google/wiki40b huggingface dataset:
Niels Kaj Jerne

Niels Kaj Jerne, (23. detsember 1911 – 7. oktoober 1994) oli taani immunoloog. Ta võitis Nobeli auhinna meditsiini ja füsioloogia valdkonnas 1984. aastal koos Georges J. F. Köhleri ja César Milsteiniga. Auhinna said immuunsüsteemi arengu ja kontrolli teooriate ning monoklonaalsete antikehade tootmise põhimõtete avastamise eest.
Jerne on peamiselt tuntud kolme teooria tõttu. Arvati, et organism toodab antikehi vastusena antigeenidele. Jerne aga arvas, et immuunsüsteemil juba on olemas spetsiifilised antikehad antigeenidega võitlemiseks. Teiseks, oli teada, et immuunsüsteem on tolerantne organismi enda suhtes. Jerne postuleeris, et selle "õppimine" toimub tüümuses. Kolmandaks, oli teada, et T-rakud ja B-rakud suhtlevad teineteisega. Jerne teooria kohaselt on erinevad antikehad seotud teineteisega samade kohtadega, millega need seovad ennast antigeenidega. Nii moodustavad nad stabiilse "võrgu". Kui antigeen satub organismi, tasakaal häirub ja kujuneb immuunvastus.

Lapsepõlv ja noorus

Tema vanemad Hans Jessen Jerne ja Else Marie Lindberg elasid Fanø saarel Taanis. 1910. aastal kolis perekond Londonisse ja sealt esimese maailmasõja ajal edasi Hollandisse. Oma noorusaja veetis Jerne Rotterdamis. Ta õppis kaks aastat Leideni Ülikoolis füüsikat, kuid jätkas seejärel õpinguid ja teadustööd Kopenhaageni Ülikoolis meditsiini erialal. Seal omandas ta meditsiinikraadi 1947. aastal ja kaitses doktoritöö 1951. aastal.

Teaduskarjäär

1943–1956 oli Jerne teadur Taani Rahvuslikus Seerumiinstituudis. Seal töötatud aja jooksul formuleeris ta antikehade tekke teooria. 1956. aastal läks Jerne tööle Maailma Terviseorganisatsiooni Genfi. 1962. aastal kolis ta Ameerika Ühendriikidesse ja asus tööle Pittsburghi Ülikoolis mikrobioloogia professorina. Samal ajal jätkas ta tööd Maailma Terviseorganisatsiooni heaks. 
1966. aastal kolis Jerne tagasi Euroopasse ja asus tööle eksperimentaalravi professorina Johann Wolfgang Goethe Ülikoolis Frankfurdis. 1969. aastal läks Jerne tööle Šveitsi Baselisse, kus ta oli kuni 1980. aastani Baseli Immunoloogiainstituudi direktor.

Isiklikku

Jerne oli kolm korda abielus. Tal oli Tjek Jernega kaks poega: Ivar Jerne (sündinud 1936) ja Donald Jerne (sündinud 1941) ning Gertrud Wettsteiniga poeg Andreas Wettstein (sündinud 1971).
Joachim Gauck

Joachim Gauck (sündinud 24. jaanuaril 1940 Rostockis) on saksa poliitik, publitsist, vaimulik.
18. märtsist 2012 kuni 18. märtsini 2017 Saksamaa Liitvabariigi liidupresident.
24. mail 2005 anti talle kui massirepressioonide uurijale Maarjamaa Risti IV klassi teenetemärk .
9. juulil 2013 anti talle kui Saksamaa liidupresidendile seoses riigivisiidiga Eestisse Maarjamaa Risti ketiklassi teenetemärk .
Alates 2000. aastast on tema elukaaslane Daniela Schadt.
Ekvatoriaal-Guinea lipp

Ekvatoriaal-Guinea lipp on Ekvatoriaal-Guinea ametlik lipp.

