google/wiki40b huggingface dataset:
Eesti raudteetransport

Eesti raudteetransport on Eesti raudteedel toimiv raudteetransport.
Eesti raudteede kogupikkus on 2164 kilomeetrit, millest elektrifitseeritud on 132 km. Raudtee peamine omanik on riik ning seda reguleerib Tehnilise Järelevalve Amet.
Avaliku raudtee sirge teeosa rööpmelaius rööpapeade sisemiste servade vahel on Eestis 1520 või 1524 mm. Olemasolevatel peateedel on alates 1990. aastate teisest poolest järk-järgult üle mindud rööpmelaiusele 1524 mm. Vabariigi Valitsuse otsusega võib kasutusele võtta ka muu rööpmelaiusega avalikuks kasutamiseks määratud raudteid.
Raudteed kasutatakse tänapäeval Eestis peamiselt kaubavedudeks, kuid ka reisijateveoks. Reisijatevedu on kõige sagedam Tallinna lähedal.

Ajalugu

Tänane Eesti territoorium oli üks viimastest Euroopa piirkondadest, kus valmisid esmased raudteesüsteemid (1870). Hiljem rajati neid veel vaid Moldovasse (1871), Bosnia ja Hertsegoviinasse (1872), Põhja-Makedooniasse (1873), Montenegrosse (1901), Islandile (1913) ja Albaaniasse (1917).

Raudtee Eesti Vabariigis

15. novembril 1918 teatas teedeminister Ferdinand Peterson ringkirjalise telegrammiga, et Eesti riigiraudteede ülemaks on määratud insener Karl Ipsberg. Seda loeti Raudteevalitsuse tegevuse alguseks. 1923. aastal omandas riik ostu teel 262 kilomeetrit Esimese Juurdeveo Seltsi kitsarööpmelist raudteed. 21. aprillil 1938 nimetati Raudteevalitsus Raudteede Talituseks.
Iseseisvusajal oli eraisikutel võimalik tellida erarong (kolm reisijatevagunit ja pagasivagun) sõidurahaga 4 krooni kilomeetrilt, minimaalse sõidumaaga 30 kilomeetrit. See oli kallim kui sama vahemaa läbimine lennuki või taksoga.
1. aprillil 1939 oli Eestis 1231,9 km laiarööpmelisi raudteid 103 veduri ja 351 reisi- ja 3558 kaubavaguniga ning 909,3 km kitsarööpmelisi raudteid 172 reisi- ja 2075 kaubavaguniga.
Gustav Raudsepp

Isiklikku

Gustav Raudsepp on majandusprofessor Vambola Raudsepa vanaisa. Ta on maetud Osula kalmistule Prassimäel.
Bad Zwischenahn

Ajalugu

Teise maailmasõja ajal oli see suurima Luftwaffe õhuväebaasi kodubaas Põhja-Saksamaal, esmalt Erprobungskommando 16 teenindus-testimisüksusega, siis Jagdgeschwader 400, igaüks omakorda tegutsemas Messerschmitt Me 163 Komet reaktiivhävitajatega baasist, mida raskelt pommitati. Pärast sõda muudeti õhuväebaas golfirajaks.

Majandus

Peamised majandustegevused Bad Zwischenahnis põhinesid ja põhinevad puukoolidel, toiduainetetööstusel (vorsti ja singi tootmine) ning puhkuseteenustel Oldenburgi ja Bremeni linnarahva heaoluks. Järve kasutatakse paadisõiduks, suplemiseks ja puhkamiseks, kusjuures mõningane angerjapüük jätkub.
Üks esmaseid paiku turistidele on algselt 1811. aastal Westerstedesse ehitatud tuuleveski. See on osa ajaloolisest muuseumitalust, mis koosneb 14 majast ja abihoonest, mis koliti nende tänapäevasesse asukohta aastatel 1909 kuni 2004. Ühte ehitist kutsutakse Spieker ja see varjab samanimelist restorani, mis integreerub sajanditepikkusesse arhitektuuri.
Peamine rahaallikas on turismitööstus. Bad Zwischenahnis on üle keskmise korterite arvust erapakkujatelt. Need kodud on sageli kõrgemal tasemel ja neile antakse 3 tärni või rohkem. Spaa-rajatised on põhjus, miks vanemad inimesed sageli Zwischenahni tulevad.

