinevusteguril on kaks definitsiooni. Mehaanilise definitsiooni järgi on see jõud pikkuse kohta, termodünaamilise definitsiooni järgi energia pikkuse kohta.

Mehaaniline definitsioon

Mehaanilist definitsiooni saab selgitada raami abil laiusega , millele on tõmmatud vedelikukile. Kui vedelikukile tõmmatakse laiali jõuga  paralleelselt pinnaga ja risti laiusega  pikkuse  võrra, tehakse kilega töö  ja pindala kasvab  võrra (tegur 2 tuleb sellest, et kilel on esi- ja tagakülg). Pindpinevustegur on suhe  .  Sellepärast on pindpinevustegur jõud pikkuse kohta, mis on suunatud paralleelselt vedeliku pinnaga.
Andreas Erlemann

Andreas Erlemann (2. november 1833 Vana-Kasaritsa – 29. juuni 1915 Helme) oli eesti köster ja kihelkonnakooliõpetaja ning rahvusliku liikumise tegelane.
Erlemann sündis Võrumaal Vana-Kasaritsa mõisa kupja pojana. Ta õppis Kanepi kihelkonnakoolis ja Võru kreiskoolis, mille lõpetamise järel jätkas aastatel 1853–1856 õpinguid Cimze seminaris.
Seminari lõpetamise järel töötas aastatel 1856–1859 kihelkonnakoolmeistri ja köstrina Kanepis, sattus aga vastuollu kohaliku kirikuõpetajaga ning lahkus Helmesse. Helmes asus ta aastal 1859 tööle köstri ja kihelkonnakoolmeistrina, kus ta tegutses oma elu lõpuni. Ta juhatas Helme kihelkonna laulukoori ning võttis sellega osa kolmest laulupeost. Ta kuulus Eesti Kirjameeste Seltsi, tegutses Aleksandrikooli Helme abikomitee esimehena. Ta tegutses aktiivselt kohalikus seltsielus. Ta asutas Helme Laulu ja Mängu Seltsi, oli Helme Laenu- ja Hoiuühisuse üks asutajaid ja juhatuse liige, osales Helme Põllumeeste Seltsi töös, oli Liivimaa Maanõunike Kolleegiumi peavolinik Helme mõisa agraarstatistika alal. Erlemann suri aastal 1915 ja ta maeti Helme kalmistule.
Kuno Areng

Kuno Areng (23. juuli 1929 Järvamaa, praegune Virumaa Järsi küla – 8. detsember 2017) oli eesti koorijuht ja muusikapedagoog.
Ta lõpetas 1952. aastal Suhhumi muusikakooli klaveri erialal, 1959. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi koorijuhina Gustav Ernesaksa klassis ning 1965. aastal Leningradi Konservatooriumi aspirantuuri. Tema õpilased on dirigendid Olari Elts, Toomas Kapten, Anne-Liis Poll-Treimann, Indrek Vijard jpt.
Alates 1962. aastast oli Kuno Areng Muusikaakadeemia õppejõud, professor aastast 1983. Ta on olnud paljude kooride dirigent, sh RAM (nüüdne Eesti Rahvusmeeskoor) ja Tallinna Kammerkoor, ning alates 1965. aastast üks laulupidude üldjuhte.
Paavo Randma

Paavo Randma (sündinud 18. jaanuaril 1977) on eesti jurist, kohtunik.
2000. aasta lõpetas ta Tartu Ülikooli õigusteaduskonna ning 2011. aastal omandas samas ka doktorikraadi. Lisaks on ta ennast täiendanud Kieli ülikoolis Saksamaal. 
Ta alustas tööd kohtutes Riigikohtu kriminaalkolleegiumi nõunikuna, töötades seal 1999–2007.
26. märtsil 2007 nimetas Vabariigi President Toomas Hendrik Ilves Riigikohtu üldkogu ettepanekul Randma teise astme kohtunikuks. 
2014. aasta novembris kuulutas Riigikohtu esimees Riigikohtu uue liikme leidmiseks välja avaliku konkursi. Kohtunikuks kandideerisid Saale Laos (õiguskantsleri nõunik), Paavo Randma ise ja veel üks kandidaat, kes loobus. Valituks osutus Saale Laos.
2015. aasta veebruaris kuulutas Riigikohtu esimees Riigikohtu uue liikme leidmiseks välja avaliku konkursi. Kohtunikuks kandideerisid Pavel Gontšarov (Tallinna Ringkonnakohtu kohtunik), Peeter Roosma (Euroopa Inimõiguste Kohtu jurist) ja Paavo Randma ise. Valituks osutuski Randma.
9. juunil 2015 otsustas Riigikogu Riigikohtu esimehe Priit Pikamäe ettepanekul nimetada Paavo Randma riigikohtunikuks alates 1. septembrist 2015. Salajasel hääletusel oli otsuse poolt 78 Riigikogu liiget, vastu ei olnud keegi ja erapooletuks jäid 2. Ta andis ametivande 11. juunil 2015. Randma on Riigikohtu kriminaalkolleegiumi ja põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegiumi liige.
Põhitöö kõrval on Paavo Randma pidevalt juhendanud karistusõiguse üld-ja eriosa seminare Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas.
Kruvipump

