google/wiki40b huggingface dataset:
Jüri Raudsepp (sõjaväelane)

Jüri Raudsepp (27. märts 1922 Tartu – 13. jaanuar 2010 Tallinn) oli eesti rahvusest Nõukogude Liidu armee kindralmajor.
Ta lõpetas aastal 1941 keskkooli. 3. juulil 1941 mobiliseeriti ta Tartus Punaarmeesse. Ta oli tööpataljonis Tatari ANSV-s ja Sverdlovski oblastis. Aastast 1942 Eesti Laskurkorpuse 7. Eesti Laskurdiviisi 23. suurtükiväepolgus. Ta läbis sõjatee Velikije Lukist Kuramaani. Ta paistis silma lahingutes Neveli ja Novosokolniki all. 2. maailmasõja lõpetas ta vanemleitnandi auastmes.
Sõjajärgsetel aastatel jätkas ta teenistust Nõukogude Armees. Aastal 1957 lõpetas ta Moskva V. I. Lenini nimelise Sõjalis-Poliitilise Akadeemia. Aastatel 1960–1961 oli ta Tallinna Mererajooni Sõjakomissar. Aastatel 1961–1989 oli ta ALMAVÜ eesti komitee esimees. Aastast 1977 oli ta kindralmajor.
Viimastel aegadel tegutses ta Eesti Laskurkorpuse veteranide klubi esimehena.
Aastal 2006 tegi ta koos Soome Sõjaveteranide Eesti Ühenduse auesimehe Raul Kuutmaga peaminister Andrus Ansipile ettepaneku Pronkssõdur teisaldada Maarjamäele.
Jüri Raudsepp suri 13. jaanuaril 2010 Tallinnas ja ta maeti 25. juunil 2010 Metsakalmistule.
Vladimir Bežanitski

Vladimir Bežanitski (12. juuni 1856 Priipalu – 2. august 1920 Narva) oli Eestis tegutsenud vene rahvusest õigeusu vaimulik: köster-kooliõpetaja, diakon, preester, ülempreester.

Eluloolisi andmeid

Ta sündis 1856 Tartumaal Sangaste kihelkonnas Kuigatsi vallas Priipalu külas üpr Stefan Bežanitski  peres, õppis Riia Vaimulikus Koolis ja Seminaris aastatel 1868–1878 ja omandas köster-kooliõpetaja kutse. Vladimir Bežanitski töötas usuõpetajana ja õigeusu kihelkonnakoolide juhatajana: Antslas, Mustvees ja  Rõngus aastatel 1884–1896. Ta oli usuõpetaja Narva Raudteekoolis aastatel 1909–1918 ja Narva Kreenholmi kirikukoolis aastatel 1918–1920. Ülempreester Vladimir Bežanitski suri Narvas 2. augustil 1920 ja maeti Uduvere (Pärnu-Jaagupi) kalmistule.

Isiklikku

Vladimir Bežanitski pere: abikaasa Elisabeth Bežanitskaja (Šorohhova), nende lapsed: Boris, Evgenia, Elisaveta.
Bensiinimootor

Bensiinimootor ehk ottomootor on väntmehhanismi ja sädesüütega sisepõlemismootor, mille kütuseks on bensiin (või sarnaste omadustega lenduv kütus, näiteks bioetanool).
Tavaliselt segatakse bensiinimootorites kütus ja õhk enne nende kokkusurumist silindris, osades uuema põlvkonna mootorites kasutatakse otsesissepritset. Varem kasutati kütuse ja õhu segamiseks karburaatorit, nüüd teeb töö ära elektrooniliselt juhitav sissepritsesüsteem. Väiksemates mootorites on karburaator endiselt laialt levinud, sest väikeste mootorite puhul ei õigusta mootori efektiivsuse paranemine keerukat ja kulukat sissepritsesüsteemi. Erinevalt diiselmootorist, kus kütuse ja õhu segu süttib iseeneslikult, süüdatakse bensiinimootoris kütuse ja õhu segu süüteküünlaga.

