google/wiki40b huggingface dataset:
Galatea (kuu)

Ajalugu

Galatea avastati kosmosesondi Voyager 2 tehtud fotode pealt 1989. aasta juuli lõpus. Sellele anti ajutine nimetus S/1989 N 4.
Avastus kuulutati välja 2. augustil 1989 Rahvusvahelise Astronoomiauniooni teadaandes nr 4824, kuid seal mainiti vaid "10 päeva jooksul võetud 5 kaadrit", mistõttu on avastamiskuupäev millalgi enne 28. juulit. Kaaslasele anti nimi Galatea 16. septembril 1991.

Füüsikaline iseloomustus

Galatea on korrapäratu kujuga ja pärast teket pole sisemised geoloogilised protsessid seda ilmselt mõjutanud. On võimalik, et Despina koosneb  Neptuuni algsetest kaaslastest, mis lagunesid Tritoni häirituse tõttu peagi pärast Tritoni püüdmist väga ekstsentrilisele orbiidile.

Orbiidi iseloomustus

Galatea tiirleb Neptuuni sünkroonse orbiidi raadiusest madalamal, mistõttu väheneb Galatea orbiit aegamööda ja kunagi võib Galatea langeda Neptuuni atmosfääri või Roche'i piiri ületamisel laguneda tükkideks, mis jäävad Neptuuni rõngastesse tiirlema.
NSV Liidu naiste male meistrivõistlused

NSV Liidu naiste male meistrivõistlused (vene keeles Чемпионат СССР по шахматам среди женщин) olid Nõukogude Liidu naiste meistrivõistlused males. 
Enne teist maailmasõda korraldati viiel korral üleriigilised naiste meistrivõistlused (1927, 1931, 1935, 1936, 1937). Kolmel korral võitis Olga Rubtsova (1927, 1931, 1937). Pärast sõda toimusid 1945. aastast esivõistlused igal aastal kuni Nõukogude Liidu lagunemiseni (1991). 
Kokku toimus aastatel 1927–1991 51 meistrivõistluste turniiri, neist 9 (1951, 1954, 1957, 1960, 1963, 1966, 1969, 1972, 1975) olid ühtlasi FIDE tsooniturniirid, kust 3 paremat  pääsesid võistlema maailmameistrivõistlustele. 
Kolmedel meistrivõistlustel (1978, 1981, 1984) anti meistritiitel mõlemale esikohta jaganud maletajale, kuuel juhul selgitati meistritiitel järelmatši teel.
Enim kordi meistrivõistluste finaalis osalenud maletajad: Valentina Borissenko (24 korda), Tatjana Zatulovskaja (23), Kira Zvorõkina (21) ja Olga Rubtsova (20).
Toyota RAV4

Toyota RAV4 on Toyota maastur. Seda on toodetud 4 põlvkonda. 4. põlvkonda müüdi Eestis 2014. aasta märtsis 48 tükki.
Tehniline malevkond

Tehniline malevkond oli Kaitseliidu Tallinna maleva malevkond, mille järglaseks loeb ennast sama maleva Akadeemiline malevkond.
15. veebruaril 1925 moodustasid Tehnilise malevkonna Tallinna Tehnikumi üliõpilased, kes olid 1. detsembril 1924 läinud Tallinna garnisoni komandandi kolonel Oskar Raudvere juurde ja avaldanud soovi Kaitseliitu astuda, mille Raudvere rahuldas.
Nurmijärvi

Nurmijärvi (Kirkonkylä, Nurmijärven Kirkonkylä) on asula Soomes Lõuna-Soome läänis Uusimaa maakonnas, Nurmijärve valla keskus. 
Ta asub 35 km kaugusel Helsingist.
Elanike arv on 8000.
Pearahakütt

Pearahakütt on isik, kes otsib tagaotsitavaid, kelle õiguskaitsjatele ülesandmise eest makstakse tasu ehk pearaha. See tegevus on legaalne USA-s ja Filipiinidel.
Tuntumaid pearahakütte oli inglanna Domino Harvey. Tema elu põhjal tehti film "Domino" (2005), kus peaosas mängib Keira Knightley.
Abel Verse

