Amatöörraadio

Ajalugu

Raadioside sai alguse juba 19. sajandi keskpaigas, kui kasutusele võeti Morse saatja. Sõnumite saatmine toimus küll juhtmete kaudu, kuid andis hea hoo edaspidisteks katsetamisteks ja tehnoloogia arenguks. 1890. aastatel õnnestus saavutada ka juhtmevaba raadioside. See tehnoloogia hakkas huvitama ka amatööre. 
Amatöörraadio arenes koos 20. sajandi alguses toimunud tehnoloogia arenguga. Mitmed isikud on edukalt eksperimenteerinud raadiosidega, luues kodustes tingimustes raadiojaamasid.
Näiteks elas 1905. aastal leiutaja Eric Tigerstedt Vene Keisririigis, ehitas kodus raadiosaatja ning häiris sellega tahtmatult mereväe raadioside tööd. Ta võeti vahi alla, kuid hiljem lasti vabaks.
Aastal 1909 ilmus USA-s raamat "The First Annual Official Wireless Blue Book of the Wireless Association of America", mis sisaldas amatöörjaamade sagedusi. 
Aastal 1912 võeti USA-s vastu seadus, mis reguleeris amatööridele lubatud raadiosagedust ning aparatuuri võimsust. See oli esimene seadus, mis käsitles amatöörraadiosidet.
Aastal 1913 kasutati amatöörraadiot esimest korda hädaolukorras. Sündmus leidis aset USA-s Ohio osariigis.
Esimese maailmasõja ajal keelati USA-s amatöörtehnika kasutamine. Kogu aparatuur pidi olema demonteeritud. Pärast sõja lõppu piirang tühistati.
Amatöörraadio arenes kiires tempos ka edaspidi ning ka tänapäeval on väga populaarne valdkond.

Amatöörraadio Eestis

Eestis toimus esimene amatööride raadiosaade 11. mail 1924 Haapsalu linnas paiknevast raadiojaamast. Saate viisid läbi kolm koolipoissi: Eugen Tumma, Vitali Aleksandrov-Suigussaar ja Karl Olof Leesment. Viimane poiss konstrueeris 5. augustiks 1924 lühikeste lainete vastuvõtja, mis võimaldas tal kuulata pealt Euroopas olevaid raadiosaateid. Seda päeva peetakse ka Eesti raadioamatörismi alguspäevaks.
1. jaanuaril 1929 sai Eesti raadio eesliite ES.
1. märtsil 1935 registreeriti Eesti Raadioamatööride Ühing (ERAÜ). Seda peetakse Eesti organiseeritud raadioamatörismi sünnipäevaks. 1. septembril 1938 sai Eesti Raadioamatööride Ühing IARU (International Amateur Radio Union) liikmeks. Kuni aastani 1940 tegutses Eestis 56 amatöörraadiojaama. Teise maailmasõja ajal keelasid Eesti alasid okupeerinud Nõukogude väed raadioamatööride tegevuse. Paljud endised raadioamatöörid hukkusid või põgenesid. Nõukogude ajal taastus hobi taas. Loodi mitmeid raadioklubisid, kuid amatööride tegevus oli piiratud, kuna suhtlemine kapitalismi riikidega oli keelatud. On teada ka juhtumeid, kus amatöörid olid vahi alla võetud välismaailmaga suhtlemise tõttu.
Taasiseseisvumisel sai Eesti oma eesliite ES tagasi. Ka tänapäeval on Eestis raadioamatööre.

