Budai

Budai, Hotei või Pu-Tai oli poollegendaarne hiina munk, keda austatakse hiina ja jaapani budismis ja kes elas umbes 10. sajandil Wuyue kuningriigis. 
Hiinas on ta “Naerev Buddha” (hiina keeles 彌勒佛 mile fo, ka 快樂佛 kuaile fo 'rõõmus buddha', ka Budai või Pu-Tai; jaapani keeles miroku butsu või kairaku butsu, ka Hotei; vietnami keeles Bố Đại. 
Tema rõõmsameelsus, humoorikas isiksus ja ekstsentriline elustiil eristavad teda enamikest budistlikest tegelastest. Teda on peaaegu alati kujutatud naeratamas või laialt naermas, sellest ka hüüdnimi hiina keeles, "naerev Buddha". 
Peamised tekstid Budai kohta leiduvad zen-budistlike munkade elulugude kogumikus "Jingde Chuandeng Lu".

Legend

Budai kultus põhineb kohalikul legendil. 
Ta elas veidrikust mungana Hiinas, Zhejiangi provintsis, aastatel 907–1060 pKr, kuulumata ühegi templi või kloostri juurde. Ta lihtsalt hulkus ringi, kaasas riidekomps. Teda tunti nimega Budai, 'riidekomps', ise nimetas ta ennast Qieci, 'luban seda'. 
Ta oli alati rõõmsameelne ja abivalmis, jagas kingitusi, andis nõu ja õpetusi, naeris ja tegi nalja. Tema ümber olid tihtipeale lapsed. Ta võis inimestele tulevikku ennustada, nägi ette ilmamuutusi. Ise võis ta talvisel ajal magada lumehanges või suvise palavusega loobuda kümblusest.

Ta leiti siit ilmast lahkununa, istumas ühe templi vahekäigus, ning temaga olid värsiread:
 
„ Maitreya, tõeline Maitreya,
kehastub loendamatuid kordi.
Sageli näitab ta ennast inimestele,
teinekord ei tunta teda ära.“
Sellest hakati teda üsna üldiselt Maitreya kehastuseks pidama. 
Maitreya on järgmine Buddha, kes pidavat saabuma siis, kui meie praeguses maailmas on senine õpetus unustatud, aga ta kehastub siin juba palju kordi varem. Budismi mütoloogia järgi asub Maitreya praegu Tušita taevas, kus ta ootab oma aega, et laskuda buddhana inimeste maailma. Legendi järgi sünnib Maitreya siis, kui inimeste eluiga küünib 84 tuhande aastani ja kogu maailm asub õiglase budistliku valitseja juhtimise all.

Hiina pärimuses

Rahvas muidugi arutas isekeskis, et mis tollel Budail seal riidekompsus küll on. Ja et kuidas ta saab kogu aeg nii rõõmus ja lahke olla. Ja jõuti arvamusele, et küllap ehk on seal vääriskivid, kullakangid, pärlid. Nii tõenäoliselt tekkiski tema jumaldamine ja austamine külluse, rikkuse, õnne, rõõmu ja rahulduse jumalusena. 
Hiinas on neid rikkuse ja külluse jumalaid (Cai Shen) palju, aga Budaid hakati sellise jumalusena austama nii-öelda mitteametlikult. Teda kujutatakse enamasti laialt naerva kõhuka kiilaspäise vanamehena koos riidekompsuga ja/või pärlikee, traditsioonilise hiina kullakangi, kuldmüntide või veel millegi hinnalisega. Tema suure kõhu silitamine pidavat tingimata rikkust ja õnne tooma.

Jaapani zen-kunstis

Kui zen-budism jõudis 13. sajandil Jaapanisse, sai Budai (jaapanipäraselt Hotei) kujutamine kunstis selle "ärkamisperioodi" kesksemaks sümboliks. Paljud ekstsentrilised isiksused, kes olid varem seotud jaapani looduse ja rahvaluulega, olid nüüd toodud zen'i traditsiooni ja nende karisma aitas kaasa zen'i levimisele Jaapanis. 
Hotai on peaaegu alati kujutatud oma "riidekompsuga", suure kotiga. Kott on zen-budismi kontekstis silmapaistev motiiv, kuna see sümboliseerib küllust, jõukust ja rahulolu.
Nagu pildid näitavad, on Budai kõige rõõmsameelsem eriti laste juuresolekul. Budai ümmargune kuju saab praktiliseks kasutamiseks viirukiküünla hoidjana 18. sajandi skulptuuris. Uuematel piltidel nagu "Hotei ja lapsed kannavad laternaid" (19. saj) kasutatakse palju värvi, dramatiseeritakse füüsilisi omadusi ja need on üksikasjalikumad kui varasemad.

Eksiarvamused

Budistlikes maades reisides võidakse sattuda segadusse, et kuidas neid Buddhasid nii palju saab olla. Pidi nagu olema see üks ja ainus ja õige, aga siis tuleb välja, et neid on veel ja veel. Igas templis võib näha neid kümneid, kui mitte sadu. 
Budistlik ikonograafia ei pruugi olla läänemaailmast tulnud turistile eriti arusaadav. Paljud Buddhat meenutavad kujutised võivad olla meditatsiooniobjektid või sümboliseerivad "buddhasust", mida leidub kõigis olendeis - või pole üldse Buddha.
Nagu ka see "Naerev Buddha" või “Õnnelik Buddha”. Tema kõige suurem kuju Tais asub Samui saarel, Wat Plai Laemi templikompleksis. Aga lõputult võib tema kujukesi näha igal pool. Budaid austatakse budistlikes, taoistlikes kui ka šintoistlikes kultuurides. 
Budistliku terminoloogia kohaselt on ta bodhisattva või arhat, pühak, aga siiski mitte veel Buddha.

Gautama Buddha

Läänemaailmas peetakse väga sageli teda eksikombel Gautama Buddhaks, nimetades teda "Paksuks Buddhaks".

Angida Arhat

Angida oli üks kaheksateistkümnest arhatist. Legendi järgi oli ta andekas India maopüüdja, kes püüdis mürgiseid madusid, et need ei salvaks möödujaid. Angida eemaldas madudelt mürgihambad ja lasi nad vabaks. Oma headuse tõttu suutis ta saavutada virgumise. 
Hiina kunstis kujutatakse Angidat mõnikord Budaina, paksuna, naervana ja kotti kandvana.

Phra Sangkajai / Phra Sangkachai

Tais aetakse Budai tihtipeale segamini ühe teise pühakuga, Phra Sangkajaiga (Sangkachai), kes elas 1500 aastat varem, Gautama Buddha ajal, ning kellele omistatakse mitmeid suutraid ehk pühasid õpetusi. Buddha kiitis teda suurepärase dharma (või dhamma) selgitamise eest. Phra Sangkajai (Maha Kaccana) koostatud on Madhupinadika Sutra (Madhupindika Sutta MN 18). 
Nii Budaid kui Phra Sangkajaid kujutatakse rõõmsameelse kõhuka vanamehena ning neid mõlemaid võib näha nii Tai kui Hiina templites. Erinevus on aga selles, et Budai on kiilakas, Phra Sangkajail on aga juuksed peas. Ning Budai kannab hiina mahajaana stiilis mungarüüd, mis katab mõlemad õlad, aga jätab kõhu paljaks; Phra Sangkajail on aga tüüpiline theravaada koolkonna rüü, mis jätab ühe õla paljaks.