google/wiki40b huggingface dataset:
Hilarius Poitiers'st

Hilarius Poitiers'st (u 300 või 315 Poitiers – u 368 Poitiers), ka Poitiers' Hilarius (ladina keeles Hilarius Pictaviensis, prantsuse keeles Saint-Hilaire) oli Poitiers' piiskop ja teoloog, on kristlik pühak ja kiriku doktor. Tema mälestuspäeva tähistab katoliku kirik 13. jaanuaril.

Eluloolist

Hilarius sündis 4. sajandi alguses Poitiers's (Pictavius Gallias, tänapäeva Prantsusmaal). Kristlaseks sai ta alles täiskasvanuna, umbes aasta 345 paiku. Kodupaiga Poitiers’i piiskopina (353–368) võitles ta ägedalt ariaanluse vastu. Tema hüüdnimi oli "Malleus Arianorum" ('ariaanide vasar'), ja 1836 välja antud kirikulugu nimetas teda õhtumaa Athanasiuseks. Oma kirjatöödega ja kirikukogudel kompromissitu esinemisega sattus ta Vana-Rooma keiser Constantinus II põlu alla ning pagendati aastateks riigi idaossa, Früügiasse.
Hilarius suri 368. aasta paiku Poitiers's. Aastal 1851 kuulutas paavst Pius IX ta kiriku doktoriks.

Teoseid

Pagenduses olles kirjutas Hilarius oma 12-raamatulise peateose "Kolmainsusest" ("De trinitate libri XII"). Viimastel eluaastatel valmis tal rida ladinakeelseid hümne ja Piibli osade kommentaare, sh Matteuse evangeeliumi ("Commentarius in Evangelium Matthaei") ning Taaveti laulude ("Tractatus super Psalmos") kommentaarid. Teda peetakse Milano piiskopi Ambrosiuse kõrval üheks ladinakeelsele stroofilisele hümnile aluse panijaks. Hilariusele on omistatud kolm hümni, ehkki mitte vaieldamatu kindlusega.
Keskkonnamaks

Keskkonnamaks on majanduslik meede, millega soovitakse muuta tarbimis- ja tootmisharjumusi keskkonnasõbralikumaks. Kuna majanduse arenguga on suurenenud ka surve keskkonnale, siis on hakatud järjest enam tähelepanu pöörama keskkonnaga seotud majandushoobadele (nt keskkonnamaksud, kaubeldavad saasteload jms), et vähendada võimalikku negatiivset keskkonnamõju ja kasutada säästlikult loodusressursse.
Keskkonnamaksu kehtestamise aluseks on tõestatud spetsiifilise negatiivse keskkonnamõju füüsiline ühik või sellega sarnane asendaja. Keskkonnamaksude määratlemisel on seega oluline nii maksu eesmärk kui ka selle kehtestamise alus ja mõju keskkonnale. Keskkonnamakse eelistatakse erinevatele regulatsioonidele, kuna tekkiv väliskulu on võimalik lülitada toodete või teenuste omahinna sisse ning pikemas perspektiivis hakkab maksutulu keskkonnamaksude efektiivsuse korral vähenema.

Euroopa Liidu regulatsioon

Mitmes Euroopa riigis on keskkonnamaksud olnud kasutuses aastakümneid, kuid paljudes uutes Euroopa Liidu liikmesriikides on keskkonnamakse hakatud süsteemselt ja eesmärgipäraselt kasutama alles viimase kümne aasta jooksul. Laialdasemalt kasutatakse keskkonnamakse riikides, mis on jõudnud majandusliku ja sotsiaalse arengu käigus etappi, kus keskkonnakaitse kui valdkonna olulisus on suure osatähtsusega.
Euroopa Liidu säästva arengu põhimõtete kohaselt on keskkonnamaksudel väga oluline osa kogu maksukorralduses. Igas liikmesriigis on aga erinev maksusüsteem ning ka erinevad keskkonnaprobleemid, mistõttu on vaja ka rakendada erinevaid meetmeid, et muuta tarbijate ja tootjate käitumisharjumusi. Lisaks eeldab Euroopa Liidu asutamisleping ühehäälset muudatuste tegemist, mille tõttu ei ole keskkonnamaksude harmoneerimine Euroopa Liidus olnud väga edukas.
Väga edukalt on keskkonnamakse rakendanud Holland, Rootsi, Soome, Taani, Suurbritannia ja Saksamaa. Need riigid on suurendanud küll keskkonnamaksude osatähtsust, kuid samas on rakendanud ka lisameetmeid, et vähendada negatiivseid mõjusid ettevõtete konkurentsivõimele.
Eesti Vabariigi Tartu Ülikooli toimetused