Abel Verse (4. september 1905 Meudon (Seine-et-Oise) – 24. juuni 1994 Lyon) oli Prantsusmaa kabetaja.
Ta oli neljakordne Prantsusmaa tšempion rahvusvahelises kabes aastatel 1939, 1952, 1955, 1960. Lisaks sellele pälvis ta 6 hõbedat (1946, 1951, 1956, 1959, 1971 ja 1973) ja 4 pronksi (1954, 1957, 1965, 1966). Kokku osales ta Prantsusmaa meistrivõistlustel 29 korda. Maailmameistrivõistlustel jäi tema laeks 7. koht (1956).
Robert De Niro

Filmikarjäär

De Niro tegi oma esimesed osatäitmised Brian De Palma väikese eelarvega filmides. De Palma tutvustas De Nirot Martin Scorsesele ja Scorsese filmiga "Agulitänavad" tuli ka tunnustus. De Niro on mänginud veel seitsmes Scorsese filmis: "Taksojuht", "New York, New York", "Raevunud härg", "Komöödiakuningas", "Omad poisid", "Hirmu neem" ja "Kasiino". Nendes mängis De Niro peamiselt võluvat, emotsionaalselt ebastabiilset, psühhopaatiliste kalduvustega tegelaskuju.
1980. aastate keskel hakkas De Niro mängima ka komöödiates. Neist tuntuimad on "Saba liputab koera", "Ka gängster on inimene" ja "Kohtumine äiaga". Suurima honorari 20 miljonit dollarit teenis ta filmi "Gängster on ikka veel inimene" eest.
1989. aastal asutas De Niro koos Jane Rosenthaliga produktsioonifirma, mis sai ta kodukoha järgi nimeks TriBeCa Productions. 2002. aastal sai temast Tribeca filmifestivali üks algatajaid.
Filmi "Ristiisa 2" tarvis õppis ta 4 kuud Sitsiilia murrakut ja kasutas seda pea kõikjal filmis. Filmi "New York, New York" jaoks õppis ta saksofoni mängima. "Raevunud härja" tarvis õppis ta poksima ja võttis ligi 30 kg kaalus juurde. Filmi "Taksojuht" tarvis enese ettevalmistamiseks töötas ta taksojuhina.
1998. aastal süüdistati teda Pariisis prostitutsiooni levitamises. Ta eitas kõiki süüdistusi ja lubas enam mitte iial Prantsusmaale oma jalga tõsta.
Sageli on teda võrreldud Al Pacinoga. Koos mängisid nad kahes filmis: "Ristiisa 2" ja "Pinge". Filmis "Pinge" ("Heat") oli ka kaader kus mõlemad istuid laua ääres ja rääkisid juttu.
DeSoto maakond

Ajalugu

DeSoto maakond moodustati 19. mail 1887. aastal. Maakond sai nime Hispaania maadeavastaja Hernando de Soto järgi.
Nõmme Kalju FC

Ajalugu

Nõmme spordiselts Kalju asutati 20. detsembril 1922. Järgmisel aastal loodi jalgpalliklubi Kalju, mis tegutses edukalt kuni II maailmasõja alguseni. Kalju asutajateks olid kaks elukutselist maadlejat Aleksander Šneider ja Mart Liiv. Klubi mängis Hiiu staadionil.

Taasasutamine

Nõmme jalgpalliklubi Kalju jätkas tegevust 1997. aastal, mil hakati mängima Eesti meistrivõistluste tugevuselt neljandas III liigas. Taasasutajad olid endine Eesti rahvuskoondise treener Uno Piir ja Õhtulehe noorte jalgpalliklubi president Anton Siht.