Transport

Bad Zwischenahni raudteejaam pakub teenust Leerile ja Oldenburgile.
Zwischenahner Meeri juurest on regulaarliinid Zwischenahnist Dreibergenisse ja Rostruppi.
Tartu Jaan Poska Gümnaasium

Tartu Jaan Poska Gümnaasium on gümnaasium Tartus, mis moodustati aastal 2011 Tartu Mart Reiniku Gümnaasiumi gümnaasiumiastme põhjal. Kool hakkas augustist 2011 tegutsema ajaloolises Tartu rahu majas aadressil Vanemuise 35. Gümnaasiumi rajamine otsustati Tartu linnavolikogus 2011. aasta aprillis.
Kooli direktor on Helmer Jõgi.

Õppekorraldus

Jaan Poska Gümnaasiumis saab õppida süvendatult reaal-, humanitaar- ja sotsiaalaineid. Rakendatakse perioodõpet ja kursuste süsteemi. Õpilastele pakutakse üle 40 valikkursuse, sealhulgas ainevaldkondi siduvad tehnoloogiakursused, praktikumid loodus- ja reaalainetes, psühholoogia, loogika, filosoofia ja joonestamise kursused. Lisaks esimesele ja teisele võõrkeelele saab valida ka kolmanda võõrkeele prantsuse, soome, saksa, hiina, vene ning ladina keele seast. Informaatikat, programmeerimist ja veebidisaini võib õppida eraldi kursustena.
Kiigelaulukuuik

Kiigelaulukuuik on Olav Ehala vokaalansambel.
Esimene kontsert toimus 3. juunil 1985 Matkamajas tollase eestvedaja Tõnu Kaljuste juhtimisel.
Ansambliga on esinetud Eestis, Soomes, Saksamaal, Iirimaal, Portugalis. Ilmunud on CDd "Siidiplaat", Olav Ehala autoriplaat "Kino-Teater-Muusika" (1998) ning "Koidulast Ehalani".
Plaat "Koidulast Ehalani" valmis 2000. aastal, seda esitleti 15. sünnipäevale pühendatud kontserdil.
Linnulaat

Linnulaat on rannakaljudel pesitsevate lindude hiigelkoloonia. Linnulaatu moodustavad alklaste, kajaklaste, kormoranlaste jt sugukondade liigid.
Linnulaatu võib kohata peamiselt polaarmerede rannikuil.
Linnulaadal paiknevad lindude pesad väga tihedalt, pesade arv võib ulatuda 25-ni astangu rõhtpinna 1 m² kohta.
Kõrgessaare valla lipp

Kõrgessaare valla lipp on Hiiu maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Kõrgessaare valla lipp.
Lipp kinnitati 21. juunil 1994 ning oli kasutusel 20. oktoobrini 2013, kui Kõrgessaare vald ühines Kärdla linnaga. Uue valla nimeks sai Hiiu vald ning kasutusele võeti Hiiu valla lipp.

Lipu kirjeldus

Lipukangas on lainejoonega jagatud kolmeks võrdseks osaks. Ülemine ja alumine osa on sinised, keskmine osa valge.
Lipu kõrguse ja laiuse suhe on 11:17 ning normaalsuurus 1100x1700 mm.
Madis Norvik

Madis Norvik (4. jaanuar 1932 Tallinn – 20. detsember 2013) oli Eesti keeleteadlane ja teadusorganisaator.

Elulugu

1950. aastal lõpetas Norvik Tallinna 1. Keskkooli, 1956 TÜ eesti filoloogia osakonna soome-ugri keelte erialal. 1958–1961 oli ta Keele ja Kirjanduse Instituudi (KKI) aspirant toponüümikas.
Norvik oli 1956–1958 Viljandi 2. Keskkooli, õhtukeskkooli ja meditsiinikooli eesti keele ja kirjanduse õpetaja, 1961–1968 KKI murdesektori nooremteadur, 1968–1985 KKI teadussekretär, 1985–1987 välissuhete teadussekretär, 1987–1995 direktori abi välissuhete alal.
Madis Norvik oli Piret Norviku abikaasa.

