google/wiki40b huggingface dataset:
Rutger Lüdinghausen-Wulff

Rutger Lüdinghausen-Wulff (ka Wulf genannt Lüdinghausen) oli Liivi ordu liige ja viimane Pärnu komtuur.
Rutgeri vanemad olid Heinrich Wulf-Lüdinghausen ja Henricke von Hanxleden, vend aga viimane Maasilinna foogt Heinrich Lüdinghausen-Wulff. Rutger oli tõenäoliselt vanem vend.
1524. aastal sai Rutger Rakveres drostiks, 1535. aastal on teda aga mainitud ordu majandusülemana (Schäffer) Võnnus. 1539. aastal sai ta Grobiņa foogtiks ja 1550. aastal Pärnu komtuuriks. Pärnu komtuuri ametisse jäi ta kuni Liivi ordu eksistentsi lõpuni 1562. aastal. Rutger jäi ka edaspidi Liivimaale, kus suri 1563. ja 1572. aasta vahel.
Luciano Berio

Luciano Berio (24. oktoober 1925 Oneglia (nüüd osa Imperiast) – 27. mai 2003 Rooma) oli itaalia helilooja.
Ta õppis lapsena isalt ja vanaisalt (organistid) orelit, 1945–1951 õppis Milanos kompositsiooni Giorgio Federico Ghedini ja dirigeerimist Carlo Maria Giulini juures ning suviti täiendas end Tanglewoodi kursustel Luigi Dallapiccola juures. Alates 1950. aastast huvitas teda seeriamuusika, 1952. aastast elektronmuusika (ta oli parima Itaalias asuva stuudio juht). 1961. aastal oli ta üks San Francisco eksperimentaalteatri asutajaid; kuni 1980 juhtis ta IRCAMi elektronmuusika sektorit Pariisis. Alates 1984 oli "Maggio Musicale Florentino" muusikajuht.
Heliloojana harrastas ta äärmuslikku modernismi, kasutas nn optimaalset notatsiooni, arvestas elektroakustikat. Tema loomingut on jagatud elektronmuusikaks, eksperimentaalseteks vokaalteosteks ja lavamuusikaks.
Ta oli 1996. aastal Tallinna NYYDi nimihelilooja.
Present

Present (hollandi keeles presenning, inglise keeles tarpaulin ehk tarp) on veekindlaks ja kõdunemiskindlaks impregneeritud jäme labase sidusega linane või poollinane riie.
Presendist tehakse esemete katteid, inimeste vihmakatteid, telke ja töörõivaid.
Presendiks nimetatakse ka presendist katet.
Medņi raudteepeatus

Medņi raudteepeatus on endine raudteepeatus Ieriķi–Gulbene–Abrene raudteel Gulbene piirkonna Stāmeriena vallas.
Peatus asus Riia jaamast 109 km kaugusel. 
Peatus avati esimese maailmasõja ajal kui rongide möödasõidukoht. Toonase haldusjaotuse järgi jäi see Gulbene kihelkonda Stāmeriena mõisa maadele. Läti keeles kasutati sealse peatuskoha kohta nimetust Lāču m. Medņi nime hakkas see kandma aastal 1935. XX sajandi viiekümnendatel aastatel see suleti.
Sven Nykvist

Sven Vilhem Nykvist (3. detsember 1922 Moheda – 20. september 2006 Stockholm) oli rootsi filmioperaator.
Sven Nykvist sündis Kronobergi läänis Alvesta vallas Mohedas. Tema vanemad olid misjonärid Belgia Kongos. Nykvisti lapsepõlv möödus vanavanematega Rootsis. Ta õppis Stockholmis fotograafiat. Filmindust praktiseerist ta Roomas Cinecittà stuudiotes.
Sven Nykvistil oli pikaaegne koostöö filmilavastaja Ingmar Bergmaniga. Nende esimeseks filmiks oli "Narride õhtu" ("Gycklarnas afton", 1953). Just Bergmani filmide "Sosinad ja karjed" ja "Fanny ja Alexander" eest, võitis ta kaks parima operaatori Oscarit, aastal 1974 ja 1984.
Nykvist on teinud koostööd ka Woody Alleni, Andrei Tarkovski, Philip Kaufmani, Nora Ephroni ("Unetus Seattle'is") ja Lasse Hallströmiga. Tema viimaseks filmiks jäi Peter Yatesi fantaasiakomöödia "Curtain Call" (1999).
Sven Nykvisti poeg Carl-Gustaf Nykvist on filmilavastaja ja -operaator. Viimase käe all valmis 2000. aastal dokumentaalfilm "Valgus pakub mulle seltsi", milles ta jäädvustas oma isa elutöö. Sven Nykvisti abil valmis 120 filmi.
Juhan Kunderi Selts

