google/wiki40b huggingface dataset:
Enn Tietenberg

Enn Tietenberg (22. jaanuar 1936 Eesti – 16. oktoober 2001 USA) oli eesti päritolu Ameerika Ühendriikide sõjaväelane, USA armee kolonel.
Enn Tietenberg põgenes koos perekonnaga Nõukogude okupatsiooni eest Saksamaale ja pääses sealt USA-sse, mille kodakondsuse sai naturalisatsiooni korras 24. veebruaril 1956.
Juba 5. mail 1952, olles 16-aastane, astus ta Ameerika relvateenistusse Washingtoni Rahvuskaardis. 1953. aastal liitus Enn Tietenberg vabatahtlikuna merejalaväega, kus teenis neli aastat, võttes 1. merejalaväe diviisi koosseisus sõdurina osa Korea sõjast. Aastal 1961 viidi Enn Tietenberg omal soovil üle California Rahvuskaarti, kus pääses katsetega aspirantide kursustele ning aasta hiljem ülendati reservi nooremleitnandiks. Järgnes 27 aastat teenistust ohvitserina tegevväes ja reservis.
Juunis 1969 siirdus kapten Tietenberg vabatahtlikuna Vietnami sõjatandrile. Ta võitles 1. ratsadiviisi (õhudessant) koosseisus maikuuni 1970, saades lahingutes korduvalt haavata ja pälvides hulgaliselt autasusid isikliku vapruse ja juhiomaduste eest. Nii on tema kõrgeim autasu – Distinguished Flying Cross – antud järgmisel põhjusel: Bien Hoa ruumis maanteel liikuv üksik armeeveok plahvatas ja süttis põlema. Kapten Tietenberg maandas oma vaatluslennul oleva helikopteri viivitamatult õnnetuskohal ja tiris meeskonnaliikmed leekidest välja. Andnud neile esmaabi, jäi ta haavatute juurde kuni nende evakueerimiseni.
Pärast soomusväealast lisakoolitust teenis kapten Tietenberg mitmel rivi- ja staabiametikohal ning oli allohvitseride kooli väljaõppeohvitser USAs. 1977. aastal jätkus vahepeal majoriks ülendatud Enn Tietenbergi teenistus taas Rahvuskaardis, kus ta oli California 40. jalaväediviisi staabis peainspektori abi ja II brigaadi adjutant ning 160. jalaväerügemendi III mehhaniseeritud pataljoni ülem. Jaanuaris 1980 siirdus kolonelleitnant Tietenberg maaväe reservi ja teenis 104. õppediviisi 416. rügemendi I pataljoni ülemana. Maist 1984 kuni juunini 1991 oli kolonel Tietenberg Colorados reservi kontrollgrupi manöövrite juhatuse koosseisus.
Pärast tegevteenistusest lahkumist jäi Enn Tietenberg Ameerika Leegioni, Reservohvitseride Kogu, Ameerika Armee Ühingu ja Soomusväe Ühingu liikmena seotuks riigikaitse küsimustega.
Kendalli maakond

Ajalugu

Kendalli maakond moodustati 19. veebruaril 1841. aastal LaSalle'i ja Kane'i maakonna osadest. Maakond sai nime postiministri Amos Kendalli järgi.

Kliima

Madalaim kuu keskmine temperatuur jaanuaris on maakonna halduskeskuses Yorkville's −12 °C (10 °F) ja kõrgeim juulis 29 °C (84 °F). Madalaim temperatuur on mõõdetud 1985. aasta jaanuaris −32 °C (−26 °F) ja kõrgeim temperatuur 1936. aasta juulis 44 °C (111 °F). Keskmine kuu sajuhulk varieerub 39 mm jaanuari ja juuli 112 mm vahel.
Ahjuluud

Ahjuluud oli Eesti talurahva majapidamises väike luud, mis tehti varre külge takuse nööriga seotud kasevihast.