Riigi- ja rahvuslipp

Praegune Ekvatoriaal-Guinea lipp oli kasutusel aastatel 1968–1973 ja on jälle kasutusel alates 21. augustist 1979. Sellel on kolm horisontaalset laidu, roheline, valge ja punane, ning vardapoolses osas on sinine kolmnurk, mille laius on 1/4 lipu pikkusest. Lipu keskel, valgel laiul on Ekvatoriaal-Guinea vapp.
Roheline (PMS 347C) sümboliseerib lopsakat loodust ja põllumajandust, valge on ühiskonnas valitseva rahu värv ja punane (PMS 186C) viitab iseseisvusele. Sinine (PMS 312C) kolmnurk tähistab merd, mis eraldab ja samas ka ühendab riigi eri osi. Vapikilbil on kujutatud kapokipuud, kilbi kohal on aga kuus kollast kuusnurkset tähte ning kilbi all lint tekstiga "Unidad, Paz, Justicia" (ühtsus, rahu ja õiglus).

Ekvatoriaal-Guinea ajaloolised lipud

Aastatel 1968–1969 oli rahvuslipuna kasutusel ilma vapita lipp.
Aastatel 1973–1979 sarnanes lipp praeguse lipuga, kuid riigis oli kasutusel teine vapp.
Helen Keller

Helen Adams Keller (27. juuni 1880 Tuscumbia, Alabama – 1. juuni 1968) oli pimekurt ameerika kirjanik, poliitiline aktivist ja lektor. Heleni kui pimekurdi õpetas teiste inimestega normaalselt suhtlema Anne Sullivan.
Ameerika Sotsialistliku Partei ja IWW (Industrial Workers of the World) liikmena oli ta veendunud sõjavastane ning propageeris naiste valimisõigust, tööliste õigusi ja sotsialismi.
Keller külastas ka paljusid riike, näiteks Soomet 1957. aasta kevadel.

Biograafia

Helen sündis kapten Arthur H. Kelleri ja Kate Adams Kelleri, kes oli Robert E. Lee teine nõbu, peres. Kellerite juured ulatusid Saksamaale. Sündides ei olnud Helen pime ega kurt. 19-kuuselt jäi ta raske haiguse tõttu pimedaks ja kurdiks, pisut hiljem kaotas ka kõnevõime. 
Seitsmeaastaselt oli ta leiutanud üle 60 märgi, mille abil sai kontakteeruda oma perega. Aastal 1886 luges Heleni ema Charles Dickensi kirjutatud märkmeid, kus räägiti pimedast lapsest Laura Bridgmanist – loetu inspireeris Kate'i, et rääkida Baltimore'i spetsialistidega, kelle soovitusel hakkas Heleniga tegelema Alexander Graham Bell, kes tollal tegeles just kurtide lastega. Bell omakorda soovitas perel viia Helen Perkinsi Pimedate Instituuti, kus Helen ka oma õpinguid alustas. Heleni õpetajaks hakkas 20-aastane Anne Sullivan. Nende lähedane sõprus kestis 49 aastat. 
Heleni õpingud jätkusid New Yorgi kurtide koolis. Hiljem õppis ta koos tavaliste tüdrukutega Cambridge'i Noorte Daamide Koolis, aastatel 1900–1904 Radcliffi kolledžis. Õpingute järel valdas Helen peale emakeele ka prantsuse, saksa ja ladina keelt.
Tour Eqho

Tour Eqho on 130 meetri kõrgune büroopindadega pilvelõhkuja, mis asub Pariisi kõrghoonestatud ärikeskuses La Défense'is.
Madise juga

Madise juga asub Harju maakonnas Lääne-Harju vallas Madise külas Harju-Madise kiriku lähedal, merest umbes 500 meetri kaugusel. Juga voolab alla Harju-Madise pangalt.
Juga toidab lähedalt sooalalt alguse saav kraav, mis viib läbi surnuaia ja kirikuaia müüri alt välja. Joa kõrgus on 2,2 m. Kuivematel perioodidel on juga sageli veevaene või kuiv.
Varem pesid külaelanikud vahel joas kartuleid.
Linda Liukas

Saavutused

2009. aastal õppis Liukas iseseisvalt Ruby programmeerimiskeelt.
2009. aastal asutas koos Karri Saarineniga programmeerimistöötubade võrgustiku Rails Girls.
Liukas on kirjutanud laste programmeerimisõpiku "Hello, Ruby!". 
2015. aasta augustis ilmus raamatu "Hello, Ruby!" soomekeelne tõlge.
2016. aasta septembris ilmus raamatu "Hello, Ruby!" eestikeelne tõlge Tallinnas.

