google/wiki40b huggingface dataset:
Leonberger

Välimus

See mägikoer esineb koos helde topeltkattega; Leonberger on suur, jõuline ja elegantne, tasakaalustatud kehatüübiga koer. . Pea on kaunistatud silmatorkava musta maskiga ja kujundab tõu selget intelligentsust, uhkust ja sõbralikkust. Jäädes truuks oma varajastele juurtele kui võimekas pere-ja töökoer ja otsingu-ja päästetööde koer (eriti vees). Leonbergeril on kas väga mehelik või elegantselt naiselik vorm, mistõttu sooliselt kohe tuntav.

Mantel

Leonbergeril on niiskuskindel kahekordne karvkate, millele lisanduvad ka koon ja jäsemad lühemate ja peenemate karvadega. Pikk ja tugev välimine karvakate on vastupidav, suhteliselt sirge ja tasane. Täiskasvanud Leonbergeril on väljakujunenud lakk. Samamoodi on tema saba väga hästi kaetud tipust alaosani. Kui kliima lubab siis tema aluskarv on pehme ja tihe.

Värv

Lubatavad on erinevad karvkatte värvid, sealhulgas kõik lõvi-kollase kombinisatsioonid, punase, punakaspruuni ja liiva karva. Nina nahk, jalapadjad peavad alati olema mustad. Vale värvi hulka kuuluvad pruun nina nahk ja silmad ilma pruuni värvita. Väike valge laik rinnal või varbal on lubatud.

Temperament

Esimese asjana on ta perekoer, Leonbergeri temperament on tema kõige olulisem ja iseloomulikum tunnus. Hästi sotsialiseeritud ja koolitatud, leonberger on enesekindel, mittetundlik mürale, alandlik pereliikmete suhtes, sõbralik lastega, hästi läbilaskev ja enesekorrigeeritud, kui tema pere või vara on kohustatud kaitsma. Tugev, lojaalne, intelligentne, mänguline, ja sõbralik, et neid saab seega võtta ükskõik kuhu kaasa ilma raskusteta ja kohaneb kiiresti, sealhulgas teiste koertega.
Slovakkia lipp

Slovakkia lipp on Slovakkia riigilipp.
See on kasutusel alates 1992. aastast.
Lipp kasutab sarnaselt teiste slaavi maadega valget, sinist ja punast värvust. Trikoloori vasakul poolel on Slovakkia vapp.
Toomas Leius

Toomas Leius (sündinud 28. augustil 1941 Tallinnas) on eesti tennisist ja tennisetreener.
Ta lõpetas aastal 1959 Tallinna 2. Keskkooli ja aastal 1970 Tallinna Pedagoogilise Instituudi kehalise kasvatuse õpetajana.

Sportlasena

Tennisetreeninguid alustas 1951 Evald Kree juhendamisel.
Toomas Leius võitis 1959 Wimbledoni noorteturniiri. Aastatel 1970 ja 1971 võitis ta Euroopa meistrivõistluste pronksmedali ja 1970 paarismängus hõbemedali. Aastal 1970 tuli ta ka üliõpilaste maailmameistriks segapaarismängus.
Aastal 1969 mängis Toomas Leius Aucklandi turniiri veerandfinaalis viis setti Rod Laveriga (3:6, 6:4, 6:4, 3:6, 5:7), kes samal aastal võitis kõik suure slämmi turniirid.
Nõukogude Liidu meistrivõistlustelt sai ta aastatel 1963–1968 10 kuldmedalit ja kokku 30 medalit. Võitis 1959–1970 maailma ja Euroopa tipptennisiste ning kümneid rahvusvahelisi turniire.
Toomas Leius tuli 23 korda Eesti NSV meistriks ja aastatel 1961, 1963 ja 1965 valiti ta Eesti NSV parimaks sportlaseks.
On edukalt võistelnud rahvusvahelistel veteranide turniiridel.

