google/wiki40b huggingface dataset:
Tanimbari saared

Tanimbari saared (indoneesia Kepulauan Tanimbar, on kasutatud ka nime Timor Laut 'Mere-Timor') on osa Malai saarestikust. Kuuluvad Indoneesiale, on Maluku provintsi koosseisus.
Tanimbari saartest kirde poole jäävad Aru saared ja Kai saared, lääne poole Babari saared ja Timor. Saared eraldavad Banda merd Arafura merest.
Saari on kokku umbes 30, pindala umbes 5600 km².
Saared on künklikud, kõrgus kuni ligi 600 m.
Kõige suurem saartest on Yamdena. Piki selle saare idarannikut kulgeb paksu metsaga kaetud mägede ahelik, läänerannik on madalam. Saare suurim asula on Saumlaki, mis asub saare lõunatipus. Suuremate saarte seas on veel Larat, Selaru ja Wuliaru.
Tanimbari saarte tähtsamad saadused on kopra, kilpkonnakilbid ja trepang.
Jugumõtsa

Jugumõtsa (ka Jugumetsa) on paikkond Võrumaal Rõuge vallas Jugu külas. Enne 1997. aastat oli Jugumõtsa küla staatuses.
Stephanus III

Paavstiks saamine

Stephanus III valiti Salvador Miranda järgi paavstiks 1. augustil 768 ja pühitseti ametisse 7. augustil, tema saamist paavstiks toetasid primicerius Christophorus ja tolle poeg Sergius.

Suhted langobardidega

Langobardide kuningas Desiderius soovis aastal 770 või 771 määrata Ravenna peapiiskopiks endale meelepärast ilmikut, kuid Stephanus III keeldus teda ametisse pühitsemast ja määras ametisse diakon Leo. Vastukaaluks keeldus kuningas paavstile tagastamast vaidlusaluseid alasid.
Paavst taunis aastal 770 Desideriuse tütre Desiderata ja Karl Suure abielu. Abielu järel loovutas Desiderius paavstile mõned vaidlusalused alad. 771 tahtis Desiderius paavstiga Rooma lähistel kohtuda. Enne primicerius ja konsul Christophoruse mõrvamist lubas Desiderius paavstile samuti alasid anda, kuid ei täitnud hiljem oma lubadust.
Paavst lubas langobardide poolt ähvardatud Grado patriarhile pakkuda sõjalist abi.

Suhted Frangi riigiga

Stephanus III saatis paavstiks saades Frangi riiki koos teatega oma asumisest paavstiametisse delegatsiooni, mida juhtis primicerius Christophoruse poeg Sergius.

769. aasta Rooma sinod

Rooma sinod toimus 12. – 14. aprillil 769, mille eesistujaks oli Stephanus III. Sinodile kutsuti ka vastupaavst Constantinus, kelle otsused ja ordinatsioonid kuulutati kehtetuks ja kes saadeti kloostrisse.
Sinodil otsustati ka, et edaspidi peavad paavsti valima vaid kardinalpreestrid ja diakonid ning ilmikud ei tohi paavsti valimisel osaleda.
Sinodil mõisteti hukka Hieria kirikukogu otsused ja tunnustati pühapiltide austamist kirikutes.

Sisepoliitika

Stephanus III valitsemisaja esimesel poolel oli mõjukam isik Kirikuriigis primicerius Christophorus, kes korraldas koos oma pooldajatega paavsti ametissesaamise järel augustis 768 veresauna Roomas viibivate langobardide pooldajate seas, mille käigus tapeti preester Waldipert.
Paavsti kantsler Paulus Afiarta ja langobardide kuningas Desiderius korraldasid enne paavsti surma Christophoruse ja tema poja Sergiuse mõrvamise. Paavst teatas Karl Suurele, et primicerius koos poja ja Karlmanni saadiku Dodoga kavandasid tema vastu vandenõud ning ta pääses vaid Desideriuse ja Peetruse abiga.