Ajalugu

Esimese bensiinimootori sai 1876. aastal valmis saksa insener Nikolas August Otto, kelle auks nimetatakse bensiinimootorit sageli ka ottomootoriks. Esimese sisepõlemismeetodil toimiva bensiinimootori valmistas aga Briti insener Edward Butler, kes leiutas süüteküünla, magneeto, süütepooli ja karburaatori ning võttis esimesena kasutusele sõna "bensiin".

Kiirus ja efektiivsus

Bensiinimootorite kolvid, kepsud ja väntvõllid on üldjuhul kergemad kui diiselmootoritel, mistõttu on bensiinimootorite pöörlemiskiirus võrreldes diiselmootoritega suurem. Samuti põleb bensiin kiiremini kui diisel.
Bensiinimootorite töötakt on lühem kui diisliga töötavatel jõuallikatel, mistõttu kulub kolvil ühe takti läbimiseks vähem aega. Sellegipoolest on bensiinimootoritel väiksema surveaste tõttu diiselmootoritest väiksem efektiivsus.

Töötsüklid

Töötsüklite alusel jaotatakse bensiinimoorid kahetaktilisteks ja neljataktilisteks.

Jahutus

Jahutussüsteemi ülesandeks on mootori detailide jahutamine ning nende töötemperatuuride hoidmine optimaalses temperatuurivahemikus.
Bensiinimootorid võivad olla õhk- või vesijahutusega. Varem kasutati vesijahutusega mootorites jahutusvedelikuna vett, tänapäevastes jahutusvedelikes on vesi segatud etüleenglükooli või propüleenglükooliga. Neil segudel on madalam külmumis- ja kõrgem keemistemperatuur kui puhtal veel, samuti aitavad need vältida jahutussüsteemi korrodeerumist. Lisaks sisaldavad tänapäevased jahutusvedelikud määrde- ja lisaaineid, kaitsmaks veepumba tihendeid ja laagreid. Tavaliselt on jahutussüsteem kergelt survestatud, mis aitab tõsta jahutusvedeliku keemistemperatuuri.

Süütesüsteem

Bensiinimootorid töötavad sädesüütel, kus kõrgepingelise voolu allikaks on kas magneeto või süütepool. Tänapäevastes mootorites määrab süüte ajastuse elektrooniline mootori juhtaju.

Võimsuse mõõtmine

Mootori mehaanilisest väljundvõimsusest täielikuma mõõtmistulemuse saamiseks mõõdetakse võimsust mootori hoorattalt. Levinumad viisid mootori võimsuse väljendamiseks on kilovatid (kW) ja hobujõud (hj).

Kasutusvaldkonnad

Bensiinimootoreid kasutatakse laialdaselt autodes, mootorratastes, lennukites, mootorpaatides, lisaks kasutatakse bensiinil töötavaid jõuallikaid väikestes seadmetes, nagu muruniidukites, mootorsaagides ja elektrigeneraatorites.
Taime tänav

Taime tänav on tänav Tallinnas, Põhja-Tallinna linnaosas Pelgulinna asumis.
Taime tänav saab alguse raudteeäärsest ristmikust Heina tänavaga. Taime 2 juures hargneb Taime tänavast sellega paralleelne Orase tänav. Edasi ületab Taime tänav Ristiku tänava ning lõpeb ristudes Aru tänavaga, teisele poole ristmikku jääb staadion.
Tänaval paiknevad valdavalt väikesed, keskse trepikoja ja peegelkompositsiooniga kahekorruselised kortermajad, mõnigi neist on ajastule iseloomulik kivist trepikojaga puumaja; erandina asub Taime ja Ristiku tänava nurgal aadressil Taime 15 kolmekorruseline 12 korteriga elamu. Majade juurde kuuluvail kruntidel on kõrg- ja madalhaljastus, sagedased on viljapuud, lillepeenrad ja laste mängunurgad. Taime tänav 20 asuvas paviljonis tegutses pikka aega Taime pood, praegu asub seal trükikoda. Lähimad ühistranspordi peatused jäävad Kolde puiesteele ja Ristiku tänavale.
Pelgulinna ehitusmääruse järgi on Taime tänav miljööväärtuslik hoonestusala, kus uushoonestus tuleb kavandada lahtise hoonestusviisina ning tühjadele kruntidele ehitamisel tuleb arvestada kõrvalkruntidel paiknevate hoonete ehitusjoonega.
Taime tänava hooned võeti vastu 26. oktoobril 1932 koos ümberkaudsete Muru (Auna), Orase, Söödi, ja Aru tänava majadega. Siiski oli hoonestus Taime tänaval veel 1930. aastate lõpus hõre.
Leuven