Teadustöö

Madis Norviku uurimisvaldkond oli eesti keele toponüümika.
Ta tegeles aastaid fennougristikaalase teadusorganisatoorse tööga, oli III rahvusvahelise fennougristide kongressi (Tallinn, 1970) sekretär, osales 1970–2005 NSV Liidu TA Nõukogude fennougristide komitee eestseisuse (kuni 1991) ja Eesti fennougristide komitee liikmena 8 rahvusvahelise fennougristide kongressi organiseerimises, oli umbes 20 aastat (kuni 1991) NSV Liidu ja Soome vahelise Teaduslik-Tehnilise Koostöökomisjoni keeleteaduse ning kirjanduse ja rahvaluule töörühma NSV Liidu poolne liige ja teadussekretär, 1994–2001 Soome Alfred Kordelini Sihtasutuse Eesti fondi esindaja Eestis. Ta oli instituudi 50. aastapäeva puhul koostatud "Eesti filoloogia poolsajand Teaduste Akadeemias: väljaannete bibliograafia 1947–1996" (Tallinn, 1997) lingvistikaosa bibliograafia ning ajakirja Keel ja Kirjandus koondregistrite (1978–1997, ilm 1988, 2005) koostajaid.
Ta oli Soome Kirjanduse Seltsi korrespondentliige. Saanud Eesti Teaduste Akadeemia au- ja tänukirju. Ligi 20 teadustrükist.
Gadūnavas

Ajalugu

Gadūnavast on esimest korda mainitud aastal 1638. aastal. Toona kandis see Degeniai nime. Aastal 1765 püstitati Degeniai külla kabel. Küla sai praeguse nime peale aastat 1783, mil Gadonówite perekond sinna uue puidust kiriku ehitas. Kirik tõi kaasa asula kasvu, aastal 1817 sai sellest kihelkonna keskus, aastast 1841 alev. Aastal 1886 muudeti asula staatus siiski külaks tagasi.
Aastal 1901 valmis uus, uusgooti stiilis punastest tellistest kirik. Peale Teist maailmasõda tegutsesid asula ümbruses Leedu metsavennad. Asulast sai taas alev aastal 1972.
Jugapuu (perekond)

Taksonoomia

Maailmas eristatakse ligikaudu 7 liiki jugapuid. Need eristuvad oma vähekattuvate areaalide poolest, kuid on morfoloogiliste tunnuste osas võrdlemisi sarnased. Väga palju on aga jugapuude aretatud vorme ehk kultivare.
Eestis kasvab siia perekonda kuuluv harilik jugapuu (Taxus baccata).
Pattensen

Ajalugu

Linn oli Calenbergi vürstkonna pealinn 1636. aastani, mil pealinn viidi Hannoveri, millest ka Hannoveri riigi (sealhulgas Calenberg ja Celle) nimi.

Majandus

Suur-Hannoveri piirkonna postitöötluskeskus paikneb Pattensenis.

Sõpruslinnad

Pattenseni sõpruslinnad on Saint-Aubin-lès-Elbeuf Prantsusmaal, Karpniki ja Wilkszyn Poolas ning Ahrensfelde Saksamaal.
Sitsiilia krahvkond

