google/wiki40b huggingface dataset:
Daugmale muinaslinnus

Daugmale muinaslinnus oli kuni 12. sajandi II pooleni Daugava vasakul kaldal tänapäeva Lätis Ķekava piirkonnas asunud linnus.

Asend ja ehitised

Linnus oli ehitatud Daugava suudmest 30 km ja hilisema Riia linna asukohast 22 km ülesvoolu jõe kõrgele (kuni 25 m) vasakule kaldale Daugava lisajõe Varžupīte suudme juurde. 3800 m² suurune linnuseõu oli põhja poolt kaitstud järsu jõekalda ja lõuna poolt 80 m pikkuse ning kuni 7 m kõrguse muldvalliga, mille harjale olid püstitatud puust kaitseehitised. Linnuses on asunud nii elumaju kui kõrvalhooneid, veski, ehete valmistamise töökojad, keraamikapõletusahjud, rauasulatusahi ja kaev.

Ajalugu

Esimesed märgid linnamäel olnud asustusest pärinevad II aastatuhande lõpust e.m.a. I aastatuhandel m.a.j elasid seal semgalid ja alates 11. sajandist liivlased, kuid seal on jälgi ka vene, latgali ja skandinaavia päritolu elanikest. Daugmale kõrgajaks oli 10.–12. sajand, mil linnusest koos selle kõrval asunud küla, Varžupīte suudmes olnud sadama ja Daugava vastaskaldal olnud kahe suure külaga kujunes Baltikumi üks arenenumaid varalinnalisi keskusi. Erakondselt rikkalik arheoloogiline leiuaines (kokku u 16 000 eset), mille hulgas on palju unikaalseid leide, nt tõendeid Lääne-Euroopa müntide koopiate vermimisest ja Läti ala ainuke ruunikirjaga ese, annab tunnistust selle kaubandusele ja käsitööle keskendunud asunduse paiknemisest mööda Daugavat kulgenud olulise veetee ääres, mis vahendas kontakte ja kaupu Idamaade ja Skandinaavia ning Lääne-Euroopa vahel. Ilmselt polnud Daugmale mitte ainult tähelepanuväärne majanduslik, vaid ka poliitiline keskus. Oletatakse, et Daugmale oli ka Saxo Grammaticuse teoses "Gesta danorum" mainitud Daugava linn.
Arheoloogid on kindlaks teinud, et linnuse kaitseehitised on 14 korral hävinenud ja taas üles ehitatud. Linnus purustati lõplikult ja jäeti maha 12. sajandi keskpaigas või teises pooles, tõenäoliselt kas kohalike ülikute rivaalitsemise tagajärjel või sõdades semgalitega.
Tiina Kaalep

Tiina Kaalep (neiuna Tiina Luige; sündinud 6. veebruaril 1964) on eesti ajakirjanik ja meediajuht.
Kaalep sündis Vana-Vigalas õpetajate perekonnas. 1982. aastal lõpetas Pärnu-Jaagupi keskkooli ja 1987. aastal Tartu Ülikooli ajakirjandusosakonna raadio eriharu.
Alates 1987. aastast töötas Eesti Raadio "Päevakaja" reporterina Tartu stuudios, hiljem lisandus teadus- ja folkloorisaate juhtimine. Alates 1992 oli ta Raadio 2 Tartu toimetuse juht ja saatejuht.
Tiina Kaalep on töötanud ka Postimehe uudistetoimetuse juhina ning ajalehe Eesti Ekspress A-osa juhina ja peatoimetaja asetäitjana. 2002–2006 oli ta ajalehe Eesti Ekspress peatoimetaja, samas ka AS Eesti Ekspressi Kirjastus juhatuse liige.
2006–2009 viibis ta suursaadik Mart Tarmaku abikaasana välislähetuses Portugalis.
2009–2012 oli ta Eesti Rahvusringhäälingu juhatuse liige. Augustist 2012 juhib Ekspress Grupi kirjastust Hea Lugu. 
Tiina Kaalep on läbinud raadioalase täiendkoolituse Raadio Vaba Euroopa (RFE/RL) juures (1992), uuriva ajakirjanduse metoodikat käsitleva koolituse USA-s (1996), lühemaid juhtimisalaseid ja meeskonnatöö koolitusi Eestis. Põhitöö kõrval olnud Pressinõukogu liige ja esimees (2003–2005), MTÜ EH Fond Nõukogu liige (2006–), toimetanud raamatuid, filme ja telesaateid.