Rahvastik

2008. aastal elas Leuvenis 92 704 inimest.

Majandus

2005. aastal oli Leuveni SKP ühe inimese kohta 16 345 €, mis moodustas 67% Belgia keskmisest (24 264 €).
2009. aastal oli töötus 6,35%.
Nuudel

Nuudel on peen pikk makaronilaadne jahutoode, milles erinevalt makaronist ei ole auku. Nuudlid võivad olla ümmarguse läbilõikega või lindilaadsed (lintnuudlid).
Valdavalt valmistatakse Euroopas ja Põhja-Ameerikas nuudleid nisujahust. Ida-Aasias on levinud ka riisinuudlid. Euroopa nuudlitest on tuntud mitmesugused Itaalia pastanuudlid, eelkõige spagetid.
Kauplustes müüdavad nuudlid on poolfabrikaadid, mis vajavad keetmist. Madala veesisalduse tõttu säilivad keetmata nuudlid kaua. Maitsenappuse tõttu serveeritakse nuudleid üldjuhul mõne kastmega või supis, nad on ka menukas koostisosa pakisuppides. Jaapanist pärinevad kiirnuudlid ehk ramen.

Nuudel ja religioon

Nuudlid on tähtsal kohal pilareligioonina alguse saanud pastafarianismis ehk pastafariluses, mille kohaselt on maailma loonud nähtamatu ja tuvastamatu Lendav Spagetimonstrum (Flying Spaghetti Monster), kes välimuselt sarnaneb Ameerika Ühendriikide köögis populaarse kombinatsiooniga nuudlitest ja lihapallidest.
Olaf Eisen

Haridus

Lõpetas 1947. aastal TPI keemia-mäeteaduskonna; kaitses 1952 keemia kandidaadi kraadi.

Teenistuskäik

Töötas Tallinna Tehnikaülikoolis aastatel 1943-1956. Oli orgaanilise keemia labor ajutine abijõud; orgaanilise keemia ja pürogeensete protsesside kateedri assistent, noorteadlane; kütuste keemilise tehnoloogia kateedri vanemõpetaja ja dotsent aastatel 1955-1956.
Hiljem töötas Keemia Instituudis teadurina, 1969. aastast professorina ning direktorina aastatel 1978-87.
Peeter Veromann

Peeter Veromann (sündinud 9. juunil 1963) on eesti bioloog ja kirjastaja.
Ta on lõpetanud Tartu Ülikooli bioloogina ja töötanud TA Zooloogia ja Botaanika Instituudis.
Ta on kirjastuse Eesti Loodusfoto asutaja ja juht.

Isiklikku

Tema isa oli ornitoloog Heinrich Veromann (1926–1991). Tema vend on näitleja Heikki-Rein Veromann.
BRIC

BRIC-i riikide tippkohtumised

BRIC-i riikide valitsusjuhid on kohtunud seni kaks korda, 16. juunil 2009 Venemaal Jekaterinburgis ja 16. aprillil 2010 Brasiilia pealinnas Brasílias. Kolmas tippkohtumine on plaanitud 2011. aasta esimeses kvartalis Hiina pealinnas Pekingis. Sinna on kutsutud ka Lõuna-Aafrika Vabariigi esindaja.
Tartu ülikool 350