Liturgilised otsused

Stephanus III ordineeris 15 preestrit ja neli diakonit.
Ta sätestas, et üks seitsmest kardinalpiiskopist peab pühitsema igal pühapäeval missat Lateraani basiilikas.
Tema ajal koostati üks varasemaid liturgilisi tekstikogumikke "Ordo".
Ta vabastas Hersfeldi kloostri piiskopliku jurisdiktsiooni alt.
Tema ajast on teada 9 uut kardinali, sealhulgas hilisem paavst Hadrianus I.

Surm

Stephanus III suri 24. jaanuaril 772 Roomas ja maeti Rooma Peetri kirikusse.
Rootsi sõjalipp

Rootsi sõjalipp on kolme keelega Rootsi lipp, mida kasutavad Rootsi kaitsejõud ja Kaitseministeerium. 
Lipu proportsioonid on 1:2 (arvestatud on ka keeli). 
Seda lippu kasutatakse ka sõjalaevude plaguna, mille proportsioonid on samad, kuid mõõtmed väiksemad.
Algne kahe keelega lipp oli Rootsi kuninga isiklik lipp.   
Seda hakkasid kandma sõjalaevad. 
Lipu sinine ja kollane ulatuvad tagasi Folkungite aega. 
16. sajandi lõpus kasutati nii triipudega kui ka ristiga sinikollaseid lippe. Ristilipp, millest hiljem sai lipu kõige tavalisem kuju, võib olla inspireeritud tollase "igivaenlase" Taani lipust. Sel ajal kasutati nii sirgelt lõigatud kui ka kahe keelega lippe, aga Gustav II Adolfi ajal võeti kasutusele kolme keelega lipud. 
Esimesed õigusaktid lipu kohta avaldati 1663. Nende kohaselt pidi sõjalaevadel ja kindlustel olema kolme keelega sõjalipp. Teised laevad ei tohtinud seda kanda, mistõttu sirgelt lõigatud lipust kujunes  hiljem kaubalipp.  Siiski sai Rootsi Ida-India Kompanii eesõiguse kasutada oma laevadel sõjalippu, kuna aga aerusõjalaevastik Skärgårdsflottan võis kasutada helesinist sõjalippu. 
Erandlik koht, kus kasutatakse Rootsi sõjalippu, on Stockholmi Kastelleti kindlus. XX sajandi üheksakümnendatel aastatel andis Rootsi sõjavägi kindluse üle avalikku omandisse, ühtlasi lõppes ka sealne sõjalipu heiskamise tava. Avalikkuse nõudmisel taastati see ja nii heisatakse kindlusel iga päev just nimelt Rootsi sõjalipp.
Artikli kirjutamisel on kasutatud rootsikeelse vikipeedia artiklit ja ingliskeelse vikipeedia artiklit en:Flag of Sweden.
Lätäseno

Lätäseno on jõgi Euroopas. Algab Skandinaavia mägedest Haltiatunturi jalamilt. Voolab valdavalt lõunasse. Ühinedes Könkämäenoga, moodustab Muonio. Jõe pikkus on 60 km, valgala pindala on 2075 km².
Rusulaid

Rusulaid (ka Pisilaid) on 4,7 hektari suurune saar (laid) Saare maakonnas Saaremaa vallas Saaremetsa küla alal Liivi lahes. Saare rannajoone pikkus on 1,77 kilomeetrit.
Saar asub 400 meetrit Pulgalaiust idas. Saarel kasvab rohttaimestikku.
Saar kuulub Kahtla-Kübassaare hoiuala koosseisu ja on looduskaitse all.
Gustav Kahu