Tunnustused

2013. aastal nimetas Euroopa Komisjon Liukase Soome digitaalseks tšempioniks.
Voldemar Oja

Elulugu

Ta lõpetas aastal 1911 Tartu Õpetajate Seminari. Seejärel algas tema koolmeistritee Reiu vallas. 1915 suundus Siberisse, kus asus Eesti külla kooliõpetajaks, kuid enne plaanitud õppetöö algust mobiliseeriti ta sõjaväkke, kust vabanes 1917. Pikka aega töötas ta nii õpetaja kui ka koolijuhina Krasnojarski krais ja Irkutski oblastis.
Aastal 1947 tuli ta taas Eestisse, olles aastatel 1947–1950 Tõstamaa 7-klassilise kooli direktor. Ta oli aastatel 1950–1951 Eesti NSV haridusministri asetäitja, aastatel 1951–1958 Eesti NSV haridusminister ja aastatel 1958–1961 ministri I asetäitja. Aastast 1964 jäi ta pensionile.
Ta oli aastast 1945 NLKP liige. Oli Eesti NSV Ülemnõukogu III ja IV koosseisu saadikuks ning NSV Liidu Ülemnõukogu III koosseisu (tegutses aastatel 1950–1954) saadikuks.
Voldemar Oja suri 7. augustil 1989 ja ta maeti 11. augustil 1989 Metsakalmistule.
Pepsi

pepsi (varasema nimega Pepsi-Cola; algselt Brad's Drink) on karastusjook, mida toodab PepsiCo. Ajalooliselt Coca-Cola rivaal.

Pepsi-Cola Nõukogude Liidus

Pepsi-Colat hakati NSV Liidus tootma pingelõdvenduse ajal. Alguse sai see PepsiCo presidendi Donald Kendalli kohtumisest NSV Liidu Ministrite Nõukogu esimehe Aleksei Kossõginiga 1971. aastal. Kohtumisel peeti läbirääkimisi võimaliku majanduskoostöö üle. Aastal 1972 jõuti NSV Liidu ja USA kahepoolse kaubandusleppe raames koostööleppeni. PepsiCo sai USA-s Stolitšnaja viina maaletoojaks ja NSV Liidus hakati müüma Pepsi-Colat (esimene partii tuli müügile aprillis 1973). Seejärel hakati NSV Liidus ehitama Pepsi-Cola tehaseid (esimest hakati ehitama 1974. aastal Novorossiiskis).
24.–25. augustil 1978 peatus PepsiCo president dr Hammer abikaasaga Aleksander III Sosnovka palees. Ta tuli avama Pepsi-Cola villimistsehhi Jevpatorijas.
Aastal 1979 hakati Moskvas pepsit massiliselt müüma firmakioskites. 0,33-liitrine pudel maksis 45 kopikat.
6. veebruaril 1981 hakati Pepsi-Colat tootma Novosibirskis.
Eesti NSV-s tootis jooki Tallinna Karastusjookide Katsetehas. Tootmist alustati ajal, mil valmistuti Moskva olümpiamängude purjeregatiks Tallinnas.
Igor Mang