Tartu ülikool 350 on 6258 meetrit kõrge mägi Kesk-Pamiiris Tanõmasi ahelikus. 
Mägi sai nime Tartu Ülikooli 350. aastapäeva auks 1982. aastal, sest see vallutati esmakordselt aastapäeva tähistamiseks korraldatud ekspeditsiooni käigus. Tol ajal peeti mäe kõrguseks 6350 meetrit, millega see oleks olnud NSV Liidu kõrgeim vallutamata mägi. Tippu tõusid Kalev Muru (ekspeditsiooni juht), Anu Kallavus, Kalle Hansen, Andres Paris, Kalle Aedviir ja Jaan Künnap. Mäetippu ehitati tiputuur ehk kividest püramiid, kuhu jäeti järgmistele tipputõusjatele ülikooli tekkel, tipuplaat ja kiri.
2012. aastal olnud ülikooli 380. aastapäeva puhul võtsid tipu vallutamise ette 10 alpinisti - Andres Hiiemäe, Merili Simmer, Erik Jaaniso, Priit Rooden,  Marko Aasa, Tõnu Põld, Sven Oja, Priit Joosu, Priit Simson ja Kristjan-Erik Suurväli. Tippu jõuti 31. juulil.

Pilte

Jaan Künnapi fotod 1982. aasta ekspeditsioonist:
Riemanni geomeetria

Riemanni geomeetria (inglise keeles Riemannian geometry) on diferentsiaalgeomeetria haru, mis uurib Riemanni muutkondi, st lisastruktuuridega diferentseeruvaid muutkondi Riemanni meetrikaga.
Mõnikord, eriti sageli just matemaatilises füüsikas, peetakse Riemanni geomeetria all silmas ka pseudo-Riemanni geomeetriat pseudo-Riemanni meetrikaga, näiteks eri- ja üldrelatiivsusteooria aegruumi geomeetriat.
Riemanni geomeetria rajas 1850. aastatel Bernhard Riemann.
Eestis ilmunud matemaatikaleksikon (2003) defineerib järgmiselt: "Riemanni geomeetria on Riemanni ruumi geomeetria; pinna sisegeomeetria üldistus n-mõõtmelise ruumi juhule".
Aafrika eksperthinnangumehhanism

Aafrika eksperthinnangumehhanism (inglise African Peer Review mechanism, APRM) on Aafrika Liidu liikmesriikide vabatahtlik enesemonitooringu mehhanism. Sellega liitunud riigid jälgivad, et osalevate riikide poliitikad ja tegevused oleksid kooskõlas poliitilise, majandusliku ja äriühingute valitsemise väärtuste, koodeksite ja standarditega, milles osalevad riigid on kokku leppinud vastava deklaratsiooniga (Declaration on Democracy, Political, Economic and Corporate Governance).
Allikas: Arengukoostöö- ja humanitaaralase terminoloogia sõnaseletusi
Pimekurt

Pimekurt on inimene, kes on pime ja kurt.
Üks tuntumaid pimekurte oli Helen Keller.
Võru vald (1991)

Alevikud

Kose, Parksepa ja Väimela.

Külad

Võru vallas on 35 küla: Hannuste, Juba, Kasaritsa, Kirumpää, Kolepi, Koloreino, Kusma, Kärnamäe, Käätso, Lapi, Lompka, Loosu, Meegomäe, Meeliku, Mõisamäe, Mõksi, Navi, Nooska, Palometsa, Puiga, Raiste, Raudsepa, Roosisaare, Räpo, Sika, Tagaküla, Tootsi, Umbsaare, Vagula, Vana-Nursi, Verijärve, Võlsi, Võrumõisa, Võrusoo ja Väiso küla.