Kuno Tehva ajastu

2002. aastal liitus Kaljuga selle praegune president Kuno Tehva ja klubi eesmärgiks võeti professionaalse jalgpalliklubi loomine. 2005. aastal tõusis klubi II liigasse ja 2006. aastal Esiliigasse. 2007. aastal alistati Meistriliiga üleminekumängudes Kuressaare ning Nõmme Kalju esindusmeeskond tõusis 2008. hooajaks Eesti meistriliigasse. Klubi uueks eesmärgiks seati Eesti meistriks tulemine 5 aasta jooksul ning noorte jalgpalli igakülgne arendamine.
Meistriliigas saavutati debüüthooajal 4. koht, mis andis õiguse mängida Balti liigas. Kalju ründaja Ingemar Teever oli 23 tabamusega liiga edukaim väravalööja. Kalju rannajalgpallimeeskond tuli oma ala meistriks. Aprillis 2009 jõudis Kalju karikafinaali, mille kaotas penaltiseerias Florale. Flora karikavõit tähendas samas, et Kalju pääses uude eurosarja UEFA Euroopa Liiga 1. kvalifikatsioonivooru 2008. aasta hooaja neljanda koha alusel. Kurioosumina läheb ajalukku 14. juulil 2009 peetud Meistriliiga kohtumine FC Kuressaare ja Nõmme Kalju vahel. Kalju jäi teenitud võidupunktidest ilma, sest saatis väljakule üheaegselt neli nõndanimetatud võõrmängijat, mistõttu sai Kuressaare esiti kirja 2:– võidu. Et aga Kuressaare meeskonnas mänginud Elari Valmas ei oleks tohtinud madalamates liigades teenitud kaartide tõttu kohtumises kaasa teha, kanti mõlemale meeskonnale protokolli kaotus. 31. augustil lõpetati leping senise peatreeneri Karel Voolaiuga ning sõlmiti kolmeaastane leping endise Levadia peatreeneri Igor Prinsiga.
2012. hooajal krooniti Nõmme Kalju esindusmeeskond Eesti meistriks, võideti FIFA Fair Play auhind ning Nõmme Kalju valiti Tallinna elanike poolt Tallinna aasta meeskonnaks. Noorteliigades osales kokku 24 Nõmme Kalju noortevõistkonda ja noorte U-17 Eliitliigas tuli Nõmme Kalju järelkasvumeeskond Eesti noortemeistriks. 2013 liigahooaja lõpetas Nõmme Kalju hõbemedaliga, tehes eduka hooaja Euroopas, alistades Meistrite Liiga eelringis Soome klubi HJK ning samuti mängiti Tšehhi klubi Plzeňi Viktoria ja Ukraina hiiu Dnipropetrovski Dniproga, kellele tuli alla vanduda. Kalju duubelmeeskond Nõmme Kalju II võitis kindla eduga Esiliiga B ning tõusis Esiliigasse, Eesti jalgpalli tugevuselt teisele astmele.
Araukaaria

Liigid

Araukaarialiigid jagatakse kahte (mõnikord ka nelja) alamperekonda. Sulgudes on märgitud vastava liigi levila.
Muinsuskaitseraamat 2010