Vangla

1974. aastal mõisteti Toomas Leius oma teise abikaasa surmaga lõppenud kägistamise eest armukadedushoos kaheksaks aastaks vangi. Räägitakse ka, et ta rajas vangla territooriumile tenniseväljaku. Vabanes vanglast hea käitumise tõttu juba viie aasta pärast.

Tennisetreeneri ja -tegelasena

Pärast vabanemist töötas tennisetreenerina Usbekistanis, Gruusias ja Saksamaal. Sai Gruusia NSV teenelise treeneri aunimetuse. 
Aastal 1997 tuli Eestisse tagasi ja töötas Kadrioru Tennisekeskuses treenerina. Oli Federation Cupil osaleva Eesti naiskonna treener. Oli ka Maret Ani treener.
Kaj Franck

Kaj Gabriel Franck (9. november 1911 Viiburi – 26.september 1989 Santorin) on üks Soome disaini juhtfiguure ning perioodil 1940–1980 disaini ja rakenduskunsti olulisi mõjutajaid.
Franck õppis 1932. aastani Helsingi tööstusdisaini kõrgkoolis mööblidisaini. Pärast selle lõpetamist töötas ta Riihimäki klaasitööstuse kataloogide illustraatorina, seejärel sisekujundaja ning tekstiilidisainerina. 1939. aastal värvati ta armeesse.
1945. aastast oli Franck Arabia keraamikatehase (tänapäeval kuulub Iittala gruppi) kunstidirektor ning Helsingi rakenduskunstide kolledži, tänapäevase Helsingi kunsti- ja disainiülikooli eelkäija kunstidirektor ja õppejõud, kuid disainis tooteid ka teistele ettevõtetele. 1964. aastal pälvis ta prints Eugeni medali.
Soome disainifoorum annab igal aastal välja Kaj Francki disainiauhinda, millega pärjatakse Francki pärandi vaimus töötavaid disainereid ja kollektiive. Auhinna saajate hulka kuuluvad Oiva Toikka (1992), Yrjö Kukkapuro (1995), Heikki Orvola (1998), Eero Aarnio (2008), Simo Heikkilä (2011) ja Harri Koskinen (2014).
Soome rahapada andis 2011. aastal välja Kaj Franckile ja tööstuskunstile pühendatud meenemündi. Mündiga tähistati Francki sajandat sünniaastapäeva.
Kaj Franck on maetud Helsingi Hietaniemi kalmistule.
Aive Pevkur

Aive Pevkur (sündinud 9. märtsil 1971 Tartus) on Eesti filosoof.

Elulugu

Aive Pevkur lõpetas 1989 Iisaku Keskkooli (kuldmedaliga) ja 1994 Moskva Ülikooli. 2002. aastal kaitses ta Tartu Ülikoolis magistrikraadi filosoofias väitekirjaga "Väärtuspluralism ja meditsiinieetika" (juhendaja Tiiu Hallap), aastast 2003 oli ta TÜ doktorant ning 2011. aastal doktorikraadi filosoofias väitekirjaga "Professional ethics: philosophy and practice" ("Kutse-eetika filosoofia ja praktika", juhendaja Margit Sutrop).
Pevkur oli 1994–95 TTÜ sotsiaal- ja humanitaarteaduste instituudi lektor, 1995–2004 TÜ praktilise filosoofia õppetooli assistent, 2004–2009 Riigikantselei avaliku teenistuse osakonna nõunik, ühtlasi 2005– Sisekaitseakadeemia avaliku teenistuse arendus- ja koolituskeskuse lektor-koolitaja ja 2006. aastast Sisekaitseakadeemia koosseisuväline lektor, 2006. aastast Tallinna Reaalkooli ja hiljem ka Gustav Adolfi Gümnaasiumi filosoofiaõpetaja. 2011-2015 oli ta Tallinna Tehnikaülikooli psühholoogia õppetooli teadur.
Loengukursused: sissejuhatus sotsiaal- ja poliitilisse filosoofiasse, filosoofia ajalukku; analüütiline eetika, avaliku teenistuse eetika.