Igor Mang (kuni 1987. aastani Smirnov; sündinud 15. juunil 1949) on eesti astroloog. 
Koolieelse aja veetis ta Vigalas. Ta lõpetas 1969. aastal Tallinna Õhtukeskkooli. Õppis seejärel Tallinna Polütehnilises Instituudis teedeehitust (jäi lõpetamata). 1977. aastal lõpetas ta Olustvere Sovhoostehnikumi mesinduse erialal. Aastatel 1987–1990 õppis ta EELK Usuteaduse Instituudis (jäi lõpetamata).
Mang on Eesti üks tuntumaid astrolooge, tema iga aasta alguses Maalehe erilehes ilmunud aastahoroskoop on toonud Maalehele rekordilisi müüginumbreid. Eesti Päevalehe 2017. aasta Eesti kõige mõjukamate inimeste edetabelis "Eesti mõjukad 2017" oli Mang üldarvestuses 22. kohal ja kategoorias "Sport-kultuur-meelelahutus" üheksandal kohal.
9. mai 2018 saates "Pealtnägija" süüdistas mitu naist Mangi seksuaalses ahistamises. Pärast saadet võttis saatejuhiga ühendust veel umbes 50 naist, kelle sõnul on Mang neile minevikus soovimatuid lähenemiskatseid teinud. Mang ise eitas naiste ebasündsat katsumist, öeldes, et temasuunalised süüdistused on osa viimase aja "meestevastasest kampaaniast". Maaleht otsustas pärast skandaali puhkemist koostöö Mangiga lõpetada. Politsei algatas laekunud avalduse alusel Mangiga seotud ahistamisskandaali asjas väärteomenetluse. Väärteomenetluse tulemusel määrati Mangile ahistamise eest 96 euro suurune trahv.

Isiklikku

Tal on tütar Maria Mang. 
Igor Mangi õetütar on Kristiina Heinmets-Aigro.
Johann Joseph Gotthard Otto von Rutenberg Von Orgies

Parun Johann Joseph Gotthard Otto von Rutenberg Von Orgies (26. mai (vkj 14. mai) 1802, Bauska, Läti – 16. mai 1864, Wiesbaden) oli Eesti ajaloolane ja kirjanik.

Elulugu

Parun Johann Joseph Gotthard Otto von Rutenberg Von Orgies oli baltisakslane.
Õppis 1820–23 Heidelbergi, Strassbourgi, Bonni ja Göttingeni Ülikoolis õigusteadust. Elas 1823–33 mõisaaomanikuna Kuramaal. Oli 1829 Miitavi (Jelgava) ülempealikukohtu assessor, aastast 1833 elas Heidelbergis. Peateoses "Geschichte der Ostseeprovinzen Liv-, Esth- und Kurlands von der ältesten Zeit bis zum Untergang ihrer Selbständigkeit". (2 kd, Leipzig, 1859–61) kritiseeris Liivi ordu tegevust, mis põhjustas tagurlike baltisaksa ajaloolaste ägeda vastukriitika. Olles liberaalsete vaadetega, esines 1860. aastate reformide ajal oma kolmes brošüüris läti ja eesti talupoegade huvide kaitsjana.
Eha Komissarov

Isiklikku

Tema vend Kalju Komissarov oli näitleja, teatri- ja filmilavastaja, vend Koit Komissarov on arhitekt.
OÜ Restauraatorprojekt

OÜ Restauraatorprojekt on aastal 1994 asutatud arhitektuuriettevõte.
Ettevõttele panid 1994. aastal aluse osa Riikliku Uurimis- ja Projekteerimisinstituudi "Eesti Ehitusmälestised" töötajaist. Algul oli see riigiettevõte – RAS Eesti Restauraator, hiljem (1996–2001) oli AS Restauraatorprojekt ja seejärel OÜ Restauraatorprojekt.
Pärnu Eliisabeti kirik

Eellugu

1251. aastal valmis Pärnu esimene suur kirik praeguse Vana-Pärnu kalmistu kohal: Püha Tooma nime kandev toomkirik, mis hävis sõjas. Keskajast peale kõrgus Pärnu jõe kaldal siinsetest seni kõige pikema ajalooga Nikolai (Niguliste, meremeeste kaitsepühaku Nikolause) kirik.
Jäänud sõdade tulemusel 16. sajandiks ainsaks, sai sellest peakirik. 1526–1582 peeti siin luterlikke jumalateenistusi. Vastureformatsiooni käigus anti kirik katoliiklastele.
17. sajandist alates kuulus pühakoda eelkõige saksa luterlastele, ka rootsi ja mitu korda eesti kogudustele, kui see abi vajas. Nikolai kirik põles septembris 1944 ja hävis lõplikult pärast Teist maailmasõda.