Kirjeldus

Ahjuluuda kasutati ahjupõranda puhastamisel enne leivaküpsetamist. Pühkimise eel niisutati ahjuluuda vees. Oli kasutusel 20. sajandi keskpaigani, kui lõppes kodune leivaküpsetamine.
Muhus tehti ahjuluud kadakatest, Pöides hanepajust. Ahjuluudasid tehti ka kuuse ja männi okstest ning  vanadest saunavihtadest. Enamasti seisis ahjuluud aia najal.
Kyūshū ülikool

Kyūshū ülikool (inglise keeles Kyushu University) on ülikool Jaapanis Kyūshū saarel.
Ülikool asutati 1903.
Ülikoolis õpib üle 18 000 üliõpilase.
Vahemik

Vahemik reaalarvude hulgal

Reaalarvude hulgal on vahemik ehk lahtine vahemik defineeritud kui reaalarvude hulga alamhulk, mille iga element x rahuldab võrratust a < x < b, kus a ja b on fikseeritud reaalarvud, mida nimetatakse vahemiku otspunktideks.
Kirjeldatud vahemikku tähistatakse (a, b) või ]a, b[. Vahemikud reaalarvude hulgal on üksüheses vastavuses vahemikega arvsirgel.

Vahemikud osaliselt järjestatud hulgal

Vahemikuks nimetatakse ka osaliselt järjestatud hulga kõikide selliste elementide x hulka, mis fikseeritud elementide a ja b korral rahuldavad võrratust a < x < b.
Madisoni maakond (Idaho)

Ajalugu

Maakond moodustati 1913. aastal.
Delfiin

Eluviis

Delfiin võib vee all viibida 3-4 minutit. Magades hõljub ta umbes 50 cm sügavusel ja tõuseb iga 30 sekundi järel veepinnale hingama, ise sealjuures ärkamata. 
Elab kümnetest või sadadest isenditest koosnevas karjas, millel pole kindlat juhti.

Liigid

Delfiini perekonda kuulub kuni kolm liiki. 
Enne 1990. aastate keskpaika lugesid süstemaatikud perekonda vaid ühe liigi – tavadelfiini (Delphinus delphis). Tänapäeval loetakse delfiinide perekonda kaks liiki: tavadelfiin ja Delphinus capensis. Tavainimene mõistab "hariliku delfiini" all aga hoopis afaliini ehk laiksilm-delfiini, keda on kujutatud mitmetes filmides ja seriaalides.

The Cove

Kampaania The Cove paljastas rohkem kui 20 000 delfiini tapmise ja selle, kuidas nende liha, mis sisaldab mürgiseid ained, müüdi Jaapanis ja teistes Aasia riikides toiduna, sageli eksponeerides seda kui vaala liha. Suur osa maailmast ei ole selle probleemiga kursis. Sellest on tehtud ka dokumentaalfilm, mis kannab samuti nime The Cove.
Hovery Covery

Hovery Covery on Eesti tantsumuusikaduett, koosseisuga Estin (praegu Esta Loho) ja Hoveri Erik, kes alustas tegevust 1994. aastal Viljandis.  
Duett on püsinud diskolaval väikeste pausidega, näiteks aastast 2006, kui Esta Loho emigreerus Eestist ajutiselt, mistõttu katkes ka bändi tegevus. Samas on Esta Loho teinud Estini nime all ka soolokarjääri, mis koos bändi sisetülidega põhjustasid 1996. aastal bändi tegevuse katkemise.  
Duett liitus taas 1998. aastal ja andis välja albumi "Originaal volume 2", hiljem on ilmunud nii "Greatest Hitsi" kogumikke kui ka uut materjali. 
Lisaks teistelt laenatud paladele on bändi jaoks muusikat loonud Hoveri Erik ("Hoia mul käest", "Kaks säravat silma" jm) kui ka mänedžer ja naissolisti Esta Loho endine abikaasa Gunnar Loho ("Veel üks hetk", "Vaid üks viiv" jm). Hovery Covery suuremad edetabelihitid olid "Ära jahtu" (püsis mitu kuud Eesti Televisiooni edetabelisaates "7 vaprat"), "Kaks, me kaks" (pälvis Raadio 2 edetabelisaate "Kuraditosin" preemia), "Kaks säravat silma", "Võõra linna tuled" ja "Hoia mul käest". 
Hovery Covery esimene album "Hoia mul käest" ilmus 1995. Albumit ja sellele järgnenud suvetuuri "Kolm säravat silma" (koos ansamblitega Code One ja Jam) saatis menu. 
Hovery Covery oli ülipopulaarne, kuid kriitikud leidsid, et tegemist on banaalse meelelahutusega. Heideti ette musta vokaali, kehva muusikalist teostust, klišeelikke tekste, liiga ekstravagantseid lavakostüüme. Ometi oli Hovery Covery 1990. aastatel esimene tantsubänd, kelle esinemisi saatis alati särtsakas lava-show just lauljate endi, mitte taustatantsijate esituses.
Aastatel 1995–1997 tegutses Tallinnas Hovery Covery fänniklubi, kes külastas ansambli kontserte, andis välja ajalehte Peegel ja toetas nii duetti kui ka Estinit hilisemates edetabelisaadetes.
Kriukai