Isiklikku

Tiina Kaalep on kahe poja ema. Huvitub etnograafiast ja ajaloost.
Ta on abielus Jaak Aaviksooga.
Johann Christoph Adelung

Johann Christoph Adelung (8. august 1732 Spantekow Anklami lähedal – 10. september 1806 Dresden) oli saksa keeleteadlane.
Ta sündis pastori peres. Ta õppis algul Anklamis ja Magdeburgi eeslinnas asuvas Berge kloostrikoolis. 1752–1758 õppis ta Halle ülikoolis teoloogiat.
1759 määrati ta Erfurdi evangeelse gümnaasiumi õpetajaks. 1765 sõitis ta Leipzigisse, tegi kaastööd sealsetele ajalehtedele ja ajakirjadele ning töötas toimetaja ja korrektorina, samuti tegeles iseseisva uurimistööga ajaloo ja keeleteaduse vallas.
1787 sai ta Saksimaa hertsogi ja kuurvürsti Friedrich August I pearaamatukoguhoidjaks ning töötas sellena kuni surmani 19 aastat hiljem.
Adelungilt pärinevad grammatikakirjutised, milles ta kaitses saksa kirjakeele ühtsust. Oma sõnaraamatus andis ta seni kõige täielikuma pildi saksa keele hetkeseisust ja tema sõnastik hakkas kujundama ühtse kirjakeele normi.
Adelung uskus kindlalt, et sõnade kirjapilt peab vastama hääldusele. Tema põhimõte oli "Kirjuta nii, nagu räägitakse, ja loe nii, nagu on kirjutatud".
Ta kirjutas veel palju muud, sealhulgas valgustuse vaimus kultuuriloolisi kirjutisi.
Pisut pärast surma 1806 ilmus I köide tema peateosest "Mithridates, oder allgemeine Sprachenkunde ("Mitridates ehk üldine keeleteadus"), mis meieisapalve näitel tutvustab peaaegu 500 keelt, dialekti ja murret ning annab neist igaühe kohta lühiülevaate. See töö võeti ette eesmärgiga lihtsustada keelte võrdlemist ja kindlaks teha nende päritolu. Adelung arvas, et sel moel on võimalik kindlaks teha keelte põlvnemist ja sõnade iidseid tüvesid. I köide käsitles Aasia keeli. Selle teose II kuni IV köite andis välja Adelungi õpilane Johann Severin Vater aastail 1809–17. Teose pealkirja võttis Adelung šveitslase Konrad Gesneri 1555 ilmunud teoselt "Mithridates. De differentiis linguarum", mis käsitles umbes 130 keelt ja sisaldas meieisapalvet 22 keeles.
Adelungi vennapoeg oli Venemaal elanud ajaloolane, arheoloog ja bibliograaf, Peterburi Teaduste Akadeemia korrespondentliige Friedrich von Adelung (1768–1843).
Mitte-Riinimanda

Mitte-Riinimanda on Raplas tegutsev noorte segakoor.
Aastal 1993 loodi Rapla Ühisgümnaasiumis lastekoor Riinimanda ja aastal 1997 segakoor Mitte-Riinimanda. Kooride asutaja ja dirigent on Urve Uusberg.
Aastal 2013 toimus Maltal 5. rahvusvaheline kooride konkurss kus saavutas Mitte-Riinimanda folkloori kategoorias II koha ja sakraalse vooru kategoorias IV koha. Üldarvestuses olid nad III. Kokkuvõttes on nad Grand Prix tasemel ja Eestis üks tugev koor.
Gabriel Krillov