Eesti Vabariigi Tartu Ülikooli toimetused ehk Acta et Commentationes Universitatis Tartuensis (Dorpatensis) oli Tartu Ülikooli väljaantav teadusajakiri.
Ajakiri ilmus aastail 1921–1943. 
Ajakirja jätkuks oli aastail 1946–1995 ilmunud Tartu Ülikooli toimetised.
Eesti Panga Viljandi osakonna hoone

Ajalugu

Neljakorruselist hoonet asuti ehitama 1926. aasta septembris ja see valmis 1927. aasta novembris. Ehituse maksumus oli ligi 16 miljonit Eesti marka. Valmimise järel oli tegemist Viljandi moodsaima, suurima ja uhkeima ehitisega. Selle esimesel korrusel asusid postkontor ja telefonikeskjaam, teisel korrusel Eesti Pank, kolmandal ja neljandal korrusel korterid. 
1941. aasta suvel sai telefonikeskjaamast üks hävituspataljoni staape,  hävituspataljon süütas maja enne linna mahajätmist 8. juulil 1941 ja põlenud hoone seisis varemtes kuni 1950-ndate lõpuni. 1959. aastal lõpetati hoone taastamine lihtsustatud kujul ja sinna kolisid EKP Viljandi Rajoonikomitee, Viljandi rajooni RSN Täitevkomitee ja ELKNÜ Viljandi Rajooni Komitee. 
Eesti iseseisvuse taastamise järel asus hoones kuni 2017. aasta lõpuni Viljandi Maavalitsus. 2019. aastal muudeti hoone Riigimajaks.
Molaarne kontsentratsioon

Näide

250 cm³ lahuses sisaldub 8g naatriumhüdroksiidi. Leiame naatriumhüdroksiidi moolide arvu 250 cm³ = 0,25 dm³ lahuses. Naatriumhüdroksiidi molaarmass: M(NaOH) = 40,0g/mol;
Seega 0,2 mol NaOH sisaldub 0,25 dm³ lahuses.
Leiame lahuse molaarse kontsentratsiooni ehk NaOH moolide arvu 1 dm³ lahuses:
c = 0,8 M ehk lahus on 0,8-molaarne.
Keefir

Keefir ehk kefiir on täis- või poolkooritud piim, mida on kääritatud mitme bakteriliigi ja pärmiga. Hapuka maitsega keefir on pisut gaasiline ja selles leidub vähesel määral (tavaliselt 1–2%) alkoholi.

Valmistamine

Keefiri valmistamiseks on vaja piima pastöriseerida ja jahutada. Hiljem lisatakse keefiriseen ehk juuretis ning sobivas soojuses toimubki hapnemine. Keefiri valmistatakse lehma-, kaameli-, kitse- või lambapiimast. 
Keefiriseene moodustavad kääritavad pärmid (Saccharomyces kefir ja Candida kefir) ning bakterid (Lactobacillus caucasicus, Lactobacillus casei, Lactococcus lactis subsp lactis ja Streptococcus diacetilactis). Bakterid toodavad piimhapet, mis annab keefirile selle iseloomuliku maitse. Pärm teisendab laktoosi süsihappegaasi ja alkoholi seguks. Alkoholi kogus keefiris ning toote paksus ja viskoossus sõltuvad kääritamise pikkusest.