Gustav Kahu (17. august 1899 Pärsamaa vald, Saaremaa – 5. juuni 1942 Sosva laager, Sverdlovski oblast) oli Eesti kohtunik.
Ta õppis aastail 1920–1924 (lõpetas) Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas, EYS Veljesto vilistlane.
Gustav Kahu osales Vabadussõjas, oli 1924–1926 Tallinna-Haapsalu Rahukogu kohtuameti kandidaat, alates 1926. aastast Tallinna 10. ja alates 17. veebruarist 1934 1. jaoskonnakohtunik, alates 1938. aastast Maksupeakomitee esimees.
Ta arreteeriti NKVD poolt. Surmaotsus. Lasti maha Sosva vangilaagris Siberis.
Saka raamatukogu

Saka raamatukogu on raamatukogu Ida-Viru maakonnas Toila vallas Saka külas. Raamatukogu juhataja on Anne Saatman.
Päiviö Tommila

Juhani Päiviö Tommila (sündinud 4. augustil 1931 Jyväskyläs) on soome ajaloolane, emeriitprofessor.
1988–1992 oli ta Helsingi ülikooli rektor.
9. jaanuaril 1991 valiti ta Eesti Teaduste Akadeemia välisliikmeks.
Aastal 2001 otsustati talle anda Maarjamaa Risti III klassi teenetemärk.
Jadon Sancho

Jadon Malik Sancho (sündinud 25. märtsil 2000 Londonis) on Inglismaa jalgpallur, kes mängib Saksamaa klubis Dortmundi Borussia ründava poolkaitsjana.
Sancho on varem mänginud noormängijana Watfordis ja Manchester Citys. Aastal 2017 sõlmis ta oma esimese profilepingu Dortmundiga. Teisel hooajal suutis ta tulla Bundesliiga oktoobri parimaks mängijaks. Sancho tuli Inglismaa noortekoondise koosseisus aastal 2017 U17 vanuseklassi maailmameistriks. 2018 tegi ta debüüdi rahvuskoondises.

Lapsepõlv

Sancho sündis Londonis Camberwellis. Tema vanemad on pärit Trindadist ja Tobangost. Ta kasvas üles Kenningstonis.

Koondisekarjäär

Sancho on mänginud Inglismaa noortekoondises U16, U17 ja U19 vanuseklassis.
2017 mais mängis Sancho Inglismaa U17 koondmeeskonnas, mis osales Euroopa meistrivõistluste finaalis. Ta nimetati turniiri parimaks mängijaks.
Tšingis-khaan

Mongolite riik

Tšingis-khaan ja ta järglased (tšingisiidid) rajasid ajaloo teise suurima impeeriumi Aasias, vallutades-allutades kahekümne aasta jooksul enamiku Hiinast, Kesk-Aasia (Horezm), Kaukaasia (Gruusia), Lõuna-Siberi ning teisi alasid. 1223 toimus mongolite ekspeditsioonikorpuse ning kolme Vene vürstiriigi ja nende liitlaste polovetside vägede kokkupõrge Kalka lahingus, mille mongoli väed võitsid.
Tšingis-khaan ühendas enda alla kõik mongolite hõimud ja rajas võimsa impeeriumi, mis oli pindalalt suurem kui NSVL. Siiani on see ajaloos teadaolevalt suurim impeerium (mis hõlmas 22% Maa pindalast), teisele kohale jääb Briti impeerium. Impeerium hõlmas osa Venemaast, Kaukaasia, Volga-äärased alad, Tiibeti, Korea, Hiina, Kesk-Aasia, Iraani, Iraagi, Afganistani, Siberi lõunaalad ja muid alasid. Riik püsis sõjalise võimsuse, riiklike seaduste, kohalike rahvaste seaduste ning jumalate austamise ja elanikele julgeoleku tagamisel.
Tema seadusi (Jassa) kasutasid kõik Aasia nomaadid. Tšingis-khaani Seaduste kogu "Джасак" räägib: "Tšingis-khaani seadus (jassa) keelab valetada, varastada, kurja teha. Nõuab inimestelt, et nad suhtuksid teistesse sama hästi kui endasse. jne" "Джасак"i loomine oli seadusandluse aluseks.
Pärast Tšingis-khaani surma (1227) jagati riik tema poegade vahel ulussideks, riigi valitsejaks sai ta kolmas poeg Ugedei (Ögödei) (1227–1241) – teine suurkhaan, kes jätkas edukalt isa vallutuspoliitikat. Ulussid pidid andma ühise sõjakäigu jaoks sõjaväe.
Mongolite rahvaarvuks on pakutud 13. sajandi alul umbes 500 000 hinge (võrdluseks: Hiinas rohkem kui 50 miljonit elanikku, Venemaal umbes 5 miljonit, polovetse 400 000 – 500 000, eestlasi 150 000 – 200 000).
Neljanda mongolite suurkhaani Munke (Mönkge) (surnud 1260) ajal laiendati nn. "kollase ristiretkega" impeeriumi veelgi, kui vallutati Bagdad ja Süüria. Baalbeki all kaotati siiski otsustav lahing mamelukkidele.
Mongolid olid ususallivad, nende seas leidus ka ristiusulisi. Pühakodade hävitamist pole nad maininud. 13. sajandi keskel olid mongolite jaoks lindpriid üksnes ismaeliidid (muslimi radikaalne usulahk). Pakutakse, et kui Munke oleks veel elanud või poleks riigis kodusõda alanud (pojapoeg Hubilai valimine vägede poolt Hiinas suurkhaaniks), siis oleks islam Aasiast välja tõrjutud. Pärast Munke surma algas kodusõda ja impeerium lagunes erinevateks ulussideks-hordideks.
Sõtke linnus