Teadustöö

Aive Pevkuri peamised uurimisvaldkonnad on olnud aksioloogia, eetikateooriad, meditsiinieetika, poliitikafilosoofia, professioonieetika, avaliku teenistuse teooria ja praktika ning avalik eetika. Ta on osalenud koolitusüritustel ja teaduskonverentsidel kodu- ning välismaal. Pevkur on tõlkinud ja toimetanud Leonid Stolovitši, Bryan Magee jt töid.
Ta on mitme kodu- ja välismaise teadusorganisatsiooni liige: Eesti Kirjanduse Selts (EKS), Eesti Eetikakoolitajate Liit, International Institute for Public Ethics, European Society for Philosophy of Medicine and Health Care jt.
2003. aastal pälvis Aive Pevkur TÜ Eetikakeskuse ja Volkswagen Stiftungi stipendiumi doktorantidele.

Isiklikku

Aive Pevkuri noorem vend on Eesti Reformierakonna poliitik, 2014. aastast Eesti siseminister Hanno Pevkur.
Valgevene kindralkomissariaat

Vastupanuliikumine okupeeritud Valgevenes

Vastupanuliikumist okupeeritud Valgevene territooriumil aastail 1941–1944, ei saa kirjeldada, kui ainult Saksa okupatsioonivägede vastast relvastatud vastupanu, kuna esmaste poliitiliste aktsioonidega õnnestus okupatsioonivõimudel luua näiline lootus Valgevene iseseisvuse taastamisele – loodi Valgevene omavalitsus ning valgevenelastest koosnevad relvastatud korrakaitseüksused (politseipataljonid). 
Kuna aga Valgevene suhted oma naaberriikide (Poola ja NSV Liiduga) pärast Vene kodusõda Valgevene territooriumide hõivamisega ning alles 1939. aastal (pärast Poola vallutamist) taasliitmisega ei olnud ühetimõistetavad, siis toimus ka relvastatud võitlus nii poolakate, NSV Liidust saadetavate partisani- ja NKVD diversioonigruppide kui ka partisanivastases võitluses valgevenelaste seas vastupanu tekitavate julgeoleku ja SD aparaadi ning armeeüksuste vastu. 
Seetõttu oleks objektiivne nimetada valgevenes toimunud relvastatud võitlust Valgevene kodusõjaks, mille käigus Saksamaast sõltuvates relvajõududesse oli mobiliseeritud ligi 50 000 meest Valgevene Maakaitsesse (Eesti Omakaitse analoogne organisatsioon), ning partisanivastaseks võitluseks ning korrakaitseliste ülesannete täitmiseks moodustatud politseipataljonid (39 pataljoni). 
Nõukogudemeelse rinde moodustasid Saksa vägede kiirest edasiliikumisest ja Valgevene okupeerimiste käigus Saksa vägede tagalasse piiramisrõngasse ja vangi langenud nõukogude sõjaväelased, nõukogude partei ja julgeolekuorganite poolt tagalasse jäetud vastupanukolletega ning ÜK(b)P Valgevene K(b)P Keskkomitee sekretäri Ponamarjovi juhendatav partisanitegevus.
Pärnu Avatud Noortekeskus Che

Pärnu Avatud Noortekeskus Che oli Pärnus 2002–2008 tegutsenud noortekeskus.
Keskuse juht on olnud Toomas Aru.
Seli vald

Nimi

Vanalt Seli talult saadud nime (vanapõhja Sil) kannab vald (algselt kihelkond) ajast, mil sinna ehitati esimene kirik. Sõna sil tähendab jõe alamjooksu (mõeldud Lågeni jõge).

