google/wiki40b huggingface dataset:
Eduard Koch

Eduard Koch (5/17. aprill 1807 Tallinn – 8/20. veebruar 1838 Valjala) oli Eesti vaimulik.
Ta õppis aastatel 1819–1826 Tallinna toomkoolis, 1826–1829 Tartu ülikoolis ja 1829–1830 Berliini, Heidelbergi ja Leipzigi Ülikoolis.
Pärast stuudiumi lõpetamist oli ta poolteist aastat koduõpetaja Eestimaal, pool aastat Võru Krümmeri kasvatusasutuses ja ühe aasta Cēsise tütarlastekoolis õpetajaks, seejärel eraõppeasutuse juhatajaks Tallinnas. Koch ordineeriti 29. septembril/11. oktoobril 1835 Kuressaares õpetajaks.
Ta oli aastatel 1835–1838 (valiti 16/28. aprillil 1835, introdutseeriti 13/25. oktoobril 1835) Valjala Martini koguduse õpetajaks. Ta suri tiisikusse ja maeti 14/26. veebruaril 1838.

Isiklikku

Edgar Kochi vanemad olid Suurgildi oldermanni Joachim Christian Koch ja Helene Dorothea Wetterstrand. Ta abiellus 23. augustil/4. septembril 1836 Tallinna raehärra Gottlieb Landeseni tüte Pauline Henriettega.
Laulepa mõis

Laulepa mõis (saksa keeles Laulep) oli Matsalu mõisa kõrvalmõis Karuse kihelkonnas Läänemaal.
Laisma raba

Laisma raba on raba Pärnu maakonnas; see on osa Lavassaare soostikust.
Tarvas

Levila

Oslo Ülikooli paleontoloogiamuuseumi andmeil arenesid tarvad välja 2 miljonit aastat tagasi, migreerudes algul Kesk-Aasiasse ja hiljem teistesse Aasia osadesse ning jõudes umbes 250 000 aastat tagasi Euroopasse. 
Tarvas oli levinud peaaegu kogu Euroopas, Põhja-Aafrikas, Väike-Aasias ja Kaukaasias. Aafrikas hävis ta juba 2400 e.m.a, Mesopotaamias 600 e.m.a, Kesk- ja Lääne-Euroopas aastaks 1400. Nad säilisid mõnda aega kauem Rzeczpospolitas, kus viimastel sajanditel elasid peaaegu pargiloomadena.

Välimus

Tarvad olid koduveisega võrreldes suuremad ja kõrgemate jalgadega. Turjakõrgus oli umbes 1,75 m. Samas oli tarvas koduveisest sihvakam ja kergem . Ta oli lihaseline, sirge selja, võimsa kaela, kõrgele tõstetud pea ning pikkade teravate heledate sarvedega . Sarved olid suunatud ette. Neil esines suguline dimorfism: pullid olid mattmustad kitsa valge vöödiga piki selga ja lehmad punakaspruuni kehaga . "Loomade elu" nimetab tarvast erakordselt ilusaks loomaks .

Eluviis

Oma eksistentsi lõpul elasid tarvad soometsades. Tõenäoliselt tegid nad seda sunniviisiliselt, sest kuivadest metsadest oli inimene nad välja tõrjunud. Varem elasid nad metsastepis ja hõrendikes, ilmudes vahetevahel nii steppi kui metsa. Võimalik, et metsa siirdusid nad üksnes talveks, eelistades suvel niite. Nad tegutsesid nii salkades kui üksikuna, koondudes üksnes talveks karjadesse. 
Tarvad sõid rohtu, puude ja põõsaste lehti ja võrseid, samuti tammetõrusid. 
Jooksuaeg oli septembris, vasikad sündisid kevadel. 
Tarvad olid agressiivsed ega peljanud inimest. Looduslikke vaenlasi neil polnud, sest hundid olid nende vastu jõuetud. Liikuvus, kergus ja tugevus muutis nad väga ohtlikuks. Nii vanema kui noorema kiviaja asulapaikadest pole leitud peaaegu üldse tarvaluid ning seda on seletatud tarvajahi keerulisuse ja ohtlikkusega. Vürst Vladimir Monomahh, keda tunti osava jahimehena ja kes jättis endast järele huvitavaid märkmeid, kirjutab nendes, et tarvas heitis teda koos hobusega kaks korda õhku.