Ajalugu

Kriukai alad kuulusid XI–XIII sajandil semgalite Upmale muinasmaakonda. Küla on esimest korda nimetatud aastal 1586. Aastal 1793 õnnistati sisse sealne kirik. Kuni aastani 1842 kuulus küla Žemaitija piiskoppidele. Aastal 1936 põles sealne kirik maha.
XX sajandi alguses oli Kriukais ka suur juudi kogukond, sealt on pärit USA juudi rahvusest poliitik Hillel Kook. Aastal 1941 lasksid Saksa okupatsiooniväed asula lähedal metsas maha 200 sealset juuti. Pärast sõda tegutsesid Kriukai ümbruses Leedu metsavennad. Nõukogude ajal oli Kriukai kohaliku kolhoosi keskasula.
Ste. Genevieve'i maakond

Ajalugu

Maakond moodustati 1812. aastal.
Kaljo Palmiste

Kaljo Palmiste on eesti alpinist. 
Ta on tõusnud NSV Liidu kõrgeima mäe tippu (1972).

Alpinistlikud kõrgtõusud

1965. aastal võttis ta osa Pamiiri ekspeditsioonist seitsmetuhandelisele Lenini mäetipule ja tõusis teise rühma koosseisus Ragnar Palmre juhtimisel mäe lõunaküljest selle tippu. Tõusuga lõunast saadi Nõukogude Liidu esivõistlustel 4. koht. Baltikumi alpinistidel oli see tõus esimene ja tunnistati parimaks.
1972. aastal osales ta Pamiiris ekspeditsioonil Kommunismi mäetipule. Koos Peeter Varepi, Vello Parki ja Ilmar Paloga tõusis ta NSV Liidu kõrgeima mäe tippu, korrates sellega Eesti kõrgtõusude rekordit.
1974. aastal toimus ekspeditsioon Lenini mäetipule (7134 m) tõusuga mäe lõuna küljelt. Ilmar Priimetsa juhtimisel käisid Lenini tipul 10 meest, teiste seas ka Kaljo Palmiste, kellele oli see teist korda tippu jõuda.
Torbjørn Urfjell

Torbjørn Urfjell (sündinud 3. novembril 1977) on Norra poliitik Sotsialistlikust Vasakparteist.
Ta oli Norra välisministeeriumis 17. oktoobrist 2005 kuni 10. oktoobrini 2007 Jens Stoltenbergi teise valitsuse ajal arenguministri Erik Solheimi poliitiline nõunik. Et Solheim sai ka keskkonnaministriks, pidi Solheim rahulduma ühe nõunikuga.
Urfjell oli 1994–1998 Vest-Agderi Sotsialistliku Noorsoo juht ning 1999–2003 Vest-Agderi maavolikogu liige. Aastast 1996 on ta partei kultuuripoliitika komisjoni liige. Aastatel 1994–1998 oli ta Kristiansandi linnavalitsuse liige. Aastal 2005 oli ta partei Stortingi-kandidaat Vest-Agderis, kuid jäi valimata. Aastal 2008 valiti ta partei Gjerstadi osakonna juhiks.
Gjerstad on gei. Tema platvorm parlamendivalimistel nägi ette samasooliste abielude seadustamist, kunstliku viljastamise lubamist lesbidele ja lesbide õigust kasvatada lapsi kahe ametliku vanemana.
Ida-Preisimaa