Loodus

Võru valda läbib Võru-Petseri ürgorund. Orundi lammil asuvad Tamula ning Vagula järved, samuti läbib seda Võhandu jõgi. Üksikute järvedega asub Võru valla põhjaosa Kagu-Eesti lavamaal, lõunaosa jääb aga järsult tõusvale (20-meetrine tõus Võru vallas) Haanja kõrgustiku servale, kus paikneb palju järvi ning kiirevoolulisi ojasid.
Väimela aleviku ja Loosu küla alal paikneb Väimela Mäejärv.

Ajalugu

Keskajal kuulus suurem osa praegusest Võru vallast Kirumpää losskonda. Põhjasõja järel kujunesid väiksemateks keskusteks Väimela, Võru, Vastse-Kasaritsa ja Vana-Kasaritsa mõisad. Tänapäeval on neist suuremaiks asulaks kujunenud Väimela.
Kummipaat

Kummipaat on kummist, PVC-st, Hypalonist vms materjalist valmistatud ja õhuga täidetud ujuk-kere abil veepinnal püsiv paat.

Ehitus

Kummipaadid on kas U- või O-kujulise ujuk-kerega (õhu-kerega), pehme või jäiga põhjaga (RIB/RHIB), aerutatavad või mootoriga. Mootorina on tavaliselt kasutusel päramootor, mille kinnitamiseks on paadi U-kujulise kere ahtriosas  tugevast materjalist ahtripeegel. Suurtel RIB-idel võib olla roolikamber ehk roolimaja. Valmistatud on ka kummi-purjepaate. Väiksemad paadid täidetakse õhuga tavaliselt lõõts-pumba abil, mis kinnitatakse ventiilile, suuremad kompressorist saadud suruõhuga. Ohutuse mõttes on kummipaatide õhukere jagatud eraldi täidetavateks sektsioonideks.

Kasutamine

Kasutamiskõlblikke kummist või muust tihedast materjalist täispuhutavaid paate hakati valmistama juba 19. sajandil. 
Tänu hõlpsale transpordiks ja hoiustamiseks kokkupandavusele kasutatakse kergeid kummipaate sageli huvialustena rannikul või sisevetel kalastamiseks, matkamiseks jms. Väiksemaid kummipaate kasutatakse sageli tänu oma lihtsusele ja kergusele suuremate aluste abi- ja tööpaatidena, suuremaid ja tugevamaid kummipaate aga tänu merekindlusele ranniku või laeva päästepaatidena ning teenistusalustena.
Vastavalt Eesti seadusandlusele peavad kõik 2,5 m ja pikemad kasutuses kummipaadid (ja muud paadid) olema kantud veesõidukite registrisse.
Apurímaci jõgi

Apurímaci jõgi (hispaania keeles Río Apurimac, sõnadest apu 'jumalus' ja rimac 'oraakel, kõneleja') on jõgi Lõuna-Ameerikas Peruu Arequipa piirkonnas, Amazonase lähtejõgi.
Apurímac algab Andidest. Tema lähte koordinaadid on 15° 11' 48" S ja 71° 45' 29" W. Lähe asub vähem kui 160 km kaugusel Vaiksest ookeanist 5597 m kõrguse Nevada Mismi jalamil. Jõgi toitub liustiku sulamisveest.
Ta voolab sügavas, kuni 3 km kõrguses kuristikus loodesse. Jõel on hulk jugasid ja kärestikke. Ta ei ole laevatatav. Seni tehtud 6 katsest läbida jõgi kogu ulatuses on ainult 2 õnnestunud.
Apurímaci jõgi voolab Cusco piirkonda, seejärel tükk aega Cusco ja Apurímaci piirkonna piirijõena ning siis Cusco ja Ayacucho piirkonna piirijõena. 731 km kaugusel lähtest ja 440 m kõrgusel merepinnast suubub Apurímaci vasakult Mantaro jõgi ning mõlemad moodustavad koos Ene jõe. Ene jõgi voolab Junini piirkonnas. 330 meetri kõrgusel ühineb ta Perené jõega. Sellest allapoole nimetatakse teda Tambo jõeks. Selles kohas teeb jõgi järsu käänaku itta, mõne aja pärast jälle põhja. Atalaya linnas ühineb temaga paremalt Urubamba jõgi ja sellest kohast allavoolu voolab jõgi Ucayali piirkonnas ja seda nimetatakse Ucayali jõeks. Ucayali on Amazonase peamine lähtejõgi. 
Vahel nimetatakse Apurímaciks kogu jõge koos Ene ja Tamboga kuni Urubamba suudmeni. Sel juhul on jõgi 1070 km pikk.
Alates 1975. aastast loetakse seda Amazonase lähtejõeks.
San Juani maakond (Utah)

