google/wiki40b huggingface dataset:
Apollonios Pergest

Apollonios Pergest (umbes 265 eKr Väike-Aasias Pamfüülias Perges – umbes 190 eKr) oli Vana-Kreeka matemaatik ja astronoom.
Apollonios õppis Aleksandria Museionis Eukleidese juures ja töötas peamiselt Pergamonis.

Matemaatika

Apolloniose suurim panus matemaatikasse on koonuselõigete teooria. See ilmus tema peateoses "Konika" ("Lõiked") ning andis ellipsi, parabooli ja hüperbooli mõiste. "Konika" koosneb 8 köitest, millest esimesed 4 on säilinud kreeka keeles, 3 järgmist üksnes araabiakeelse tõlke kaudu ning viimasest on teada kõigest rekonstruktsioon . "Konika" võttis kokku antiiksed teadmised koonuselõigetest .
Apollonios uuris, missugused on minimaalse ja maksimaalse pikkusega sirglõigud, mida võib tõmmata antud punktist antud kõverale. Tänapäeval nimetatakse neid kaht joont normaaliks ja puutujaks. Ta andis ka meetodi kõvera kõverusraadiuse määramiseks selle mis tahes punktis.

Astronoomia

Apollonios ei olnud rahul Eudoxose kontsentriliste sfääride mudeliga planeetide liikumise kirjeldamiseks. Selle asemel võttis ta kasutusele epitsükliteooria : deferentide ja epitsüklite süsteemi, mille järgi planeet liigub mööda väikest ringjoont (epitsüklit), selle keskpunkt omakorda liigub aga mööda suurt ringjoont (deferenti). Deferendi keskpunktis asub Maa. Apolloniose teoreem näitab, et need kaks maailma kirjeldamise meetodit on võrdväärsed, kui neile anda õiged parameetrid.
Sellele süsteemile andis lõpliku kuju Klaudios Ptolemaios.
Kaltsitoniin

Kaltsitoniin on üheahelaline 32 aminohappest koosnev peptiidhormoon, mida sekreteerivad kilpnäärme parafollikulaarsed C-rakud.
Kaltsitoniin suurendab kaltsiumi siirdumist verest luudesse.
Maksupettus

Maksupettus ehk maksudest kõrvalehoidumine (ingl tax evasion) on tahtlik ebaseaduslik tegevus, millega isik vähendab enda maksukoormust.

Ajalugu

Maksupettuse ja maksudest kõrvalehoidumise ajalugu algas juba Vana-Roomas, kui rikastele kehtestati maksud. Prantsuse revolutsiooni ajal pakkusid Šveitsi pangad prantsuse ülikutele, kes oma vara päästa üritasid, raha eest konfidentsiaalsust. 1934. aastal muutis Šveits pangaametnike poolt klientide identiteedi avalikustamine illegaalseks, mille tulemusena hakkas rikaste vara maailma eri riikidest kogunema Šveitsi pankadesse.

Maksukuulekus ja maksumoraal

Maksukuulekus on maksumaksja käitumine, mis seisneb riigile tulude deklareerimises ja maksude tasumises. Maksukuulekus sõltub maksumoraalist ehk individuaalsest valmisolekust maksta makse. Maksumoraal väljendab inimeste suhtumisest riiki. Kui riigi kodanikke poliitikasse rohkem kaasata, on tavaliselt tulemuseks maksumoraali paranemine. Maksumoraali mõjutavad ka religioon ja kultuur.

Maksuplaneerimine

Maksuõigus annab maksumaksjale maksuplaneerimisel küllaltki suure vabaduse. Maksude maksmist saab legaalselt mingil määral vältida, kasutades ära lünki õiguskorras, kuid kui tehingu vorm ei vasta enam majandustegevuse tegelikule sisule, siis on tegu illegaalse maksuplaneerimisega.