Vanaaeg

Ida-Preisimaa asus enamjaolt vanade preislaste ürgsetel aladel.
Heino Urm

Heino Urm (vene keeles Хейно Карлович Урм) oli Eesti NSV poliitik ja ühiskonnategelane, aastatel 1975–1979 Narva linna RSN TK esimees.
Angelika Klas-Fagerlund

Angelika Klas-Fagerlund (varem Angelika Klas; sündinud 1974 Tallinnas) on Eesti päritolu Soome ooperilaulja (sopran).

Isiklikku

Tema kasuisa oli dirigent Eri Klas. Angelika õde on ooperilaulja Marion Melnik. 
Angelika Klas-Fagerlundi abikaasa on helilooja Sebastian Fagerlund.
Alfred Schütz

Alfred Schütz (13. aprill 1899, Viin – 20. mai 1959, New York) oli Austria sotsioloog.
Tema teaduspärandi uurimisele ja edasiarendamisele on pühendunud alates 2009. aastast välja antav aastaraamat Schutzian Research: A Yearbook of Lifewordly Phenomenology and Qualitative Social Science.
Enno Karrisoo

Enno Karrisoo (7. oktoober 1935 Tallinn – 4. juuni 2010) oli eesti käsipallitreener.
Tema isa oli laulja Eedo Karrisoo.
Vello Mäeots (autosportlane)

Vello Mäeots (sündinud 25. jaanuaril 1937 Pajusi vallas Põltsamaa kihelkonnas Viljandimaal) on endine eesti autorallisõitja.
Ta lõpetas 1955. aastal Põltsamaa Keskkooli ja 1960. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi mehaanikateaduskonna autotranspordi erialal.
Autospordiga hakkas ta tegelema 1960. aastal, tema treenerid olid Aleksander Tõkke ja Uno Aava. Ta sai autorallis erinevate kaassõitjatega ning erinevates võistlusklassides Eesti NSV meistrivõistlustel 1963. aastal 2. koha, aastatel 1965 ja 1966 3. koha ning 1968. aastal Nõukogude Liidu meistrivõistlustel 2. koha.
Rodion

Rodion on mehenimi.
2019. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 426. mehenimi. 1. jaanuari 2019 seisuga oli Eestis eesnimi Rodion 214 mehel.
Adalbert Hugo Willigerode