Vapp

Valla vapp on pärit lähiajast. See kinnitati 18. mail 1985. Vapil on kujutatud kuldset tüdrukut mängimas trompetit sinisel taustal. Kujutis põhineb Prillar-Guri legendil. 1612. aastal viis Rootsi teenistusse astuda sooviva Šoti palgasõdurite salga teekond läbi Seli. Kohalikud talumehed ründasid šotlasi ja said Kringeni lahingus nende üle võidu. Legend räägib, et talumehi hoiatas šotlaste eest tüdruk trompetiga.
Järvakandi kalmistu

Järvakandi kalmistu on kalmistu Rapla kihelkonnas Harjumaal, tänapäeva haldusjaotuse järgi Rapla maakonnas Kehtna vallas Lellapere külas.

Ajalugu

1854. aastal rajatud Järvakandi mõisa kiriku juurde olevat rajatud ka kalmistu, mida olevat laiendatud 1860. ja 1877. aastal. Seni pole teada, kus see kalmistu asus, sest tänase Järvakandi kalmistu kohal pole varasematel kaartidel kujutatud kalmistut.
Tänane Järvakandi kalmistu rajati 1922. aastal ja pühitseti 10. detsembril 1922. See on tänaseni säilitanud Järvakandi kalmistu nime, vaatamata kõrvalasuva Järvakandi Peetri kiriku nime muutmisele Kehtna Peetri kirikuks.
Kalmistu tunnistati 1997. aastal riiklikuks kultuurimälestiseks.
Adamántios Koraís

Adamántios Koraís või Koraïs (kreeka keeles Ἀδαμάντιος Κοραῆς, ladina keeles Adamantius Coræs; prantsuse keeles Adamance Coray; 27. aprill 1748 – 6. aprill 1833) oli kreeka õpetlane, keda on peetud kaasaegse kreeka kirjanduse alusepanijaks ja Kreeka valgustuse juhtfiguuriks. Tema tegevus sillutas teed Kreeka Vabadussõjale ja puhastatud kreeka keelele, mida tuntakse katharévousa'na. Tema mõju tänapäeva kreeka keelele ja kultuurile on võrreldud itaallase Dante Alighieri ja sakslase Martin Lutheri mõjuga oma rahva keelele ja kultuurile.

Elulugu

Koraís sündis 1748. aastal Smirnis (İzmir), mis oli tollal kreeklastega asustatud rannikulinn Egeuse mere ääres Osmanite riigis.
Ta suundus pärast õpinguid kohalikus Evangeelses Koolis Prantsusmaale, kus õppis Montpellier' Ülikoolis aastatel 1782–1787 meditsiini. Edasi elas ta pagenduses Pariisis ning vaimustus valgustusajastu hariduslikust poolest ja Prantsuse revolutsiooni vaadetest seoses liberalismiga. Ta imetles Ameerika riigimeest Thomas Jeffersoni ning pidas temaga kirjavahetust.
Koraís suri 84-aastasena Pariisis, kuid tema säilmed saadeti matmiseks kodumaale Kreekasse.
Rannavõrkpall

Rannavõrkpall ehk rannavolle on sportlik pallimäng kahe võistkonna vahel.
Rannavõrkpall sarnaneb üldiselt saalivõrkpalliga. Kolm põhilist erinevust nende mängude vahel on järgmised: rannavõrkpalli mängitakse liival, mitte kõval kattel, võistkonna suurus on 2, mitte 6 mängijat, ja blokk loeb puutena, nii et kui pall puudutab blokki, jääb rannavõrkpallis veel üksnes 2 puudet järele, mitte 3 nagu saalivõrkpallis.
Reeglites on teisigi erinevusi. Väiksema mängijate arvu tõttu on mänguväljak väiksem (9×18 m asemel 8×16 m). Peale mänguväljaku äärejoonte ei ole väljakul teisi jooni, ei ole joont võrgust 3 meetri kaugusel ega vastavat viga, pole ka joont võrgu all ega vastavat viga. Seega tohib jalga võrgu alt läbi panna ükskõik kui kaugele, kui vaid sellega vastaste mängimist ei takistata. Mängijad pallivad vaheldumisi. Vahetusi ei ole. Mängijate asetus platsil on vaba, asetuse vigu ei ole.
Rannavõrkpallipall kaalub 260–280 grammi nagu saalivõrkpallipallgi, aga ta on viimasest pisut suurem (ümbermõõt on 65–67 cm asemel 66–68 cm) ja mitte nii täis pumbatud (siserõhk on 0,3–0,325 at asemel 0,175–0,225 at).
Rannavõrkpallil ei ole oma rahvusvahelist alaliitu. Seda juhib Rahvusvaheline Võrkpalliföderatsioon FIVB nagu saalivõrkpalligi. Rannavõrkpalli üleeuroopaline alaliit on Euroopa Võrkpallikonföderatsioon CEV nagu saalivõrkpallilgi.
Tammuna piirivalvelinnak