Toime

Keefir põhjustab tarbimisel allergiat oluliselt vähem kui piim, kuna hapnemise käigus kalgenduvad piimavalgud, mis enne joogi lõplikku valmimist mikroorganismide ensüümide poolt juba osaliselt lõhustatakse. Et tegemist on happelise joogiga (keefiri pH jääb vahemikku 4,2–4,6), siis on joogil seedenäärmete tegevust ergutav toime, mis mõjub positiivselt neile, kes kannatavad mao alahappesuse all.

Ajalugu

Väidetavalt pärineb keefir Elbruse jalamil asuvast mägikülast. Palju aastaid osati keefiri valmistada ainult Osseetias ja Karabahhias. Legendi järgi andis keefiriseened mägilastele prohvet Muhamed.
Larissa Porõvkina

Elulugu

Larissa Porõvkina on teenistuja tütar.
Lõpetas 1968 Tallinna 6. Keskkooli, 1972 TÜ optika ja spektroskoopia erialal, 1989 aspirantuuri Eesti NSV TA Termofüüsika ja Elektrofüüsika Instituudis, füüsika-matemaatikakandidaat (1989, Eesti NSV TA Füüsika Instituut (FI)), väitekiri "Спектрофлуориметрическая диагностика органических веществ в водных средах для целей лазерного дистанционного зондирования". Oli 1972–75 Eesti NSV TA Füüsika ja Astronoomia Instituudi vanemlaborant, 1975–84 FI nooremteadur, 1984–89 TA spetsiaalse konstrueerimisbüroo vaneminsener, 1989–90 TEFI vanemteadur, 1990–92 Ökoloogia ja Mereuuringute Instituudi vanemteadur, 1992–93 Eesti Mereinstituudi vanemteadur, 1993–2001 TPÜ Eesti TA Ökoloogia Instituudi vanemteadur, 2001– firma Laser Diagnostic Instruments (LDI) AS teadusdirektor.

Teadustöö

Uurimisvaldkonnad: veekeskkonna orgaaniliste (ka saaste)ainete sisalduse määramine fluorestsents- ja laserspektroskoopia meetoditega, vastava instrumentaariumi arendamine. 1986–91 osales uurimisekspeditsioonides teaduslikul uurimislaeval "Arnold Veimer". XVI International Award for Technology and Quality (Rooma, 1995), World Intellectual Property Organization'i medal ja diplom parimale naisleidurile (Genf, 1999), 48. innovaatika, teaduslike uurimistööde ja uue tehnoloogia maailmanäituse (Brüssel) kuldmedal (1999). Üle 80 teadustrükise, 7 patenti.
Miehikkälä vald

Külad

Hurttala, Kylmälä, Lapjärvi, Miehikkälä, Muurikkala, Muurola, Hauhia, Kaitainen, Laisniemi, Pitkäkoski, Purho, Saivikkala, Salo-Miehikkälä, Suur-Miehikkälä.
Sean Hayes

Sean Patrick Hayes (sündinud 26. juunil 1970 Chicagos) on Ameerika Ühendriikide näitleja, koomik ja produtsent. Tema kõige tuntum roll on Jack McFarland NBC komöödiasarjas "Will ja Grace". Selle rolli eest võitis ta Emmy auhinna, American Comedy Awardi ja neli SAG auhinda.
Aastaid varjas oma seksuaalset suundumust, aga lõpuks tunnistas ühes 2010. aasta intervjuus (The Advocate), et on gei. Novembris 2014 teatas, et on olnud abielus oma partneri Scott Icenogle'iga juba kaheksa aastat.
Eldar Efendijev

Eldar Efendijev (aserbaidžaanipäraselt Eldar Əfəndiyev; sündinud 29. juunil 1954 Tallinnas) on aseri päritolu Eesti poliitik.