Adalbert Hugo Willigerode (2. veebruar 1818 Tallinn – 28. august 1893 Tartu) oli Eesti vaimulik, kirjanik ja laulupeotegelane.
Ta lõpetas aastatel 1833–1835 Tallinna Kubermangugümnaasiumis. Astus aastal 1837 Tartu Ülikooli, õppis algul keeleteadust, kuid hiljem usuteadust. ülikooli lõpetas aastal 1841.
Willigerode oli aastatel 1842–1848 Kaarma Peeter-Pauli koguduse õpetaja. Aastatel 1848–1857 oli ta Karula koguduse õpetaja ja 1857–1885 Tartu Maarja koguduse õpetaja. Ühtlasi oli ta aastatel 1853–1867 Võru praostkonna praost ja aastateil 1866–1872 Liivimaa evangeeliumi luteriusu konsistooriumi assessor ning 1857–1872 konsistooriumi volinik vaimuliku tsensuuri asjus ja nimetati aastal 1869 konsistooriuminõunikuks. Aastal 1892 andis Tartu Ülikool talle tema 50 aasta ametijuubeli puhul dr. theol. h. c. astme.
Tundes huvi laulu vastu, arendas ta edasi Hermann Johann Friedrich Harteni asutatud (oli üks esimestest laulukooridest Eestis) laulukoori tegevust. Ta oli aastal 1869 I eesti laulupeo toimkonna juhataja, aastal 1879 peetud II laulupeo toimkonna abijuhataja ja on loonud hulga laule.
Kui 1850. aastate keskpaiku trükikodade omanikud Born Pärnus ja Laakmann Tartus olid Venemaa keskvõimult saanud loa eestikeelse ajalehe väljaandmiseks, hakkas Willigerode Laakmanni väljaantava Tallorahva Postimehe toimetajaks. Lehe, mille esimene number ilmus 5. juulil 1857 ümber oli koondunud üle 30 kaastöölise, peamiselt kirikuõpetajad, kuid ei sisult ega keelelt ei suutnud Johann Voldemar Jannseni Perno Postimehega konkureerida. Juulis 1858 loobus Willigerode Tallorahva Postimehe toimetamisest. Eelnimetatud ajalehe toimetajana jätkasid Äksi Andrease koguduse pastor Georg Theol ja Vändra Martini koguduse pastor Carl Eduard Anton Körber, kelle ajal ajaleht 1859 lõpus seisma jäi. Nii ajalehe toimetajana kui ka muus avalikus tegevuses esines Willigerode traditsiooniliste balti-saksa positsioonide kindla kaitsjana, suhtudes eitavalt ärkamisaja vabameelsemaisse vooludesse.
Saksa keeles on Willigerode avaldanud rea artikleid Ulmanni Mitteilungen'ites ja ajakirjas "Dorpater Zeitschr. f. Theologie u. Kirche". Eesti keeles on tema sulest ilmunud: "Karrometsa Ado kõned ma-rahvale, I-II" (anon., Tartu 1852), "Önsa Latteruse väikenne Katekismus" (anon., ibid., 1861), "Meie omma laulu, I-II" (anon., ibid., 1865–1866), "Laulo-salgakenne. Korilaulud..., I-II" (nootidega, ibid., 1870–1872), "Kätkist hauani. Vaimulikud kodulaulud" (ibid. 1893), "Tartu linna Maria kirriko kogudus" (anon., ibid., 1867), "Tartu Maria Ew. usu kog. kirik 1892.a. 12.Jaan." (ibid. 1891).

Isiklikku

Tema isa Johann Conrad Philipp Willigerode oli Tallinna Kubermangugümnaasiumis ülemõpetaja. Tema poeg Paul Gerhard Adalbert Willigerode oli Kolga-Jaani, Tõstamaa ja Tartu Maarja koguduste pastor ning aastatel 1914–1919 Moskva konsistooriumisuperinendent ja asepresident. Pojapoeg Adalbert Hugo Willigerode (jun) oli alguses Moskvas ja Volgamaal, hiljem (1923–1939) Jämaja koguduse pastor. Tema väimees Georg Karl Christian Hoffmeister oli Narva Johannese koguduse õpetaja.
Tema vanavanavanaisa oli Kambja köster Ignatsi Jaak.
Ambanizana laht

Ambanizana laht ehk Benjana laht (malagassi keeles Helodranon' Ambanizana) on Antongila lahe sissesopistus Madagaskari saare Masoala poolsaarde Ambanizana jõe suudme ümbruses.
Lahe kaldal on Anjahana ja Ambanizana.
Lahe kirdenurgas on ranna lähedal väike korallrahu.
Letipea-Mahu

Pinnamood

Letipea-Mahu on üpriski kivine. Suuremate veetõusudega jäävad madalad heinamaad vee alla ning kõrgematest küngastest moodustuvad väikesed saarekesed. Kunagised rannaäärsed saared, nagu näiteks Kaupsaar, Ulksaar ja Vanatsaar on tänaseks liitunud maismaaga.

Ajalugu

Aastasadu on tegeldud Mahu rannas rannakaubandusega, täpsemalt sõbrakaubandusega, kus peamiseks vahetuskaubaks oli sool, vili, kartul ja silgud. 1930ndatel lisandus ka salapiirituse vedu. Mahu sadamas toimusid iga-aastased silgulaadad, mis on hinnatud veel suuremaks, kui olid Rakvere laadad.