Sõtke linnus oli ringvall-linnuse tüüpi muinaslinnus Raplamaal Sõtke külas. Linnamäe kohta kasutatakse ka nime Kantsimägi.

Kirjeldus

Peaaegu ringikujulist linnuseala ümbritseb madal 0,6 m kõrgune ja 5 m laiune ringvall. Õueala läbimõõt on 77–78 meetrit, pindala 3500 ruutmeetrit. Ringvall on rajatud peamiselt väikeste läbimõõtudega kividest.
Ismail Kadaré

Ismail Kadare (sündinud 28. jaanuaril 1936) on Albaania kirjanik. 1996. aastal sai ta Prantsuse Teaduste Akadeemia (Académie des Sciences morales et Politique) eluaegseks liikmeks, asendades filosoof Karl Popperit. 
Kadare on võitnud terve rea auhindu: 1992. aastal pälvis ta Prix Mondial Cino Del Duca, 2005. aastal võitis ta Bookeri auhinna (Man Booker International Prize) ja 2009. aastal Astuuria printsi kirjandusauhinna. Ta on olnud ka Nobeli kirjandusauhinna kandidaat. Kosovo Teaduste ja Kunstide Akadeemia valis ta oma välisliikmeks.
Alates 1990. aastast on ta lisaks Albaaniale pikemalt elanud ka Prantsusmaal.

Elulugu

Ismail Kadare sündis 1936. aastal Gjirokastëris Albaanias. Kõrgkooliõpinguid alustas ta Tirana ülikooli ajaloo ja filoloogia teaduskonnas ning hiljem jätkas Maksim Gorki nimelises kirjandusinstituudis Moskvas. 
Albaania kommunistliku režiimi perioodil kasutas Kadare oma loomingusse kätketud peent allegooriat ründamaks totalitarismi ja sotsialistliku realismi doktriine. 1990. aastal palus ta Prantsusmaalt poliitilist varjupaika, avaldades Albaania demokratiseerimist toetanud sõnavõtte. Kadare sõnade kohaselt on „diktatuur ja tõeline kirjandus omavahel kokkusobimatud… Kirjanik on diktatuuri loomulik vaenlane”. Siiski keeldub Kadare nimetamast ennast dissidendiks, leides, et Enver Hoxha erakordselt paranoilise ja suletud režiimi puhul ei tulnud selline roll kõne alla.