Kruvipump on pump, mis transpordib vedelikku kruvisoones piki pumba telge, kusjuures vedeliku tagasivoolu survepoolelt takistavad nii kruvisoone profiil kui ka minimaalne lõtk kruvi ja pumba kere vahel.

Kruvipumba ajalugu

Esimeseks kruvipumbaks võib pidada Archimedese kruvi, mida kasutati juba 600 eKr. Tegemist oli tänapäeva mõistes ühekruvilise pumbaga.

Vedeliku liikumine

Vedeliku liikumine läbi pumba on ühtlane ja pumbalt saadav vooluhulk seetõttu stabiilne.
Pumba tugilaagrite koormuse vähendamiseks kasutatakse kahepoolse imemisega pumpasid, mille imemisavad on pumba mõlemas otsas ja surveava keskel.

Pumbalt saadav rõhk ja pöördetootlikkus

Pumbalt saadav rõhk võib ulatuda kuni 200 bar (1 bar on ligikaudu võrdne normaalrõhuga ) ja pöördetootlikkus kuni 600 cm³/p, pumba kasutegur on suhteliselt väike 0,7...0,8.
Nagu hammasrataspumbad pole ka kruvipumbad reguleeritavad. Need sobivad kasutamiseks seal, kus on nõutav vähese müratasemega ja ühtlast vooluhulka andev pikaealine pump. Kruvipumpi kasutatakse suhteliselt vähe, kuna nende kasutegur on väike ja hind suur.
Vaimudest viidud

Sisututvustus

Kümneaastane Chihiro Ogino ja tema vanemad kolivad uude elukohta. Teel ekseldes satub pere salapärase linna, kus elavad erinevad vaimud ning hinged. Chihiro vanemad muudetakse sigadeks. Nõiduse mõju alt vabanemiseks tuleb tüdrukul, uue nimega Sen vastutasuks orjata nõid Yubaba saunamajas.
Applingi maakond

Ajalugu

Maakond moodustati 1818. aastal.
SoLeMiJo

SoLeMiJo (stiliseeritult So-Le-Mi-Jo) on Tartus tegutsev segakoor.
Koor asutati 2001.
Koor on muu hulgas esinenud üldlaulupidudel.
Näidend

Näidend on kirjandusteos, mis on mõeldud peamiselt teatris esitamiseks.
Näidendite põhiliigid on draama, komöödia ja tragöödia.
Nafaanra keel

Tüpoloogia

SOV; postpositsioonid; genitiiv enne nimisõna; artiklid, adjektiivid, numeraalid, relatiivpronoomenid pärast nimisõna; küsisõna lause alguses; sõnajärg eristab subjekti, objekti, kaudset objekti; ergatiivsus; kausatiivid; võrdlusastmed; KV, KVV; toonikeel.

Kiri

Alates 1975. aastast kasutab nafaanra keel ladina kirja.

Grammatika

Nafaanra keele silp koosneb vokaalist ja maksimaalselt kolmest konsonandist. Nasaalne konsonant võib esineda ise silbina. Põhiline silbistruktuur on (K1)(K2)V(K3), eelistatult KV või KVV. K1 võib olla mis tahes konsonant, kuigi häälik /r/ sõna alguses ei esine. K2 võib olla ainult tremulant või poolvokaal. K3 võib olla ainult nasaal ning sellisel juhul nasaleeritakse tervet silpi.
Nagu teisteski Nigeri-Kordofani keeltes on nafaanra keeles nimisõnadel klassisüsteem, kus nad on klassifitseeritud vastavalt viiele erinevale soole, mis mõjutab ka eessõnu, omadussõnu ja koopulaid. Sugusid märgivad sufiksid.
Tüüpiline sõnajärg nafaanra keeles on subjekt-objekt-verb.