Vaatamisväärsused

Letipea-Mahul on üheks suurimaks vaatamisväärsuseks Ehalkivi, mis on Baltimaade suurim rändrahn. Ehalkivi kõrgus ulatub kuni 7,6 meetrini ning selle ümbermõõt kuni 50 meetrini.
Märkimist väärivad veel Mahu ja Letipea majakas.
Tene Ruubel

Tene Ruubel (sündinud 29. oktoobril 1961 Pärnus) on eesti näitleja.
Ta lõpetas 1979. aastal Pärnu 2. keskkooli ja Pärnu Teatri õppestuudio ning 1984. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri (11. lend).
Töötas aastatel 1984–1990 Nukuteatris ja 1990–2000 Endla Teatris. Ta on mänginud ka mitmes filmis.
Tene Ruubeli vanemad olid näitlejad Paul Ruubel ja Selma Sõõro.
Luhamaa nulk

Luhamaa nulk (nimetatud ka: Luhamaa) on üks kaheteistkümnest Setumaa nulgast. 
Luhamaa nulgas on järgmised külad: Labandõ, Tserebi, Mokra, Põrstõ, Saagri, Tiilige, Leimani, Napi, Hindsa, Määsi, Koorla, Lütä, Pruntova, Tiastõ, Tsilli ja Läädinka külad.
2011.a. rahvaloenduse andmeil on külades 119 elanikku, suurimas Määsi külas 34 inimest. 
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus Luhamaa nulk Võru maakonna Misso valda. 2017. aasta jaanuaris toimus rahvaküsitlus, milles Eesti vabariigi valitsuse palvel küsitleti Värska valla, Mikitamäe valla ja Meremäe valla ning Luhamaa nulga külade elanikke, kas nad soovivad kolme valla ja Luhamaa nulga liitmist Setomaa vallaks. Teise rahvaküsitluse korraldas vabariigi valitsus, et teada saada sündiva Setomaa valla elanike eelistust, kas vald peaks kuuluma Võru maakonda või Põlva maakonda. Rahvaküsitlusel oma hääle andnud elanike enamus pooldas Setomaa valla loomist ja uue valla kuulumist Võru maakonda.
Hille Hanso

Hille Hanso (sündinud 3. mail 1976) on eesti teleprodutsent, ajakirjanik ja inimõiguslane. Tal on magistrikraad rahvusvaheliste suhete ja Lähis-Ida uuringute alal (väitekiri kaitstud Istanbulis Bilgi Ülikoolis).
Hanso on olnud tegev telesaadete, filmide ja reklaamide tegevprodutsendina ning turunduskommunikatsiooni spetsialistina. Ta on inimõiguslane ja feminist ning töötab praegu vabakutselise vaatleja ning Lähis-Ida ja Türgi kommentaatorina. Ta on Albion Reisid OÜ reisijuht ja raamatu "Minu Istanbul" autor.
Hanso on Türgi ja Lähis-Ida välis- ja kaitsepoliitika kommentaator ja analüütik nii ERR-is kui ka muudes Eesti raadio- ja telekanalites ning ajalehtedes.
Ta on Eesti Vabariigi Sotsiaalministeeriumi poolt Euroopa Sotsiaalfondi programmi raames koolitatud soolise võrdõiguslikkuse konsultant, kes on koolitusi läbinud ja läbi viinud Iisraelis, Indias, Kõrgõzstanis, Tadžikistanis ja Türgis. Alates 2014. aastast oli ta MTÜ Mondo süüria põgenike toetusprojekti Türgi ekspert. Alates 2018. aastast on Hanso MTÜ Eesti Pagulasabi humanitaarabi koordinaator Liibanonis ning samas ka EU Aid Volunteersi projekti koordinaator.
Tema ja Ene-Maris Tali on filmi "Tagasiteed ei ole" autorid. Filmis jutustatakse Süüria suurlinnast Aleppost Türki põgenenud kolme inimese – Marwa, Fuadi ja Hani – lugu.
Ta kirjutab iga kuu ajakirja "Pere ja Kodu" rubriigis "Halloo, maailm!"

Hariduskäik

2002. aastal sai Hille Hanso bakalaureusekraadi Euroülikoolis rahvusvaheliste suhete ja välispoliitika alal. Ta läbis Tartu Ülikoolis Euroopa õpingute kursuse. 2019. aasta 17. septembril sai ta magistrikraadi Istanbulis Bilgi Ülikoolis rahvusvaheliste suhete ja Lähis-Ida uuringute alal.
Ta läbis kõrgemad riigikaitsekursused aprillis 2017.