Maksupettuse eristamine maksuplaneerimisest

Keeruline on vahet teha maksudest kõrvalehoidumisel ja maksunduslike riskide võtmisel. Tehing, mille eesmärk on maksudest kõrvalehoidumine, on tavaliselt kunstlik ja omapärane. Samas pole kõikide kahtlaste tehingute puhul tegu maksupettusega ja sellepärast peab tehinguga olema seotud tahe vähendada maksukoormust. Lisaks tuleb kunstliku tehingu sisu analüüsida ning teha kindlaks, et sellise vormi kasutamiseks polnud muid põhjuseid.
Riigikohtu halduskolleegium on esile tõstnud loetelu tunnuseid, mis peavad olema maksudest kõrvalehoidumise eesmärgiga tehtud tehingul:
1) tehingutes osalejate vahelised juriidilised, majanduslikud ja/või isiklikud sidemed;
2) tehingute jada, kus ühe tehingu käigus tekkinud õigussuhe oleks olnud ülejäänud tehingute tegemiseta mõttetu;
3) sellise jada etteplaneeritus;
4) jadas mõne etapi puhul majandusliku eesmärgi puudumine;
5) tehingute ebaloomulikkus võrreldes tavalise majandustegevusega;
6) tehingute ajaline järgnevus ja kiirus.
Carl Bildt

Nils Daniel Carl Bildt (sündinud 15. juulil 1949 Hallandi läänis Halmstadis) on Rootsi poliitik. Ta oli Rootsi peaminister aastatel 1991–1994, kuulub moderaatide parteisse.
Bildt pärineb Rootsi-Taani-Norra aadlisuguvõsast, kust pärineb hulgaliselt sõjaväelasi ja poliitikategelasi, sealhulgas riigimarssal, riigisekretär, sõjaväe ülemjuhataja, lordkantsler ja asekuningas. Tema isa on erumajor, kes juhatas praeguseks likvideeritud Tsiviilkaitse nõukogu haridusbürood. Carlil on vend Nils, kes sündis 1952.
1970. aastate alguses oli ta Rootsi Konservatiivsete ja Liberaalsete Tudengite Konföderatsiooni esimees. Kui mittesotsialistid moodustasid 1976 valitsuse, asus ta tööle moderaatide partei koordinaatorina. 1979 valiti ta Riigipäeva liikmeks, kuid Bildt ei asunud parlamenti, vaid jätkas tööd poliitika koordineerimisel riigisekretärina pärast valimisi moodustunud mittesotsialistlikus valitsuses. Peatselt valiti ta parlamenti ja 1986 sai ta moderaatide partei juhiks.
Aastal 1991 sai Bildt Rootsi peaministriks neljast parteist moodustatud koalitsioonis, kuhu sotsiaaldemokraadid ei kuulunud. Aastal 1994 toimunud järgmistel valimistel sai moderaadid kohti juurde, ent järgmise valitsuse moodustasid taas sotsiaaldemokraadid.
Peaministrina liberaliseeris ja reformis Bildti valitsus Rootsi majandust. Ta algatas Rootsi ühinemisläbirääkimised Euroopa Liiduga. Majandusreformide hulka kuulusid telekommunikatsiooni- ja energiaturu liberaliseerimine ning tervishoiu ja riigiettevõtete erastamine. 1992. aasta novembris loobus valitsus Rootsi krooni fikseeritud kursist ja laskis krooni kursi vabaks. Need meetmed aitasid vähendada Rootsi riigieelarvedefitsiiti. Samas jäi neisse aastatesse majanduskriis, mis osalt sundiski näiteks krooni kurssi vabaks laskma.
Pärast seda, kui ta peaministri kohast loobuma pidi, sai temast rahuvahendaja Balkani konfliktis. Ta oli alates 1995. aasta juunist Euroopa Liidu eriesindaja endises Jugoslaavias, 1995. aasta novembris Daytoni rahukonverentsi kaasesimees ja 1995. aasta detsembrist 1997. aasta juunini, vahetult pärast Bosnia sõja lõppu Daytoni rahulepinguga ette nähtud ametiisik kõrge esindaja Bosnias ja Hertsegoviinas. 1995 kuulutas Horvaatia Bildti persona non grataks, sest Bildt oli väljendanud seisukohta, et Horvaatia president Franjo Tuđman on sõjakuritegudes sama palju süüdi kui Krajina serblaste liider Milan Martić.
1999 sai Bildti asemel moderaatide partei esimeheks Bo Lundgren.
Alates 6. oktoobrist 2006. aastast on Carl Bildt Fredrik Reinfeldti valitsuses Rootsi välisminister.