Haridus

Ta lõpetas Narva 6. Keskkooli 1971 ning Herzeni-nim Leningradi Riikliku Pedagoogikainstituudi ajaloo erialal 1976.

Töökäik

Efendijev töötas tehases Baltijets treialina 1971–1972 ning Narva muuseumis teadurina 1976–1978, filiaali juhatajana 1978–1979 ning direktorina 1979–1999 ja 2001–2002.

Poliitiline tegevus

Efendijev on Eesti Keskerakonna liige alates 1997. Ta oli Narva Linnavolikogu liige 1996–1999, 2001–2002 ning Narva linnapea 1999–2000. Efendijev oli X ja XI Riigikogu liige ning on XII Riigikogu liige.
Ta oli rahvastikuminister Siim Kallase valitsuses 2002–2003.
Aadrilaskmine

Aadrilaskmine ehk verelaskmine on raviviis, mis seisneb vere väljalaskmises veresoonest. 
Aadrilaskmiseks kasutati aadrirauda. 
Kuni 19. sajandini oli see meditsiinis laialdaselt kasutusel. Nüüd on leitud, et sellest ei ole enamasti kasu, mistõttu seda kasutatakse harva, näiteks tõelise polütsüteemia korral.  
Tänapäeval võetakse aadrilaskmise (flebotoomia) korral jämeda süstlanõelaga 500...800 ml verd. 
"Aader" tuleneb saksakeelsest sõnast Ader, mis tähendab soont või soonetaolist struktuuri.
Sääse

Ajalugu

Sääse asum asub endise raba kohal, kuhu ulatusid välja ka Rabaküla maad.
Sääse tänava esimese eramu ehitusplaneering sai kinnituse 1915. aastal. 1930ndate teisel poolel andis riik vaesematele inimestele Sääse tänava alguses soodsatel tingimustel krunte rendile. Samuti jagati välja Sipelga ja Metsa (hiljem Nirgi) tänava krunte, kuid erinevalt Sääse tänavast oli Metsa tänava puhul tegemist eramaaga.
Pärast Teist maailmasõda ehitati Sääse piirkonda uusi elumaju. 1970. aastal hakati Sääse asumisse ehitama paneelmaju, mis olid peamiselt 5- ja 9-korruselised. Nõrgema aluspinnaga maa-alal, mis asub Vaablase ja Tildri tänava vahel, on ka eramaju. 2003. aastal ehitati asumi kaguossa uusi kortermaju.

Haljastus

Asumi sisesed haljasalad paiknevad Tammsaare tee äärsete ühisgaraažide ja elamuala vahel. Osaline kõrghaljastus territooriumil on kunagise Tondi metsa jäänuk.
Kiili tänava piirkonnas kasvavad kased, sanglepad, pihlakad ja hobukastanid. Tänavast ida pool võib leida nii üksikpuudena kui ka rühmas arukase ja sookase hübriidi – kuldkaske.
Asumisiseste teede äärtes kasvavad kurdlehiselised kibuvitsapõõsad.

Hooned ja elamud

Üldplaneeringu järgi on Sääse asum avatud hoonetevahelise ruumiga korruselamumaa. Peamiselt koosneb 5- ja 9-korruselistest majadest. Hoonete vahel on ühiskasutuses olev avalik ruum haljasalade, puhkekohtade, kergliiklusteede, spordiplatside, mänguväljakute ja muuga. 
Asumi keskel on osakeskuste (ärid, avalikud teenused) segahoonestusala ja üldkasutatavate ehitiste (koolid, lasteasutused) maa. Tildri tänava ja Vaablase tänava vahel ning Sipelga tänava ümbruses on väikeelamuala. Tammsaare tee ääres on elamute ja äriehitiste arenguala. Magistraaltee ääres on väikeelamute ja maapealsete garaažidega hoonestatud alad, mida võib tulevikus arendada korterelamute ja äriehitistega.