Vastupanu

Arvamused selle osas, kas Kadare oli dissident või kaasajooksik Albaania kommunistlikul perioodil, lahknevad. Oma raamatutes on Kadare kirjeldanud türanlikke režiime ja tõstnud esile nende absurdust. Ise ei pea ta ennast dissidendiks ning leiab, et ta oli kirjanik ja eraisik omaenda vaadetega ega pea seepärast vajalikuks end defineerida dissidendi või mittedissidendina.
Bullmastif

Bullmastif on suurekasvuline tömbi koonuga koeratõug.
Bullmastif aretati 19. sajandi Inglismaal inglise mastifist ja inglise buldogist. Aretustöö eesmärk oli saada valvekoer, kes kaitseks jahipidamiseks kasutatavaid kinnistuid röövpüüdjate eest. Puhtaverelise tõuna tunnustati seda 1924. aastal.
Alar Karis

Alar Karis (sündinud 26. märtsil 1958 Tartus) on eesti molekulaargeneetik ja arengubioloog, endine Maaülikooli ja Tartu Ülikooli rektor.
Aastatel 2013–2018 oli Alar Karis riigikontrolör. Aprillist 2018 töötab ta Eesti Rahva Muuseumi direktorina.

Elulugu

Karis lõpetas aastal 1976 Tartu 2. Keskkooli ja aastal 1981 Eesti Põllumajandusakadeemia veterinaarteaduskonna. Hiljem täiendas ta end mitme ülikooli juures Saksamaal, Suurbritannias ja Hollandis. 
Alates 1999 on Karis Tartu Ülikooli professor. Tema teadustööd on Eesti teadlastest kõige tsiteeritumate hulgas. 
Aastatel 2003–2007 oli Karis Eesti Maaülikooli rektor. Tema ametiaeg lõppenuks 2007. aasta lõpus.
31. mail 2007 valiti Karis 198 poolthäälega 257-st Tartu Ülikooli rektori ametikohale, mida ta asus täitma sama aasta 1. juulil. Kandidaadiks esitasid ta Tartu Ülikooli Tehnoloogiainstituut, füüsika-keemia-, bioloogia-geograafia- ja arstiteaduskond. Esimeses hääletusvoorus kogusid Volli Kalm ja Margit Sutrop 69 ning Karis 112 häält, teises voorus Karis 143 ja Kalm 110 häält. Kolmandas voorus, kuhu pääses Karis üksi, sai ta 198 häält.
Enne Karist oli Tartu Ülikooli rektor Jaak Aaviksoo, kes hakkas enne ametiaja lõppu kaitseministriks. Aaviksoole järglase otsimiseks korraldati esimesed rektorivalimised juba 18. jaanuaril 2007, kuid need ebaõnnestusid, sest ükski kandidaat ei saanud nõutavat 150 häält, isegi mitte kolmandas voorus, kuhu pääses ainult Ene Ergma (sai 143 häält). 
Ametlik üleandmistseremoonia toimus 3. juulil, mil Karis võttis rektori kohusetäitjalt Tõnu Lehtsaarelt üle ülikooli varad ja asjaajamise.
Karis pühitseti ametisse Tartu Ülikooli aulas 31. augustil 2007. Rektori ametiraha andis talle üle Eesti president Toomas Hendrik Ilves. 
Teiseks ametiajaks Karis Tartu Ülikooli rektori ametisse ei kandideerinud. Tema töö sellel ametikohal lõppes 30. juunil 2012.
26. märtsil 2013 nimetas Riigikogu Karise riigikontrolöriks.
Alates 2010. aastast on Karis Eesti Üliõpilaste Seltsi koopteeritud vilistlane.
2017. aasta oktoobris valiti Karis Eesti Rahva Muuseumi direktoriks.

Isiklikku

Ta on abielus, tema abikaasa Sirje Karis on olnud Eesti Ajaloomuuseumi direktor ja on alates 2018. aastast Tartu Linnamuuseumi direktor. Neil on kaks täiskasvanud poega, täiskasvanud tütar ja viis lapselast.
Karl Pajusalu

Karl Pajusalu (sündinud 20. juunil 1963) on eesti keeleteadlane. Ta on Tartu Ülikooli eesti keele ajaloo ja murrete professor ning Eesti Teaduste Akadeemia liige.