Isiklikku

Carl Bildt on kolmandat korda abielus. Tema esimene abikaasa (1974–1975) oli Kerstin Zetterberg, teine abikaasa (1984–1997) oli Mia Bohman, kelle isa oli moderaatide partei juht ja majandusminister Gösta Bohman, ja kolmas abikaasa (alates 1998. aastast) on Anna Maria Corazza.
Teisest abielust on tal tütar Gunnel (sündis 1989) ja poeg Nils (sündis 1991), kolmandast abielust poeg Gustaf (sündis 2004).
Osta.ee

Omanikud

Saiti haldas kuni 2015. aastani Consolidated Auctions (CA), mille asutas 1999. aastal Rain Lõhmus. 2001 müüdi kolmandik ettevõttest Lattelekomile. 2003. aastal ostis CV Keskus Lattelekomilt osaluse tagasi ja avas täiesti uue oksjonikeskkonna. Reorganiseerimiste järel on firma omanikuks saanud OÜ Moonfish Media, kellele kuulub ka kinnisvarakeskkond kv.ee. Moonfish Media omanik on omakorda Hollandi firma MIH Allegro BV. 2010. aastal kontrollisid Moonfish Mediat Eesti ärimehed Raivo Hein ja Erko Kundla ning LHV Pank. Toona kuulusid firmale ka kinnisvaraportaali kv.ee haldav ettevõte Diginet OÜ ja kuulutusteportaali Hydra.ee majandav Astarte Invest OÜ.

Majandusnäitajad

2010. aastal sai OÜ Consolidated Auctions puhaskasumit 4,2 miljonit Eesti krooni - kolm korda rohkem kui 2009. aastal. Müügitulu kerkis 17 protsenti, 11 miljoni kroonini. Firmas töötas keskmiselt kuus inimest, programmeerimistööd ja muud tugiteenused osteti sisse. 2009. aastal oli ettevõtte käive 9,43 miljonit krooni ja kasum 1,3 miljonit krooni, 2008. aastal müügitulu 10,31 miljonit ja puhaskasum 5,37 miljonit krooni.

Internetiväline tegevus

Reklaami eesmärgil on Osta.ee korraldanud ka internetiväliseid laatu.

Turvalisus

Sarnaselt teiste ostu-müügiportaalidega on ka Osta.ee-s esinenud pettureid. Pettuste vastu võitlemiseks on portaalis rakendatud turvameetmeid alates elektroonsetest ostu-müügilepingutest ja lõpetades deposiitkontodega, kust müüja saab raha kätte alles päras ostja kinnitust kauba kättesaamise kohta. Kasutaja peab autentima ennast Eesti isikukoodi alusel ID-kaardiga või internetipanga kaudu, erinevalt portaali algusaegadest ei saa autentimata kasutajad ka foorumis küsimusi esitada.
Nn Nigeeria kirjade taolised pakkumised üldjuhul eemaldatakse, ostjatel soovitatakse enesekaitseks kasutada deposiitmakseid. Portaali kasutustingimustes on kehtestatud leppetrahvid oksjonitingimuste rikkumise eest, sh juhuks, kui üks osapooltest esitab pretensiooni katkenud oksjoniga seotud kulude kohta.