Juhan Kunderi Selts on Eesti selts, mille eesmärk on tutvustada eesti kirjaniku ja õpetaja Juhan Kunderi ideesid ja tema pärandit.
Selts asutati 1992.
Aastast 2012 annab selts välja Juhan Kunderi nimelist Vaimsuse auhinda.
Helle Tamm

Biograafiad

"Ülle Ulla" (1976) ja "Inge Põder" (1978) Eesti NSV Teatriühingu väljaantud "Teatriteede" sarjas, kirjastus Eesti Raamat;
"Larissa Lužina" (1980) ja "Vija Artmane" (1984) "Väikese filmiraamatu" sarjas, kirjastus Eesti Raamat;
"Ita Ever" (1991) Eesti Teatriliidu vahendatud väljaanne, kirjastus Eesti Raamat;
"Eldar Rjazanov" (2007) – Eldar Rjazanovi 80-ks sünnipäevaks kirjutatud ja autori enda
kirjastatud elutööraamat.
Balti küsimus

Balti küsimus on rahvusvahelist õigust puudutav küsimus Balti riikide – Leedu Vabariigi, Läti Vabariigi ja Eesti Vabariigi – 1940. aasta NSV Liidu okupatsiooni ja anneksiooni (1940–1941 ja 1944–1991) mittetunnustamisest. 
Balti küsimus oli aktuaalne Teise maailmasõja ning külma sõja ajal, hiljem on see pigem ajaloolise tähendusega probleem, mis mõjutab eeskätt Eesti, Läti ja Leedu suhteid Venemaa Föderatsiooniga.

Muud tähendused

Terminit "Balti küsimus" on kasutatud ka Vana-Liivimaa ümber kujunenud välispoliitilise olukorra kirjeldamiseks 16. sajandil enne Liivi sõda (näiteks Walter Kirchner raamatus "The Rise of the Baltic Question"). Toomas Karjahärm on seda nimetust kasutanud ka Vene tsaaririigi 19. ja 20. sajandi Baltikumi-poliitikat analüüsides (artikkel "Balti küsimus Vene poliitikas monarhia kokkuvarisemise eel" – Looming 1996/10, lk 1372–1383).
Liisi Koikson

Karjäär

Osalenud paljudes Eestis lavastatud muusikalides, näiteks "Evita", "Aida", "Helisev muusika", "Georg" ja "Jesus Christ Superstar", ning lauluvõistlustel "Laulukarussell", "Estvokaal" ja Raimond Valgre lauluvõistlus ja "Eurolaul". Esindas 2002. aasta Eurovisioonil taustalauljana Maltat.
Laulnud hitiks mitu Noorte laulu- ja tantsupidude tunnuslugu, näiteks "Puu on puude kõrgune", "Viire takka", "Tuulevaiksel ööl" jt.
Sundi vald (Soome)

Külad

Berg, Björby, Brändbolstad, Domarböle, Finby, Gunnarsby, Gästerby, Hulta, Högbolstad, Jussböle, Kulla, Lappböle, Lövvik, Mångstekta, Persby, Prästö, Rosenberg, Sibby, Smedsböle, Strömbolstad, Sundby, Svensböle, Tosarby, Tranvik, Träsk, Vivasteby

Ajalugu

Sundi vallas asuvad Rootsi kuningriigi ajal ehitatud Kastelholmi linnus ning Vene keisririigi ajal ehitatud Bomarsundi kindluse ehitised, mis Krimmi sõja ajal 1854. aastal purustati Suurbritannia ja Prantsusmaa ühendväe poolt.
Natalja Zenina

Natalja Zenina (sündinud 1969) on Läti alpinist.
Ta on Baltimaade esimene naisalpinist, kes on tõusnud Džengiši tippu ja teine Helme Suuki järel, kes sai Lumeleopardi aunimetuse.
Ta on tõusnud üle 8000 m kõrguse mäe tippu.