Kodustamine

Tarvas kodustati tõenäoliselt 8000 – 10 000 aastat tagasi. Kodustamispaiga kohta on andmed vastukäivad. Nähtavasti kodustati tarvas sõltumatult ja eri aegadel mitmel pool: Vahemere maades, Kesk-Euroopas ja Lõuna-Aasias. Tõenäoliselt kodustati neid algul kultuse-, hiljem veoloomadena. Alles mõnevõrra hiljem hakati lehmi piima saamiseks kasutama. 
Tarvast põlvnevad kõik veisetõud. Tänapäevased veisetõud jagatakse piimatõugudeks, lihatõugudeks ja kombineeritud tõugudeks, ehkki leidub ka tõuge, keda ei kasvatata liha ega piima saamiseks, näiteks Ida-Aafrikas kasvatatakse vatussi veist eeskätt vere saamiseks. Indias on sealne küüruga seebutaoline veis püha loom, keda ei tohi tappa ja keda ka eriti ei lüpsta. 
Mõned veisetõud, näiteks Camarque'i veis ja hispaania võitlusveis on säilitanud tarva põhilised tunnused. Selgelt on tarva tundemärke näha teistegi primitiivsete veisetõugude, näiteks inglise pargiveise, šoti mägiveise, ungari stepiveise ja ukraina halli veise juures.
Petrovski staadion

Petrovski staadion (vene Стадион «Петровский»; aastail 1925–1992 Lenini-nimeline staadion) on staadion Peterburis. Staadion asub Petrogradi poolel oleval Petrovski saarel. Staadioni piirneb Väike-Neeva ja Ždanovka jõega. Staadionil peab oma kodumänge jalgpalliklubi Peterburi Zenit. Lisaks jalgpallile on staadion olnud paljude kergejõustikuvõistluste areeniks – nii on staadionil peetud mitmel korral näiteks vendade Znamenskite memoriaali. 1994. aastal oli staadion üheks Hea Tahte mängude toimumiskohaks. Staadion aga kipub Peterburi Zeniidi tarbeks väikseks jääma ning seepärast ehitatakse Krestovski saarele samale kohale, kus varem asus Kirovi-nimeline staadion, uut staadioni.
Suur näitemäng

Lugude nimekiri

A1. "Suur näitemäng" ("Big Acting")

A2. "Sel päeval nad matsidki narri" ("The Day They Buried The Jester")

A3. "Välkommen Till Dei Fria Tallinn" ("Tallinn by night")

A4. "Hääbumise lugu" ("Fade Out")

A5. "Tsardas" ("Tschardaschh")

A6. "Veel elumees" ("Chanson")

B1. "I Walk My Dog" ("Ma jalutan oma koera")

B2. "Andke andeks mu daamid" ("Forgive Me My Ladies")

B3. "Peegel pildis" ("Reflection In The Picture")

B4. "Ringimäng 2" ("RoundDance 2")

B5. "Algus" ("The Beginning")

B6. "Saalid" ("Halls")
Lugude nimekiri on kirjas nii, nagu see on kasseti vahelehel - koos mõningate kirjavigadega.
Harjavaba alalisvoolumootor

Harjavaba alalisvoolumootor (ingl brushless DC motor) ehk  elektronkommutaatoriga mootor (electronically commutated motor, EC motor) on elektrimootor, millel on kommutaatormootorile omase harikommutaatori asemel elektronkommutaator. Vaatamata nimetusele ei tööta vaadeldav mootor mitte alalisvoolumootori, vaid püsimagnetergutusega sünkroonmootori põhimõttel.