Kurioosumid

Aeg-ajalt on Osta.ee pälvinud ajakirjanduse tähelepanu, kui oksjonitel on müüdud ebatavalisi kaupu või teenuseid, näiteks inimkolpa, kasepuust arvutituge, jalgu, võlanõudeid või kohtinguid. 2010. aasta detsembris tekitas furoori pakkumine osta ära Tallinna-lähedane lumehang. Hang läks müügiks 400 Eesti krooni eest.
Matthew Walker

Matthew P. Walker (sündinud Liverpoolis Inglismaal) on Briti ja Ameerika Ühendriikide neuroteadlane. 
Ta on New York Timesi bestselleri "Miks me magame" autor. See teos on tõlgitud 34 keelde 
Walker lõpetas 1996. aastal Nottinghami Ülikooli ja sai 1999. aastal Swindonis asuvast Medical Research Councilist doktorikraadi neurofüsioloogias. Ta töötas aastatel 2004–2007 Harvard Medical Schoolis psühhiaatria professorina. 2007. aastast on ta California Ülikoolis Berkeleys neuroteaduse ja psühholoogia professor.
Ühtlasi on Walker California Ülikooli Berkeleys psühholoogia osakonnas tegutseva Uneteaduse keskuse rajaja ja direktor. Walkeri uurimisvaldkond on kognitiivne neuroteadus ja tema teadustöö teemaks on une mõju inimese tervisele.
Rosenborgi loss

Rosenborgi loss on väike loss Kopenhaagenis Taanis.

Ajalugu

Loss ehitati 1606. aastal maaresidentsiks ning on suurepärane Christian IV aegne arhitektuurinäide. Loss ehitati Hollandi renessanss-stiilis, praegune välimus pärineb 1624. aastast. Lossi põhiplaani projekteerisid arhitektid Bertel Lange ja Hans van Steenwinckel.
Kuninglik perekond kasutas lossi aastani 1701. Pärast Frederik IV kasutati lossi esimest korda 1794, pärast Christiansborgi lossi põlengut, ning teist korda 1801, kui inglased ründasid Kopenhaagenit.

Loss tänapäeval

Loss avati huvilistele 1838. aastal ning seal on eksponeeritud kuningliku kollektsiooni 16.–19. sajandist pärit esemetest. Lossis saab vaadata Taani kroonijuveele ja regaale, seal on välja pandud kroonimisvaip.

Lossiaed

Rosenborgi lossi aeda nimetatakse Kuninga aiaks (Kongens Have), mida tuntakse ka Rosenborgi lossi aiana. Rosenborgi lossi aed on Taani vanim kuninglik aed, mis kujundati Christian IV ajal renessanss-stiilis natuke aega enne lossi valmimist.
Tänapäeval on lossiaed populaarne puhkepaik ja seda külastab igal aastal üle 2,5 miljoni inimese. Lossi kõrval asub kasarm, kus Taani Kuninglik Ihukaitse (Den Kongelige Livgarde) turistidele esineb.
Schlippenbach

Schlippenbach oli Vestfaalist pärit aadlisuguvõsa. 
Suguvõsast on teada 1386 mainitud vennad Hannes, Rotger ja Herman Slippenbeket. Liivimaal on suguvõsa esimest korda mainitud umbes 1492. Aastal 1519 omas suguvõsa Halliste kihelkonna Pornuse mõisat. 
1675 suri Wolmar von Schlippenbach, kellele kuulus muu hulgas Pornuse mõis. Wolmari pojapoeg oli Rootsi kindralmajor ja Liivimaa väliarmee juhataja Wolmar Anton, kes omas Eestimaal Sooniste ja Liivimaal Vana-Pornuse, Uue-Pornuse ja Olustvere mõisat. 
Suguvõsa kanti 1746 küll Eestimaa rüütelkonna aadlimatriklisse, ent ametlikku rüütelkonna nimekirja suguvõsa ei kantud.
Margus Niitsoo