Alpinism

Ta on roninud Kõrgõzstanis ja Tadžikistanis kõigi seitsmetuhandeliste mägede peatippu, neist kahele Pamiiris asuva mäe tippu kahel korral: Korženevskaja (1999, 2005) ja Lenini (2001, 2005) tippu.

Tõusud kaheksatuhandeliste tippu

2011. aastal võttis ta osa Kõrgõzstani ja Venemaa ühisekspeditsioonist Karakoramis Nanga Parbati  (8125 m) tippu. Ilmastikuolude halvendes tuli grupil tõus kõrgusel 7500 m katkestada.
2013. aasta juunis oli ta uuesti Nanga Parbati tippu püüdlemas Gilgit-Baltistani provintsis Pakistani loodeosas. Ta võttis osa Aleksandra Dziki organiseeritud rahvusvahelisest ekspeditsioonist. 23. juunil tabas jalamil asuvat baaslaagrit Ţālebāni terrorirünnak, mille käigus hukkus 11 alpinisti, sealhulgas tema ekspeditsioonikaaslane leedukas Ernest Markšaitis. Zenina endaga veel 25. juulil ühendust ei saadud. 
2016. aastal osales ta Kõrgõzstani Himaalaja ekspeditsioonil  ja tõusis 30. septembril kaheksatuhandelise Manaslu (8163 m) tippu. Samal päeval tõusis tippu ka ekspeditsiooni koosseisus kaasa teinud Leedu alpinist Saulius Damulevičius.
Enne Zeninat on Läti naistest Manaslu tippu jõudnud Kristīne Kravcova (2011).
Sigarillo

Sigarillo (hispaania sõnast cigarrillo (algne tähendus 'sigarike')) on suitsetatav tubakatoode, mis kujutab endast tubakalehe sisse keeratud tubakapuru. Sigarillod on väiksemad ja lahjemad kui sigarid, ent suuremad ja kangemad kui tavasigaretid.
Pahkla vald

Pahkla vald (saksa keeles Pachel) oli vald Harjumaal Hageri kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1891 ja siis liideti Pahkla vald Kohila vallaga.
Valla alal asus Pahkla mõis.
Igor Jürgens

Igor Jürgens (ka Jurgens; sündinud 6. novembril 1952 Moskvas) on Venemaa äri- ja ühiskonnategelane.
Jürgens on president Dmitri Medvedevit nõustava Nüüdisaegse Arengu Instituudi juhatuse esimees (2008. aastast), ZАО Renessans Kapitali esimene asepresident (2005. aastast) ning Venemaa Töösturite ja Ettevõtjate Liidu endine asepresident.
Jürgensi vanaisa Teodor oli Tallinnas sündinud eestlane, kellest sai esimese maailmasõja eel Nobelide naftaettevõtmiste finantsdirektor Bakuus. Jürgensi vanaema oli Bakuu kreeklane. Isa Juri Jürgens (1912–1970) oli Aserbaidžaani NSV naftatööstuse töötajate ametiühingu komitee sekretär, ema Ludmilla Jürgens.
Georg Thal

Georg Paul Arnold Thal (10. oktoober 1901 Peterburi – 13. juuni 1978 Simbach) oli Eesti arst.
Lõpetas Tartu Ülikooli 1925 cum laude, dr. med. 1941 (Berliini Ülikool).
Arstide Koja nõukogu liige.
Repatrieerus järelümberasujana 1941. aastal Saksamaale.
Béla Kun