San Juani maakond (San Juan County) on maakond USA-s Utah' osariigi kaguosas. Geograafilised koordinaadid on 37° 37′ N, 109° 47′ W
Maakonna halduskeskus on Monticello ja suurim linn Blanding.
Maakonna pindala on 20 547 km², millest 292 km² moodustab veepindala.
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 14 746. Aastal 2000 oli elanike arv 14 413.

Ajalugu

San Juani maakond moodustati 1880. aastal. Maakond sai nime San Juani jõe järgi, mis oma korda sai nime apostel Johannese järgi.
Riina Aal

Riina Aal (sünninimi Riina Leis; 17. juuli 1952 – 12. mai  2012) oli eesti füsioterapeut.
Kesk-Lancashire'i Ülikool

Kesk-Lancashire'i ülikool (inglise keeles University of Central Lancashire) on ülikool Inglismaal Lancashire'i krahvkonnas Prestonis.
Ülikool asutati 1828.
Ülikoolis õpib üle 24 000 üliõpilase (2016).
Alvar Räägel

Alvar Räägel (sündinud 2. veebruaril 1986 Pärnus) on eesti sõudja.
195 cm, 98 kg. Lõpetas 2006 Pärnu ühisgümn-i ning 2010 bioloogina ja 2014 loodusteaduse magistrina TÜ. Olnud aastast 2014 OÜ Ocean Club Investments ja alates 2017 Jungle Ally OÜ juhatuse liige. Töötanud Keskkonnaagentuuris peaspetsialistina.
Waterloo Road (seriaal)

"Waterloo Road" on auhinnatud Briti teleseriaal, mis esilinastus Suurbritannia telekanalis BBC One 9. märtsil 2006. Sari kujutab Briti koolielu. Esimesed seitse hooaega asus kujutatud kool Inglismaal, Manchesteri lähedal Rochdale'is, hiljem kolis aga Greenockisse Šotimaal, mis on 25 miili kaugusel Glasgow'st. Sari keskendub õpetajate ja õpilaste elule riigikoolis, mis paikneb keskmisest kehvemas piirkonnas (comprehensive school), ning käsitleb keerukaid ühiskondlikke teemasid, nagu abielurikkumine, abort, lahutus, alaealiste ahistamine ja enesetapp.
"Waterloo Roadi" toodab Shed Productions, sama firma teeb ka seriaale "Pahad tüdrukud" ("Bad Girls") ja "Jalgpallurite naised" ("Footballers' Wives").
Kuna 2012. aasta suvel lammutati Rochdale'is võttepaigaks olnud Hill Top Primary School, viidi võtted üle Šotimaale, endisse Greenock Academysse. Aprillis 2012 algasid järgmiste osade võtted. Tootjalt oli tellitud viiskümmend uut jagu, mis jõudsid eetrisse kahe aasta jooksul alates sügisest 2012.
Eestis on sarja nime all "Waterloo Roadi kool" 2011.–2013. aastal näidanud ETV.
Gunnar

Gunnar on mehenimi.
2018. aasta seisuga oli see Eestis populaarsuselt 179. mehenimi. 1. jaanuari 2018 seisuga oli Eestis eesnimi Gunnar 918 mehel.
Litoriinameri