Haridus

Margus Niitsoo on õppinud Tallinna Prantsuse Lütseumis. 2005. aastal lõpetas ta Tallinna Reaalkooli.
2004. aastal võitis ta pronksmedali rahvusvahelisel lingvistikaolümpiaadil. 2005. aastal saavutas ta pronksmedali Balti informaatikaolümpiaadil.
2008. aastal kaitses ta Tartu Ülikoolis magistrikraadi krüptograafiaprofessor Ahto Buldase juhendatud väitekirjaga "Can we construct unbounded time-stamping schemes from collision-free hash functions?" ("Kollisioonivabadel räsifunktsioonidel põhinevate piiranguteta ajatempliskeemide võimalikkusest").
2011. aasta kevadel kaitses ta Tartu Ülikoolis doktorikraadi ja sellega sai temast Eesti noorim teadusdoktor viimase poole sajandi jooksul. Kaitsmise hetkel oli ta 24 aastat, 4 kuud ja 13 päeva vana. Niitsoo doktoritöö "Black-box Oracle Separation Techniques with Applications in Time-stamping" teemaks oli Eesti IT-firma GuardTime'i ajatempli lahenduse turvalisus ning juhendajaks Ahto Buldas.

Töö

Aastatel 2005–2006 töötas Niitsoo Tartu Ülikooli matemaatika-informaatikateaduskonna arvutiteaduse instituudis programmeerijana. 2008–2010 oli ta samas instituudis assistent. Praegu on ta ja Tartu Ülikooli arvutiteaduse instituudi krüptograafia õppetoolis krüptograafia teadur.
Ta on juhendanud Marbel Tamme magistritöö "Vaimsete võimete testi automaatne genereerimine."

Muu tegevus

Vabal ajal mängib ta basskitarri ning tegeleb võitluskunsti taiji'ga. Niitsoo on kirjutanud laulusõnad filmile "Tudengimuusikal".
Société nationale des beaux-arts

Taust

19. sajandi prantsuse kunsti on kirjeldatud kui pidevat võitlust traditsiooniliselt õpetatud kunstnike, keda toetas ametlik poliitika ja kasvava hulga kunstnike vahel, kes eelistasid töötada individuaalselt ja enda riisikol. Ajaloolise situatsiooni hindamine on endiselt isegi sajand hiljem keeruline. Kuid ilmselgelt said ametliku kunsti oponendid jalad alla pärast 2. impeeriumi langemist ja olid olulised prantsuse kultuuripoliitika vabanemisel tunnustatud paigalseisust. Société nationale des beaux-artsi lõhenemist 1890. aastal võib pidada esimeseks setsessiooni manifestatsiooniks üleüldse.
Johann Bidberg

Johann Bidberg (15. veebruar 1707 Örslösa, Västergötland – 3. juuni/14. juuni 1770 Harju-Jaani) oli Eesti vaimulik.
Bidberg sündis Örslösas (asub praeguse haldusjaotuse järgi Lidköpingi vallas, Västra Götalandi läänis). Ta õppis Skara gümnaasiumis ja (immatrikuleeriti 22. augustil 1728, oli kohal veel aastal 1731). Alates 26. juulist/6. augustist 1731 oli ta Eestimaal koduõpetaja. Ordineeriti 13. detsembril/24. detsembril 1738 õpetajaks.
Ta oli aastatel 1738–1742 (kutsuti 24. novembril/5. detsembril 1738, introdutseeriti praost Heinrich Gutsleffi poolt 11. veebruaril/22. veebruaril 1739 ametisse) Jõelähtme Maarja koguduse adjunktõpetaja, aastatel 1742–1746 oli ta sama koguduse õpetaja. Aastatel 1746–1770 oli ta (kutsuti 7. veebruaril/18. veebruaril 1746, introdutseeriti 14. märtsil/25. märtsil 1746) Harju-Jaani koguduse õpetaja. Aastal 1743 kirjeldas ta hernhuutlikku usulist ärkamist Jõelähtmel.