Béla Kun (sünninimi Béla Kohn; 20. veebruar 1886 Lele, Transilvaania (tänapäeval Rumeenia) – 29. august 1938 Moskva) oli Ungari kommunistlik poliitik ja rahvusvahelise kommunistliku liikumise tegelane.
Béla Kun sündis juudi rahvusest notari perekonnas, tema ema oli ungari rahvusest, kuid läks abielludes üle juudi usku. Juba 1902. aastal astus ta Ungari Sotsiaaldemokraatlikku Parteisse. 1904. aastal madjariseeris ta oma perekonnanime, võttis Kohni asemel uueks nimeks Kun. Samal aastal asus ta õppima Kolozsvári Ülikoolis (tänapäeval Cluj-Napoca) õigusteadust. Ülikooli lõpetamise järel töötas ta kindlustusametniku ja ajakirjanikuna.
Esimeses maailmasõjas mobiliseeriti Béla Kun Austria-Ungari sõjaväkke, 1916. aasta kevadel langes ta idarindel Vene vägede kätte sõjavangi. 1917. aastal vabanes Béla Kun sõjavangide laagrist ja astus Venemaa Sotsiaaldemokraatlik Tööliste (bolševike) Partei liikmeks. Ta moodustas 1918. aasta märtsis VK(b)P ungari grupi, oli KV(b)P Välismaagruppide Keskföderatsiooni esimees ja üks internatsionaalsete väeosade organiseerijaid.
1918. aasta novembri keskel pöördus Kun Ungarisse tagasi. Ta osales Ungari Kommunistliku Partei asutamises ja valiti selle esimeheks. 21. märtsil 1919 moodustati Ungari Nõukogude Vabariik. Béla Kun oli selle välisasjade rahvakomissar ja hiljem ka sõjaasjade rahvakomissar. Ta oli Ungari Nõukogude Vabariigi tegelik juht.
Pärast Ungari Nõukogude Vabariigi kukutamist põgenes Béla Kun 1919. aasta augusti algul Viini. Ta vahistati ja interneeriti. 1920. aasta juulis vahetati ta välja Austria sõjavangide vastu ja saadeti Nõukogude Venemaale. 1920. aastal oli Kun Lõunarinde Revolutsioonilise Sõjanõukogu liige ja kuulus Ülevenemaalisesse Kesktäitevkomiteesse. Ta oli üks Kominterni asutajaid ja oli alates 1921. aastast Kommunistliku Internatsionaali täitevkomitee liige.
Suure terrori ajal süüdistati Béla Kuni trotskismis ja ta vahistati 28. juunil 1937. 29. augustil 1938 mõisteti ta surma ja lasti maha.
Béla Kun rehabiliteeriti postuumselt 1956. aastal.

Mälestuse jäädvustamine

Béla Kuni järgi on nimetatud väljak Moskvas ja tänav Peterburis.
Aastani 1994 oli Narvas Pähklimäe tänava nimi Béla Kuni tänav.
Béla Kuni auks oli ilmunud Ungari postmargid 1966. ja 1986. aastal ning NSV Liidu postmark 1986. aastal (nr 5701).
Peeter Pärt

Elulugu

Peeter Pärt on arsti poeg ja Toomas Pärdi ja Eva Silvia Pärt-Enanderi vend. 
Lõpetas 1972 Gävles Vasaskolani gümnaasiumi, 1976 Uppsala Ülikooli bioloogia ja keemia erialal, Ph.D. (zoofüsioloogia, 1983, samas), väitekiri "Cadmium uptake in perfused rainbow trout gills. Mechanisms and effect of water quality". Oli 1986–97 Uppsala Ülikooli ökotoksikoloogia ülikoolilektor, 1997–2001 Euroopa Komisjoni üksuse juhataja, 2001– keskkonna- ja tervisenõunik. Olnud 1978 stipendiaadina Prantsusmaal (Centre Energie Atomique), 1979–81 töötanud periooditi Soomes (Helsingi Ülikool), 1981 ja 1984 Hollandis (Katholieke Univ., Nijmegen), 1991–92 külalisteadurina Kanadas (McMaster University, Hamilton) ja 1996 USA-s (Rosenstiel School of Marine and Atmospheric Science, University of Miami). Uppsala Ülikoolis lugenud zoofüsioloogiat, inimfüsioloogiat ja ökotoksikoloogia kursusi.