Ehitus ja talitlus

Mootori paigalseisva osa – staatori – poolidesse antakse elektronkommutaatorist vooluimpulsid sellises järjestuses, et kujuneb pöördväli, mis paneb staatorit ümbritseva püsimagnetitega rootori sünkroonselt kaasa pöörlema. Kommutatsiooniprotsessi juhitakse sõltuvalt pöördenurgast asendiandurite signaalide järgi. Staatorimähise faasipoolid on paigutatud staatori ümbermõõdul üksteise suhtes nurga all, mis sõltub toitesüsteemi faaside arvust. Kõige levinumad on kolmefaasilised mootorid, kuid faaside arv võib olla ka suurem ühtlase pöörlemise nurkkiiruse tagamiseks. Kui aga rootori pöörlemine võib olla ebaühtlasem (nt ventilaatori korral), kasutatakse ka kahefaasilisi mootoreid.
Harjavaba mootori mehaaniline karakteristik erineb sünkroonmootori omast ning on võrreldav harikommutaatoriga alalisvoolumootori mehaanilise tunnusjoonega (vt Harjadeta alalisvoolumootorid).

Harjavaba mootori võrdlus harimootoriga

Harikommutaatoriga elektrimootoreid hakati kasutama juba 1879. aastal. Harjavabad mootorid jõudsid laiemasse kasutusse alles 1962. aastal.
Harjavabad mootorid on suurema kasuteguriga ning puuduvad kommutaatoril libisevate grafiitharjadega seotud probleemid (kulumine, sädelemine). Seevastu vajab harjavaba mootor spetsiaalset juhtimiselektroonikat.
Harjavabad mootorid on vaiksemad, töökindlamad,  pikema elueaga ning ühtlasi parema elektromagnetilise ühilduvusega.

Kasutusvaldkonnad

Harjavabad mootorid on laialt kasutuses näiteks arvutite kõvaketastes ning optilise ketta ajamites.

Transport

Suure võimsusega harjavabad mootorid on kasutuses elektriautodes ning hübriidautodes. Mõningad elektrijalgrattad kasutavad harjavabu mootoreid, mis on mõnikord ehitatud ratta külge, staator fikseeritud teljele ning rootor velje küljes.

Küte ja ventilatsioon

Õhkküttesüsteemide ning jahutussüsteemide tootjad on hakanud eelistama vahelduvvoolumootoritele harjavabu mootoreid, sest nende töös hoidmiseks kulub vähem elektrit. Lisaks efektiivsusele võimaldavad harjavabad mootorid täpsemalt juhtida  mootori kiirust ja seega  õhuvoolu.

Mudellennundus

Harjavabad mootorid on populaarsed mudellennunduses nende võimsuse ja kaalu soodsa suhte ning suure võimsusvaliku tõttu. Alates viiegrammistest kuni suurte mootoriteni, mille võimsust mõõdetakse kilovattides, on nad harimootoreid asendades muutnud mudellennundust. Harjavabad akutoitega mootorid on välja tõrjunud ka kogukamad sisepõlemismootoriga mudelid.
Helmo Niine

Helmo Niine (aastani 1936 Helmo Nolke; sündinud 24. detsembril 1928 Tallinnas) on Eesti keemik ja põllumajandusteadlane.

Elulugu

Helmo Niine on teenistuja poeg.
Niine lõpetas 1948 Viljandi 2. Keskkooli, 1953 TPI keemia-mäeteaduskonna anorgaaniliste ainete tehnoloogia erialal ning kaitses 1966. aastal EMMI-s põllumajanduskandidaadi kraadi väitekirjaga "Turvasmuldade agrokeemilised omadused". Ta töötas aastast 1953 EMMI keemialabori teadurina, 1969–72 vanemteadurina, 1972–91 keemiliste analüüside kesklabori juhatajana ning 1991–2001 teadur.

Teadustöö

Helmo Niine on uurinud Eesti turvasmuldade agrokeemilisi omadusi, söötade nitraatlämmastikusisaldust ja söötade toorrasva määramise metoodikat. Ta on avaldanud umbes 40 teadustrükist, tema nimel on ka üks autoritunnistus.
Tjumeni oblasti lipp

Tjumeni oblasti lipp on Venemaa haldusüksuse Tjumeni oblasti lipp.
Ametlikult võeti lipp kasutusele 15. aprillil 1996 ning muudeti 25. oktoobril 2008 vastu võetud uue "Tjumeni oblastis lipu ja vapi seadusega".