Ajalugu

Sitsiilia krahvkonna asutas Robert Guiscard aastal 1071 oma nooremale vennale Roger Bossole. Guiscard ise oli saanud 1059. aastal paavst Nicolaus II-lt tiitli Sitsiilia hertsog (dux Siciliae) julgustuseks vallutada see moslemitelt. Aastal 1061 tehti esimene jääv normanni vallutus (Messina). Aastal 1071, pärast Sitsiilia emiraadi pealinna ja tulevase krahvkonna pealinna Palermo langemist, ülendas Guiscard Rogeri krahviks ja andis talle pea täieliku võimu saarel. Küll jättis ta endale aga poole Palermost, Messina ja Val Demone. Roger asus valitsema krahvkonda, mis koosnes ühtlasi Guiscardi plaanitavatest vallutustest. Veebruaris 1091 jõudis Noto langemisega Sitsiilia vallutamine lõpule. Malta vallutamine algas hiljem samal aastal; see lõpetati aastal 1127, kui saare araabia administratsioon välja saadeti.
Robert Guiscard jättis Rogeri mitmetähenduslikesse suhetesse oma järglastega Apuulia ja Calabria hertsogkonnas. Roger II ja Wilhelm II valitsemise ajal puhkes konflikt kahe normanni vürstkonna vahel, vastavalt Rogeri ja Roberti nõbude vahel. Paavst Calixtus II vahendustegevusel ja vastutasuks abi eest Ariano krahvi Jordani juhitud mässu vastu aastal 1121 loovutas lastetu Wilhelm kõik oma Sitsiilia territooriumid Rogerile ja nimetas ta oma pärijaks. Kui Wilhelm aastal 1127 suri, päris Roger mandri-hertsogkonna. Kolm aastat hiljem ühendas ta oma valdused vastupaavst Anacletus II nõusolekul Sitsiilia kuningriigi moodustamiseks.
Kristo Toots

Kristo Toots (sündinud 26. septembril 1977 Põlvas) on Eesti näitleja ja lavastaja. Ta on lõpetanud 2001. aastal Eesti Humanitaarinstituudi II lennu näitlejameisterlikkuse erialal (juhendaja prof. Lembit Peterson). 
2016. aasta mais oli ta neljanda võrokeelse laulu- ja rahvapeo "Uma Pido" lavastaja.
Gustav Meyrink

Gustav Meyrink (kodanikunimi Gustav Meyer; 19. jaanuar 1868 Viin – 4. detsember 1932 Starnberg) oli Austria kirjanik.
Gustav Meyrink sündis Viinis Württembergi ministri Karl von Varnbüleri ja näitlejanna Maria Wilhelmina Adelheyd Meieri abieluvälise lapsena. Kuni 13. eluaastani elas Meyrink põhiliselt Münchenis, siis lühemat aega Hamburgis ja 1883. aastal kolis koos emaga Prahasse. Prahas elas ta järgmised 20 eluaastat.
1889. aastal asutas ta koos sugulase Christian Morgensterniga oma panga "Meyer & Morgenstern". 1902. aastal süüdistati teda pettuses ning Meyrink pidas paremaks äritegevus lõpetada.
1892. aastal plaanitses hingelises kriisis Meyrink enesetappu. Ta istus revolver käes oma toas kirjutuslaua taga ning kavatses ennast maha lasta. Korraga kuulis ta krabinat ning keegi lükkas ukse alt tuppa brošüüri "Über das Leben nach dem Tode" ("Elust pärast surma"). Meyrink oli juhtunust väga üllatunud ning hakkas huvi tundma okultsete ja müstiliste nähtuste vastu. Temast sai koguni Praha teosoofilise looži "Zum blauen Stern" juht.
Kirjanduslikku tegevust alustas Meyrink 1903. aastal ajakirja Simplicissimus kaastöölisena. Samal aastal ilmus ta esikraamat "Der heiße Soldat und andere Geschichten" ("Kuum sõdur ja teisi jutte"). 1904. aastal kolis Meyrink Viini. 1905. aastal Meyrink abiellus, neil oli kaks last. Et perekonda ülal pidada, pida ta tegelema ka tõlketööga. 1907. aasta jaanuarist alates elas Meyrink Münchenis. 1911. aastal kolis Meyrink koos perekonnaga Müncheni lähedale Starnbergi.
Väga suurt tähelepanu äratas Meyrink oma esoteeriliste romaanidega, kus tegeldi müstiliste ja okultsete teemadega. 1915. aastal ilmus tal romaan "Der Golem", mis osutus väga populaarseks. Edukateks kujunesid ka Meyrinki järgmised romaanid "Das grüne Gesicht" ("Roheline nägu") ja "Walpurgisnacht" ("Volbriöö") (mõlemad 1917). 1921. aastal ilmus romaan "Der weiße Dominikaner" ja 1927. aastal "Der Engel vom westlichen Fenster" ("Läänepoolse akna ingel").
Meyrinki elu viimane periood kujunes traagiliseks. Tema poeg Fortunat vigastas ennast 1932. aasta talvel suusatades nii rängalt, et jäi halvatuks. 12. juulil 1932 sooritas ta 24-aastaselt enesetapu.
Tobias Hans