Tammuna piirivalvelinnak on endine Nõukogude Liidu piirivalvele Eesti NSV-s 11. piirivalvesalga teenistusterritooriumile kuulunud piirivalvekordon Saaremaal Sõrve poolsaarel.
Uus kordonihoone ja teised hooned ehitati 1985. aastal.
Zbigniew Bródka

Zbigniew Marcin Bródka (sündinud 8. oktoobril 1984 Głownos) on Poola kiiruisutaja.
Karjääri algusaastatel võistles Bròdka  lühirajauisutamises, kuid polnud seal edukas. Olümpiadebüüdi tegi ta Vancouveri olümpial 1500 meetri distantsil saavutades 27. koha. Esimese medali võitis Bròdka 2013. aasta maailmameistrivõistlustelt, tulles Poola meeskonna koosseisus meeskondliku jälitussõidu pronksmedalile. 2014. aasta taliolümpiamängudelt pälvis ta kuldmedali 1500 meetri distantsilt ja pronksi meeskondlikus jälitussõidus.
Ellen Plotnik

Elulugu

Ellen Plotnik oli rannatalupidaja tütar.
Lõpetas 1946 Tallinna 9. Keskkooli, 1951 TÜ ajaloo-osakonna, aspirantuuri 1954, ajalookandidaat (1954, TÜ), väitekiri "Kodanliku parlamentarismi kokkuvarisemine maailma majanduskriisi aastatel ja fašistliku diktatuuri kehtestamine Eestis", ajaloo-doktor (1986, Kommunistliku Partei Keskkomitee Partei Ajaloo Instituut), väitekiri "Hans Pöögelmanni teosed kui EKP (Eestimaa Kommunistlik Partei) ajaloo allikas". Oli 1954–62 TÜ NSVL ajaloo kateedri vanemõpetaja, 1962 Eesti NSV TA Ajaloo Instituudi vanemteadur, 1962–90 Kommunistliku Partei Keskkomitee Partei Ajaloo Instituudi vanemteadur.

Teadustöö

Uurimisvaldkonnad: Eesti Vabariigi ajalugu ja kultuurilugu, EKP (Eestimaa Kommunistlik Partei) ajalugu, historiograafia ja allikaõpetus. Uurinud põhjalikult revolutsionääri ja kultuuritegelase Hans Pöögelmanni elu ja tegevust. Koostanud ja kommenteerinud Hans Pöögelmanni "Valitud teosed". Üle 70 teadustrükise, sh 2 raamatut, arvukalt aimeartikleid.
Heinrich I (Braunschweig)

Heinrich I (ladina Henricus, suri 14. oktoobril 1416), kutsutud Heinrich Leebeks, Braunschweig-Lüneburgi hertsog, oli koos oma venna Bernhardiga aastatel 1388 kuni 1409 Lüneburgi vürst ning aastatel 1400 kuni 1409 ka Wolfenbütteli vürst, ja aastast 1409 kuni oma surmani Lüneburgi ainuvürst.
Suur-Ljahhovi saar