Orelid

Esimese oreli ehitas kirikusse Paide meister Thal aastal 1845. Orelil oli 1 manuaal, pedaal ja 11 registrit. Pill teenis 83 aastat, elas üle 6 õpetajat ja 7 köstrit. Viimast korda mängis orel organist E. Soodla käe all 9. septembril 1928. Lahkumiskoraaliks oli "Üks kindel linn ja varjupaik".
Uuest orelist oli puudust tuntud aastakümneid, iseäranis pärast kiriku suure juurdeehitise valmimist 1893. 1927. aastal selgus, et kiriku küttesüsteemi ehitamisest jääb raha üle. Koguduse üldkoosolek otsustas tellida uue oreli. Õpetaja August Grünbergi eestvedamisel ja paljude annetajate toetusel saadi kokku 24 000 krooni.
Uue oreli ehitas firma Kolbe & Durejs (Dury) Riiast. Orelimeister Herbert Kolbet tunti Pärnus tema isa kaudu, kes oli olnud Pärnu Nikolai kiriku õpetaja. Tellimuse täitmisele kulus veidi üle aasta. Uus orel pühitseti surnute mälestuspühal, 25. novembril 1928. Sama päeva pärastlõunal mängis orelikunstnik Paul Presnikoff (Indra) Tallinnast esimese orelikontserdi.
Oreli dispositsiooni ehk registrite valiku koostas tollane Tartu Ülikooli kiriku organist Otto Freymuth, järgides 20. sajandi alguses mõjule pääsenud oreliuuendusliikumise põhimõtteid. Tegemist on kompromissoreliga: klassikaline dispositsioon ja pneumaatiline traktuur, mis eeldati rahuldavat nii vana kui uue muusika nõudmisi.
Orelil on kolm manuaali ja pedaal, registreid on 47 (3 transmissioonregistrit), vilesid 3021, minimaalselt keelpillikõlalisi labiaalregistreid. Manuaalidel on kõlaline isikupära (I – printsipiaalid, II – flöödid, III – alivoodid), tuulesurve mõõdukas, mensuurid laiad.
Et muusikale ja kõlale veel suuremat tähelepanu juhtida, on prospekt ilma igasuguste kaunistusteta ja ainsaks kujunduselemendiks on tavalised oreliviled. Orel on tehniliselt laitmatu ja üks paremaid kontsertpille Eestis. 
2001. aastal toimus oreli kapitaalremont ja orel pühitseti uuesti sisse 25. novembril 2001.
Aastal 2010 valmis ja pühitseti sisse Hardo Kriisa ehitatud uus orel Eliisabeti kiriku lõunatiivas. Oreliprospekti on kujundanud kunstnik Rait Prääts, olulise elemendina kaunistab seda kiriku otsaseina 2007. aastal valminud vitraažaken.
Kõnnu mõis (Torma)

Kõnnu mõis (saksa keeles Kondo) oli rüütlimõis Torma kihelkonnas Tartumaal.
Mõisa omanikud olid Liphartid.
Hudsoni väin

Hudsoni väin on väin, mis ühendab Labradori merd Hudsoni lahega ja eraldab Baffini saart Põhja-Ameerika mandrist. 
Väina pikkus on umbes 800 km. Laius 65...240 km. Sügavus kohati üle 900 meetri. Väinas on tugevad looded. 
Talviti on väin kaetud jääga, mis liigub koos loodetega, jää sulab suvel.