Raadioamatööride tegevus

Raadioamatööril on lubatud eetrisse minna litsentsi olemasolul ning eetris kasutatakse isiklikku kutsungit. Litsentsi saamiseks läbitakse eksam, milles kontrollitakse järgmisi teadmisi: eetris käitumine ja töötamine, raadiotehnika alused, ohutuse alused, mõnikord ka Morse kasutamise oskused. Amatöörraadiojaamad jagunevad klassideks ja kategooriateks. Nendest sõltuvad aparatuuri võimsus, sagedus ning kiirguste liigid, mida amatöör tohib kasutada. Tavaliselt saab algaja kõige madalama kategooria ning seda saab tõsta vastavalt konkreetses riigis kehtestatud normidele. Kategooriate arvu ja omavahelisi erinevusi kehtestab samuti riik.
On olemas ka kollektiivsed raadiojaamad, mida on lubatud kasutama inimesed, kel ei ole personaalset litsentsi. Selliseid raadiojaamu luuakse ülikoolides, koolides, noortekeskustes ja muudes taolistes asutustes.
Raadioamatöör, kes omab vaid vastuvõtjat ja ei oma raadiosaatjat, võib taotleda kuulaja litsentsi (SWL, ingl short wave listener). Kuulaja saab omale erilise kutsungi, mille järgi on ta äratuntav. Samuti võib kuulaja saada QSL kaarte ja diplomeid, osaleda mõningates võistlustes.
Amatöörid kasutavad amatöörraadiosidet mitte üksnes häälsõnumite saatmiseks. Saadetakse ka teksti, pilte, nende kombinatsioone ning ka muid andmeid. Huvilistel on lubatud ka andmete saatmisega (ning ka üldiselt raadiotehnikaga) eksperimenteerida, kuid selline tegevus tuleb kooskõlastada riigiga. Andmeid saadetakse krüpteerimata ehk kaitsmata kujul, krüpteerimine ei ole üldiselt amatöörraadiosides lubatud.

Litsentseerimine

Raadioaparatuuri kasutamiseks ning eetris olekuks peab amatöör läbima eksami, mille viivad läbi eksaminaatorid, litsentsiga raadioamatöörid või riigiesindajad. Eksami läbimisel saadud litsents kehtib vaid kõnealuses riigis, välja arvatud juhtudel, kus riigil on sõlmitud vastav leping mõne teise riigiga. Eksamineeritav amatöör peab tundma raadiotehnika ja elektroonika aluseid, ohutustehnikat, eksami läbiviiva riigi raadiosidega seotud seadusi. Eksami sisu erineb olenevalt riigist. Samuti erineb ka litsentsi pikendamise kord.
Praegu ei väljasta litsentsi amatööridele kaks riiki, Jeemen ja Põhja-Korea. See on seotud nende riikide korraga.

Tehniline osa

Iga raadiojaama kohustuslikeks osadeks on saatja/vastuvõtja koos vooluallikaga ning antenn. Raadioamatörismi algusaastadel oli enamik amatööre ise enda aparatuuri konstruktoriteks. 1920.–1930. aastatel hakati tootma ka vastavaid saatjaid, vastuvõtjaid, antenne ja lisatarvikuid. Tänapäeval on amatöörtehnika valik suur ning kõik vajalik aparatuur on kättesaadav. Vaatamata sellele on ka tänapäeval palju entusiaste, kes arendavad oma tehnikat.
Tänapäevast raadiojaama nimetatakse transiiveriks. See seade sisaldab nii saatjat kui ka vastuvõtjat. Eraldi saatjaid ja vastuvõtjaid tänapäeval peaaegu ei kasutata. Koos transiiveriga kasutatakse arvutit, mille abil saab nimetatud seadet seadistada ja kontrollida, samuti antenne jm tarvikuid. Arvuti aitab kaasa ka signaalide töötlemisel.
Madala sagedusega aparatuuri võimsus on kuni paarsada vatti, mis on piisav, et ühendust luua maakera iga paigaga.
Kõige keerulisemaks osaks amatööride jaoks osutub antenn. See peab olema piisavalt suur, tugev ja võimas. Linnaoludes aga tuleb ette väga palju piiranguid. Seega paljud amatöörid lepivad tavalise juhtmega, mis ulatub aknast välja ja kinnitub näiteks, puu või maja katuse külge. Kuid kasutatakse ka nn varjatud antenne. See tähendab, et antennina kasutatakse hoonete metallkonstruktsioone.