Lipu kirjeldus

Tjumeni oblasti lipuks on ristkülikukujuline kangas, mis on jagatud kolmeks horisontaalseks laiuks, ülalt alla valge, sinine ja roheline. Kanga vardapoolses osas on aga punane võrdhaarne kolmnurk. Sinisel laiul on kõrvuti kolm kuldset krooni. Aastatel 1996–2008 kasutusel olnud lipul oli vardapoolne kuldse kontuuriga valge kroon, mis pärines Tjumeni oblasti vapilt. Kroonide kujundamisel on kasutatud oblasti põhjaosas elavate rahvaste ornamentikat.
Lipu laiuse ja pikkuse suhe on 2:3.

Sümbolite tähendused

Lipul olevad värvid on kombineeritud Venemaa ja Siberi värvidest.
Punane sümboliseerib elu, jõudu, ilu, vendlust ja ühtsust. Valge aga viitab rahule, puhtusele, tõele ja täiuslikkusele. Sinine on taeva ja ideaalide, roheline uuenduste, lootuste ja nooruse ning kuldne rikkuse ja tarkuse värv. 
Värvidel on ka teine tähendus, nimelt valge tähistab lund, sinine jõgesid ja järvi ning roheline metsa.
Sevieri maakond (Arkansas)

Ajalugu

Maakond moodustati 1828. aastal.
Tapamaja tänav

Tapamaja tänav on tänav Narva Sutthoffi linnaosas. Algab Juhhanovi tänava nurgalt ja lõpeb Puškini tänavaga ristudes. Tänava pikkus on 260 m.
1900. ja 1905. aasta linnaplaanidel oli vene keeles Бойная улица (1912. aasta linnaplaanil Tapamaja uulits ehk Tapamaja tänav) täiesti teises kohas, Narva eeslinna idaosas. Selle piiriks oli läänes Surnuaia tänava (vene keeles Кладбищенская улица; 1905. ja 1912. aasta linnaplaanidel Sergei tänav, vene keeles Сергиевская улица) ja Laewa uulitsa ehk Laeva tänava (vene keeles Корабельная улица) ristmik ning idas Narova tänav (vene keeles Наровская улица; 1912. aasta linnaplaanil Jõe tänav). Hiljem sai see tänav Õhu tänava osaks.
1912. aasta linnaplaanil oli ka Uus-Tapamaja uulits ehk Uus-Tapamaja tänav, mis algas Rakvere tänavalt ja kulges põhja poole. 1927. ja 1940. aasta linnaplaanidel oli selle tänava nimi Tapamaja tänav ja see viis linna tapamaja juurde, mille järgi sai tänav oma nime. Teise maailmasõja ajal tapamaja hävis. Samasse kohta rajati Narva lihakombinaat, mis liideti 1963. aastal Rakvere lihakombinaadiga ja 1990. aastatel suleti.
Praegu on samas kohas Juhhanovi tänav, mis kulgeb Rakvere tänavast põhja poole umbes 100 m ja pöörab ida poole, aga põhja poole jätkub Tapamaja tänavaga.
Hiina kedristõlvik

Hiina kedristõlvik ehk yartsa gunbu (ladina keeles Cordyceps sinensis) on kedristõlviku perekonda kuuluv parasiitseen, mis nakatab oma eostega mullas elava liblika vastse (tõugu). Seeneniidistik kasvab putuka kehas elumahladest toitudes kuni lõpuks sunnib peremehe maapinnale roomama ja surema. Mumifitseerunud putukast võrsub peenike seene viljakeha, millest lendavad laiali uued eosed.
Hiina kedristõlviku kasutamisel on pikk ajalugu tiibeti ja hiina meditsiinis.
Harry Veber

Harry Veber (ka Veeber, Weber, Prantsusmaal ka Henri Weber; 26. juuni 1913 Peterburi – 2. juuni 2000 Québeci provints, Kanada) oli eesti poksija.
Veber lõpetas 1932. aastal Tartu linna poeglastegümnaasiumi. 
Ta läks sama aasta mais kaitseväkke ja teenis oma aega mereväe õppekompaniis Tallinnas. Ta teenistusaeg sai läbi jaanuaris 1934, tema auaste oli siis 1. järgu madrus.
Ta asus Tartu Ülikooli õppima keemiat, kuid loobus sellest varsti. Akadeemiliselt oli ta Fraternitas Liviensise liige.

