Amanda Jasmiin

Elulugu

Amanda Jasmiin sündis kaupmehe peres. Õppis 1909. aastast Eesti Noorsoo Kasvatuse Seltsi Tütarlaste Gümnaasiumis, kooli lõpetas 1919. Koolis õpetas mitu tuntud kunstnikku, näiteks Kristjan Raud, Rudolf Lepik ja hiljem ka Voldemar Mellik, kes kõik andsid Jasmiinile hea aluse joonistamises ning ergutasid teda jätkama õpinguid kunsti alal.
1919. aastal pandigi ta Kunstiühingu Pallas kunstikoolis kirja kui esimene õppemaksu tasuja. Jasmiin alustas õpinguid esialgu Anton Starkopfi, hiljem Voldemar Melliku skulptuuriateljees. Kui 1921. aastal kunstikooli juures joonistamisõpetajate ettevalmistamiskursused avati, oli Jasmiini vanemate kindlaks sooviks, et ta neist osa võtaks. Et üheks õppima asumise tingimuseks oli maalitehnikate valdamine, pidi Jasmiin skulptuuriõpingud katkestama ning asus 1922. aastal õppima Nikolai Triigi maaliateljees. 1923. aastal sooritas Jasmiin kõik joonistamisõpetajate kursusel nõutavad eksamid.
1924. aastal vabanes Tartu Naisühingu kutsekoolis joonistusõpetaja koht ning Jasmiin alustas seal joonistamisõpetaja tööd, jätkates ühtlasi õpinguid Triigi maaliateljees. Et Jasmiini kohuseks oli peale joonistamise õpetamise anda ka kostüümiajalugu ning stiiliõpetust (erirõhuga kodusisustusele ja ornamentikale), siis täiendas ta enda teadmisi iseseisvalt raamatukogus. Suure koormuse tõttu pidi Jasmiin 1925. aastal maaliõpingud katkestama. 1925. aastal määrati Jasmiin Lasteaednikkude Seminari joonistamise- ja voolimisõpetajaks, kus ta töötas kolm aastat, kooli likvideerimiseni.
Olles mõne aastaga omandanud joonistusõpetaja vilumuse, tekkis Jasmiinil uuesti võimalus poolelijäänud õpinguid jätkata ning 1932. aastal asus Jasmiin Kõrgemas Kunstikoolis Pallas skulptuuri õppima. 1934. aastal viidi Jasmiin meistriateljeesse. Jasmiin ei olnud aga tingimustega rahul ning on kirjutanud järgmist: "Esteks ei antud mulle omaette tööruumi, nagu see oli tavaks meisterateljeeõpilaste puhul, vaid ma pidin töötama ruumis, kus töötas ka üks maalide meisterateljee õpilane ja kui sinna ruumi tuli veel üks, siis määrati minu lõputööde valmistamise ainsaks kohaks valamisruum keldris...Ruumi puudusel pidin ma raiumisetööd tegema K.Kunstikool Pallas'e õuel, kõikide silme all. Siiski suutis Jasmiin 1937. aastal Kunstinõukogule esitada kuus lõputööd: 3/4 elusuuruses graniidist kahefiguurilise "Ema ja poja", elusuuruse figuuri "Kartlik", 3/4 elusuuruse kipsist "Neiu allikal", ca 50 cm kõrguse "Mõtiskleva tütarlapse", ca 40 cm kõrguse istuva figuuri "Väsinud" ja pronksist "Poisi pea". Jasmiin tunnistati täieliku kursuse skulptuuri alal lõpetanuks. Jasmiini töö "Ema ja poeg" omandati Kujutava Kunsti Sihtkapitali poolt ja paigutati toonasesse Kadrioru lasteparki.
Jasmiin küll soovis rohkem pühendada aega loometööle, kuid pidi majandusliku stabiilsuse tagamiseks jätkama tööd joonistusõpetajana. 1942. aastal, saksa okupatsiooni ajal, eemaldati Jasmiin joonistamisõpetaja töölt. Jasmiin asus peale seda Tartu Naisühingu Kutsekooli rõivaõmblemist õppima, plaaniga praktilisi oskusi omades avada oma ettevõte, kus olla nii moedisainer kui töökoja juhataja. 1944. aasta kevadel, kui Jasmiin oli juba õpingute lõpusirgel, tabas teda Tartu pommitamisel raske kaotus - maja Kompanii tänaval, kus Jasmiin elas, sai tabamuse. Koos muude isiklike asjadega ning loominguga hävis ka Jasmiini kipsist originaal "Neiu allikal". Jasmiin otsustas kodumaalt lahkuda ja 2.oktoobril 1944 jõudis ta põgenikepaadiga Slite sadamasse Rootsi.

Elu Rootsis

Jasmiin sai esimese tööotsa juba detsembris 1944 moejoonistajana Stockholmi rõivavabrikus Salin. Töökoormus oli suur ning Jasmiinil tekkis 1947. aastal parema käe pöidlas ülepingutusest kangestus, mis vajas mitmel korral operatsiooni. Jasmiini elu Rootsis ei olnud kerge – tema korter oli 16-ruutmeetrine tuba, tervis aina halvenes ning korduvatest palvetest palgakõrgenduseks keelduti. 1962. aastal saadeti 60-aastaseks saanud Jasmiin moevabrikust pensionile, kuid 1963. aastal sai ta Tööturuameti kaudu arhiivitööd. Esialgu töötas Jasmiin Põhjamaade Muuseumis (rootsi keeles Nordiska Museet), mõne aja pärast Rootsi Etnograafiamuuseumis (rootsi keeles Etnografiska Museet). Seal töötas Jasmiin seitse aastat ning tema ülesandeks oli joonistada illustratsioone muuseumi teaduslikele publikatsioonidele, samuti joonistusi muuseumi näitusteks. Töö oli Jasmiinile huvitav ja seal töötas ta 1970. aastani. 1973. aastal sai Jasmiin pärast aastatepikkust ootamist veidi paremate tingimustega ühetoalise korteri köögiga. Kunstiga tegelemiseks, rääkimata skulptuurist aga korteris siiski ruumi ei olnud. 
Jasmiini tervis ei olnud samuti kiita ning 1974. aastal tegi ta läbi mitu operatsiooni.

Looming

1930. aastal kujundas Jasmiin Vanemuise teatris kolm lavastust: Shakespeare'i "Suveöö unenägu", "Macbeth" ning lastelavastus "Mure ja rõõmu lossis". Jasmiini esmakordne looming sellel alal leidis tunnustust nii kriitikute kui ka lavastajate poolt ning Voldemar Mettus tegi Jasmiinile ettepaneku astuda Vanemuise teatri teenistusse kostümeerijaks. Jasmiin aga keeldus pakkumisest, leides, et Vanemuise teatri "piiratud aineline olukord" ja "näitlejate harjumus kaasarääkida kostüümide suhtes" oleksid kostümeerija loomingu avarusele pärssivalt mõjunud. Amanda Jasmiini peateoseks peetakse 1939. aastal Helsingis pronksi valatud ja Oru lossiparki allika juurde paigutatud kuju "Neiu allikal", mis sõja järel kadus.
Osales 1930. aastail mitmel näitusel, muuhulgas 1939. aasta Naiskunstnike näitusel kahe tööga: "Neiu allikal" ja "Poisi pea". 1997. aastal valiti ta kunstiühingu Pallas auliikmeks.