Gabriel Krillov (15. veebruar 1891 Meremäe vald, Petserimaa – surma aeg ja koht teadmata) oli Eesti fotograaf.
Ta õppis Pihkvas fotoateljees ja linna joonistuskoolis, viimase lõpetanud, täiendas end Petrogradis keiserliku fotograafi Bassono-Egleri juures, lõpetas Petrogradi fototehnika instituudi fotokunstniku diplomiga.
Alates 1914. aastast pidas ta iseseisvat fotoateljeed Petrogradis, omandas näitusel oma tööde eest kuldmedali. Aastail 1916–1918 töötas ta ühtlasi Vene põllutööministeeriumi põllutöö mehaanika osakonna laboratooriumis. Pärast Petrogradi fototehnika instituudi lõpetamist töötas ta edasi selle juures fototehnoloogia eriteaduste alal. Alates 1922. aastast oli ta endiste keiserlike teatrite teenistuses, ühtlasi iseseisva fotoateljee omanik Nevski prospektil kuni 1930. aastani.
1931. aastal naasis Gabriel Krillov Eestisse, asutades Tallinnas oma fotoateljee ja pidas ühtlasi fotoplaatide ja fotopaberite tööstust "Aga". 1. augustil 1937 asutas ta Petseris oma fotoateljee "Kodumaa".
Alates 1936. aastast käibele lastud Konstantin Pätsi näopildiga postmargid on valmistatud tema ülesvõtte järgi.
"Pika tööpraktika kestel on G. Krillov võitnud endale suure lugupidamise ja tunnustuse, mille mõjule pääsmiseks aitab suuresti kaasa ka ta vastutulelik iseloom, hääsüdamlik huumorimeel ja isiklik kunstimaitse, kuna ta töötab väsimatu innu ja suure vaimustusega, olles enda suhtes väga nõudlik."
Provespa nocturna

Levik

Ta on levinud Malaisias (Lääne-Malaisia, Sarawak, Sabah) ja Indoneesias (Kalimantan, Sumatra, Bangka).

Parasiidid

Selle liigi parasiidid on Bareogonalos ja Xenos provesparum.

Ökoloogia

Selle liigi töölistelt Malai poolsaarel on leitud torukäpa Coelogyne fimbriata õietolmu. Tõenäoliselt on nad selle taime tolmeldajad.
Bohumil Němeček

Isiklikku

Ta oli rahvuselt tšehh.
Pihelpuuauk

Pihelpuuauk (ka Pihelpuu auk) on järv Saaremaa vallas Kõruse-Metsakülas. 
Veekogu pindala on 4,5 ha. Veekogu kaldajoone pikkus on 1543 m.
Valeri Bõkovski

Valeri Fjodorovitš Bõkovski (2. august 1934 Pavlovski Possad, Moskva oblast – 27. märts 2019) oli NSV Liidu kosmonaut.
Ajapolitseinik

Sisu

1994. aastal loodud aja julgeoleku komitee (TEC) ülesandeks on takistada ajarände kuritarvitamist. Komitee üle teeb USA Senatist järelevalvet Aaron McComb. Politseinik Max Walkerile pakutakse töökohta TECis, mille ta vastu võtab. Samal ööl tema kodu rünnatakse ja ta naine saab pommiplahvatuses surma. 2004. aastal saadetakse Walker aastasse 1929, et ta peaks kinni oma kunagise paarimehe Lyle Atwoodi, kes üritas 1929. aasta musta neljapäevaga raha teenida. Atwood tunnistab Walkerile, et üritas raha teenida McCombile, kes tahab presidendiks saada ja et agentuuris on McCombi topeltagendid. Walker viib Atwoodi tagasi tulevikku, kus ta surma mõistetakse ja hukatakse. Walker saadetakse hiljem uue paarimehe Fieldinguga aastasse 1994, kus selgub, et Fielding on McCombi topeltagent. Walker ei suuda ennetada ajaloo muutmist ja ta peab hakkama üksi McCombile kätte maksma.
Vareserahu

Vareserahu on Pärnu maakonnas Lääneranna vallas Liivi lahes asuv 0,2 hektari suurune saar (rahu). Saare rannajoone pikkus on 246 meetrit.
Rahu koordinaadid on 58° 30′ N, 23° 41′ E. Saar asub 100 meetrit Saluputkest idas.
Saar kuulub Väinamere hoiuala koosseisu ja on looduskaitse all.
Kalanchoe integra

Botaaniline lühikirjeldus

Kalanchoe integra on mitmeaastane taim, ta kasvab 30–120 sentimeetri kõrguseks.