Arvsõnad 1–10

 1 núnu

 2 shíín

 3 táárɛ̀

 4 jíjirɛ̀

 5 kúnɔ

 6 kɔ́ɔ̀-ná-nù (5+1)

 7 kɔ́ɔ̀-na-shin (5+2)

 8 kɔ́ɔ̀-ná-tárɛ̀ (5+3)

 9 kɔ́ɔ̀-ná-jirɛ (5+4)

10  kɛ́
Johannes Yllö

Johannes (John) Yllö (20. aprill 1890 Hakaja – 6. oktoober 1950 Stockholm) oli kapten eesti reisi-aurulaevadel „Kalevipoeg“ ja „Estonia“ mis 1920-1940 kurseerisid Tallinn-Helsingi ja Tallinn-Stockholmi liinil.
1939. aastal autasustatud Rootsi Kuningliku Vaasaordeni teise klassi medaliga.
Peeter Langovits

Peeter Langovits (sündinud 7. juunil 1948 Tallinnas) on eesti fotograaf.

Elukäik

Ta lõpetas aastal 1971 TPI keemiateaduskonna ning töötas seejärel Hans Pöögelmanni nimelises Elektrotehnika Tehases insenerina.
Aastatel 1987–1995 oli ta ETA fototoimetuse peatoimetaja ning 1995–2014 ajalehe Postimees fotokorrespondent. Praegu vabakutseline fotograaf.
Alates 1974. aastast on ta osalenud enam kui 350 näitusel või konkursil ning korraldanud ligi 50 isikunäitust nii kodu- kui välismaal. Tema fotosid on fotoagentuuride TASS, AP, Pressfoto, Scanpix Baltics vahendusel kasutanud paljud trükised ja väljaanded Eestis. Fotograaf on pühendunud linna igapäevaelu jäädvustamisele ja esindab nn subjektiivset dokumentalismi, mida iseloomustavad näitused „Hommik uues elamurajoonis“ (1984) ja „Uude korterisse“ (1986). 2017. aasta septembris toimus Narva linnuse 5. korrusel Peeter Langovitsi fotonäitus „Uus mikrorajoon“.
Avaldanud fotograafiateemalisi publikatsioone.
Lygia Habicht

Lygia Habicht (sündinud Lygia Einberg, eestistatud nimi 12. jaanuarist 1939 kuni aastani 1955 Lygia Edela; 5. juuni 1925 Risti – 2. jaanuar 2019) oli eesti tekstiilikunstnik.
Ta lõpetas aastal 1945 Haapsalu Keskkooli, seejärel õppis ta aastatel 1945–1946 Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas. 1952. aastal lõpetas ERKI moekunstnikuna.
Ta on olnud Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi moeosakonna õppejõud ning ajakirja Siluett toimetaja ja illustraator.
Lygia Habicht suri 2. jaanuaril 2019 ning on maetud Metsakalmistule.

Isiklikku

Tema abikaasa oli maalikunstnik ja dekoraator Ülo Habicht (1923–1991).
Wilhelm Ulrich

Wilhelm Ulrich (u 1604 – 1661) oli Rootsi riigitegelane.
Ta oli 1649. aastast Tartu õuekohtu asepresident, Eestimaa maanõunik, kuningliku Tallinna linnusekohtu assessor ja president ning Tallinna asehaldur 1652–1659. Tallinna asehaldurina oli ta kuberneri puudumisel ka Eestimaa kuberneri ametis aastail 1653, 1655 ja 1656–1659.
Ta oli Harjumaal Ruila, Lohu ja Tuhala, Tartumaal Reola ja Toykala mõisa pärushärra ning Laitse ja Ohukotsu härra.
Tema matusetseremoonia toimus 7. jaanuaril 1662 Tallinna Toomkirikus.
Alice Serman

Alice Serman (aastatel 1920–1929 Alice Schutinski, aastast 1939 Liisu Särme, aastatel 1932–1964 õieti Länts; 28. mai 1898 Mäo vald – 15. juuli 1985 Tallinn) oli eesti laulja (sopran) ja näitleja.
Ta lõpetas aastal 1916 Tallinnas kaubandusliku õhtukooli. Laulmist õppis ta Armanda degli Abbati ja Nikolai Sternbergi juures ning aastatel 1920–1922 Tallinna Konservatooriumis.
Ta laulis aastatel 1918–1957 teatri Estonia kooris ja ta tegi ka sooloosi. Ta oli aastast 1956 Eesti Teatriühingu liige.

Isiklikku

Ta oli aastatel 1920–1929 abielus Anton Schutinskiga.