Ajalugu

Väin on nimetatud inglise maadeavastaja Henry Hudsoni järgi, kes uuris väina 1611. aastal oma teisel ekspeditsioonil Põhja-Ameerikasse.
Pangarööv (film 2009)

Süžee

Kümme aastat vangis istunud endine poksija Madis (Hannes Kaljujärv) vabaneb trellide tagant ja plaanib sõita Lõuna-Eestisse külla oma armastatule Milvile (Karin Tammaru), kellega ta on suhelnud vaid kirja teel. Madis on veendunud, et vana eluga on nüüdsest lõpp ja tema muretut vanaduspõlve ei suuda segada keegi ega miski. 
Pärast vabanemist jääb Madise kantseldada õe Sirli poeg Hannes (Henri Kuus). Noorel mehel on keeruline taust: koolis on teda pidevalt kiusatud ja alandatud, teda ümbritsev keskkond on masendav ning tal pole emaga mingit lähedust. Kõike seda võimendab puberteediiga. Hannese jaoks saab autoriteediks Madis. 
Teekonnal pruudi koju liitub kahe mehega noor naine Lagle (Marilyn Jurman). Õnnetuseks saabub aga Madis Milvile külla tolle pulmapäeval. Naine laseb mehel end ära röövida. Järgneva teekonna jooksul saab Madisest, kes tahtis Hannesele vanema ja kogenumana veidi elu õpetada, hoopis poisi mängukann, sest poiss osutub osavaks manipuleerijaks. Hannes näeb kiusatu staatuses olemisest pääseteena panga röövimist, sest tema jaoks näitab staatust vastuolu seadustega. Road-movie tipnebki pangarööviga, kuid lõpeb poisi jaoks traagiliselt.
Saulkrasti raudteejaam

Saulkrasti raudteejaam on raudteejaam Riia-Skulte raudteeliinil Saulkrasti piirkonnas Saulkrastis.
Jaam asub Riia raudteejaamast 48,4 km kaugusel, seal on kolm platvormi ja neli teed. Osadele rongidele on see lõpp-peatuseks. Saulkrasti raudteejaama juurde viib kaks teed, sealt edasi Skulte suunas on raudteel vaid üks tee. Piletihinnalt kuulub jaam C tsooni.
Saulkrasti raudteejaam avati 1. juunil 1934. Jaam asub endiste Neibāde ja Pēterupe asulate vahelisel alal. Algselt oli jaamahoonena kasutusel kaubavagun, ent aastal 1935 avati Saulkrastis jaamahoone. Raudteejaama algse hoonega sama projekti järgi valmis ka Vecāķi raudteejaam. Aastal 1944 hävis jaamahoone, praegune jaamahoone valmis 25. juunil 1952.  Varasematest jaama juurde kuulunud ehitistest on siiski säilinud veetorn. Aastal 2014 alustati jaamahoone renoveerimist.
Ajaloo ilu

Retseptsioon

Romaani iseloomustab mitmetasandilisus: eri tegevuspaikades ja -aegades (poliitilised pöördeaastad 1968/1991, Praha kevad ja Eesti laulev revolutsioon) toimuvasse on põimitud lapsepõlvemäletused ja viited tulevikku. Romaan mängib dramaatiliste  ohutundelisel parallelismil.
"Ajaloo ilu" on nimetatud üheks eesti kirjanduse esimeseks sügavalt kosmopoliitseks teoseks. 
Arne Merilai järgi toetuvad Luige poeetilisele kehtestusele – deklaratiivile (heideggerlikule rajavale kõneteole) juba 
Emil Tode "Piiririik" (1993) ja Ene Mihkelsoni "Nime vaev" (1994).
Arch Hall juunior

Arch Hall juunior (sündinud 2. detsembril 1943 Los Angeleses California osariigis) on USA filminäitleja, muusik ja lendur.

Elulugu

Arch Hall juunior sündis Van Nuysi linnaosas Los Angeleses California osariigis. Arch alustas oma karjääri noorukina lauljana ansamblis Arch Hall juunior & Archers ja filminäitlejana filmides, milles produtsendiks oli tema isa Arch Hall seenior (va "The Sadist"), kes kasutas tiitrites valenimesid.
Pärast filmikarjääri 1960. aastate keskel alustas Arch piloodikarjääri erinevatel reisi- ja kaubalennukitel kuni 2003. aastani.
2001. aastal avaldas ta Nicolas Merryweatheri nime all (sama nime, mida tema isagi tihtipeale on kasutanud) kirjutatud romaani "Apsara Jet".
Koduvarblane