Isiklikku

Tema poeg David Johann Bidberg oli Vigala Maarja koguduse õpetaja.
Kahetsus

Eksistentsiaalne kahetsus

Eksistentsiaalne kahetsus on sügav vajadus minna tagasi ja muuta eelmisi kogemusi, milles on pidevalt eksitud või tehtud valikud, mis lähevad vastuollu inimese uskumuste, väärtuste või vajadustega. Inimene tunneb korraga eksistentsiaalset rahutust ja eksistentsiaalset süütunnet. Rahutust põhjustab rahulolematus olemasolevaga, mille põhjustasid eelnevalt tehtud ebatäpsed valikud, võimetus olevikku muuta ja tunne, et ta ei mõistnud, kui vaba ta minevikus oli. Koos eksistentsiaalse kahetsusega on kahetsuse objektiks kogemus, milles inimesel ei õnnestunud teha teadlikku südamest tulnud valikut ja selle asemel tegi ta valiku hetkel, mil ta ei uskunud ei iseendasse ega oma õnne. Inimene tunneb, et on hüljanud ja reetnud iseenda, ja see tekitab sügavat eksistentsiaalset süütunnet. Sellele võib järgneda võimetus tegutseda ja valikuid teha.
Kääpa raamatukogu

Kääpa raamatukogu on raamatukogu Võru maakonnas Võru vallas Kääpa külas.
Raamatukogu juhataja on Karmen Liping.
Raamatukogu asutati 7. jaanuaril 1917 kui Kääpa Haridusseltsi raamatukogu.
FBI kümme kõige tagaotsitavamat põgenikku

FBI kümme kõige tagaotsitavamat põgenikku on Föderaalse juurdlusbüroo kümne kõige tagaotsitavama isiku nimekiri. Auraha nimekirjas oleva tagaotsitava tabamisele viiva informatsiooni eest on 100 000 dollarit, kui pole märgitud teisiti. Seisuga 16. mai 2012 oli nimekirjas olnud 496 inimest ja tabatuid oli 466 (94%), kellest omakorda 154 (31%) tabati avalikkuselt tulnud vihje abil.
Karklė

Ajalugu

Karklėt mainitakse esimest korda aastal 1253. XV sajandil hakkas seda läbima Königsbergist Riiga viiv maantee. XVI sajandil tekkis sinna kõrts. Aastal 1778 asutati sealne kool. XIX sajandi keskpaigas ühendati sellega ümbruskonna väiksemad külad, kujunenud asula leedukeelne nimekuju oli Karklininkai.
XX sajandi alguseks tegutses külas kaks kõrtsi ja kolm kooli. Aastal 1910 ehitati sinna ka luteri kirik. Aastal 1912 oli seal 906 elanikku. Pärast Leeduga liitmist kandis küla aastani 1938 Karklininkai nime, seejärel sai see tänapäevase nimekuju.
Aastal 1954 läks suur osa külast nõukogude sõjaväe kasutusse ja sinna rajati polügoon. Polügoonile jäänud vanad majapidamised hävitati, hävis ka sealne kirik. Aastal 1959 oli külas veel 321 elanikku, ent aastaks 2001 oli neid sinna jäänud vaid 112.
Passepied

Passepied (prantsuse keeles [pas’pje] – mööduvad jalad) on Bretagne'ist pärit õukonnatants ja instrumentaalpala vorm 16.–18. sajandist. Inglise keeles on kasutatud ka nimetust paspy, kuid tänapäeval kasutatakse seda harva.
Passepied' muusika on kolmeosalises taktimõõdus, kiires tempos, menuetitaoline, kuid rahvalikum, kusjuures iga osa algab rõhuta löögiga ja võib sisaldada hemioole. Seda leidub sageli prantsuse barokkooperis ja -balletis, eriti pastoraalsetes stseenides. Barokiajastu lõpu poole kasutati seda ka orkestri- ja klahvpillisüidis, kus oli tavaliselt kaks passepied'd üksteise järel da capo's.