Elulugu

Karl Pajusalu on meremehe poeg. Ta lõpetas 1981. aastal Pärnu 1. Keskkooli ja 1986. aastal Tartu Riikliku Ülikooli eesti filoloogia eriala. Filoloogiamagister (1992, TÜ), väitekiri "Sõnalõpuline ‹e› Karksi murraku verbivormides". Seejärel oli ta Pennsylvania Ülikoolis stipendiaadiks ning läbis doktorantuuri Turu Ülikoolis. Oma doktoritöö "Multiple linguistic contacts in South Estonian: variation of verb inflection in Karksi" kaitses ta 1996. aastal. Aastal 1998 tuli ta tagasi Tartu Ülikooli järeldoktorantuuri ja tegutseb Tartus tänaseni.
1997–1998 TÜ eesti keele erakorraline dotsent, filosoofiateaduskonna prodekaan, 1998–2000 eesti keele ajaloo dotsent, 2000– eesti keele ja ajaloo ja murrete professor, 2001–2003, 2011-2012 Helsingi Ülikooli eesti keele külalisprofessor, 2004–2007 TÜ eesti ja soome-ugri keeleteaduse osakonna juhataja, 2008-2011 TÜ eesti keele osakonna juhataja. Õpetanud eesti keele ajalugu ja murdeid, keeleteooriat, keelevarieerumise uurimismeetodeid.
Detsembris 2011 valiti ta keeleteaduse alal Eesti Teaduste Akadeemia akadeemikuks.
Aastal 2015 valiti ta Läti Teaduste Akadeemia välisliikmeks.

Teadustöö

Uurinud peamiselt eesti keele ja sugulaskeelte hääliku- ja grammatikastruktuuri dünaamikat, lõunaeesti murrete nivelleerumist ja eesti allkeelte kujunemist. Üle 130 teadustrükise.

Isiklikku

Ta on abielus eesti keeleteadlase Renate Pajusaluga, neil on kaks poega ja tütar.
Volmari liit

Eellugu

1520. aastatel levis Vana-Liivimaa linnades kiiresti luterlik reformatsioon, samuti nõrgendas seda sisemiselt piiskoppide ja nende vasallide vahelised vastuolud aadlike privileegide küsimuses. 1525. aastal muutus olukord kogu Liivimaa jaoks aga veelgi pingelisemaks, kui Ida-Preisimaal asuv Saksa ordu kõrgmeister Albrecht von Hohenzollern otsustas sealsed orduvaldused sekulariseerida ning temast sai Poola kuninga vasallist Preisimaa hertsog. See oli tugev hoop Liivi ordule, kuna see kaotas mitte ainult ühe oma kõige kindlama liitlase, vaid ka ordu kõrgeima pea, samaaegselt nõrgendas see aga ka Riia peapiiskopi ja Tartu piiskopi Johannes Blankenfeldi positsioone, kes oli juba aastakümneid olnud Hohenzollernide dünastia ja eriti kõrgmeistri kaastööline ning soosik.
Preisimaa ordukeskuse kadumine tekitas võimaluse, et sama juhtub ka Liivimaal. Seda toetasid nii vastne hertsog Albrecht kui ka mõned luterlikud tegelased Riias sealhulgas linna sündik Johannes Lohmüller. Kuid Liivimaa orduharu detsentraliseeritud struktuur ja piiskopkondade iseseisvus muutsid sellise lahenduse võimatuks; pealegi polnud ordumeister Wolter von Plettenberg valmis ordutõotustest lahti ütlema ning luterlaseks hakkama. 1525. aasta suvel sõlmisid Liivimaa maaisandad ja rüütelkonnad hoopis omavahelise liidu, millega nad lubasid senist olukorda Liivimaal säilitada ning keelasid usulised uuendused kuni üldise kirikukoguni.
Siiski pidid ordumeister ja piiskopid tegelikult leppima luterluse levikuga Liivimaa linnades ning 1525. aasta 21. septembril võttis Plettenberg Riia linna enda ainuvõimu alla (senini oli linn vastavalt 1452. aastal sõlmitud Kirchholmi lepingule olnud ordu ja peapiiskopi topeltvõimu all, ehkki Riia polnud 1524. aastal peapiiskopiks saanud Blankenfeldile truudusevannet andnud). Samuti kinnitas ta Riia usuvabaduse. See sai teoks eelkõige seetõttu, et vältida Riia lähenemist ja alistumist luterlikule Preisimaa hertsogile.
Samal ajal nõrgenes Blankenfeldi positsioon veelgi, sest samuti luterlikuks hakanud Tartu linn keeldus teda enda isandana tunnustamast ning pealegi hakati teda kahtlustama reeturlikus koostöös venelastega. Asi lõppes sellega, et 1525. aasta detsembris vangistati Blankenfeld ordumeistri nõudmisel Riia rüütelkonna poolt ning paigutati Rauna piiskopilinnusesse "koduaresti".
1526. aasta kevadel toimunud maapäeval ei õnnestunud liivimaalastel Blankenfeldi probleemi lahendada, sest peapiiskop keeldus maapäevale tulemast. Seejärel sõlmisid tema ja ordumeister aga salajase lepingu, millega Blankenfeld sisuliselt tunnustas ordumeistri kõrgeimat positsiooni Liivimaa maaisandate seas, vastutasuks loobuti aga tema süüdistamisest reeturlikkuses.