Litoriinameri oli Läänemere nõos paiknenud jääajajärgne riimveekogu (umbes 7500–4000 aastat tagasi).
Litoriinamere varasemat staadiumit umbes 7500–7000 aastat tagasi käsitletakse vahel ka omaette veekoguna – Mastogloiamerena.
Nimetus "Litoriinameri" tuleneb tigude Littorina littorea ja Littorina saxatilis'e järgi. Limneameres neid ei ela, sest vesi pole piisavalt soolane.
Litoriinameri erines Limneamerest soolasema vee poolest. Litoriinameri on Läänemere arenguloos olnud kõige soolasema veega veekogu, näiteks Lääne-Eesti rannikul oli pinnavete soolsus 15...18 promilli, tänapäeva Limneameres on see 6...8 promilli. Et Litoriinamere ajal olnud atlantilisel kliimaperioodil oli ilm soe, kuid arvatavasti niiske, arvatakse, et Litoriinamere ajal olid Taani väinad sügavamad, kui praegu. Need madaldusid maa tõusu tõttu Taanis.
Nime andis Rootsi paleontoloog Gustaf Lindström (1829–1901) 1852. aastal.
Paria laht

Paria laht (inglise keeles Gulf of Paria, hispaania keeles Golfo de Paria) on laht Kariibi meres, mis piirneb Venezuela ranniku ja Trinidadi saarega.
Lahe pindala on 7800 km², maksimaalne sügavus 22 m. Ülejäänud Kariibi merega ühendab lahte põhjas asuv Bocas del Dragóni väin, lõunas paikneb Boca del Serpiente väin, mis ühendab lahte läbi Kolumbuse kanali Atlandi ookeaniga.
Lahe avastas 15. sajandil Hispaania maadeavastaja Christoph Kolumbus, andes sellele nimeks Golfo de la Ballena (eesti keeles 'Vaalalaht'). Praegune nimi pärineb tõenäoliselt 19. sajandist, mil ulatusliku vaalapüügi tulemusel lahe vaalapopulatsioon hävis, ja tuleneb lahte ulatuva Paria poolsaare nimest. 18. sajandi kaartidel on laht leitav ka Golfo Triste nime all (eesti keeles 'Kurb laht').
Vladimir Stassov

Vladimir Vassiljevitš Stassov (vene Владимир Васильевич Стасов; 1824–1906) oli vene muusika- ja kunstikriitik.
Vladimir Stassovi isa oli tuntud arhitekt Vassili Stassov.
Máxima

Vanemad ja õed-vennad

Máxima isa oli Jorge Horacio Zorreguieta Stefanini ja ema Maria del Carmen Cerruti Carricart. 
Máximal on kaks venda, üks õde ja kolm poolõde.

Haridus ja karjäär

1995. aastal lõpetas ta Argentina Katoliikliku Ülikooli (Universidad Católica Argentina) ning omandas majanduseriala kraadi.
Máxima töötas erinevates Argentina, New Yorgi ja Euroopa firmades.

Tutvumine kroonprintsiga ja sellele järgnenud arutelu

Máxima ja Willem-Alexander tutvusid 1999. aasta aprillis Sevillas rahvapidustuste ajal. Järgmine kohtumine leidis kahe nädala pärast aset New Yorgis, kus Máxima sel ajal töötas. Üsna varsti kohtus ta ka kuningapaariga. 
Probleeme tekitas aga see, et Máxima isa oli olnud Argentina diktaatorliku presidendi Jorge Rafael Videla valitsuses põllumajandusminister. Kuigi uurimisel selgus, et Máxima isa ei osalenud tsiviilisikute mõrvamisel, arutas parlament tema pulma kutsumist mitu kuud. Lõpuks otsustas Máxima isa ise, et ta ei tule pulma ning lojaalsusest abikaasa vastu ei tulnud pulma ka Maxima ema.

Kihlumine

Máxima ja Willem-Alexander kihlusid 30. märtsil 2001 ning Máxima esines ajakirjanike ees laitmatus hollandi keeles. 
Kihlusele järgnes 17. mail 2001 kiire kodakondsusvahetus, mis oli vajalik enne kuninglikke pulmi.