Levik

Kalanchoe integra kasvab Hiinas, Jaapanis, Tais, Indias, Nepalis, Kambodžas, Laoses, Myanmaris, Vietnamis, Indoneesias, Malaisias, Filipiinidel.
Kultuurtaimena ka Floridas, Brasiilias ning mitmes Aasia ja Aafrika piirkonnas.

Taimesaadused

Ajurveedas kasutatakse taime lehti tuberkuloosi korral.
Vereplasma

Vereplasma on vere kollakas vedel komponent. Vereplasma koos vere rakulise osaga moodustavad suspensiooni: vereplasma on vererakkudele rakuvaheaineks.

Inimene

Tervel täiskasvanul mehel on plasma osa vere mahust keskmiselt 55%. 1 liiter inimese vereplasmat sisaldab 900–910 g vett, 65–80 g valke ja 20 g väikemolekulaarseid substantse (nt glükoos, elektrolüüdid, hormoonid ja süsihappegaas).
Vahelmine näkirohi

Vahelmine näkirohi (Najas marina subsp. intermedia) on näkirohuliste sugukonda kuuluv taimeliik; meri-näkirohu (Najas marina) alamliik.
Ta on Eestis arvatud II kaitsekategooriasse (seisuga 2012).
Sotnik-TV

Rahvusvahelisus

Infokanali reportaažid sündmuskohtadelt ja protestiaktsioonidelt on tekitanud elavat vastukaja nii Venemaal, Ukrainas ja Valgevenes kui ka Euroopa Liidu riikides. Üks vaataja on registreeritud ka isegi Põhja-Koreast. 2017. aasta märtsis loendati Sotnik-TV vaatajaid 140 000 inimest, sama aasta oktoobris on neid 240 000.
Telekanal plaanib tasapisi laieneda ning hakata näitama ka vanu unikaalseid dokumentaalkaadreid.

Aleksandr Sotnik

Praegu on vabatahtlikust infovahetustegevusest välja kasvanud telekanalis vaid mõned töötajad. Telekanali juht on vene kirjanik, muusik ja ajakirjanik Aleksandr Sotnik, kes juhib muude saadete kõrval ka uudistesaadet. Tema saated on väga teravalt ühiskonnakriitilised ning praeguse Venemaa valitsuse ja Kremli võimuladviku suhtes kompromissitult opositsioonilised. Ta tajub hästi ühiskondlik-poliitilisi protsesse tänapäeva Venemaal ja annab seda oma autorisaadetes edasi heas kirjanduslikus, mahlakas ja andekas vene keeles. Argipäeviti teeb neutraalseid uudistesaateid ja tänavaküsitlusi Venemaal. Tema isiklikku ja võttemeeskonna arvamust "olukorrast riigis" ja Venemaa ümber käsitlevad nädalakokkuvõttesaated, intervjuud poliitikavaatlejatega ja kuu sündmusi analüüsiv saade "Tšornõi jaštšik" ('Must kast'). Lisaks on tulnud saateid, mis näitavad Venemaa eri regioonide ja linnade elu-olu, käsitlevad Venemaa ajaloo eri perioode ja saade, milles saavad rääkida oma lugu inimesed, kes on jäänud vene bürokraatia ja võimude tagakiusamise "hammasrataste vahele".
2018. aasta veebruari alguse seisuga on telekanalil 281 000 vaatajat.
Nikolajus Misiukas

Nikolajus Misiukas (kasutatud ka nimekuju Nikolaj Misiuk; sündinud 4. jaanuaril 1987 Vilniuses) on Leedu jalgpallur.
2009–2010 mängis ta klubis FC Narva Trans.
Heino Aassalu

Heino Aassalu (aastani 1945 Heino Klaup-Pohla; 27. juuli 1932 Tallinn – 20. veebruar 2000 Tallinn) oli eesti koreograaf, tantsupedagoog ja tantsukriitik.
Aastatel 1943–1953 oli ta Estonia teatris statist ja tantsija.
Ta lõpetas 1954 Eesti Riikliku Koreograafilise Kooli, kus teda juhendas rahvatantsu alal Ullo Toomi. Seejärel täiendas ta ennast Budapestis, Moskvas, Leningradis ja mujal.
Alates 1955. aastast oli ta ühtekokku kümne üldtantsupeo eesotsas, aastail 1973–1990 pealavastaja ja kunstilise juhina, lisaks neidude liigijuht viiel noorte tantsupeol.
Aastatel 1953–1997 töötas ta Rahvakultuuri Arendus- ja Koolituskeskuses tantsu peaspetsialistina, 1990–97 ka Tallinna Pedagoogikaülikoolis tantsu- ja balletiajaloo lektorina.
Ta juhtis ansambleid Kullaketrajad ja Randlased ning lõi üle 40 rahvatantsukirjelduse. Ta lavastas tantse teatrites, Tallinnfilmis ja varieteedes ning kontsertkavu, mis tutvustasid Eesti tantsukunsti välisriikides. Ta oli paljude tantsualaste raamatute autor või toimetaja.
Heino Aassalu on maetud Tallinna Metsakalmistule.
Ellen Polli