Isiklikku

Hille Hanso on Andres Hanso ja Lia Hanso tütar ning Hannes Hanso, Heidi Hanso, Heiki Hanso, Hendrik Hanso ja Hallike Hanso õde.
Ta harrastab ratsutamise koolisõitu ning pühendab oma vaba aja lugemisele ja reisimisele. Alates 2012. aastast elab ta Türgis.
Vladimir Obrutšev

Vladimir Obrutšev (vene Владимир Афанасьевич Обручев; 10. oktoober (vkj 28. september) 1863 Klepenino, Rževi maakond, Tveri kubermang – 19. juuni 1956 Moskva) oli vene geoloog, geograaf ja ulmekirjanik.
Vladimir Obrutšev lõpetas 1886. aastal Peterburi Mäeinstituudi. Instituudi lõpetamise järel osales ta geoloogina uurimisreisidel Kesk-Aasias ja Siberis. 1901–1912 oli ta Tomski Tehnoloogilise Instituudi õppejõud. 1919–1921 töötas Obrutšev professorina Simferopolis Tauria Ülikoolis. 1921–1929 oli ta Moskva Mäeinstituudi professor. Tema initsiatiivil asutati Moskvas 1930. aastal Geoloogia Instituut, mille juhatajaks ta sai. 1939. aastast alates oli ta NSV Liidu Teaduste Akadeemia Igikeltsainstituudi direktor. 1942–1946 oli Obrutšev Nõukogude Liidu Teaduste Akadeemia geoloogia-geograafiaosakonna akadeemiline sekretär. Alates 1947. aastast oli Vladimir Obrutšev Nõukogude Liidu Geograafiaühingu aupresident.
Vladimir Obrutševi teaduslikud tööd käsitlesid lössi teket, igikeltsa, tektoonikat, Siberi kullamaardlate geoloogiat jne.
1924. aastal avaldas Vladimir Obrutšev ulmeromaani "Plutoonia" ("Плутония", eesti keeles 1954). 1926. aastal ilmus tema teine ulmeromaan "Sannikovi maa" ("Земля Санникова", eesti keeles 1956). Seiklusromaan "Kesk-Aasia avarustes" ("В дебрях Центральной Азии") ilmus 1951. aastal (eesti keeles 1957).

Isiklikku

Üks tema kolmest pojast (kes kõik olid geoloogiaga seotud) oli paleontoloog Dmitri Obrutšev, kes 1965. aastal kirjutas koos Elga Margiga monograafia psammosteiididest.
Teneniai

Ajalugu

Teneniaid mainiti esimest korda aastal 1585. Toona asus seal Stankewiczitele kuulunid mõis, selle juures oli aga küla. Aastal 1731 läks asula Wojtkiewiczite valdusesse, aastal 1782 aga Billewiczite omandisse.
Aastal 1782 valmis sealne kirik ja Teneniaist sai kihelkonna keskus. XIX sajandil läks mõis abielu kaudu Piłsudskite suguvõsa valdusesse, kuuludes ka Józef Piłsudskile.
Nõukogude ajal sai Teneniaist kohaliku kolhoosi keskasula. Alev sai asulast aastal 1976.
Uno Schultz

Uno Schultz (sündinud 8. detsembril 1956) on Eesti ajakirjanik, tõlkija, kultuuritegelane, luuletaja, filatelist.
Uno Schultz emigreerus Rootsi 1980. aastate lõpul, seal töötas ta Rootsi Raadio eestikeelsete saadete toimetuses. Ta on Rootsi Eestlaste Liidu esinduskogu liige.
Ta oli rootsieestlaste ajakirja Rahvuslik Kontakt toimetuskolleegiumis.
2009 ilmus tema kolmas luulekogu "Teed".
C++

Ajalugu

Keelt arendas Bjarne Stroustrupi alates 1979. aastast objektorienteeritud programmeerimist võimaldava täiendusena programmeerimiskeelele C ja kandis algselt nime C with Classes. Nime C++ sai ta 1983. aastal.
Nimi C++ on mäng tema eellase C ja sealt tuntud ++ operaatoriga. Avaldis C++ tähendab kummaski keeles: suurenda muutuja C väärtust ühe võrra.
1990ndatel sai C++ üheks populaarseimaks programmeerimiskeeleks, kuid viimasel ajal on keelele lisatud ka olulisi uuendusi. C++ on üks esimesi objektorienteeritud programmeerimiskeeli, mida kasutatakse laialdaselt tänaseni.