Artiklid

Sisukord. Lk 1
Anton Pärn. "Ajaga silmitsi". Lk 2-4
Mõisa-aasta. Lk 5
Nele Rohtla. "Kiltsi mõisa peahoone ja tiibhoonete restaureerimine". Lk 6-9
Jaan Jõgi. "Laupa mõisakool". Lk 10-13
Sille Raidvere. "Puurmani mõisa peahoone restaureerimine". Lk 14-17
Artur Ümar, Jüri Irik. "Kõltsu mõis". Lk 18-21
Külli Must. "Alatskivi mõis". Lk 22-24
Mart Keskküla, Kaarel Truu. "Restaureerimistööd Vihula mõisas: peahoone, ait ja tall-tõllakuur". Lk 25-28
Olev Suuder. "Viimased kümme aastat Mooste mõis". Lk 29-31
Tõnis Kaasik. "Saka mõisa taastamise lugu". Lk 32-33
Oliver Orro, Katrin Etverk. "Pfaffi suvemõisa häärber". Lk 34
Ehitised. Lk 35
Egle Tamm. "Kas Tartu mänguasjamuuseumi teatrimajal on mälestise tunnused?". Lk 36-40
Henry Kuningas, Toomas Abiline. "Uuenenud muuseum: Kiek in de Kök ja bastionikäigud". Lk 41-44
Henry Kuningas. "Dominiiklaste kvartali Tuhkatriinu". Lk 45-47
Kalju Palo, Ville Lausmäe. "Aadlimaja Toompeal". Lk 48-49
Niina Mäger. "Tallinna vanausuliste palvemaja". Lk 50
Kätlin Janson. "Amandus Adamsoni suveateljee Paldiskis". Lk 51-53
Rünno Vissak. "Pärnu Vallikäär: arheoloogia renoveerimistöödel". Lk 54-57
Kristiina Kupper, Karri Tiigisoon. "Pärnu Vallikäär: ajalooline linnamaastik uues kvaliteedis". Lk 58
Tõnis Padu. "Haapsalu promenaad ja kuursaal". Lk 59-61
Tõnu Sepp, Mihkel Koppel. "Angla tuuliku restaureerimine". Lk 62-63
Tõnis Padu. "Haapsalu raudtee ambulants". Lk 64
Kunst. Lk 65
Maria Lillepruun. "Tallinna Issanda Muutmise peakiriku ikonostaasi ajalugu ja konserveerimine". Lk 66-68
Kadri Kallaste. "Puurmani mõisa tapeedid". Lk 69-74
Miljöö. Lk 75
Oliver Orro. "Vana hea linnamajapidamine. Kommunaalmajanduse mälestusmärkidest Tallinnas ja mujalgi". Lk 76-81
Mihkel Koppel. "Kuressaare salvkaevud". Lk 82
Uuringud. Lk 83
Lilian Hansar. "Linnast muinsuskaitsealaks. Linnaehituslike struktuuride muutused Eesti väikelinnades". Lk 84-88
Külli Erikson, Alexander Eckert. "Eesti ajaloolised orelid ei ole enam terra incognita". Lk 89-92
Kaire Tooming. "17. sajandi lisandusi keskaegse Risti kiriku ehitusloole". Lk 93-96
Ajalugu. Lk 97
Kristina Jõekalda. "Kunstiajaloo pärand mitme tule vahel. Muinsuskaitsest Eestis II maailmasõja ajal". Lk 98-102
Maailmast. Lk 103
Riin Alatalu. "Eesti suunab maailma pärandipoliitikat 2010-2013". Lk 104-106
Dennis Rodwell. "Ajalooliste linnade haldamine". Lk 107-112
Ringvaade. Lk 113
Kalev Uustalu. "PRiigile kuuluvatest kultuuriväärtuslikest hoonetest". Lk 114-115
"Muinsuskaitseameti 2010. aasta parimad koostööpartnerid tunnustab". Lk 116-117
"Tallinna Kultuuriväärtuste Ameti restaureerimispreemiad". Lk 117
Leele Välja. "Programm Eesti XX sajandi väärtusliku arhitektuuri kaardistamine ja analüüs". Lk 118-119
Riina Hiob. "Muinsuskaitseameti arhiivi peidus pool". Lk 120-121
Maili Roio. "Projekt SHIPWHER". Lk 122
Juhan Kilumets. "Villem Raam 100". Lk 123
Boris Dubovik. "Rasmus Kangropool 80". Lk 124
"2010. aastal kaitstud muinsuskaitse- ja restaureerimisalased lõputööd". Lk 125-126
"Uued mälestised". Lk 127
Ain Muldmaa. "Arhitektuur margisarjadel". Lk 128 ja tagakaane sisekülg
Kleisti

Kleisti  on asum Lätis, Riia linna Kurzeme rajooni osa pindalaga 18,730 km². Asub Spilve luhal Rītabuļļist ja Bolderājast lõunas, Imantast põhjas ja  Spilvest läänes. Asumit eraldab Rītabuļļist Buļļupe. 215 elanikku (2010).
Suur osa asumist asub soisel ja madalal (0–2 meetrit üle merepinna) Spilve luhal. Kõrgeim koht ulatub küll 27 meetrit üle merepinna. Asumi põhjaosas asuvad Bolderāja-Priedaine luited. Ala kuivendamiseks on läbi aegade rajatud mitmeid kraave, nende seas on ka Hapakase kraav.
Enne Riia linnaga liitmist asus piirkonnas mitu mõisa, millest märkimisväärseim oli Kleisti mõis. Aastal 1873 ehitati Riia–Bolderāja vaheline raudtee, mis on praegu asumi idapiiriks. Pärast Läti iseseisvumist liideti piirkond Riiaga (1924). Piirkond jäi küll hoonestamata, alles XX sajandi teisel poolel rajati Kleistisse Läti Teaduste Akadeemia mikrobioloogia ja viroloogia instituut, praegu asub seal ka Läti biomeditsiini keskus.
Tiigi-roolind

Tiigi-roolind (Acrocephalus scirpaceus) on põõsalindlaste sugukonda kuuluv linnuliik.
Tiigi-roolind on Lääne-Eestis harilik, ent sisemaal väikesearvuline; haudelind.
Soeng