Ajalugu

Passepied'd mainis esimest korda 1548. aastal Noël du Fail, kes on öelnud, et see oli bretooni õukondades tavaline tants. Johann Mattheson kirjeldas seda 1739. aastal kui kiiret ja kergemeelsusele kalduvat tantsu. Koos gavotiga oli see oli üks kahest kõige levinumast tantsust Bretagne'is. Prantslaste jaoks oli passepied üksnes tants, kuid itaallased kasutasid seda tihti ka instrumentaalteose finaalina. Tänapäeval teatakse passepied'd üksnes mõnes Bretagne'i piirkonnas, kus on traditsioone säilitatud ja bretooni tantsu areng hilisematel sajanditel ei ole vanemaid traditsioone hävitanud. Üldiselt on uued tantsud passepied' välja tõrjunud.

Kasutamine muusikateostes

Passepeid'd võib leida Johann Sebastian Bachi loomingus, nimelt klavessiinisüitides "Inglise süit nr 5", "Partiita klahvpillile nr 5" ja "Avamäng prantsuse stiilis" ning "Orkestrisüidis nr 1 C-duur". Samuti Georg Friedrich Händeli "Veemuusikas" ("Orkestrisüit nr 1 F-duur"). Léo Delibes on kasutanud passepied'd Victor Hugo näidendi "Kuningas lõbutseb" ("Le roi s’amuse"; 1832) muusikas. Kaasaegsem variant on viimane osa Claude Debussy klaverisüidist Bergamasque'i süit (1905), mille pealkiri on "Passepied". Veel modernsema versiooni võib leida Igor Stravinski sümfooniast C-duur (1940), mis koosneb menuetist, passepied'st ja fuugast.
Kortsuton

Kortsuton (inglise keeles wrinklon) on kvaasiosake, mille abil püütakse kirjeldada erinevate materjalide (alates ühe aatomi paksustest grafeenilehtedest kuni tavaliste kardinateni) kortsumise seaduspärasusi. Kortsutone kirjeldati esmakordselt 2011. aastal.
Autosport

Ohutusnõuded

Autospordi ohutusnõuded määrab FIA Spordikoodeksi lisa L peatükk III, mille kõik nõuded on kirjutatud tuginedes avariide uurimisele.
Rahvusvahelistel võistlustel, Eestis autorallis ja ringrajasõidus on kõikidel võistlustel kohustuslik FIA standarditele (homologatsiooniga) vastav ohutusvarustus. Kiiver on üks esimesi kasutusele võetud ohutusvarustuse osi. Kiivrit ei tohi mingil moel ümber ehitada (homologatsiooni muutus), samuti lisada sellele FIA poolt aktsepteerimata manuseid. Koos kiivriga tohib kasutada ainult FIA poolt aktsepteeritud kaelatuge (HANS-standardile vastav). Tulekindel sõiduriietus koosneb sõiduülikonnast, pesust, sokkidest, sõidukingadest ja kinnastest. Sõiduriietus võib sisaldada sõitja keha jahutussüsteemi, mis põhineb veeringel või tavarõhuga atmosfääriõhul.
Harilik maarjaohakas

Botaanilised tunnused

Harilik maarjaohakas on kaheaastane (Eestis üheaastane) 0,7–1,5 m kõrgune rohttaim. Tumerohelised lehed on nahkjad ja läikivad, piki roode aga valgelaigulised, juurmisi leheservi katavad kollased ogad, ülemised lehed on süstjad.
Eestis õitseb harilik maarjaohakas juulis-augustis. Putkõie värvus varieerub purpurpunasest kuni punakasvioletseni.
Vili on 6–7 mm pikkune ja kuni 3 mm laiune seemnis.

Levila

Hariliku maarjaohaka looduslikud kasvukohad asuvad Loode- ja Lõuna-Euroopas, Põhja-Aafrikas, Lõuna-Venemaal, Anatoolias, Põhja- ja Lõuna-Ameerikas.
Harilikku maarjaohakat kasvatatakse ka koduaedades ilu- ja ravimtaimena.