Suur-Ljahhovi saar (vene остров Большой Ляховский) on saar Põhja-Jäämeres, Ljahhovi saarte suurim saar. Mandrist eraldab seda Dmitri Laptevi väin, Väike-Ljahhovi saarest Eterikani väin. Suur-Ljahhovi saarest edelas asub laid Hopto-Terer.
Pindala on 4600 km². Pinnamood on tasane, saare kõrgeim punkt on Emi-Tassi mägi (293 m).
Saare kagurannikul asuva Šalaurova neeme ilmajaama (73° 11′ N, 143° 56′ E) andmete järgi on aastane sademete hulk 184 mm (arvutatud 7-aastase perioodi, aprillist 1994 septembrini 2000 põhjal). Umbes kaks kolmandiku sademeid sajab juunist septembrini. Sama perioodi aasta keskmine õhutemperatuur oli –13,6 °C. Külmim kuu on jaanuar keskmise õhutemperatuuriga –31,0 °C ja kõige soojem kuu on august keskmise õhutemperatuuriga +2,4 °C. Madalaim ööpäeva õhutemperatuur oli –40,5 °C ja kõrgeim +9,4 °C.
Saarel on üle 60 jõe, suurimad nendest on Bolšoi Eterikan (111 km), Bludnaja jõgi (151 km), Orto-Juräh (69 km).
Saare avastasid ja seda uurisid 1712. aastal Jakov Permjakov ja Merkuri Vagin (tema auks on nimetatud saare kõige läänepoolsem neem). Saar sai nime jakuudi kaupmehe Ivan Ljahhovi auks. 17. sajandi keskpaigani nimetati seda Bližni saareks, 1760ndatel nimetati jakuudi töösturi Eterikani auks Eterikani saareks ja 1770ndatel nimetati ümber Katariina II käsu järgi Suur-Ljahhovi saareks.
Ithaka piirkonnaüksus

Haldusjaotus

Ithaka piirkonnaüksuse on üks vald – Ithaka vald.
Edictum perpetuum

"Edictum perpetuum" ehk "Igavene edikt" oli Vana-Rooma õiguse allikas. "Igavesse edikti" olid kokku kogutud eelnevate preetorite välja antud ja veel õigusena kehtivad ediktid.

Koostamise põhjused

Enne "Igavese edikti" koostamist täiendasid ranget Vana-Rooma tsiviilõigust ehk ius civile't linnapreetori (praetor urbanus) ja Rooma riigis elavate mittekodanike preetori (praetor peregrinus), aga ka muude magistraatide ediktid. Preetorid valiti aastaks ja ametisse astumisel andsid nad välja edikte. Neis oli kirja pandud preetori tegevuskava tema ametisoleku ajaks, samuti see, millistel juhtudel andis preetor kohtulikku kaitset. Preetori ediktid kehtisid ainult tema ametisoleku ajal, ent kuna iga preetor kinnitas ametisse astudes teatud osa enne teda välja antud ediktidest ja andis välja uusi, oli tegemist paindliku ja pidevalt edasi areneva õigusega ning edikte oli palju. Seetõttu pidi neid süstematiseerima.

Koostamine

Sabiniaan Salvius Iulianusele andis keiser Hadrianus korralduse võtta kokku kõik eelnevad preetorite ediktid ning koostada edikti lõplik redaktsioon, mida nimetati edictum perpetuum. Seda koostades ühendas Iulianus mitu eri asja. Esiteks käsitles ta ius honorarium'it ehk preetorite loodud õigust koos ius civile'ga ühtse õigusena (ius). Teiseks ühendas Iulianus ediktiredaktsiooni koostades kahe õigusteadusliku koolkonna põhimõtted. Nimelt võttis ta üle hilisest vabariigist (Serviuselt) pärineva õigusmõtlemise formaalsetes instituutides ning ühendas selle sabiniaanide loomuõiguslike põhimõtetega.