Teadustöö

Uurinud kalade füsioloogia, veetoksikoloogia, inimese tervisele mõjuvate keskkonnategurite kvantifitseerimise mudeleid. Ajakirja Aquatic Toxicology (Elsevier) peatoimetaja (1994–2005). Suurbritannia Eksperimentaalbioloogia Ühingu liige. 67 teadustrükist, aimeartikleid.
Vera Leonova

Vera Aleksandrovna Leonova (vene keeles Вера Александровна Леонова; sündinud 23. novembril 1980 Moskvas Nõukogude Liidus) on Venemaa munitsipaalpoliitik, Moskva omavalitsustegelane ja urbanist.
Ta lõpetas 2003. aastal Lomonossovi-nimelise Moskva Riikliku Ülikooli kiitusega erialal "lingvistika ja kultuurivaheline kommunikatsioon", 2005. aastal Pariisi Ülikooli magistrantuuri kiitusega erialal "keskaja kirjandus" ning 2010. aastal Oxfordi Brookesi Ülikooli kiitusega. Viimasest sai ta magistrikraadi ärijuhtimises (MBA) erialal "kinnisvara ja linna arendamine".
Ta töötas aastatel 2005–2011 Moskva kinnisvaraarendusfirmas RDI Group projektijuhina ja 2013–2014 Moskvas asuva konsultatsioonifirma Strelka projektidirektorina. 
Aastatel 2014–2015 töötas ta linnaehituse, arhitektuuri, linnade majanduse ja strateegilise juhtimise valdkonnas iga-aastasi rahvusvahelisi konverentse korraldava mittetulundusühingu Moskva Urbanistikafoorum tegevdirektorina. 
2015. aastast on Leonova Kõrgema Majanduskooli Võssokovski-nimelise kõrgema urbanistikakooli asedekaan.

Moskva kohalikud valimised (2017)

Leonova kandideeris kohaliku omavalitsuse valimistel Moskva Zamoskvoretšje rajoonis 5-mandaadilises valimisringkonnas ja tuli 33 kandidaadi seas häältearvult esimeseks. Kandidaadiks esitas teda poliitiline partei Jabloko. Leonovast sai üks Zamoskvoretšje munitsipaalringkonna kümnest saadikust (6 saadikukohta said Ühtse Venemaa ja 4 Jabloko esindajad). Mandaat kehtib kuni järgmiste valimisteni 2022. aastal.

Isiklikku

Leonova valdab vene, inglise, prantsuse ja hispaania keelt. Tema hobide seas on klassikaline muusika.
Mõkola Azarov