Ellen Polli (7. märts 1927 Tartu – 28. oktoober 2011) oli eesti maalikunstnik ja pedagoog.
Ellen Polli lõpetas 1951. aastal Tartu Riikliku Kunstiinstituudi ning õpetas seejärel kuni 1975. aastani Tartu Kunstikoolis joonistamist ja kompositsiooni.
Ta viljeles eelkõige portreemaali, kuid maalis ka maastikke, linnavaateid ja natüürmorte.

Isiklikku

Ellen Polli oli abielus Kaljo Polliga. Nende pojad on Heitti Polli ja Priit Polli.
Gravitrips

Gravitrips on kahele mängijale mõeldud trips-traps-trulli laadi lauamäng. Eesmärk on seada esimesena 4 oma värvi nuppu 6×7-pesalisel mänguraamil diagonaal-, püst- või rõhtasendis üksteise kõrvale ritta.
Nõukogude Liidus, Eesti NSV-s toodeti mängu selle nime all ettevõttes Norma, Ukraina NSV tehases Metallist (Tšernivtsis) valmistatud sama mängu nimi oli „Kvartet“, Odessa trükimasinate tehases toodeti mängu „Kvadro“ nime all jne.
6×7-pesalisel mänguraamil on 0–42 kaht värvi nupu eri asenditesse paigutamiseks 4 531 985 219 092 võimalust, õige strateegia korral võidab mängu alati esimesena alustanu, kas 41. käigul või varem.
Georg Lasson

Georg Lasson (13. juuli 1862 Berliin – 2. detsember 1932 Berliin) oli saksa protestantlik teoloog, Adolf Lassoni poeg.
Mandariinid

Süžee

Mängufilmi tegevus leiab aset 1992. aastal Abhaasias. Põline eestlaste küla maalilises paigas mägede ja mere vahel on tühjaks jäänud – abhaasid sõdivad, et Gruusiast lahku lüüa ja sõja lähenedes on eestlased oma ajaloolisele kodumaale tagasi pöördunud. Külla on elama jäänud vaid Ivo (Lembit Ulfsak) ja tema naaber Margus (Elmo Nüganen). Ka Margus kavatseb Eestisse sõita, aga alles pärast seda, kui tema istanduse mandariinisaak on korjatud. Paratamatult jõuab sõda ka nende külani ning toimub grusiinide ja abhaaside verine lahing. Ivo ja Margus leiavad lahingupaigalt ühe ellujäänu – tšetšeen Ahmedi, kelle Ivo enda juurde koju paranema viib. Öösel hukkunuid mattes avastab Margus, et üks raskelt haavatud grusiin on samuti elus. Ka tema viiakse Ivo juurde ja nii satuvad ühe katuse alla kaks vastasleeri võitlejat.

Tootmine

Filmi idee autor on kaasprodutsent Artur Veeber. Selle käis ta välja 2009. aastal, kui lavastaja Zaza Urušadze oli Tallinnas Gruusia filmide nädala raames oma filmi "Kolm maja" linastusel. Filmi käsikirja kirjutas Urušadze kahe nädalaga.
Filmivõtted toimusid Gruusias Guria piirkonnas, kus Phothi linnast lõunas oli selle tarvis püstitatud väike külake. Võtted toimusid 2012. aasta detsembri keskpaigast järgneva aasta jaanuari lõpuni, ühtekokku 32 päeva. Film monteeriti ja helindati Eestis.
Filmi toetati Euroopa Nõukogu fondist Eurimages 110 000 euroga. Eesti Kultuurkapital toetas filmi 22 000 euroga. Filmi tegemine läks maksma 650 000 eurot, millest Eesti rahastus oli 58 protsenti.