Harrastuspoksijana

Ta oli 1934. aastal Eesti meister poolraskekaalus (kuni 175 naela ehk 79,4 kg).

Elukutselise poksijana

Ta elas 1934–1936 peamiselt Prantsusmaal ja üritas valmistuda profipoksija karjääriks. Ta läks 1936. aastal Madalmaadesse ja Belgiasse ning 1938. aastal USA-sse ning poksis septembrist 1936 kuni oktoobrini 1939 elukutselisena. Ta pidas kokku 12 kohtumist, millest võitis 6 (neist 3 nokaudiga) ja kaotas 4 (neist 1 nokaudiga) ning 2 kohtumist jäi viiki. 
Veber jäi pärast profikarjääri lõppu 1939. aastal USA-sse edasi ja jätkas õpinguid kõrgkoolis kehalise kasvatuse alal. Ta asus 1950. aastal ümber Kanadasse ning töötas seal kindlustusametnikuna.
August Ambrosius

August Ambrosius (16/28. detsember 1842 Omedo küla – 27. oktoober 1936 Tartu) oli eesti kõrtsmik.
Ta oli kõrtsmik Tormas, Saarel ja Nuustakul, Alatskivi mõisa aidamees ja Vara mõisa karjamõisa rentnik.
Salome Trei

Elulugu

Salome Trei sündis 17. jaanuaril 1905 Kuressaares kooliõpetaja perekonnas. Ta õppis aastatel 1919–1924 Saaremaa Ühisgümnaasiumi humanitaarklassis. 1929. aastal astus ta Riigi Kunsttööstuskooli Tallinnas, kus omandas viie aasta jooksul Günther Reindorffi juhendamisel rakenduskunstniku kutse graafika erialal. Lõpetanud kooli kiitusega, astus ta juba samal aastal Kõrgemasse Kunstikooli Pallas, kus õppis graafikat esmalt Ado Vabbe ja siis Hando Mugasto ning lõpuks Arkadio Laigo ja Roman Vaheri juures. Lõpetas 1939. aastal Pallase ühes tugevaimas lennus koos Elmar Kitse, Lepo Mikko, Eduard Rüga, Ella Mätiku jt. 1939. aasta Pallase lõpetajate näitusel Tartus ja samal aastal Kujutava Kunsti Sihtkapitali Valitsuse näitusel Tallinnas saatis Salome Treid juba arvestatav tunnustus. 
1943. aastal sattus kunstnik haiglasse ning evakueeriti tema nõusolekuta 1944. aasta suvel Saksamaale. 1950. aastal emigreerus ta Ameerika Ühendriikidesse, kus tegelemine loominguga osutus nii materiaalsetel kui ka vaimsetel põhjustel raskendatuks. Kunstnik püüdis küll jätkata jõulukaartide joonistamise ning tapeetide kavandamisega, kuid see ei osutunud majanduslikult tasuvaks. Viimastel eluaastatel tegeles ta fotograafiaga ning herbaliseeritud taimedest kaartide valmistamisega.
Salome Trei suri 1995. aastal. Tema tuhastatud põrm toodi kodumaale ning maeti Saaremaale Kudjape kalmistule.