Levila

Koduvarblane on looduslikult levinud valdavas osas Euraasias. Ta on inimkaasleja ning alates 19. sajandi keskelt ettekavatsetult introdutseeritud Ameerikasse, Aafrikasse Saharast lõunas, Uus-Meremaale ja Austraaliasse, ka linnadesse üle maailma, et asendada välja rännanud liike. Lõunapoolkeral leidub teda kõigil mandritel, välja arvatud Lõuna-Ameerika troopika ja Antarktis. Koduvarblase levila põhjapiir kulgeb 60. ja 70. laiuskraadi vahel. Linnades ja muudes asulates võib koduvarblane olla sealne arvukaim linnuliik.
Koduvarblasel on mitmeid alamliike. Eestis on koduvarblane vähenenud arvukusega tavaline lind. Tema pesitsusaegset arvukust hinnatakse 90 000 – 130 000 paarile, talvist arvukust 200 000 – 300 000 isendile.
Koduvarblase arvukus Eestis ja mujal Euroopas on viimase paari aastakümne jooksul tunduvalt vähenenud. Praegusel ajal suures osas Euroopas tema arvukus väheneb jätkuvalt. Näiteks Hollandis on koduvarblase arvukus alates 1980. aastatest vähenenud poole võrra. Siiski on ta seal haudelinnuna musträsta järel arvukuselt teisel kohal. Sarnast arvukuse kahanemist on täheldatud ka Ühendkuningriigis. Koduvarblasi on maailmas hinnanguliselt pool miljardit.

Välimus

Koduvarblase isaslinnu iseloomulikud tunnused on tuhkhall pealagi, mõlemalt küljelt kastanpruun kukal, helehallid põsed, must kurgualune, kaelal must lai manisk ja üle silma tagakaelani minev must silmatriip. Emaslinnu pea on ühtlaselt pruunikashall. Nende tunnuste poolest erineb ta põldvarblasest, kelle sugupooled on sarnased – kastanpruuni kiiru, musta põselaigu ja kahe selge tiivavöödiga. 
Häälitsused on mitmesugused: silpsuvad, täristavad jm. Koduvarblase laul on pikk erinevatest silpidest koosnev aeglane sirtsumine. Koduvarblasel on suurem must lõualaik kui põldvarblasel. Koduvarblane annab ohust märku sädistamisega tetetet. Kutsumiseks teeb ta tsirp.

Elupaik

Koduvarblane asustab kultuur- ja linnamaastikku, ta väldib metsi, rohtlat ja kõrbe. Koduvarblane pesitseb põldvarblasest meelsamini inimasustuses.

Toitumine

Koduvarblase toidusedeli moodustavad valdavalt putukad ja seemned.

Pesitsemine

Koduvarblane on seltsiv lind. Oma laial levikualal pesitseb tavaliselt kolooniatena räästaste all, müüritiste või kaljude tühemikes, rannakaljudel või põõsastes. Mai alguseks on koduvarblastel kuus muna pesas. Eestis pesitseb koduvarblane kaks kuni kolm korda aastas. Ta võtab üle teiste lindude pesi ja vahel ehitab oma pesa teise linnu asustatud pesa peale.
Pesa on suur ja kohev, koosneb õlekõrtest, takkudest, karvadest, taimejuurtest, sulgedest ja kaltsudest. Täiskurnas 4–6 valkjat, hallide ja pruunikate tähnidega muna, neid haub emaslind. Poegi toidetakse putukavastsetega. Pojad lahkuvad pesast kahe nädala vanustena, suve teisel poolel kogunevad vanalinnud ja noorlinnud ühistesse parvedesse. Pojad on sündides paljad ja pimedad. Poja sündides lähevad isa ja ema varblased taimtoidult üle loomsele toidule. Koduvarblased söödavad oma poegadele selgrootuid. Juuni alguseks on esimene pesakond väljas. Pesast väljudes on pojad isaslinnu järelevalve all. Poegade pesast väljudes haub emaslind uut pesakonda. Kolmas pesakond sünnib juulis.
The Presentation of Self in Everyday Life