Haridus ja kultuur

Asumi keskosas (Kiili 10) paikneb üldhariduskool Tallinna 32. Keskkool, mis ehitati 1971. aastal. Enne 1991. aastat kandis õppeasutus Nõukogude Liidu kangelase Jakob Kunderi nime. Asumis tegutseb Sääse raamatukogu.

Sääse asumi tänavad

Asumisiseseid kergliiklusteid (peateed) on 2,1 km. Tammsaare tee laiendamisel nähakse ette kergsilla rajamist üle magistraali, ühendamaks asumi kergliiklusteid Mustamäe VI mikrorajooni omadega.
Sääse asumis asuvad järgmised tänavad: Algi tänav, Kiili tänav, Kuklase tänav, Nirgi tänav, Parmu tänav, Sipelga tänav, Tildri tänav, Tildri põik, Vaablase tänav. 
Tallinna tänavate nimekomisjon on leidnud, et uute tänavanimede valimisel võiks lähtuda Sääse asumile omasest putukateemast.

Uusarendused

21. sajandil lisandus uusi detailplaneeringuid. Sõpruse puiestee 200a, Sipelga tänav 4, 6, 7 on kerkinud neljast kaheksakorruselisest kortermajast koosnev Sipelgapesa elamukvartal. Mustamäe tee ja Tammsaare tee nurgale (raadiusega u 150 meetrit) on tekkinud Sääse kõrghoonete piirkond.

Ühistranspordiühendus

Sääse asumisse sõidavad liinibussid 11, 24, 24A, 28, 72, 112, 115, 238 (Sõpruse puiestee); 12 (Tammsaare tee); 9, 26, 26A (Mustamäe tee). Trollibussid : 1 ja 5 (Mustamäe tee) ning 3 ja 4 (Sõpruse puiestee). Asumisse jäävad peatused Siili, Sipelga ja Sääse.
Saulepi raamatukogu

Saulepi raamatukogu on raamatukogu Pärnu maakonnas Lääneranna vallas Saulepi külas. Raamatukogu juhataja on Signe Tetsmann.
Moritz Moszkowski

Moritz Moszkowski (23. august 1854 Breslau – 4. märts 1925 Pariis) oli poola-saksa-juudi päritolu helilooja, pianist, viiuldaja, pedagoog ja dirigent.
Muusikat õppis ta Berliinis asuvas Sterni konservatooriumis, sellest ajast on pärit 13-aastaselt loodud klaverikvintett. 19-aastaselt tegi ta debüüdi pianistina, mis oli triumfaalselt edukas. Hiljem õppis ta Theodor Kullaki akadeemias "Neue Akademie der Tonkunst", kus ta kogu hilisema elu ka õpetas.
Pärast 20. sajandi algust tuli Moszkowski elukäiku sisse langus: muusikas hakkasid puhuma uued tuuled, tema populaarsus hakkas kahanema, tema abikaasa ja tütar hukkusid traagilises õnnetuses. Ta müüs oma muusika kirjastamisõiguse ja investeeris kogu oma varanduse Saksamaa ja Venemaa väärtpaberitesse, mis maailmasõja puhkedes muutusid väärtusetuteks. Ta haigestus kopsuvähki ning suri vaesena ja unustatuna Pariisis 4. märtsil 1925.
Hankensbüttel

Ajalugu

Hankensbütteli esmamainimine on aastast 1051 nime all Honengesbuthele. Dokumendi on väljastanud Heinrich III. Sel ajal omas piirkonda Saksi dünastia Billungid.
Saint-Hubert (Belgia)

Asulad

Valda kuuluvad Arville, Awenne, Hatrival, Mirwart, Saint-Hubert ja Vesqueville. Teised asustatud kohad on Fourneau Saint-Michel, Lorcy ja Poix-Saint-Hubert.
Süvamuusika ja levimuusika