Pulmad

Máxima ja Willem-Alexander abiellusid 2. veebruaril 2002 ning esmalt toimus ilmalik ja seejärel kiriklik laulatus. Pärast laulatust sai Máximast Hollandi kuningakoja populaarseim liige ning kuninganna Beatrix oli andnud talle printsessi tiitli juba enne abiellumist.

Lapsed

Printsess Catharina-Amalia (Catharina-Amalia Beatrix Carmen Victoria) sündis 7. detsembril 2003 Haagis. Printsess on troonijärjekorras esimesel kohal. Printsess ristiti 12. juunil 2004.
Printsess Alexia (Alexia Juliana Marcela Laurentin) sündis 27. juulil 2005 Haagis. Printsess on troonijärjekorras teisel kohal ja ristiti 19. novembril 2005.
Printsess Ariane (Ariane Wilhelmina Máxima Ines) sündis 10. aprillil 2007 Haagis. Printsess ristiti nagu ta õedki Haagis.

Ametlikud kohustused

Máxima on keskendunud immigrantide Hollandi kultuuri integreerimisele ning ta on kuulunud parlamendi komisjoni, mis arutas naisimmigrantide töövõimalusi Hollandis. Lisaks paneb Máxima suurt rõhku ka immigrantide hollandi keele õppimisele. Lisaks esindab ta Hollandit arvukatel rahvusvahelistel konverentsidel ning on mitmete tähtsate Hollandi organisatsioonide liige. 
Printsess on reisinud Skandinaavias, Baltikumis, Itaalias, Belgias, Aafrikas, Ameerika Ühendriikides, Jaapanis, Türgis, Marokos, Austraalias jpm.
Rūta Meilutytė

Isiklik elu

Rūta Meilutytė sündis Kaunases 1997. aastal Saulius Meilutise ja Ingrida Meilutienė tütrena. 2001. aasta märtsis jäi Rūta ema ülekäigurajal auto alla ja hukkus. Laste isa Saulius teenis perele elatist USA-s töötades. Pärast õnnetust naasis ta küll kodumaale, ent parema sissetuleku nimel siirdus peagi tööle Inglismaale. 2010. aastast elab Rūta koos isaga Inglismaal.

Karjäär

2010. aastal purustas ta esimesed Leedu rekordid 50 m ja 100 m rinnuliujumises.
Enne 2012. aasta suveolümpiamänge sai Rūta Meilutytėst noorim Leedu ujuja, kes on olümpianormi täitnud. Londoni olümpiamängudel sai ta 100 m rinnuliujumises kvalifikatsioonivõistlusel esikoha ajaga 1:05.56, mis oli ka uus Leedu rekord. 100 m rinnuliujumise poolfinaalides sai Meilutytė samuti esikoha ajaga 1:05.21, mis oli uus Euroopa ja järjekordne uus Leedu rekord. Finaalis võitis Rūta Meilutytė kulla ajaga 1:05.47.
2013. aastal püstitas ta Barcelonas toimunud veealade MMil poolfinaalis 100 m rinnuliujumises maailmarekordi ajaga 1:04.35, senine maailmarekord oli kümnendiku võrra kehvem ja kuulus 2009. aastast ameeriklannale Jessica Hardyle.
2015. aasta maailmameistrivõistlustel sai ta hõbemedali 100 m rinnuliujumises.
2016. aasta suveolümpiamängududel Rio de Janeiros tuli ta 100 m rinnuliujumises 1.07,32-ga seitsmendaks.
2017. aasta maailmameistrivõistlustel Budapestis tuli ta 100 m rinnuliujumises neljandaks. Samadel võistlustel ületas ameeriklanna Lilly King tema maailmarekordi 23 sekundisajandikuga. Meilutytė tuli neljandaks ka 50 meetri rinnuliujumises ning King ületas tema maailmarekordi ka sel distantsil.
2019. aasta mais teatas ta sportlaskarjääri lõpetamisest, kuna teda ähvardas dopinguproovide andmata jätmise eest kaheaastane võistluskeeld.