Tobias Hans (sündinud 1. veebruaril 1978 Neunkirchenis) on Saksamaa poliitik, Kristlik-Demokraatliku Liidu liige alates 1994. aastast. Alates 1. märtsist 2018 on ta Saari liidumaa peaminister.
Tema isa oli Kristlik-Demokraatliku Liidu poliitik Peter Hans (1950–2007). 
Ta õppis Saarimaa Ülikoolis majandusinformaatikat, infoteadust ning inglise keelt ja kirjandust, kuid ei lõpetanud õpinguid. Poliitikas osales alates 1992. aastast, mil liitus Kristlik-Demokraatliku Liidu noorteorganisatsiooniga Junge Union. Kaks aastat hiljem astus Hans parteisse. Alates 2009. aastast on ta kõigil Saarimaa parlamendivalimistel valitud Saarimaa Maapäeva koosseisu, olles aastatel 2015–2018 seal Kristlik-Demokraatliku Liidu fraktsiooni esimees.
1. märtsil 2018 valis maapäev ta häältega 40:11 Saarimaa uueks peaministriks ja samal päeval astus ta ametisse, vahetades välja peaministri ametikohalt Kristlik-Demokraatliku Liidu peasekretäriks suundunud Annegret Kramp-Karrenbaueri. 
Usutunnistuselt on Hans katoliiklane, ta on abielus.
Mooste mõis

Mooste mõis (saksa keeles Moisekatz) oli rüütlimõis Põlva kihelkonnas Võrumaal. Tänapäeval jääb kunagine mõisasüda Mooste alevikku Põlva maakonna Põlva vallas.
Mooste mõis rajati 16. sajandi lõpus, mil Poola kuningas Stefan Batory läänistas selle piirkonna Võnnu maakohtunikule Wilhelm Sturtzile.
17. sajandi esimesel poolel kinkis Rootsi kuningas Gustav II Adolf mõisa ooberst Joachim Nicolaus von Gürstenbergile.
Tänapäevani säilinud suur ja uhke mõisakompleks pärineb 20. sajandi algusest, mil mõisa omandasid Nolckenite suguvõsa.
Mooste mõisa peahoones tegutseb nüüdisajal Mooste Põhikool.

Pildid

Põlva kihelkond
Kirik: Põlva Maarja kirik
Mõisad: Joosu mõis | Kiuma mõis | Kähri mõis | Lepa mõis | Maaska mõis |  Mooste mõis | Partsi mõis | Peri mõis | Pragi mõis | Saarjärve mõis | Tilsi mõis | Timo mõis | Tõdu mõis | Uibujärve mõis | Vana-Koiola mõis | Varbuse mõis | Vastse-Koiola mõis | Viira mõis | Väimela mõis | Võru mõis
Edition 49

edition 49 on aastal 1992 asutatud Eesti ja Saksa nüüdisheliloojate ja interpreetide loomingut välja andev kirjastus. Peale põhitegevuse – muusikakirjastamise – tegeleb ettevõte ka näiteks noodigraafikaga ja arranžeeringute tegemisega.
Ettevõtte rajasid Boris Björn Bagger, Lepo Sumera, Raimo Kangro, Jaan Rääts, Matthias Hammerschmitt ja Friedrich Georg Hoepfner.
edition 49 on välja andnud näiteks järgmiste eesti heliloojate ja interpreetide plaate.
Terviklik kvaliteedijuhtimine

