Rabapüü

Kirjeldus

Rabapüü on keskmise kuni suure territooriumiga maapinnal pesitsev lind ning on kõige arvukam kolmest lumepüü liigist. Isased ja emased on enam-vähem ühesuurused, kaaludes 430–810 grammi. Täiskasvanu pikkus varieerub 35–44 cm ning tiiva siruulatus jääb vahemikku 60–65 cm. Ta on sügava rindmiku, küllaltki pika kaela, laia noka, lühikese ümara sabaga ning jalad on kaetud lühikese sulestikuga. Suvel on isaslindude sulestik marmorkarva pruunikas, kael ja rindmik on punaka varjundiga, saba on must ja tiivad altpoolt valged. Silmatorkamatud kotid silmade kohal muutuvad punaseks ja on esileküündivad paaritumishooajal. Emaslinnud on sarnase välimusega, aga puuduvad kotid silmade kohal ja on laialivalguvalt pruunide ja valgete sulgedega kõhul. Talvel muutuvad nii isastel kui emastel sulestikud täielikult valgeks, välja arvatud mõned mustad suled sabas.Noored linnud sarnanevad täiskasvanud lindudega. 
Rabapüüd saab eristada lähedalt suguluses oleva kivipüüga (Lagopus muta) sellega, et on suurem ning paksema nokaga; rabapüü üldiselt puude otsas ei istu. Samas eelistab kivipüü kõrgemaid kohti ja vähem viljakaid piirkondi. Suvel on sulestik pruunim ning talvel puudub isasel rabapüül must triip silmade ja noka vahel, nagu on kivipüül.  Valgesabapüü (Lagopus leucura) Põhja-Ameerikas on rabapüüst pisem ning tal on valge saba ja hallikirjum pruunikas sulestik, tiivaääred ääristatud valgete sulgedega, samuti valge kõhualune. Valgesabapüü elutseb alaliselt puude piirist kõrgemal, ehk siis kohtades, kus puid praktiliselt pole. 
Iseloomulik Briti saarte alamliik L.I.scoticus (keldi rabapüü) oli kunagi tunnistatud eraldiseisvaks Briti liigiks, aga nüüd siiski määratud alamliigiks. See nõmmedel elutsev lind on punakaspruuni sulestikuga, tema jalad on valged.
Rabapüül on madala kõlaga kurguhäälne kärisev hääl, mis meenutab mootorsae käivitamist, vaheldudes ka kloppimist meenutava heliga. Kui linnu asukoht on võõra poolt paljastatud, siis isaslind teeb kõrisevat ja haukumist meenutavat häält.

Taksonoomia ja süstemaatika

Rabapüü teaduslik nimi, Lagopus lagopus on tuletatud iidsest kreekakeelsest sõnast lagos (λαγως) “jänes“+pous(πους) “jalg“, mis viitab linnu sulgedega kaetud jalgadele, tänu millele on kergem külmunud maastikul hakkama saada.

Levik ja elupaigad

Rabapüü on levinud põhjapiirkondades. See linnuliik elab Kanadas, Ameerika Ühendriikides, Hiinas, Mongoolias, Venemaal, Kasahstanis, Tšehhis, Soomes, Norras, Rootsis, Eestis, Lätis, Leedus, Saksamaal, Ühendkuningriigis, Iirimaal ja Hispaanias. Ta on hõivanud peamiselt subalpiinsed ja subarktilised elupaigad, näiteks hõredad männimetsad ja kasemetsad, paju- ja lepatihnikud, kanarbikunõmmed, tundrate ja mägede nõlvad. Talvel võivad emaslinnud ja noorlinnud liikuda madalamatele kõrgustele ning otsida varju orgudest või rohkema taimestikuga aladelt, isaslinnud seevastu tavaliselt jäävad subalpiinsesse piirkonda. Keldi rabapüü on tavaline kanarbikunõmmedel Põhja- ja Lääne-Britannias ning teatud piirkondades Iirimaal.