Pakutavad võimalused

C++ on (üksikute mööndustega) tagasiühilduv programmeerimiskeelega C ning võimaldab kasutada olemasolevaid C teeke ja koodi.
Tänapäevane C++ põhitugevus seisneb just üldistamises ehk võimes manipuleerida veel teadmata andmetüüpidega (vaata C++ Standard Template Library), samal ajal olles ka riistvaralähedane ning kiirem võrreldes Java ja C#-ga.
C++ laiendus AspectC++ võimaldab lisaks ka aspekt-orienteeritud programmeerimist.
C++ on laialt kasutust leidnud rakendustes ja ka operatsioonisüsteemides. Näiteks enamik Windowsist ja selle tarkvarast on kirjutatud C++is, lisaks osa MacOS-ist ning palju muid rakendusi, alustades Google'ist, Facebookist, Mozilla Application Suitest ning Amazonist lõpetades Microsoft Office'i, Adobe Systemsi ja Doom 3-ga.

Hello world

Hello world programm C++ keeles, nii nagu esitas seda keele looja Bjarne Stroustrup oma raamatus:
 #include <iostream>

 int main()
 {
   std::cout << "Tere, maailm!\n";
 }

Kasutusalad

C++ kasutatakse tihti suuremate ja veakindlate süsteemide loomisel, mille puhul on kiirus oluline. C osutuks selleks liiga raskelt hallatavaks, Java ja C# liiga aeglaseks või suureks või mõnel muul põhjusel mittesobivaks.
Herbert Kuurme

Herbert Kuurme (kuni 1937 Kuurberg; 13. juuli 1911 Haljava – 16. aprill 2005) oli eesti vaimulik.

Elulugu

Ta lõpetas 1930. aastal Tallinna poeglaste humanitaargümnaasiumi. Aastatel 1933–1937 õppis ta Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Ta oli Eesti Üliõpilaste Seltsi vilistlane. Prooviaastal oli ta Valga Peetri-Luke koguduses. Ordineeriti 26. detsembril 1938 õpetajaks.
Ta oli aastatel 1938–1939 Valga Peetri-Luke koguduse õpetaja Arnold Tammiku isiklik adjunkt, samuti oli ta aastal 1939 Helme Maarja koguduse õpetaja Johannes Uustali isiklik adjunkt. 13. oktoobril 1939 määrati ta Põltsamaa Niguliste koguduse õpetaja kohusetäitjaks. Põltsamaa Niguliste kogudust teenis ta aastatel 1939–1993. Lisaks hooldas ta aastatel 1969–1983 Pilistvere Andrease kogudust ja aastatel 1965–1979 Kursi Maarja-Eliisabeti kogudust. Lisaks oli ta aastatel 1978–1993 Viljandi praostkonna praost ja aastatel 1977–1993 konsistooriumi assessor.
Ta on maetud Põltsamaa kalmistule.

Isiklikku

Tema abikaasa oli inglise keele õpetaja ja Põltsamaa kogudusetegelane Asta Kuurme, äi oli sõjaväelane ja metsandustegelane Voldemar Luik ning naisevend oli looduskaitsja Heino Luik. 
Tema lapsed on füüsikaõpetaja Mart Kuurme, Jaan Kuurme, muusik ja õpetaja Tõnis Kuurme ja Tiina Sarjas.

Mälestuse jäädvustamine

13. juulil 2006 asutati Põltsamaal Tartu Kultuurkapitali juurde Herbert Kuurme mälestusfond, kust makstakse stipendiume usuteaduse üliõpilastele.