TQMi arendajad ("kvaliteedigurud")

TQM põhimõtted on kvaliteedigurudel, nagu
William Edwards Deming, Armand Feigenbaum, 
Joseph Juran, Wather Shewhart ja neid vaadeldakse põhiteesidena.
Fischbach

Fischbach oli aadlisuguvõsa.
Suguvõsa esindaja Adam Friedrich Fischbach (Rootsi kindralkuberneri sekretär Tallinnas) sai 1675 Rootsi riigilt aadlitiitli. Adami pojapoeg Karl Magnus Fischbach oli Märjamaa kihelkonna Sõtke mõisnik. 1745 kanti suguvõsa Eestimaa ja 1797 Liivimaa rüütelkonna aadlimatriklisse.
Kalmari lään

Vapp

Kalmari lään sai ametlikult vapi 1944. aastal. Enne seda kasutas lään Smålandi ja Olandi vappi. Kalmari lääni vapp on saadud Smålandi ja Olandi vapi ühendamisel.
HP-150

HP-150 oli (koodnimega Magic) "kompaktne, võimekas ja innovatiivne" arvuti, mille tõi 1983. aasta lõpus turule Hewlett-Packard. See põhines Intel 8088 protsessoril ja oli üks maailma esimestest puutetundlikest arvutitest.
HP-150 tootmine kolmekordistas HP PC tulu. 1984. aastal ulatus tulu 160 miljoni dollarini, varem oli see olnud vaid 50 miljonit dollarit.

Riistvara

HP-150 ei ühildunud IBM PC-ga, kuid ühildus MS-DOS-iga. Kasutada sai MS-DOSi versioone 2.01, 2.11 ja 3.20. Lisaks puuteekraanile oli arvutil ohtralt funktsiooniklahve. HP-150 oli HP-120 järeltulija ja kasutas sama korpust.
HP-150 ekraan ei olnud puutetundlik selle sõna otseses tähenduses. See oli 9-tolline Sony elektronkiiretoruekraan, mida ümbritsesid infrapunakiirguse saatjad ja vastuvõtjad, mis tajusid iga mitteläbipaistvat objekti ekraanil. Algses HP-150-s paiknesid saatjad ja vastuvõtjad väikestes aukudes kuvari raami küljes. Selle tulemusena võisid alumised augud kergelt tolmuga täituda ja segada puuteekraani tööd. Andurite võrestik oli üsna hõre, selle resolutsioon oli vaid kahe tähemärgi laiune. Peamiselt oli see kasutatav kursori positsioneerimiseks või funktsiooniklahvi reguleerimiseks, aga mitte pildi joonistamiseks.
Nagu Macintoshilgi, paiknes HP-150 protsessor elektronkiiretoru sees. Kuid erinevalt Macist olid 3½-tollised kettad välised. HP-150 Intel 8088 protsessor, mis töötas taktsagedusel 8 MHz, oli kiirem kui 4,77 MHz protsessorid, mida kasutasid selle aja IBM PC arvutid. HP-150 45611A all oli telefoniraamatu suurune 9121D (76 mm kõrge, 325 mm lai, 285 mm sügav), mille sees oli kaks 3½-tollise ketta lugemisseadet või sarnase suurusega kõvakettaseade. HP 9121 3½-tollised kettad olid odavamad ja töökindlamad kui 5¼-tollised kettad, kuid suutsid salvestada sama palju informatsiooni. Lisandkaartidega sai suurendada mälu 256 kB-lt 640 kB-ni. HP-150 emaplaat ei olnud suur ja sellel polnud ruumi, et lisada Intel 8087 matemaatika lisaprotsessor. HP-150 koos lisatava kõvakettaga kutsuti Touchscreen MAXiks.