Mõkola Azarov (venepäraselt Nikolai Azarov; ukraina keeles Микола Янович Азаров, varasema nimega Nikolai Pahlo; sündidud 17. detsembril 1947 Kaluugas Vene NFSV-s) on Ukraina poliitik. Ta oli Ukraina peaminister 11. märtsist 2010 kuni 28. jaanuarini 2014, Regioonide Partei juht alates aastast 2010. 
Azarovi nime võttis ta endale ise, aga ei ole teada, millal ja miks. Tema vanaema neiupõlvenimi oli Azarova, samuti kasvas Nikolai üles Azarovo külas. On oletatud, et ta võttis Ljudmila Azarovaga abielludes endale abikaasa nime. Ta isa Jaan Pahlo oli eestlane ja pärit Laiuselt Jõgevamaalt.
Azarov lõpetas Kaluuga 5. keskkooli kuldmedaliga. 1971 lõpetas ta Moskva Riikliku Ülikooli, kus õppis geoloogiat ja geofüüsikat.
Azarov töötas 1971–1976 kombinaadis "Tulaugol" trustis "Tulašahtoosušenije" osakonnajuhataja ja hiljem peainsenerina. 1976–1984 Tuula oblastis Novomoskovskis Moskva-lähedase kivisöe teadusliku uurimise ja projekteerimis-konstrueerimisinstituudis algul laboratooriumi- ja pärast osakonnajuhatajana. 1984 asus ta tööle Ukrainasse Donetskisse, kus töötas Ukraina kivisöetööstusministeeriumi geoloogia, geomehaanika ja kaevandamise teadusliku uurimise ja projekteerimis-konstrueerimisinstituudis algul direktori asetäitjana ja pärast direktorina.
1986 kaitses Azarov doktorikraadi teemal "Šahtide geofüüsika". 1991 sai ta professoriks. 1997. aastast on ta akadeemik (Ukraina Riikliku Akadeemia maateaduste osakonna kirjavahetajaliige). 2009 sai ta Moskva Riikliku Ülikooli audoktoriks.
Azarov on 112 teadustöö autor või kaasautor. Ta on kahe raamatu kaasautor: "Ukraina kilbi ja Donbassi kullamaardlate asukoha geoloogilised mudelid" ja "Kõik võlgadest". 2004 pälvis ta Ukraina riikliku preemia "uudsete organisatsioonilis-majanduslike ja infosüsteemide väljatöötamise ja juurutamise eest Ukraina ametkondlikku süsteemi".
Ta valiti Ukraina Ülemraada liikmeks 1994. aastal. Ülemraadas valiti ta juhatuse liikmeks. 1995. aasta septembrist 1996. aasta oktoobrini juhatas ta eelarvekomisjoni. Samuti kuulus ta piirkondadevahelisse saadikurühma, mis toetas presidenti Leonid Kutšmad. Ülemraadas oli Azarov üks kolmest kõige sagedamini sõna võtnud saadikust. 1995–1998 oli ta Ukraina valitsuse valuuta- ja krediidinõukogu liige.
2002—2005 ja 2006—2007 oli ta esimene asepeaminister ja rahandusminister.
Andrei Žukov

Andrei Aleksejevitš Žukov (vene keeles: Андрей Алексеевич Жуков, 27. november 1938 – 15. veebruar 2006) oli vene afrikanist. 
Filoloogiateaduste doktor, professor, Peterburi Riikliku Ülikooli orientalistika teaduskonna afrikanistika kateedri juhataja. 
Stažeeris Tansaanias, oli suahiili keelt käsitlevate tööde autor.
Kenneth Kaunda rahvusvaheline lennujaam

Kenneth Kaunda rahvusvaheline lennujaam (IATA: LUN, ICAO: FLKK) on rahvusvaheline lennujaam Lusakas Sambias. Enne ümbernimetamist 2011. aastal riigi esimese presidendi Kenneth Kaunda auks oli see tuntud kui Lusaka rahvusvaheline lennujaam.
Lennujaama suudab aastas teenindada kuni kaks miljonit reisijat. 2012. aastal läbis lennujaama 787 tuhat reisijat.
Urmas Petti

Urmas Petti (sündinud 12. september 1965 Tallinn – 27. jaanuar 2016 Tartu) oli eesti vaimulik ja teoloog.

Elulugu

Urmas Petti oli inseneri poeg.
Ta lõpetas 1989 Tallinna 1. Kaugõppekeskkooli ja 1995 Tartu Ülikooli usuteaduskonna. 1997 sai ta Tartu Ülikoolis teoloogiamagistriks ja kaitses 1999 Baseli Ülikooli usuteaduskonnas väitekirja "Martin Luthers Schrift "De captivitate Babylonica ecclesiae praeludium" (1520). Historischer Ort, literarische Konzeption, reformatorischer Ansatz" ning sai teoloogiadoktori kraadi. Ta ordineeriti 6. jaanuaril 2000 diakoniks ja 9. augustil 2001 õpetajaks.
1996–1997 oli Petti TÜ usuteaduskonnas õppeülesande täitja, 1999–2001 ajaloolise usuteaduse lektor, 2001. aastast dotsent, 2001–2005 ka õppetooli hoidja. 
Ta oli EELK vaimulik ja aastast 2001 Tartu Ülikooli-Jaani koguduse õpetaja, lisaks oli ta aastatel 2003–2007 Võnnu Jakobi koguduse hooldajaõpetaja.