Toitumine

Rabapüü on varieeruva toitumisega, see sõltub aastaaegadest. Ta on taimtoiduline enamuse oma elust ning toitub erinevatest taimedest ja taimeosadest. Noorlinnud võivad toituda ka putukatest, kuna neil ei ole veel välja arenenud pimesool ja nad ei pruugi suuta kõiki taimi veel seedida. Suvel on lindude toit mitmekesine ja võib koosneda marjadest, õitest, lehtedest, seemnetest ning noortest oksavõrsetest.
Alaskal toituvad täiskasvanud linnud peamiselt pajudest (nt Alaska paju Salix alaxensis), pajulehtedest suvel, talvel ja varakevadel pungadest, noortest võrsetest, urbadest – need katavad lindude põhilise toiduvajaduse. 21.sajandi alguses hakkasid arktilisel Alaskal levima põõsastikud, mis arvatavalt mõjutab rabapüüde talvist söögivalikut. Kuna rabapüüd söövad noori võrseid, pungi ja lehti, siis on nad aidanud kujundada vastava ala maastikku. Pärast tugevaid lumetorme ei pääse linnud ligi väiksematele, lumega laetud puhmastikele ning leiavad kõhutäie vaid neist puhmastikest, mille oksad ulatuvad lumevaiba alt välja. Ühe uuringu järgi on leitud, et 90% Alaska pajude pungadest on ära söödud rabapüüde poolt.  Sellepärast on pajud kasvult kängu jäänud, mõjutades kogu ökosüsteemi. Sellistel talvedel, mil lund on keskmisest vähem, ei ole rabapüüde söömingud teinud väga suurt kahju, kuna nad toituvad siis lisaks pajupungadele ka madalamakasvulistetest taimeliikidest. Ollakse arvamusel, et arktiliste alade haljastus mõjutab rabapüüde populatsiooni.

Käitumine

Isased rabapüüd on territoriaalsed linnud. Isaslinnud saabuvad paaritumisaladele ja kujundavad välja oma territooriumid aprillis ning mais. Nad kaitsevad agressiivselt alasid teiste isaslindude eest. Emaslinnud saabuvad paar nädalat hiljem ning sel ajal isaslinnud kurameerivad nendega lennutrikke tehes, uhkeldava kõnnakuga ja saba lehvitamisega. Kui emaslind on valinud kaaslase ja munemiskoha, siis emaslind muneb umbes 6–10 muna madalasse maapinnalohukesse. Pesapaik on tavaliselt peidetud ja vooderdatud ümbruskonnast korjatud rohu ja puhmastaimedega.  Väike osa isaslindudest on polügaamsed, kuid enamik monogaamsed. Nad on pühendunud nii pesa kui paarilise kaitsmisele, eriti haudumisperioodil, kui munad on peagi koorumas. Sellel ajal võib olla suurim oht liigikaaslased. Kuigi täiskasvanud rabapüüd on taimetoidulised, siis tibud söövad putukaid. Enamus teistel püü liikidel hoolitseb vaid emaslind tibude eest, aga rabapüü isaslind aitab nii toitmise kui tibude kaitsmisega. Ta võib võtta hoolitsemise täielikult üle, kui emaslind sureb. Eriline on ka see, et isaslind kaitseb noorlinde kiskjate eest ning nii emaslind kui isaslind võivad otseselt üritada rünnata sissetungijaid või meelitada ründajaid eemale, teeseldes murtud tiiba. Siiski on tibud vastamisi paljude ohtudega, mis hõlmab rebaste rünnakuid, saagijahil olevaid linde, või kaotsiminekut ülejäänud rühmast, halba ilma ja parasiitide haigusi. Vähem kui 35% tibudest elab üle 11 kuud ja vaid üksikud neist jõuavad sigimiseni. Soodsatel aegadel võivad paljud järglased ellu jääda; rabapüü populatsioon on vastupidav suurte arvukuste kõikumiste suhtes. Septembris hakkavad linnuperekonnad moodustama parvesid. Emased ning noorlinnud rändavad talvituma soodsamatele asumaadele (metsastesse orgudesse, mägisematesse kohtadesse), mis võivad olla 160 km eemal nende sigimispaikadest. Isased võivad samuti moodustada väiksemaid parvi, kuid tavaliselt ei rända nad nii kaugele nagu emased.

Rahvuslind

Rabapüü on Alaska tunnuslind.

Kaitsestaatus

Liik on maailmas laialt levinud ega ole haruldane. IUCN on rabapüü on klassifitseerinud “soodsas seisundis“ liigiks. Ehkki mõnes piirkonnas on teda vähe, hinnatakse rabapüü üldist arvukust neljale miljonile indiviidile.
Eestis on rabapüü väga haruldane ja kuulub seetõttu kaitstavate liikide I kategooriasse. Liigi levik piirdub praegusel ajal üksnes Ida-Virumaa soodega. Pesitsusegset arvukust hinnatakse nüüdisajal 30–50 paarile.