Üldine Tolli- ja Kaubanduskokkulepe

Loomine

1930ndatel valitsenud majanduspoliitiliseks mudeliks oli protektsionism, riigid kaitsesid sisemaist tööstust välismaise konkurentsi eest suurte tollimaksudega, mis ka pärast sõda olid endiselt 1930. aastate alguse tasemel. Rahvusvahelise kaubanduse liberaliseerimiseks alustati 23 GATT-i asutajaliikme vahel läbirääkimisi, mille tulemusel kehtestati 45 000 tariifisoodustust ning lepiti kokku ajutistes kaubandusreeglites. See kokkulepe soodustustest ja reeglitest koondati lepingusse, mis nimetatigi "Üldiseks tolli- ja kaubanduskokkuleppeks" (GATT) ning see jõustus jaanuaris 1948.
GATT-iga sätestatud soodustusi ja reegleid pidi hakkama reguleerima Rahvusvaheline Kaubandusorganisatsioon (ITO). ITO põhikirja mustand kiideti heaks ÜRO kaubanduse ja Tööhõive konverentsil Havannas märtsis 1948. ITO põhikiri oli oma ajastu kohta ambitsioonikas. See pidi lisaks kaubandusvaldkonnale hakkama reguleerima kaubandusleppeid, kasumi ja toodangu reguleerimise lepinguid, rahvusvahelisi investeeringuid, tööhõiveteenuseid ja eeskirju. Kuid selle ratifitseerimine liikmesriikide parlamentides ei läinud läbi: peamiseks vastuväiteks oli, et see sekkuks riigisisestesse majandusküsimustesse. ITO loomise lõplikuks läbikukkumiseks loetakse 6. detsembrit 1950, kui USA president Harry Truman teatas, et loobub ITO asutamislepingule toetuse otsimisest kongressis. Hoolimata ajutisest loomusest jäi GATT ainsaks rahvusvahelist kaubandust reguleerivaks organisatsiooniks kuni WTO loomiseni 1995.

Lõpp

GATT osutus edukaks maailmakaubanduse arendamisel ja liberliseerimisel. Pidev tariifide alandamine ise tagas kiire maailmakaubanduse kasvu – keskmiselt 8% aastas 1950ndatel ja 1960ndatel. Kuid 1980ndateks oli selge, et GATT-i lepingupõhine süsteem osutus liiga nõrgaks, et laienevat kaubandussüsteemi hallata. GATT ei katnud või polnud piisav lahendamaks probleeme teenuste, intellektuaalse omandi, tekstiilitööstuse ja põllumajandusega. Kaubamärki rikkuvate toodete eksportimine oli saanud tohutu ulatuse.
Märk eelseisvatest raskusest oli seitsmes arutelu 1973 Tokyos, kus esimest korda püüti GATT-i reformida. Tokyo arutelu kesised tulemused rahvusvahelise kaubanduse probleemidega tegelemisel ja kaitsemehhanismidega seotud küsimustes kombineerituna 1970ndate ja 1980ndate alguse majanduslangustega viisid selleni, et valitsused hakkasid tollitariifide asemel otsima teistsugust kaitset sektoritele, mis kannatasid tugeva välismaise konkurentsi tõttu, levinumateks viisideks olid subsiidiumid põllumajanduses ning regionaalsed kaubanduslepingud. Tokyo voorus otsustasid lepingu osapooled enam mitte GATT-i parandada, vaid viia sisse lisalepingute ehk koodeksite süsteemi, millele iga kord kõik liikmed alla ei kirjuta.
1974. sõlmiti GATT-i raames Multifibre Kokkulepe, mis hakkas määrama piiranguid tekstiili ja rõivaste impordile arengumaadest arenenud riikidesse. Multifibre kokkulepe andis mitmeid võimalusi piirangute kehtestamiseks – see lubas kokku leppida impordi maksimummääras või pidada kahepoolseid läbirääkimisi imporditaseme määramiseks ning selle kasvuks. Spetsiaalne järelevalveorgan asutati Multifibre'i kokkuleppe täitmise jälgimiseks ning vahendajana tegutsemiseks läbirääkimistel. Peale Multifibre'i kokkuleppe sõlmisid importijad muidki vabatahtlikke kahepoolseid ekspordipiiranguid, Euroopa Liit ja USA piirasid autode ja elektroonika sissevedu Jaapanist, et kaitsta oma turgu. Kuna lepingud sõlmiti kahepoolselt, ei olnud seal vastuolu mitte-diskrimineerimise printsiibiga.
1980. aastate alguseks olid GATT-i liikmed veendunud reformide vajalikkuses. Algas Uruguay voor, mille raames peetud arutelud ja ministrite kohtumised toimusid aastatel 1986–1994. 15. aprillil 1994 kirjutati läbirääkimiste tulemusel Marrakešis Marokos alla lepingule, millega otsustati laiendada ja institutsionaliseerida GATT Maailma Kaubandusorganisatsiooniks (WTO). GATT, mis allkirjastati 1947. aastal, on WTO üheks lepinguliseks osaks ja on reformitud kujul kasutusel GATT 1994 nime all. GATT 1994 raames võeti Uruguay voorus vastu ka teenuste vahetamise üldine leping GATS ja intellektuaalse omandiga seotud õiguste kaubanduslike aspektide leping TRIPS. 75 GATT-i liiget olid WTO asutajaliikmed, ülejätnud 52 GATT-i liiget astusid WTO-sse järgmise kahe aasta jooksul.

GATT ja Eesti

Eesti osales GATT-i juures vaatlejaliikmena alates 19. juunist 1993. 8. märtsil 1994 esitas Eesti Vabariik avalduse GATT-iga liitumiseks, kuu aja pärast moodustati WTO ja Eesti avaldus vormistati ümber WTO-sse astumise avalduseks. Alates 13. novembrist 1999 on Eesti WTO liikmesriik.