Süvamuusika ja levimuusika ehk tõsine muusika ja kergemuusika (saksa keeles E- und U-Musik, ernste Musik und Unterhaltungsmusik, 'tõsine muusika ja kergemuusika') on muusika klassifitseerimise põhimõte, mis tekkis 20. sajandi alguses seoses muusika turumajandusliku väärtuse hindamisega. Liigitamine süva- või levimuusikaks mõjutas muusikute tasustamist, mida vastava muusika puhul rakendati. 
Süvamuusika ja levimuusika vastandamine on tavaliselt ebajärjekindel ja sellel puuduvad ühtsed esteetilised kriteeriumid.
Heinu Koitel

Heinu Koitel (11. jaanuar 1937 – 22. september 2010) oli eesti õigusteadlane.
Ta lõpetas Tartu Riikliku Ülikooli juristina ning sai 1970. aastal Eesti esimeseks õigusteaduste kandidaadiks tööstusomandi õiguskaitse valdkonnas.
Pärast ülikooli lõpetamist töötas ta 7 aastat elektrotehnika tehases Estoplast juriskonsuldi, inseneri ja patendibüroo juhatajana. Aastatel 1967–1997 oli ta Eesti Teaduste Akadeemia majanduse ning filosoofia, sotsioloogia ja õiguse instituudis vanemteadur ja õigusosakonna juhataja. 1971. aastal asutas Koitel Tallinnas Moskva Patendiinstuudi filiaali, mis tegutses kuni 1985. aastani. 
1992. aastal asutas ta Patendi- ja Kaubamärgibüroo Koitel, mille juhatuse esimees oli 2010. aastani. 
1993. aastast oli ta Eesti Sisekaitse Akadeemia tsiviil- ja kaubandusõiguse õppetooli juhataja ja professor, Tallinna Tehnikaülikooli Kõrgema Majanduskooli õigusdistsipliinide õppejõud, Audentese Ülikooli õppejõud, õppetooli juhataja ja professor ning kuni 2010. aastani Tallinna Tehnikaülikooli õiguse instituudi professor.
Alates 1992. aastast oli ta Eesti patendivolinik leiutiste, kaubamärkide ja tööstusdisainilahenduste valdkonnas, alates 2002. aastast Euroopa patendivolinik leiutiste valdkonnas ning alates 2004. aastast kaubamärkide ja tööstusdisainide valdkonnas.
Ta oli Eesti Patendivolinike Seltsi liige (juhatuse esimees 2004–2007), Eesti Juristide Liidu ning rahvusvaheliste organisatsioonide AIPPI (International Association for the Protection of Intellectual Property) ja INTA (International Trademark Association) liige.
Koitel avaldas üle 100 teaduspublikatsiooni ning esines ettekannetega paljudel rahvusvahelistel teaduskonverentsidel.
Heinu Koitel on juhendanud Viktor Turkini magistritöid "Kaubamärkide rahvusvaheline kaitse" (2003) ning "Leiutiste õiguskaitse - siseriiklik ja rahvusvaheline regulatsioon" (2006) ning olnud Aleksei Kelli doktoritöö "Eesti intellektuaalse omandi süsteemi arengud teadmistepõhise majanduse tingimustes" (2009) oponent.
Brabham

Brabham (Motor Racing Developments Ltd.) oli aastatel 1962–1992 Vormel 1 sarjas osalenud meeskond.
Meeskonna esimene võistlus oli 1962. aasta Saksamaa Grand Prix. 1992. aasta hooajal läks meeskond pankrotti.
Brabhami meeskonna eest võisteldes on etapivõite saanud Jack Brabham, Denny Hulme, Nelson Piquet ja Dan Gurney. Sõitjate hulgas olid ka Damon Hill, Graham Hill ja Niki Lauda.
Edukaim hooaeg oli 1966, kui võideti nii pilootide kui ka konstruktorite karikas. Konstruktorite arvestuses tuli võit ka 1967. aastal. Maailmameistriks tulid Brabhamiga Jack Brabham (1966), Denny Hulme (1967) ja Nelson Piquet (1981 ja 1983).
Brabham osales 402 etapil, sai kokku 832 punkti, 35 etapivõitu ja 40 esimest stardikohta.
Geofon

Geofon (kreekakeelsetest sõnadest γῆ gē, 'maa' ja φωνή phōnē, 'heli') on seade, mis muudab maapinna liikumise kiiruse (siirde muutuse ajas) elektrilise pinge muutuseks.