Kriitika

Filmi kriitika on olnud üldiselt positiivne, eriti on esile tõstetud head näitlejatööd. Seda on iseloomustatud kui "väga euroopalikult natukene tumedas ja depressiivses realismis valminud lugu" ning kiidetud julguse eest heita nalja põhimõtteliste küsimuste üle.
Filmi režissöör ise on teose kohta öelnud: "Filmis on sõda pigem taust. Peamised on inimesed, kelle kohta võib öelda, et nad on sündinud valesse aega ja valesse kohta, aga kes hoolimata sellest püüavad jääda inimeseks."

Kultuuris

Eesti telesaade Tujurikkuja näitas 2013. aasta lõpus "Mandariinide" põhjal tehtud paroodiat, mis keskendus Sirbi peatoimetaja vahetusega kaasnenud skandaalile.
Joachim Georg Balecke

Isiklikku

Tema väimees Salomo Heinrich Vestring oli Toris ja Pärnus pastoriks ning vaimulik kirjamees.
Markko Märtin

1999

Maailmameistrivõistlustel 2 punkti. Autod: Ford Escort WRC, Toyota Corolla WRC.

2000

Maailmameistrivõistlustel 1 punkt. Autod: Toyota Corolla WRC, Subaru Impreza WRC.

Rallimeeskond Eestis

2005. aasta lõpus panid Märtin ja Eesti Autospordi Liit kokku erameeskonna. Selle nimeks sai Subaru – E.O.S Rally Team. 2007. aasta hooajal oli meeskonna nimi Subaru – Finest Rally Team. Meeskond sõitis Inglismaal Prodrive'i tehases toodetud Subarutega. Võisteldi N-rühmas.
Esimesel hooajal kuulusid meeskonda Rainer Aus ja Martin Rauam. Aus oli noor ja andekas 18-aastane rallisõitja, kes oli tulnud 2005. aastal Lada VFTS-iga Eesti meistriks ning varem kahel aastal (2003 ja 2004) noorte meistriks. Ausi kaardilugejaks oli esimesel hooajal kogenud Toomas Kasak. Teine võistleja oli 21-aastane Martin Rauam, kelle kaardilugeja oli Kristo Kraag.
Meeskond tõestas end juba esimesel võistlusaastal. Esimese võistlusena osaleti 2006. aasta Viru rallil. Ralli üldvõidu võtsid N-rühma autol Rainer Aus ja Toomas Kasak. See oli Ausile alles kolmas ralli nelikveolise autoga. Teine võit tuli juba järgmiselt rallilt, milleks oli Lõuna-Eesti ralli. Seal võitsid N-rühma pingelises heitluses Martin Rauam ja Kristo Kraag, kusjuures viimasel katsel läks Rauamil käigukast katki ning ta pidi sõitma pool katset viienda käiguga. Sellest hoolimata kindlustas ta endale N-rühma võidu. Martin Rauam tuli sel hooajal Eesti meistriks ja Rainer Aus oli viies.
2007. aastal jätkasid tiimis Aus, kelle kaardilugejaks sai endine Rauami paarimees Kristo Kraag. Rauami vahetas välja Egon Kaur, kelle kaardilugejaks on Simo Koskinen. Rauam sõitis 2007. aastal PWRC sarjas.

Äritegevus

11. aprillil 2007 sai teatavaks, et Märtin ostis umbes 50 miljoni Eesti krooni eest AS Pleione, mis seni oli müünud Chevrolet' autosid. Seni oli AS Pleione kuulunud Sandu Hubanile ja Gabriel Kasele. Sama aasta 4. juunist hakkas AS Pleione kandma uut ärinime AS Autospirit. Septembri keskpaigas sai Autospirit õiguse Nissani sõidukeid Eestis edasi müüa.
Märtin on 2009. aastast kirjastuse Presshouse suuromanik.
Paksulehelised

Süstemaatika

Sugukonda kuulub 39 perekonda umbes 1400 liigiga.
Eestis kuulub sellesse sugukonda 6-7 looduslikult kasvavat liiki kukeharja (Sedum), liivsibula (Jovibarba) ja vesika (Crassula) perekondadest.