"The Presentation of Self in Everyday Life" on Erving Goffmani sotsioloogiline raamat. Selle esmatrükk ilmus 1956. aastal.
Russkoje Radio

Russkoje Radio (vene keeles Русское Радио) on Sky Media raadiogruppi kuuluv Eesti venekeelne raadioprogramm, mis jõudis esmakordselt eetrisse 1. mail 1998. Russkoje Radio on suurima kuulajaskonnaga vene kommertsjaam Eestis. Nädalas kuulab seda keskmiselt 170-180 tuhat inimest.
26. jaanuaril 2010 sai Russkoje Radio Tartus enda käsutusse tegevuse lõpetanud Sun FM sageduse, mis parandas oluliselt programmi kuulatavust Tartu piirkonnas ja Lõuna-Eestis.   Eetrisse jõudsid Russkoje Radio saated Lõuna-Eestis 1. märtsist 2010. 
Uue sagedusega võttis Sky Media endale kohustuse toota Tartuga seotud uudiseid ja kohalikku elu kajastavaid saateid. Kultuuriministeeriumi seired tuvastasid 2011. aasta suveks, et ettevõte oli jätnud selle kohustuse täitmata. Kultuuriministeerium koostas ettekirjutuse, mille kohaselt pidi Russkoje Radio puudused kõrvaldama 1. oktoobriks 2011.
Erna Siirak

Erna Siirak (24. juuli 1911 Tartu – 22. oktoober 1987 Tallinn) oli eesti kirjandusteadlane.
Ta lõpetas aastal 1936 Tartu Ülikooli eesti filoloogina. Töötanud 1940. aastatel ajalehtede Eesti Sõna ja Sirp ja Vasar toimetuses. 1951–1955 oli poliitvang.
1959–1981 töötas Eesti NSV Teaduste Akadeemia Keele ja Kirjanduse Instituudis teadurina. Ta uuris põhiliselt eesti kirjanike elu ja loomingut. Tema olulisimad teosed on monograafiad "Johannes Semper" 1969 ja "A. H. Tammsaare in Estonian literature" 1978 ning artiklikogu "Talendi maagia" 1987.
Fukui prefektuur

Sümbolid

Fukui prefektuuri tunnuslind on ruskerästas (Turdus naumanni), tunnuspuu on mänd (Pinus) ja tunnuslill nartsiss (Narcissus tazetta).

Haldusjaotus

Fukui prefektuur on jaotatud 20 omavalitsuseks, millest 9 on suurlinnad (市 shi).
Valga Poeglaste Gümnaasium

Valga Poeglaste Gümnaasium oli kool (poeglastegümnaasium) Valga maakonnas Valgas.
1919 moodustati Valga Eesti Gümnaasiumi asemele kaks gümnaasiumi: Valga Poeglaste Gümnaasium ja Valga Tütarlaste Gümnaasium. Mõlemad gümnaasiumid alustasid tööd 25. veebruaril 1919. Esialgu töötasid mõlemad gümnaasiumid samas majas Vabaduse tänaval, kuid erinevatel korrustel. Poeglaste Gümnaasiumi juhataja oli sügiseni 1919 Olav Sild ja seejärel kuni kooli sulgemiseni 1932 Tõnis Grünberg.
Poeglaste Gümnaasiumis oli õpilasi 129. Poeglaste Gümnaasium jõuab oma päriskoju – Valga Valgesse Majja – 1923. aastal, olles enne seda töötanud allüürnikuna mitmetes kooliruumides, 1921. aastast aga koolihoones Jaani kiriku kõrval. 1932 suleti Valga Poeglaste Gümnaasium ja Valga Tütarlaste Gümnaasium ning sama aasta sügisest alustas tegevust uus kool: Valga Ühisgümnaasium.
Reykjavíki Ülikool

Reykjavíki ülikool (islandi keeles Háskólinn í Reykjavík) on ülikool Islandil Reykjavíkis.
Ülikool asutati 1998.
Ülikoolis õpib üle 3500 üliõpilase (2017).