Sageduskarakteristik

Geofoni sageduskarakteristik vastab harmoonilise ostsillaatori omale. Seega on geofoni sageduskarakteristik täielikult määratud ääresageduse (enamasti geofonidel ligikaudu 10 Hz) ja sumbuvusega (tavapärane sumbuvus 0,707). Kuna ääresagedus on pöördvõrdeline ruutkeskmisega liikuva massi suurusega, on geofonid, mille ääresagedus on väiksem kui 1 Hz ebapraktilised. Väiksemat ääresagedust on võimalik saavutada elektrooniliselt, kuid see kajastub geofoni suuremas hinnas ja mõõdetud signaalide suuremas müras.
Abruzzo

Suuremad linnad

Abruzzo suurimad linnad on L'Aquila, Atri, Chieti, Pescara, Teramo, Vasto, Avezzano, Giulianova, Sulmona, Lanciano, Montesilvano, Francavilla al Mare, Roseto, Penne ja Castel di Sangro.

Majandus

Madalamatel, niisutatavatel aladel ja orgudes kasvatatakse nisu, maisi, kaera, viinamarju ja õlipuid. Mägedes peetakse lambaid.

Transport

Põhja-Abruzzot läbivad A25 ja A25 maanteed; N17 kulgeb läbi sisemaa. Rannikuäärne autostrada A14 suundub Abruzzot ja Moliset läbides Apuulia suunas. Rongiühendus toimib suuremate keskuste vahel, kaugematesse paikadesse sõidavad vaid bussid.
Mõned rannikuäärsed sadamad ei oma erilist majanduslikku kaalu.

Käsitöö

Turistidele on tuntud Castelli käsitsimaalitud keraamika, mida on viljeldud sadu aastaid. Abruzzole on toonud kuulust sealne kullassepatöö (orafa). Scanno on olnud juveelitöö keskuseks alates 17. sajandist. Au sees on ka pitsikudumine (tombolo) ja tikkimine (ricamo).

Ajalugu

Regiooni nimi, algselt Aprutiom, arvatakse olevat tulnud ühe sealseid alasid asustanud italite hõimu Praetutii nimest.
Alates 3. sajandist eKr, tänu oma lähedusele Laziole on regioon olnud Rooma riigi mõjuvõimu all; täielik kontroll läks Roomale umbes 90. aasta paiku eKr. Pärast Rooma impeeriumi langust umbes 600 aastat hiljem lagunes piirkond paljudeks omavahel sõjajalal olevateks feodaalriikideks. Ühise võimu alla läksid Abruzzo alad taas 6. sajandil langobardide Spoleto hertsogiriigi koosseisus. 
12. sajandil tulid normannid. Võitluses paavstivõimuga oli regioon Hohenstaufenite poolel. Pärast Hohenstaufenite dünastia langust 13. sajandil läks Abruzzo koos Molisega Anjou dünastia valitsuse alla. Hiljem vallutati Abruzzo alad Friedrich II poolt ja liideti Sitsiilia kuningriigiga. Sel ajal jagati sealne territoorium neljaks osaks: Ulteriore I, Abruzzo Ulteriore II, Abruzzo Citra ja Molise. Nii jäi see kuni Itaalia ühendamiseni 1861. aastal.

Kultuur

Abruzzo on üks väheseid Itaalia piirkondi, mis on säilitanud pea muutumatuna oma tavad ja meelelaadi. Seda tänu mägedele (Apenniinid on Abruzzo kohal eriti karmid ja läbimatud), mis on piirkonna hoidunud suhteliselt isoleerituna. Abruzzo on läbi aegade olnud tuntud kui transumanza piirkond, kust lambakarjad viidi külmade talvekuude ajaks naaberregioonidesse Apuuliasse ja Laziosse talvituma.