HP-150II

Aastal 1984 vahetas HP-150 välja uuem versioon HP-150II. Seda kutsuti endiselt puutetundlikuks, kuid puuteekraan oli pigem harva kasutatav võimalus. Puuteekraani ümbris oli parem kui algne, sest infrapunakiirguse vastuvõtjad paiknesid seekord infrapunakiirgust läbilaskva plasti taga. Sellega kadus vajadus ekraani puhastada.
HP-150II sarnanes välimiselt oma eelkäijaga, kuid oli suuremas ümbrises, et ära mahutada 12-tolline ekraan. Enam ei olnud ruumi aga printerile ja see kõrvaldati. HP-150II-l oli 4 laienduspesa erinevalt eelkäijast, millel oli 2 laienduspesa, ja sellele sai lisada 8087 lisaprotsessori plaadi. HP-150 ja HP-150II vahel oli ühilduvusprobleeme video allsüsteemide vallas.
HP-150 tootmine lõpetati peatselt pärast HP-150II väljatulekut. Selle asemel hakati tootma IBM PC-ga ühilduvaid Vectra seeria arvuteid.

HP-150 popkultuuris

HP-150-t on kasutatud ka filmides. 1985 kasutati seda filmis "Real Genius".
Kambja valla lipp

Kambja valla lipp oli Eesti haldusüksuse Kambja valla lipp.
Lipp on kinnitatud 21. augustil 1995.

Lipu kirjeldus

Ristkülikukujuline lipp oli jaotatud horisontaalselt viieks võrdse laiusega lainelõikeliseks laiuks. Laiud ülalt alla: roheline, valge, sinine, valge, roheline.
Lipu normaalmõõtmed olid 150x100 cm ning pikkuse ja laiuse suhe 9:6 (3:2).
Luul Jumalast

"Luul Jumalast" (inglise keeles "The God Delusion") on Richard Dawkinsi anti-teistlik raamat. Raamat avaldati esmakordselt 2006. aastal kõvade kaantega, kuid tänu suurele populaarusele anti 2007. aastal välja raamatu teine trükk. Teine trükk on pehmete kaantega ja sisaldab lisamaterjali, mille Dawkins kirjutas vastukajana kriitikutele.
Dawkins väidab, et usk üleloomulikku loojasse on luul (delusion), mida ta defineerib kui kangekaelset valeusku vaatamata kaalukatele vastukäivatele tõenditele. Ta jagab Robert Pirsingi arvamust: "Kui üks inimene kannatab luulu all, on tegemist hullumeelsusega. Kui palju inimesi kannatab luulude all, on tegemist religiooniga"
"The God Delusion" oli 2006. aastal nii Amazon.comi bestsellerite kui ka New York Timesi bestsellerite hulgas.
Ühesendine münt (1939)

Kujundus

Münt on punakaspruuni värvi ning kaalub 1,9 grammi, läbimõõt on 1,6 sentimeetrit, paksus 1 millimeeter ning selle serv on sile.

Avers

Mündi esiküljel on legend "EESTI VABARIIK" ning nimiväärtus nii numbriga "1" kui ka sõnadega "ÜKS SENT".

Revers

Mündi tagaküljel on kolme lõvi kujutis ning vermimise aasta "1939".

Väljavõte Riigi Teatajast

Majandusministeeriumi Rahandusosakonna teadaanne Eesti Vabariigi 1-sendise 1939. a. väljaande metallvahetusraha kupüüri käibelelaskmise kohta
RTL 1940, 66.
Rahaseaduse (RT 1933, 30, 208) § 4 põhjal Majandusministeeriumi Rahandusosakond laseb käibele, alates 25. juulist 1940, Vabariigi Valitsuse 4. detsembri 1939 otsuses (RT 1939, 111, 855) määratud nõuete kohaselt münditud 1-sendised metallvahetusrahad 1939. a. väljaandena.
Tallinnas, 22. juulil 1940. Nr. 31460/L.
Majandusministeeriumi Rahandusosakonna direktori as. A. Reiman.
Laenude büroo juhataja R. Muremaa.
Frankensteini pruut