Tagajärjed

See leping tagas sisuliselt ordu ülemvõimu Liivimaal, eriti selle välispoliitika üle, kuid jättis piiskoppidele siiski nende valduses sisuliselt senise tegevusvabaduse. Pikemas perspektiivis osutus ordumeistri ülemvõim neile, eriti peapiiskopile, aga talumatuks ning seetõttu alustas Thomas Schöning 1528. aastal selle vastu võitlust. 1530. aastal saavutatigi Volmari liidulepingu tühistamine, kuid Riia linn jäi kuni 1546. aastani ordu ainuvõimu alla.
Naatriumnitrit

Tootmine

Naatriumnitritit toodetakse naatriumhüdroksiidi ühendamisel lämmastikdioksiidi ja lämmastikmonooksiidiga:
2NaOH + NO₂ + NO → 2NaNO₂ + H₂O

Keemilised reaktsioonid

Laborites saab kasutada naatriumnitritit üleliigse naatriumasiidi lagundamiseks.
2NaN₃ + 2NaNO₂ + 2H⁺ → 3N₂ + 2NO + 2Na⁺ + 2H₂O
320&bsp;°C-st kõrgemal temperatuuril hakkab naatriumnitrit lagunema naatriumoksiidiks, lämmastikdioksiidiks ja lämmastikmonooksiidiks:
2NaNO₂ → Na₂O + NO + NO₂
Naatriumnitritit saab kasutada ka hapete tootmisel. Näiteks lämmastikushappe tootmisel väävelhappega.
2NaNO₂ + H₂SO₄ → 2HNO₂ + Na₂SO₄
Selle reaktsiooni tagajärjel laguneb lämmastikushape normaaltingimustel.
2HNO₂  → NO₂ + NO + H₂O

Kasutamine

Naatriumnitriti ja naatriumtiosulfaadi segu kasutatakse meditsiinis tsüaniidimürgistuse ravimisel. Samuti on naatriumnitrit tuntud säilitusainena, kandes seejuures tähist E250.