Looming

Kunsttööstuskoolis õppides pälvis Trei Rakenduskunsti Ühingu poolt korraldatud tarbegraafika võistlusel preemia "Tohveri kalendri" kujundamise eest. Pärast Pallase lõpetamist kujunes välja talle iseloomulik lüüriline hingestatud laad. Tema illustratsioonid Friedrich Robert Faehlmanni "Müüdilistele muinasjuttudele" on nii poeetilised ja õhulised, et mõjuvad lausa ebamateriaalsetena.
Teise maailmasõja eelsel poeetilise realismi perioodil tegeles Trei peamiselt graafikaga. Ta kasutas huvitavate ja isikupäraste tulemustega litot, puulõiget, sügavtrükki, puugravüüri, metsotintot, vaselõiget ja monotüüpiat. Salome Trei looming oli mitmekülgne ka žanritelt: maastikud, natüürmordid, aktid, kompositsioonid ja portreed. 
Oma töödes kasutas ta tihti kujundeid naiste vaatevinklist, aga samal ajal tõi ta tähelepanu ka argistele toimingutele, eriti esile tuues loodust. Sõjaaja suved veetis ta Harjumaal Haiba külas, kus valmis hulgaliselt joonistusi lastest. Kõrvuti talviste linnavaadetega on just lapseportreed need, mis teevad Salome Trei kunstist aegumatu.
Aastatel 1941–1942 esines ta koos Jaan Grünbergi ja Eduard Wiiraltiga Tartus ühisnäitusel. Saksamaal põgenikelaagris viibides eksponeeris Trei oma töid 1949. aastal Stedelijk Museumi näitusel Amsterdamis ja 1950. aastal Charlottenborgi lossis Kopenhaagenis.
Õiglase kaubanduse märgis

Märgised

Fair Trade sai alguse 1960. aastatel Euroopas kodanikuliikumisena. Nüüdseks on see kujunenud laialdaselt tuntud rahvusvaheliseks kokkuleppeks. Enne märgise kasutuselevõttu kandsid õiglase kaubanduse tarneahelate eest hoolt sellele täielikult pühendunud organisatsioonid. Laienemiseks ning nende tavaettevõtete kaudu peavooluturule sisenemiseks tekkis vajadus standardite järele ning selle järele, et kauplejate ja tootjate tootmistingimusi puudutavate väidete tõepärasust sõltumatult tõestada.
1988. Aastal võttis Hollandis tegutsev arengule pühendunud heategevusorganisatsioon Solidaridad algselt kohvi jaoks kasutusele Max Havelaari märgistus- ja sertifitseerimissüsteemi. Sellele järgnesid sarnased algatused teistes Euroopa riikides ja Põhja-Ameerikas. 1990ndate lõpus moodustasid varem iseseisvad olnud, standardeid paika pannud ja sertifitseerimisega tegelenud organisatsioonid Rahvusvahelise Õiglase Kaubanduse Märgistamise Organisatsiooni (ingl Fairtrade Labelling Organizations International, FLO) ning kasutusele võeti ühine Fairtrade’i märgis. 2012. aastal muutis FLO oma nime ja sellest sai Fairtrade International (FI). Üldised Fairtrade’i standardid ja konkreetsete toodete standardid paneb paika FI, samas kui Fairtrade’i sertifitseerimissüsteemi juhib FLOCERT Ltd. (FI-le kuuluv ettevõte) koostöös audiitorite ja inspektoritega üle kogu maailma. Fairtrade’i standardid on mõeldud selleks, et tegeleda kaubandussuhetes valitseva võimualase tasakaalutusega, ebastabiilsete turgudega ja ebaõiglase tavapärase kaubandusega. Seega kehtivad Fairtrade’i standardid tootjatele ja nende kaubanduspartneritele.

UTZ Certified

Eestis on saada ka UTZ Certifiedi märgisega tooteid. See ei kuulu õiglase kaubanduse märgiste alla vaid on maaelu parandamiseks loodud sertifitseerimissüsteem, mis keskendub põllumeeste harimise kaudu tootlikkuse suurendamisele ja toodangu kvaliteedi parandamisele. Tulemuseks on talunike suurem sissetulek ja kogukondade jätkusuutlikkus. UTZ Certifiedi tooted on kakao, kohv, tee ja pähklid. UTZ Certifiedi nõrkusteks on miinimumhinna puudumine.