Tähtsus

"Edictum perpetuumil" oli edaspidi kohustuslik jõud. Ühtlasi hakkas kaduma varem mainitud dualism kviriitliku ja preetoriõiguse vahel, sest lõpliku kuju saanud "Igavene edikt" ei võimaldanud enam preetori õigusloovat tegevust. "Igavese edikti" koostamise ajend oli ka keisri soov koondada seadusandlik võim vaid enda kätesse. "Edictum perpetuumi" algne tekst ei ole säilinud. Aga Digestides leiduvate Vana-Rooma juristide Gaiuse, Ulpianuse ja Pauluse fragmentide alusel on teada, et edikt koosnes põhiosast ja lisaosast. Edikt oli jagatud peatükkideks: de iudiciis, de rebus creditis jne). "Igavese edikti" teksti on püütud hilisematel sajanditel rekonstrueerida, kõige tuntuma katse on teinud saksa õigusteadlane Otto Lenel.
Tallinn filateelias

Tallinna on kajastatud mitmetel filateelia uurimisobjektidel (postmarkidel, postkaartidel jne).
Washoe maakond

Washoe maakond on maakond Ameerika Ühendriikides Nevada osariigi lääneosas California piiri ääres.
Maakonna halduskeskus on Reno.
2010. aasta rahvaloenduse järgi elas Washoe maakonnas 421 407 inimest.
Washoe maakonnas asub muu hulgas Fly geiser.
Maakonna alale jääb osa Tahoe järvest; maakonnast voolab läbi Truckee jõgi.
Mýkonose piirkonnaüksus

Haldusjaotus

Mýkonose piirkonnaüksuses on ainus vald – Mýkonose vald.
HK Stars

HK Stars (ka Tallinn Stars, Tallinna HK Stars) oli jäähokiklubi Tallinnas. Klubi tegutses aastatel 2002–2009.
Klubi koduväljak oli Tallinna Linnahallis.
Nad saavutasid neljal korral esikoha Meistriliigas.
Ameerika Ühendriikide Iseseisvusdeklaratsioon

Ameerika Ühendriikide iseseisvusdeklaratsioon on dokument, mis pani aluse Ameerika Ühendriikidele.
Selle dokumendi võtsid vastu asutavad osariigid ja niinimetatud asutavad isad 2. juulil 1776. Deklaratsiooni ratifitseeris Ameerika Ühendriikide Kongress 4. juulil, mida peetakse Ameerika Ühendriikide iseseisvuspäevaks. Selle dokumendi põhjal moodustati Ameerika Ühendriigid ning määrati ära seaduste põhisus ja isikute õigused ja kohustused vastavalt Magna Cartale.
Teksti põhiautor oli Thomas Jefferson. Õigupoolest moodustati deklaratsiooni väljatöötamiseks komisjon, kuid John Adamsi õhutusel valis komisjon Jeffersoni projekti koostama.
Iseseisvusdeklaratsioonis kuulutasid kolooniad, kes sel ajal olid sõjas oma emamaa Suurbritanniaga, end iseseisvateks ja mitte Suurbritannia osadeks. Nad õigustasid oma iseseisvumist halva valitsemisega, mis neile osaks sai George III valitsuse all, samuti sellega, et igal rahval on võõrandamatud põhiõigused, nende hulgas õigus revolutsioonile.
Iseseisvusdeklaratsiooniga liitusid kolmteist osariiki: Georgia, Põhja-Carolina, Lõuna-Carolina, Massachusetts, Maryland, Virginia, Pennsylvania, Delaware, New York, New Jersey, New Hampshire, Rhode Island ja Connecticut. Esimene neist oli Delaware, mida seetõttu nimetatakse ka Esimeseks osariigiks.
Kuigi iseseisvusdeklaratsiooni sõnastus kiideti heaks 2. juulil ja deklaratsioon ratifitseeriti 4. juulil, kirjutasid selle vastu võtnud isikud sellele alla alles 4. augustil 1776. Iseseisvusdeklaratsiooni allkirjastas 56 isikut, kellest noorim oli 26-aastane Edward Rutledge ja vanim 70-aastane Benjamin Franklin. Allakirjutanute seas oli ka kaks hilisemat USA presidenti: Thomas Jefferson ja John Adams.
Pärast seda, kui iseseisvusdeklaratsioon oli täitnud oma esialgse eesmärgi ja USA oli iseseisvunud, ei pööratud deklaratsioonile aastakümneid suurt tähelepanu. Kuid hiljem hakkas ta järjest tähtsamaks muutuma niihästi orjapidamise vastu kui tänapäeva inimõiguste eest võitlejate jaoks. Abraham Lincoln pidas iseseisvusdeklaratsiooni oma poliitiliste põhimõtete aluseks, millest ta lähtus orjust keelustades. USA iseseisvusdeklaratsioon on innustanud rõhutud inimeste võitlust oma õiguste suurendamise eest kõikjal maailmas.
Iseseisvusdeklaratsiooni esialgne, käsikirjaline puhtand, mida kasutati deklaratsiooni ratifitseerimisel, ei ole säilinud. Siiski on säilinud kaks mustandit ja mitukümmend vastuvõtmise järel trükitud eksemplari iseseisvusdeklaratsioonist.
Tallinna Peeteli kirik