Teadustöö

Petti peamised uurimisvaldkonnad olid Saksa reformatsiooni ajalugu, Eesti teoloogia mõtte ajalugu, Tartu teoloogia 19. sajandil ning TÜ usuteaduskonna roll Eesti kiriku- ja kultuuriloos. Ta oli Usuteadusliku Ajakirja toimetuskolleegiumi liige (aastast 2000). Ta oli ka Theologische Arbeitskreis für die reformationsgeschichtliche Forschungi (TARF) liige ja Akadeemilise Teoloogia Seltsi liige (esimees 1999–2000, aseesimees 2000–2001). "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" teatel on Petti avaldanud 19 teadustrükist.
Jon Sivewright

Biograafia

Enne näitlejaks saamist töötas Sivewright kaevandustöölisena ning oli 12 aastat tuletõrjuja.  
2003. aastal kolis ta Sydneysse ning astus Surry Hillsis asuvasse näitlejate keskusse (Actors' Centre), kus ta läbis kahe ja poole aastase juunioride kursuse. 
Joni esimene teletöö oli Austraalia telesarjas "Fireflies" 2004. aastal. Seejärel täitis ta kõrvalosi mitmes seriaalis.

"Kodus ja võõrsil"

2005. aasta augustis sai Sivewright oma esimese püsirolli teleseriaalis – hakkas mängima Tony Holdenit Austraalia seriaalis "Kodus ja võõrsil". Ta on seal Lucas ja Jack Holdeni isa. Tonyl oli suhe Beth Hunteriga (Clarissa House), kes hukkus autoavariis. Nüüd on tema elukaaslane doktor Rachel Armstrong, keda kehastab Amy Mathews.
Stockholm (linn)

Ulatus

Stockholm on nii pindala kui ka elanike arvu poolest Rootsi suurim asula ning asub suurima arvu valdade territooriumil. Asula hõlmab Stockholmi valla ning suurema osa selle eeslinnade piirkonnast. Et Statistika Keskbüroo definitsiooni järgi ei tohi hoonestuse osade vaheline vahemaa asulas ületada 200 meetrit, moodustavad mitmed suhteliselt lähedal asuvad piirkonnad eraldi asulad. See puudutab näiteks Lidingö valda ja Täbyd.  
Asula on välja kujunenud pika aja jooksul uue hoonestuse lisandumise ning varasemate eraldi asulate kokkukasvamise tagajärjel. 
Stockholmi asula ei ole sama mis Suur-Stockholm, mis hõlmab suurema piirkonna.

Linnasisene ühistransport

Stockholmi ühistransport on integreeritud Stockholmi lääni ühistransporti, mida korraldab AB Storstockholms Lokaltrafik.

Sport

Stockholmis on arvukalt spordiklubisid, sealhulgas AIK, Djurgårdens IF ja Hammarby IF ning suuri spordirajatisi, sealhulgas Stockholmi staadion, Globen ja Friends Arena. Seal asus ka Råsunda staadion.  
Stockholmis peetakse prestiižikaid võistlusi, sealhulgas Stockholmi maraton ja DN-gala. 
Stockholmis peeti 1912. aasta suveolümpiamängud.
Hüdrotermid

Hüdrotermid on maailmamere põhjas olevad kuumaveeallikad. Tavaliselt on hüdrotermide tegevus seotud vulkanismiga.
Üheks tuntuimaks hüdrotermitüübiks on ookeanipõhja avanevad mustad tossutajad.
Hüdrotermid on huvitavad eriti selle tõttu, et nende ligiduses on suhteliselt mitmekesine elustik, mille toiduahelad baseeruvad kemosünteetiliste arhede ja bakterite tegevusel.
Max Nordau