Rainforest Alliance

Eestis on saada Rainforest Alliance märgisega tooteid. Rainforest Alliance ei ole õiglase kaubanduse märgis. Rainforest Alliance keskpunktis on loodusliku liigirikkuse säilitamine ja kestliku põllumajanduse korraldamine, mis tagaks arengumaade põllupidajatele eluks vajalike vahendite olemasolu ja parema elujärje.
Artemis

Artemise viha

Artemis vihastas kergesti ja vihas oli ta ohtlik. Kui Niobe halvustas Letot sellepärast, et temal oli 14 last ja Letol ainult kaks, tapsid Artemis ja Apollon kättemaksuks Niobe lapsed.
Apollon ja Artemis hukkasid nooltega ka hiiglase Tityose, kes jälitas nende ema Letot.
Kui Aktaion sattus jahiretkel nümfide seltsis suplevat Artemist nägema, muutis Artemis ta hirveks ja tema oma koerad kiskusid ta lõhki.
Kui Agamemnon tappis Artemise püha hirve, takistas Artemis karistuseks Trooja sõtta suunduva laevastiku lahkumist Aulise sadamast, kuni Agamemnon oli sunnitud ohverdama oma tütre Iphigeneia. Artemis viis Iphigeneia Taurisesse, kus ta pidi preestrinnana Artemisele ohverdama kõik sinna sattunud võõramaalased.
Oineuse karistamiseks saatis Artemis tema maad laastama Kalydoni metssea.
Artemis organiseeris ka selle, et aloaadid Otos ja Ephialtes teineteise tapsid.

Artemise kultus

Artemise auks oli Ephesosesse (praegu Türgis) ehitatud tempel, mida peetakse üheks vanaaja seitsmest maailmaimeks. Tema teised olulised kultuspaigad olid tema sünnikoht Deelose saar, Brauron Atikas ja Sparta.
Vanas Roomas kutsuti Artemist Dianaks. Rooma riigis oli Diana kultusepaik Aricia lähedal. Diana tempel asus Roomas Aventinusel ja templi asutamise aastapäev 13. augustil oli orjade püha.
Ephesoses olevas Artemise templis oli tema kuju paljurinnaline.

Artemis kunstis

Artemis oli antiigi lemmikjumalanna ja sellepärast on teda kujutanud enamik tähtsaid kesk- ja uusaja kunstnikke, küll küttimas, küll kümblemas, koos Aktaioni, nümfide ja saatüritega.
Koos Aktaioniga kujutasid Artemist näiteks Tizian, Rembrandt ja Giovanni Battista Tiepolo. Kadrioru lossi saali laes on tundmatu autori plafoonimaal "Diana ja Aktaion", mis pärineb 17. sajandist.
Skulptuuris on Artemist kujutanud Damophon.
Artemise järgi on nimetatud asteroid 105 Artemis.
Artemist kujutatakse tavaliselt kauni ja söekana, ent samas häbelikuna. Sageli on ta rõivastatud lühikesse kitooni, mis jätab jalad vabaks, et mitte takistada liikumist metsades ja mägedes.Artemis on eeskätt metsloomade jumalanna ja sellisena kujutatakse teda koos lõvipaariga kellel ta lakast haarab või hoiab ta hirve sarvest kinni või hõljub tema kohal linnupaar.
Ernst August Kornrumpf

Ernst August Kornrumpf (18. september 1782 Audru – 14. august 1858 Pärnu) oli Eesti vaimulik.
Õppis Pärnu linnakoolis, seejärel Königsbergis Collegianum Fridericianumis. Immatrikuleerus 26. oktoobril 1801 Leipzigi Ülikooli usuteaduskonda. Ordineeriti 20. märtsil 1810 õpetajaks.
Oli 1810–1811 Pärnu-Jakobi koguduse adjunktõpetaja, aastatel 1811–1848 sama koguduse õpetaja. Jäi 9. veebruaril 1948 emerituuri. Emerituuris olles elas Pärnus.