Tallinna Peeteli kirik asub Tallinnas Pelgulinna asumis, aadressil Preesi tänav 5. Hoone valmis arhitekt Eugen Sachariase projekti järgi 1938. aastal. 
Peeteli kirik on 1920.–1930. aastatel Eestis ehitatud kirikute seas üks suuremaid.
Kirikut kasutavad EELK Tallinna Peeteli kogudus ja EMK Uue Alguse Kogudus.
Funktsionalistlikus stiilis kiriku kellatorn asetseb asümmeetriliselt hoone küljel.
Kiriku nurgakivi pandi 13. juunil 1937 kell 16.00. 23. augustil lehvisid kiriku tornis rahvuslipud, viis päeva hiljem pühitseti tornirist. Kirik avati pidulikult 18. detsembril 1938. Kiriku ehitamine läks maksma 94 245 Eesti krooni.
21. veebruaril 1943 sai Peeteli kirik Nõukogude lennuväe pommitamise ajal kannatada. Purunesid aknaraamid, klaasist altarimaalingud ja kivikatus hävis osaliselt. Märtsipommitamise tagajärjel 9. märtsil 1944 said surma või vigastada paljud pelgulinlased. Peeteli kiriku keldris toimus ootamatult tabanud hävitava rünnaku alguses piiblitund. Peagi tuli sinna rohkelt rahvast.
Aastal 1962 sulgesid Nõukogude okupatsioonivõimud Peeteli kiriku. Palju aastaid kasutas hoonet Eesti Telefilmi telestuudio võttepaviljoni ja laona. Lammutati kooriruum, kinni müüriti kõik kirikusaali aknad, saali ehitati vahelagi, tornikiiver võeti maha ja tehti muid ümberehitusi. Kulus 30 aastat, enne kui taastati Eesti Vabariik ja Peeteli kirik kogudusele tagastati.
2000. aastal renoveeriti kiriku kelder. Kaheksa kuuga rajati keldrikorrusele ajakohase sisustusega päevakeskus, milles on pesemisruumid, köök, söögisaal, eluruumid ja loovustuba. Töödel olid abiks endised tänavalapsed, kes lõhkusid 430 m² betoonpõrandat ning süvendasid pinnast umbes 60 cm. 
1960. aastatel lammutatud tornikiiver taastati 2006. aasta sügisel. Suvel 2007 puhastati kiriku põrand vanast värvist ning kaeti puiduvärvi lakiga. Uued pingid valmistati Tampere Harju koguduse rahalisel toel. Pärast kiriku renoveerimist on koguduse liikmete ning külastajate arv vaikselt, kuid märgatavalt kasvama hakanud.
18. detsembril 2008 tähistas Peeteli kirik oma 70. juubelit.
23. aprillil 2017 tähistas Peeteli kogudus 90. aastapäeva. 
Pühapäeviti kell 11.00 toimuvad Peeteli kirikus eestikeelsed ja laupäeviti kell 11.00 venekeelsed jumalateenistused. Pühapäeviti kell 15.00 toimuvad metodistliku Uue Alguse koguduse venekeelsed jumalateenistused.