Francisco de Zurbarán

Elu ja töö

Zurbaran sündis 1598. aastal Extremadura maakonna väikelinnas Fuente de Cantosis ja ristiti sama aasta 7. novembril. Tema isa Luis de Zurbaran oli pudukaupmees, ema nimi oli Isabel Marquez. Väiksena tegi Francisco de Zurbaran söega visandeid, 1614. aastal saatis isa ta kolmeks aastaks Sevilla’i kunstnik Pedro Díaz de Villanueva õpipoisiks. Sellest kunstnikust on vähe teada. 
Zurbarani esimene abielu sõlmiti 1617. aastal temast üheksa aastat vanema naise Maria Paetiga. 1625. aastal pärast kolmanda lapse sünnitamist naine suri ja 1625. aastal abiellus Zurbaran uuesti, uus naine oli jõukas lesk Beatriz de Molares. 
17. jaanuaril 1626 tegi Zurbaran lepingu San Pablo el Real Sevilla dominiiklaste ordu kloostriülemaga, et tellimustööna maalida ordule kaheksa kuuga 21 maali. 14 maalil on kujutatud püha Dominicuse elu, teistel maalidel on püha Bonaventura, püha Aquino Thomas, püha Dominicus ja neli kirikuõpetlast. See tellimus sai aluseks Zurbarani kunstnikukarjäärile. 29. augustil 1628 sai kunstnik järgmise suure tellimuse, mil Sevilla  Mercedarians'i kerjusordu tellis 22 maali oma ordu kloostrile. 1629 kutsusid Seville patroonid Zurbarani alaliselt Sevilla linna elama, kuna kunstnik oli selleks ajaks saavutanud seal juba kuulsuse. Tema töid hinnati ja tema sealviibimine mõjus linna mainele hästi. Ta võttis kutse vastu ning kolis linna ühes oma naisega, kolme lapsega esimesest abielust, sugulase Isabel de Zurbaraniga ja kaheksa sulasega. 1639. aastal suri tema teine naine Beatriz de Morales.
1630ndate paiku oli Zurbaran määratud kuningas Felipe lV maalijaks. On lugu sellest, kuidas kord olevat monarh oma käe asetanud kunstniku õlale lausudes: “Maalija kuningale, maalijate kuningas”. Pärast 1640. aastat kõrvutati aga Zurbarani jõulist ja karmide kontrastidega stiili halvustavalt Murillo sentimentaalselt relogioossete töödega ning kunstniku hea nimi kannatas. Alates hilistest 1630ndatest tegi Zurbarani töökoda mitmeid maale ekspordiks Lõuna-Ameerikasse. 7. veebruaril 1644 abiellus Zurbaran kolmandat korda, seekord samuti jõuka lese Leonor de Torderiga. Oma elu lõpu poole 1658. aastal, kolis kunstnik Madridi. töövõimalusi leidma. Madridis uuendas ta oma tutvust Hispanaia baroki kuldse aja kõige olulisema maalija Velázqueziga. On levinud müüt, et Zurbaran suri vaesuses, kuid tegelikult oli tema vara väärtus tema surma ajal umbes 20,000 reaali.

Stiil

Zurbaran maalis realistlikus stiilis ja tema töödele on iseloomulik nn keldriluugivalgus. Suurem osa tööst on dramaatilselt ja müstiliselt tumedates toonides ja figuurid hämaruses, ent teatud kohtadele langeb salapärasest allikast pärinev hele valgusvihk. Selline valguse ja varju järsk kontrast ehk chiaroscuro (it. “hele-tume”) on ka Caravaggio töödes, kuid on teadmata, kas Zurbaranil oli võimalus Caravaggio töid näha, et sealt mõjutusi saada. Arvatakse, et Zurbarani range kompositsioon avaldas kõige rohkem mõju hispaania hilisbaroki kunstnik Juan Sanchez Cotanile. Ajal kui Zurbaran oli saavutanud meisterlikkuse, mis ületas teised kohalikud Sevilla maalijad, oli noorele kunstnikule oluliseks stiililiseks eeskujuks mitmevärviline skulptuur. Eriti lähedane oli Zurbaranile Sevilla skulptori Juan Martínez Montañési looming. Zurbaran maalis figuurid otse natuurist, ta kujutas palju langevaid kangaid, mille esiletoomsieks kasutas ta tihti lamavaid figuure. Ta kujutas eriti meisterlikult heledaid kangaid ja palju maale on seetõttu valgete rüüdega kartusiaani orduliikemete kodudes. Zurbaran pidas terve oma viljaka karjääri jooksul kinni rangetest meetoditest, mis varieerusid vaid mõnel korral tavapärasest. Tema karjäär piirdus vaid Hispaaniaga, lisaks ka eksporditud tööd Hispaania kolooniatesse, millest palju teekonna ajal põhja läks. Ta maalis enamasti rangeid ja askeetlikke religioosseid palvehetki, kus vaim on alistamas liha, kompositsioonis oli sageli vaid üks figuur. Zurbarani stiil on tagasihoidlikum ja piiratum kui Caravaggiol, toonid on tihti sinakad. Efektselt mõjuvad detailideni viimistletud esiplaanid, mida kujundab valgus ja vari. Taust on tihti ilmetu ja tume. Zurbaranil oli raskusi sügavuse kujutamisega, taustal olevad interjööri või eksterjööri esemetel puudub ruumilisus ja nad näivad tasapinnastena. Zurbarani hilisemas loomingus on näha Murillo ja Tiziani stiili mõjutusi, pintslilöök on vabam ja kontrastid mahedamad.