Levila

Paksulehelisi kasvab eriti arvukalt Edela-Aafrikas, mõnevõrra vähem Euroopa ja Kesk-Aasia mägedes.

Kirjeldus

Paksulehelised on ühe-, kahe- või mitmeaastased rohttaimed, mõned ka põõsad. Paksulehelised on sukulendid: nad talletavad oma lehtedesse vett. Seetõttu on nende lehed iseloomulikult paksud, mis ongi sugukonnale nime andnud.
Paksulehelised on peaaegu kõik kahekojalised, välja arvatud kukeharjad, mis on ühekojalised. Abilehti ei ole. Õies on tolmukaid sama palju kui kroonlehti või siis poole rohkem ning nad võivad paikneda eraldi, aga olla ka alusel kokku kasvanud. Seemnealgmed on arvukad, väikesed ja paiknevad kahes reas. Vili on kukkurvili.

Kasutamine

Paksulehelised ei ole majanduslikult tähtsad taimed. Oma huvitava välimuse poolest kasvatatakse neist mitmeid ilutaimedena kiviktaimlates ning erilise vastupidavuse ning kuivataluvuse tõttu toataimena. Toataimed on näiteks portulak-turdleht ja Blossfeldi kalanhoe.
Halogeenid

Halogeenid on VII A rühma elemendid. 
Sellesse rühma kuuluvad lihtainena gaasilised fluor ja kloor, lihtainena vedel broom ja lihtainena tahked jood ja astaat. 
Halogeenid on tugevad oksüdeerijad, sest nende aatomite välisel elektronkihil on vaid üks elektron puudu stabiilsest oktetist. 
Nimetus "halogeen" on tuletatud kreeka keele põhjal ja tähendab 'soola moodustajat'. 
Kõik halogeenid on inimesele mürgised.

Halogeeniühendid

Enamik halogeeniühendeid on vedelikud või tahked ained, vähesed halogeeniühendid on toatemperatuuril gaasilised.
Kuna halogeeniühenditel peaaegu puudub vastastikmõju veega, sest nad ei saa moodustada vesiniksidemeid, on nad hüdrofoobsed ehk nad ei lahustu vees.
Halogeeniühendite tihedus on suurem kui 1 gramm kuupsentimeetri kohta, s.t nad on veest raskemad.
Julius (Braunschweig-Wolfenbüttel)

Julius (29. juuni 1528 – 3. mai 1589) oli aastast 1568 kuni oma surmani Braunschweig-Lüneburgi hertsog ja Wolfenbütteli vürst.
Eesti pärismaised põõsad

Pärismaiste põõsaste hulka loetakse Eestis alltoodud 30 liiki. Põõsaste eristamisel puudest on siin võetud kriteeriumiks, et nad ei kasva tavaliselt kõrgemaks kui 2–3 meetrit. 
Kibuvitsa (Rosa) perekonnas on liikide piiritlemine ebakindel, seepärast leidub mitu selle perekonna süstemaatikat ja vastavalt on ka võimalik erinev arv liike Eestis.
Tuhkpuu (Cotoneaster) perekonnas on Eestis esinevate liikide eristamine samuti keeruline.
Pajude (Salix) liikidest on osa põõsaid, osa aga kasvab kas vahel või enamasti puuks. Puuks kasvavaid pajusid nimetatakse ka remmelgateks. 
Kaskedest (Betula) on samuti osa liike põõsad, osa puud.
Puude hulka arvatuist on mitmed sellised, mis väga sageli kasvavad pigem põõsana, näiteks verev kontpuu, harilik paakspuu, harilik kadakas.
Indian Riveri maakond

Ajalugu

Maakond moodustati 1925. aastal.

Rahvastik

Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 138 028.
Peetri tänav (Pärnu)

Peetri tänav on tänav Pärnus Vana-Pärnu linnaosas.
Tänav algab Sauga jõe äärest ja suundub edelasse. Tänavaga ristuvad Maarja tänav, Haapsalu maantee, Kesk, Kaluri, Luha, Kõrkja, Soo ja Neeme tänav ning see lõppeb Merekalda tänavaga ristudes.
Tänava pikkus on umbes 750 meetrit.
Tänav sai nime 1923.