Muud tarvikud

Klippklambrid tuntud ka kui kurenokad. Suuremaid klambreid kasutatakse juuksesalkude eest ära kinnitamiseks. Väiksemaid kasutatakse soengu tegemise käigus salgu kinnihoidmiseks või salgu vastu pead surumiseks. Kurenokkasid kasutatakse ka vesilaine tegemiseks. Olulisteks abivahenditeks soengute tegemisel on veel erinevad klambrid, juuksenõelad (bobby-pin, "vanaema nõelad" ehk harkklambrid, kummid, juuksekaunistused ja soenguvõrgud.
Soenguproteesid ehk soengutäidised ehk täitevahendid. Proteese kasutatakse soovitud soenguvormi saavutamiseks. Soengutäidiseid on paljudes värvitoonides ja neid saab valida vastavalt kliendi juuste värvile. Täidised kinnitatakse juuksenõeltega. Proteesidena tuntakse veel šinjoone, lisajuukseid, tresse (on aluseks parukatele) ja parukaid. Soengute tegemisel on vajalik abivahend ka käsipeegel, mis võimaldab kliendile näidata soengut tagant, pealt ja külgedelt.

Rullisoeng

Rullisoengu puhul kasutatakse erinevas suuruses soengurulle. Rullid keeratakse pestud ja niisketesse (mitte märgadesse - kuivamise aeg muutub ülipikaks) juustesse. Niiskes juukses on ka vesiniksillad veel lahtised. Soengutugevdajat võib kanda kogu juuste pikkusele enne rullide keeramist või igale salgule eraldi. Keeramise tehnikaid on mitmeid erinevaid (nt klassikaline, vertikaalne, malelaud, seitel küljel jne). Peas olevatele rullidele võib anda lisasoojust fööni või kuppelfööniga.

Vesilained

Vesilained vajutatakse sõrmedega juustesse. Kasutada võib ka vahtu või geeli. Vesilained olid populaarseimad 1920.-1930. aastatel. Põhireegel vesilainete puhul on, et laine koosneb laineharjast ja -põhjast.

Põimimistehnika

Juuste seadmine punumistehnikat kasutades vastavalt kliendi soovile.

Näpulokid

Niiske juuksesalk keeratakse näppude abil rulli, kinnitatakse klambriga ning lastakse kuivada.Soeng jääb sätitud, püsib kaua ja valmib kiiresti. Erinevalt kuumtöötlusest ei kahjusta juukseid.

Soengutangid

Juuste struktuuri muutmiseks kasutatakse erineva kujuga kuumasid soengutange. Valik on äärmiselt mitmekesine (koonustangid, vesilainetangid, krepitangid, sirgendajad jne).
Jüri Lembra

Jüri Lembra ( 6. mai 1933 Mustvee – 30. september 2016 Tartu) oli eesti füüsik.

Haridus

Jüri Lembra on lõpetanud Võru Keskkooli 1951, Tartu ülikooli füüsikaosakonna 1956 ja NSVL TA A. Joffe nimelise Füüsika- ja Tehnikainstituudi aspirantuuri tuumafüüsika erialal 1959.

Töökäik

Aastail 1959–1998 töötas Tartu ülikoolis vanemõpetajana ja dotsendina, 1969–1975 oli füüsika-keemiateaduskonna dekaan.

Teadustöö

Füüsika-matemaatika-kandidaadi väitekirja "Magnetvälja asimutaalse variatsiooniga kimbu fasotronist väljutamise teooria" kaitses Tartu ülikoolis 1963.
Uurimisalad: laenguga osakeste kiirendite teooria, kilefüüsika ja kvantmehaanika. Esitanud maatriksmeetodi osakeste trajektooride mähisjoone arvutamiseks. Täiustanud molekulaarkimpude epitaksiaalkile paksusjaotuse arvutamise metoodikat ja osalenud aatomkihtepitaksia modelleerimises kineetiliste vörrandite abil. Toimetanud 12 kõrgkoolis füüsika õpetamise metoodika alast kogumikku sarjas "Abiks õppejõule" 1978-1991. Avaldanud üle 70 teadustrükise, 40 teadus-metoodilist artiklit.
Silvia Vestmann

Silvia Vestmann (sünninimi Silvia Tištšenko; sündinud 20. oktoobril 1947 Pärnus) on eesti laulja (sopran).
1970. aastal lõpetas ta laulu erialal Tartu Muusikakooli Alma Kurtna klassi.
Aastatel 1970–1973 laulis ta Vanemuise teatri kooris. Aastatel 1973–1991 oli Vanemuise ooperi- ja operetisolist.

Isiklikku

Ta oli abielus laulja Olev Vestmanniga (1944–2004). Tema poeg on muusik Hendrik Vestmann.
Matti Juhani Saarnisto

Matti Juhani Saarnisto (sündinud 11. veebruaril 1942) on soome geoloog.