Köök

Nagu piirkond isegi, on ka Abruzzo köök rustikaalne ja traditsiooniline. Palju süüakse lambaliha.

Vein

Abruzzo veinipiirkonnad: Montepulciano d'Abruzzo (DOCG), Trebbiano d'Abruzzo (DOC), Controguerra (DOC).
Tootsi pulm

"Tootsi pulm" on Oskar Lutsu 1921. aastal ilmunud jutustus Tootsi-lugude sarjast, koos jutustusega "Argipäev" järgneb see romaanidele "Kevade" ja "Suvi".
Loo keskmes on Raja Teele ja Joosep Tootsi pulm. Luts kirjeldab pulmadele eelnevat aega ja pidu ennast. Pulmas saavad kokku endise kooliõed-vennad ning tehakse nalja ja vallatletakse. Armuvalus Jorh Aadniel Kiir aga peletatakse vingerpussiga peolt minema.
"Tootsi pulma" ja "Suve" põhjal on tehtud Arvo Kruusemendi film "Suvi" (1976).
Liivi- ja Eestimaa Maakultuuri Büroo

Liivi- ja Eestimaa Maakultuuri Büroo (saksa keeles Liv-Estländisches Bureau für Landeskultur) oli aastatel 1897–1910 Tartus olnud maaparandusasutus; ühtlasi Liivimaa Üldkasuliku ja Ökonoomilise Sotsieteedi haruasutus.
Büroo tehniline juhataja oli Peder Rosenstand-Wöldike.
Väärpositiivne tulemus

Väärpositiivne tulemus (inglise false positive result) laboratoorse(te) testi(de) tulem, kus analüüsitud proovimaterjali vastus on valepositiivne, nt terve tunnistatakse haigeks, väga suur osakaal on selles laboratoorse meetodi valiku võimalustel .
Väärpositiivset tulemust võidakse kasutada ka piltdiagnostika tulemuste kirjeldamisel, näiteks mammogrammi tõlgendamise kohta.
32 (Tallinna bussiliin)

Tallinna bussiliin 32 sõidab Männiku ja Kopli peatuse vahel. Liini teenindab Tallinna Linnatranspordi AS ning liiklus toimub tööpäevadel tipptunni ajal.
Liivimaa konföderatsioon

Liivimaa konföderatsioon on Vana-Liivimaa piiskopkondade, ordu ja linnade tihedama koostöö periood 1435-1561. Konföderatsiooni alguseks peetakse 1435. aastat, kui sai alguse Valga konföderatsioon.
Adriaan Blaauw

Adriaan Blaauw (12. aprill 1914  Amsterdam – 1. detsember 2010 Groningen) oli hollandi astronoom.
Blaauw õppis Leideni ülikoolis ja Groningeni ülikoolis.
Ta töötas Yerkesi observatooriumis, Leideni tähetornis, Groningeni ülikoolis ja mujal. Aastatel 1957–1969 oli ta Groningenis Kapteyni astronoomialaboratooriumi direktor,  1970–1974 Euroopa Lõunaobservatooriumi teine peadirektor ning 1975–1981 Leideni ülikooli professor. Aastatel 1976–1979 oli ta Rahvusvahelise Astronoomiauniooni president. Ta oli ajakirja Astronomy and Astrophysics üks asutajaid.
Ta uuris põhiliselt täheparvi ja väiksema tihedusega täheassotsiatsioone, kaksiktähesüsteemidest ühe tähe plahvatamisel vabanenud tähti, Galaktika ehitust, täheteket ja kosmilist kauguste skaalat. Ta oli üks suuremaid autoriteete Galaktika ehituse ja kinemaatika alal. Ta kirjutas ka Euroopa Lõunaobservatooriumi ja Rahvusvahelise Astronoomiauniooni ajaloost.