Süžee

Film põhineb Mary Shelley romaanil "Frankenstein".
Vana tuuliku põlengus on monstrum imekombel ellu jäänud. Elusa peletise pealtnägijate heietused tekitavad linnarahvas taas paanikat ning taas hakkavad vihased kodanikut monstrumit taga ajama.
Samal ajal paraneb Henry kodus haigevoodis. Teda külastab dr Pretorius, kes ka ise elu loomisega tegeleb, kuigi väheke teiste meetodite abil. Dr Pretorius soovib dr Frankensteini kaasabil veel ühe elu luua, seekord naise, millest Henry aga midagi kuulda ei taha.
Kuna monstrum vaevleb üksinduse käes ja püüab endale sõpra leida, tekib dr Pretoriusel hea võimalus monstrumiga kampa lüüa. Võttes Henry pruudi pantvangi sunnivad dr Pretorius ja monstrum teda eksperimendiga peale hakata. Ilus naine tuuaksegi elule ning tutvustatakse monstrumile, kuid paistab, et romantika kohutava monstrumi seltsis jätab teda külmaks. Armuvaludes monstrum saadab Henry naisega laboratooriumist välja, kõik ülejäänud asjaosalised laseb aga koos endaga õhku.
Mokovi keel

Lisaks

Mokovi keelel ei ole oma kirjasüsteemi, küll aga arendas üks grupp misjonäre 1950ndatel välja kirjutamise süsteemi toba keele jaoks, mis kuulub mokovi keelega samasse keelkonda ning seda kirjasüsteemi kasutati hiljem ka mokovi keele puhul, aga süsteem põhines ikkagi hispaania keele kirjasüsteemil. Ainus teada olev kirjutis mokovi keeles on üks piibel, mille on tõlkinud Alberto Buckwater.
Ago Markvardt

Ago Markvardt (sündinud 11. augustil 1969 Elvas ) on Eesti endine (1989–1998) kahevõistleja.

Isiklikku

Tema elukaaslane on Tiina Karjahärm. Neil on kaks last – tütred Margaret ja Keira Olivia.
Andrés Guardado

Koondisekarjäär

Debüüdi Mehhiko rahvuskoondises tegi Guardado 14. detsembril 2005 sõprusmängus Ungari vastu.
Esimese värava lõi ta Mehhiko rahvuskoondises 28. veebruaril 2007 sõprusmängus Venezuela vastu.
2007. aasta CONCACAF Gold Cupi finaalis lõi ta värava USA-le, kuid Mehhiko kaotas lõpuks 1:2. Sama aasta Copa América kolmanda koha mängus 14. juulil lõi ta värava Uruguayle.
2011. aasta CONCACAF Gold Cupi viimases alagrupimängus 12. juunil lõi ta kaks väravat Costa Ricale. 25. juunil toimunud finaalmängus lõi ta kaks väravat USA-le. Mehhiko võitis mängu lõpuks 4:2.
5. märtsil 2014 toimunud sõprusmängus Nigeeria vastu tegi Guardado Mehhiko koondises oma sajanda mängu.
2014. aasta jalgpalli maailmameistrivõistluste viimases alagrupimängus 23. juunil lõi ta värava Horvaatia vastu.
2015. aasta CONCACAF Gold Cupi esimeses alagrupimängus 9. juulil lõi ta värava Kuubale ja viimases alagrupimängus 15. juulil värava Trinidadile ja Tobagole. 19. juulil toimunud veerandfinaalis lõi ta penaltist värava Costa Ricale ning 22. juulil kahest penalist värvad Panamale, viies Mehhiko finaali. 26. juulil toimunud finaalmängus Jamaica vastu lõi Guardado mängu esimese värava. Mehhiko võitis lõpuks 3:1. Guardado lõi turniiril kuus väravat ja valiti turniiri parimaks mängijaks.
2011. aasta CONCACAF Gold Cupil valiti ta turniiri sümboolsesse koosseisu.
Ta on kuulunud Mehhiko koondisse lisaks 2006., 2010. aasta maailmameistrivõistlustel ja 2018. aasta maailmameistrivõistlustel, 2016. aastal Copa América Centenariol ning 2013. ja 2017. aasta FIFA konföderatsioonide karikavõistlustel.