Mürgisus

Ta laguneb 320&bsp;°C juures. Naatriumnitrit on väga mürgine ning keskkonnale kahjulik sool. Surmav kogus inimesele on 71&bsp;mg/kg. See tähendab, et 65&bsp;kg kaaluvale inimesele piisab 4,615 grammist surma põhjustamiseks.
Tallinna Issanda Muutmise peakirik

Ajalugu

Kirikuhoone Tallinna vanalinnas ehitati algselt 13. sajandil rooma-katoliku kiriku Tallinna Püha Miikaeli naiskloostri peakirikuks. Taani kroonikate põhjal on üritatud tõestada, et kloostri ehitamist alustati 1249. aastal Taani kuninga Erik IV Adraraha soovil, kuid on võimalik, et see aastaarv on kloostri asutamisotsuse tegemise aeg. Kloostri kavatis kujunes pika aja jooksul (150–200 aastat).
Reformatsiooni ajal kloostrit ei suletud ning ka kloostrist vabatahtlikult lahkujaid oli üksnes neli. 1543. aastal sõlmiti Tallinna rae ja aadelkonna vahel kokkulepe, mille tulemusena abtiss Elsebe Soye astus luteri usku ning jätkas valitsemist dominana. Aastal 1629 suri kloostri viimane domina Kate Kudling ning klooster sekulariseeriti. 16. veebruaril 1631. aastal sõlmisid Tallinna raad ja Eestimaa rüütelkond gümnaasiumi asutamise lepingu ning kloostri vara anti üle Tallinna Gümnaasiumile (praegune Gustav Adolfi Gümnaasium). Kloostri kirik anti Rootsi garnisonile. ning seal tegutses Mihkli kogudus.
Tallinna hõivamise järel Põhjasõjas 1710. aastal asutati Eesti- ja Liivimaa provintsides elavatele venelastele õigeusu kogudusi ja kirikuid eeskätt linnades. Tallinnas peeti õigeusu teenistusi Nikolai kirikus Vene tänaval ja endises luterlikus Mihkli kirikus Rüütli tänaval aastatel 1710–1716. Eestimaa kindralkuberneri Aleksandr Menšikovi nõudmisel andis Tallinna raad Mihkli kiriku kui endise Rootsi riigi omandi üle Vene garnisonile 14/25. veebruaril 1716. aastal. Vene garnisonipolk kasutas kirikut kuni ümberehituseni ning kirikus asus Theodorus Väeülema ikoon ning ka kirikut nimetati Theodorus Väeülema kirikuks. Peakirik pühitseti pärast ümberehitust 1734. aastal Issanda Muutmise püha auks õigeusu Issanda Muutmise peakirikuks (Соборная церковь Преображенiя Господня) ning oli kuni 1900. aastani peakirik (katedraal), kuni Aleksander Nevski katedraali valmimiseni.
Kirikule ehitati torn 1776. aastal, praegused aknad, peauks ja katusekuppel valmisid aastail 1827–1830.

Vaatamisväärsusi

Kirikus on barokne ikonostaas (1720), mille kinkis Tallinna linnale Peeter I, ja Eesti silmapaistvaim ja suurim barokkaltar, mis valmis 1719. aastal Ukraina arhitekti, skulptori ja maalija Ivan Zarudnõi juhatamisel ja seati üles 1732. aastal. Altar valmis Moskvas Kunsti Teostamise Palati juhi Ivan Zarudnõi korraldusel ja alluvuses. Tipptasemelist meisterkonda, kuhu kuulus 29 ikoonimaalijat, 8 maalikunstnikku, 7 nikerdajat ja 2 puuseppa, juhtis arhitekt ja maalikunstnik Ivan Tšernavski. 
Tallinna Issanda Muutmise peakirikusse on maetud püha märterpiiskop Platon. Tema hauamonumendi autor on kunstnik Amandus Adamson (1931). 
Kiriku kellatornis on Tallinna vanim kirikukell (Matthias Beninck, 1575).
Summaator

Elektroonikas kasutatakse summaatoreid kahendarvude aritmeetiliseks liitmiseks.

Summaatorite tüübid

Summaatorid liidavad kahendarve biti kaupa. Sellejärgi kas summaator arvestab võimalikku ülekannet madalamast bitis, jagatakse summaatorid kaheks