Saadused

Droogina kasutatakse maarjaohaka vilju (Cardui mariae fructus), mida kogutakse augustist kuni septembrini (kuivatatakse) ja hariliku maarjaohaka ürti (Cardui mariae herba) mida kogutakse enne õitsemist või õitsemise ajal.
Viljadest valmistatud fütopreparaadid põhinevad taimeosadest eraldatud silümariinil või droogi kuivekstraktil. Droogil on maksa (maksarakke) mürgistuste eest kaitsev ja maksarakkude taastumist kiirendav (silümariini (flavolignaaninde kompleks) toimel) ning maksarakkude membraane stabiliseeriv toime aga ka põletiku- ja vähivastane (eesnäärme kartsinoom) toime. Vilju on pikka aega kasutatud erinevate maksakahjustuste ja maksahaiguste profülaktikas ja ravis. Droog on näidustatud ka maksatsirroosi, rasvmaksa ning krooniliste sapipõie- ja maksahaiguste ravis.
Viljade päevane annus võiks olla 12–15 g droogi (vastab 200–400 mg silümariinile).
Vana-Kreeka õpetlane Dioskorides olevat soovitanud maarjaohakat lastele kõõlusehädade ja maohammustuse korral.

Ohud

Ürt võib lammastele ja veistele vahel isegi surmavalt mürgine olla.
Maarjaohaka seemned ja ürt võivad vähendada suukaudsete rasestumisvastaste ravimite ja tamoksifeeni efektiivsust.

Nimi

Maarjaohaka liigiepiteet marianus viitab arvatavasti neitsi Maarjale. Legendi kohaselt nirises tema rinnapiim maarjaohaka lehtedele ja voolabki nüüd mööda valgelaigulisi roodusid.
Kalju Põder

Elulugu

Kalju Põder oli talupidaja poeg ja Heinu Pödra vend.
Lõpetas 1951 Viljandi 1. Keskkooli, 1957 TÜ arstiteaduskonna, meditsiinikandidaat (1963, TÜ), väitekiri "Mitmesugustel meetoditel konserveeritud perifeersete arterite homotransplantatsiooni tulemustest. Eksperimentaalne uurimus", meditsiinidoktor (1972, TÜ), väitekiri "Восстановительные операции на сосудах аортно-подвздошной области. Клинико-экспериментальное исследование". Oli 1957–1960 Tartu Linna Kliinilise Haigla haavaosakonna kirurg, 1960–1963 TÜ meditsiinilise kesklabori kudede konserveerimise osakonna juhataja, 1963–1967 teaduskonnakirurgia kateedri assistent, 1968–1974 dotsent, 1974–1984 professor, 1967–1969 ka Tartu Linna Kliinilise Haigla veresoontekirurgia osakonna juhataja.

Teadustöö

Uurimisvaldkond: veresoontekirurgia, kudede konserveerimine, veresoonte siirdamine. Veresoontekirurgia rajajaid Eestis (koos A. Linkbergi ja E. Tünderiga). Uurimusi veresoontekirurgia, üldkirurgia, onkoloogia, kudede konserveerimise ja siirdamise alalt. Eesti Kirurgide Seltsi liige, Tartu Kirurgide Seltsi esimees (aastast 1975). Eesti NSV riiklik preemia (1982, kollektiivis). 170 teadustrükist.
Kaku liivamaardla

Kaku liivamaardla on üleriigilise tähtsusega liivamaardla, mis asub Võru maakonnas Võru vallas. Maardla pindala on 17 ha.
Tootsa kihi paksus on kuni 15,6 m ja geoloogiliselt on see Devoni ladestu Amata lademe pude liivakivi. Maardla katendi paksus on kuni 0,5 m.
Maardla liiva saab kasutada nt värvilise klaasi valmistamiseks.
Maardlast on Eestis ka kaevandatud (nt 2002)