Max Nordau (sünninimi Simon Maximilian Südfeld ehk Simcha Südfeld; 29. juuli 1849 Pest – 23. jaanuar 1923 Pariis) oli Ungarist pärit juudi rahvusest arst, kirjanik ja sionistliku liikumise tegelane.
Max Nordau sündis ortodoksaalse sefardi päritolu rabi Gabriel Südfeldi perekonnas. Ta sai traditsioonilise juudi hariduse ja kasvas üles saksakeelses kultuurikeskkonnas. 1872. aastal lõpetas ta Budapesti Ülikooli arstiteaduse erialal. Juba ülikooli ajal tegi ta kaastööd mitmetele Budapesti ajalehtedele. 1873. aastal muutis ta oma nime ära ja kolis Berliini. Pärast lühiajalist viibimist Budapestis 1870. aastate lõpus asus Max Nordau 1880. aastal elama Pariisi.
Ta saavutas kuulsuse ühiskonna- ja kultuurikriitiliste raamatutega. Oma teoses "Die Conventionellen Luegen der Kulturmenschheit" ('Kultuurinimkonna konventsionaalsed valed', 1883) arvustas ta monarhistlikke ja aristokraatlikke režiime ning nende silmakirjalikkust. 1885. aastal ilmus raamat "Paradoxe der Conventionellen Luegen" ('Konventsionaalsete valede paradoksid'). 1892. aastal ilmunud teoses "Entartung" ('Degeneratsioon') kritiseeris Nordau teravas toonis kaasaegset euroopa kunsti ja kultuuri.
Sionistliku liikumisega ühines Max Nordau Dreyfusi afääri mõjul. Temast sai Theodor Herzli lähimaid kaastöötajaid. 1897. aasta augustis Baselis Esimesel Ülemaailmsel Sionistide Kongressil oli Nordau üks Ülemaailmse Sionistliku Organisatsiooni asutajatest, ta valiti ka üheks kolmest aseesimeheks.
Balkaarid

Balkaarid (endanimetused аланла, таулула) on turgi rahvas Põhja-Kaukaasias Kabardi-Balkaarias ja naaberaladel. Kõnelevad turgi keelte kõptšaki rühma kuuluvat balkaari keelt ehk karatšai-balkaari keelt. Balkaarid on lähisuguluses karatšaidega ja kasutavad sama kirjakeelt. Balkaaride hulgas on levinud sunniitlik islam, mille nad võtsid vastu alles 17. sajandil.
Balkaaride üldarv on hinnanguliselt 120 000. Venemaa Föderatsioonis elas 2010. aasta rahvaloenduse andmetel 112 924 balkaari. Sealhulgas Kabardi–Balkaaria Vabariigis elas 108 577 balkaari (12,6% elanikkonnast).
Eestis elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 7 balkaari.
Balkaari rahvas on kujunenud algasukate segunemisel alaanide ning mitmes laines saabunud turgikeelsete hõimudega.
1944. aasta märtsis deporteeriti balkaarid Kesk-Aasiasse ja Kasahstani. 9. jaanuaril 1957 taastas NSVL Ülemnõukogu Presiidium balkaaride autonoomia ning neil lubati kodukohta tagasi pöörduda.
Garlandi maakond

Ajalugu

Maakond moodustati 1873. aastal.
Kaarli Aluoja

Kaarli Aluoja (enne eestistamist 4. augustil 1936 Karl Otto) (20. juuni 1899 Toila – 4. veebruar 1975) oli eesti näitleja ja lavastaja. 
Eesti Draamastuudio esimese lennu lõpetajana oli ta 1924. aastal Draamastuudio Teatri asutamise juures (teater avati 1925).
1935 asus ta tööle Vanemuise teatri draamajuhina. Tema võttis Vanemuisesse tööle ka legendaarsed mehed – Kaarel Irdi ja Helend Peebu.
1941 oli ta sunnitud selles teatris töö lõpetama, kuna oli võidelnud Vabadussõjas ja olnud Kaitseliidu liige. Nõukogude ajal töötas Aluoja teatripedagoogi ja näitlejana.

Isiklikku

Karl Otto sündis Toilas Aluoja talus Juuli ja Nigulas Otto pojana.
Ta oli Kaljo Kiisa ema tädipoeg.