Isiklikku

Tema isa August Christian Valentin Kornrumpf oli Audru Püha Risti koguduse õpetaja, emapoolne vanaisa Heinrich Ernst Hirtzius oli Vändra- ja Audru koguduse õpetaja.
Muhu-Rinsi Neitsi Maria Kaasani pühakuju kirik

Muhu-Rinsi Jumalaema Kaasani Ikooni kirik on EAÕK haldusalasse kuuluv õigeusu kirik Saare maakonnas Muhu vallas Rinsi külas.

Ajaloost

Rinsi õigeusu kogudus Muhumaal asutati 1847. aastal. Kogudusele eraldati 1850. aastal Tamse kroonumõisast maad kiriku, kirikumaja ehitamiseks ja kalmistu rajamiseks.
Viiekuplilise kivikiriku projekteeris Muhumaale Riia arhitekt Heinrich Scheel. Muhu-Rinsi õigeusu kiriku ehitus lõpetati 1873. aastal ja pühitseti sama aasta 22. oktoobril Riia ja Miitavi ülempiiskopi Veniamini (Karelin)) poolt imettegeva Kaasani ikooni auks. Rinsi kirikus on tänaseni säilinud ühe kuulsa muhulase, Soome õigeusu peapiiskopi Herman Aava maalitud (kirjutatud) ikoone.
Muhu-Rinsi õigeusu pühakoda renoveeriti 1998. aastal. Renoveerimistööde käigus ehitati kirikule uued katused.
Muhu-Rinsi Jumalaema Kaasani Ikooni kirikut kasutab EAÕK Muhu-Rinsi Neitsi Maria Kaasani Pühakuju kogudus.
Seriin

Seriin (C₃H₇NO₃, lühend Ser või S) on aminohape, mis esineb enamikus valkudes. See on treoniini kõrval üks kahest aminohappest, mis sisaldab hüdroksüülrühma (OH). Esineb kahe isomeerina, L- ja D-vormis, millest vaid L-vorm esineb looduslikult.
Seriin on oluline siidi koostisaine. Siidi ladinakeelsest nimetusest sericum on tuletatud seriini nimetus.
Seriinil on oluline roll ainevahetuses, kus see osaleb puriinide ja pürimidiinide, aga ka aminohapete tsüsteiini ja trüptofaani biosünteesis.
Hubert Pärnakivi

Isiklikku

Ta oli abielus Aime Pärnakiviga.
Aime Lutsar

Aime Lutsar (sündinud Aime Veskimäe; 6. september 1947 Leisi – 18. jaanuar 2013) oli eesti näitleja, lavastaja ning näitejuht.
Ta lõpetas aastal 1966 Kohila Keskkooli, aastal 1969 teater Ugala õppestuudio ja aastal 1980 Tallinna Pedagoogilise Instituudi kultuuriteaduskonna.
Lutsar alustas näitlejana 1967. aastal Viljandi Ugalas. 1984. aastast juhatas ta Salme kultuurikeskuse harrastusteatrit Tallinnas.
Ta on mänginud Veljo Käsperi filmis "Tuulevaikus" (1970) ning teater Ugala lavastustes "Elu ja armastus" (1968), "Armastus, džäss ja kurat" (1969) ja "Kured lendavad" (1971).
Tema õpilaste seast on sirgunud hulk professionaalseid näitlejaid ja kultuuritegelasi nagu Kärt Tomingas, Indrek Ojari, Mart Koldits, Kristo Viiding, Jim Ashilevi, Marilyn Jurman ja teised.
Aime Lutsar suri 18. jaanuaril 2013 ja ta maeti 26. jaanuaril 2013 Metsakalmistule.

Isiklikku

Ta oli aastast 1971 abielus sambomaadleja ja judotreeneri Andres Lutsariga; ka nende poeg Jaan Lutsar on judoka ja judotreener.
Pontevedra provints

Kliima

Pontevedra provintsi aastane keskmine temperatuur on +15,0 °C, jaanuaris +9,9 °C, augustis +20,5 °C.
Aastas sajab keskmiselt 1720 mm, sealhulgas jaanuaris 232 mm ja augustis 34 mm. Aastas paistab päike keskmiselt 2286 tundi, sealhulgas jaanuaris 110 ja augustis 284 tundi.