Elulugu

Ph.D. (1970, Helsingi Ülikool), väitekiri "The late Weichselian and Flandrian history of the Saimaa lake complex". Soome Teaduste Akadeemia liige (1995), Eesti Teaduste Akadeemia välisliige (2008). Aastast 1979 Helsingi Ülikooli dotsent, 1991–92 professor, aastast 1992 Soome Geoloogia Uurimiskeskuse kvaternaarigeoloogia osakonna juhataja, professor.

Teadustöö

Uurimusi Läänemere geoloogia ehituse, Saima järvistu ja Põhjamaade jääaja ning holotseeni paleogeograafia olude kohta. Koordineerinud Soome ja Eesti geoloogide ühistööd ning uurinud Eesti järvesetteid. Eesti Geoloogia Seltsi välisliige.
Friedrich Reinhold Kreutzwaldi monument (Rakvere)

Friedrich Reinhold Kreutzwaldi monument on Friedrich Reinhold Kreutzwaldi 55. surma-aastapäevaga seoses püstitatud mälestusmärk Rakveres Vallimäe tee 5.
Monumendi autoriks on skulptor Aleksander Eller ja see avati pidulikult 1937. aastal. Aastal 1981 monument restaureeriti.
Monument on kantud Eesti kultuurimälestiste registrisse.
Lahe tänav (Tallinn)

Lahe tänav on tänav Tallinnas Kesklinna linnaosas Kadrioru asumis. Lahe tänav algab August Weizenbergi tänavalt, ristub August Alle tänavaga ja lõpeb Narva maanteel.
Lahe tänav on enam-vähem lõuna–põhjasuunaline ja ligikaudu 145 meetri pikkune.
Aadressil Lahe 6 asub Ukraina Suursaatkond Eestis.
Lahe tänav sai nime 12. detsembril 1928. Tänav on nime saanud selle järgi, et ta suundub Tallinna lahe poole.
Karula vald (Karula kihelkond)

Karula vald (saksa keeles Karolen) oli 1866-1939 Võrumaal Karula kihelkonna üks valdu. Valla pindala oli 159 km² ja elanikke 2837 (1922. a seisuga).
Oskolki

Oskolki (vene keeles Осколки, 'Killud') on Venemaal aastail 1881–1916 ilmunud ajakiri. Ajakiri ilmus korra nädalas ja oli kirjandusliku ning kunstilise sisuga huumoriajakiri.
Esimeseks peatoimetajaks oli Roman Golike. Aastal 1882 sai peatoimetajaks Nikolai Leikin, kes oli selles ametis aastani 1906. Seejärel oli kaks aastat peatoimetaja Viktor Bilibin. Viimased peatoimetajad olid K. Barantsevitš ja K. Mihhailov.
Ajakiri oli algselt üks liberaalsemaid huumoriajakirju Venemaal. Ajakirja illustreerisid kunstnikud Aleksei Afanasjev ja Nikolai Tšehhov. Kaastööd tegid Aleksandr Amfiteatrov, Vladimir Giljarovski, Pjotr Gneditš, Liodor Palmin ja Aleksei Budištšev.
Ajakirjale tegi oma loomeperioodi alguses kaastööd ka Anton Tšehhov. Aastail 1882–1887 avaldas ajakiri üle 270 Tšehhovi teose. Aastal 1884 ilmus seal ka esimene Tšehhovi jutukogu "Melpomene muinasjutud". Hiljem avaldas ta ajakirjas neli jutustust veel aastal 1892
Maarja Pärtna

Maarja Pärtna (sündinud 2. juulil 1986) on eesti luuletaja, tõlkija, toimetaja ja ajakirjanik.
Pärtna õppis Tartu Ülikoolis 2005–2009 bakalaureuseastmes inglise keelt ja kirjandust ning kaitses 2014. aastal magistrikraadi maailmakirjanduse erialal. Ta on avaldanud neli luulekogu: "Vivaarium" (Elusamus, 2019), „Saamises” (Verb, 2015), „Läved ja tüved (EKSA, 2013) ja „rohujuurte juures” (Värske Raamat, 2010). Ajakirjas Ninniku on muuhulgas ilmunud tema William Carlos Williamsi ja Carlos Drummond de Andrade luuletõlkeid, samuti on ta eesti keelde tõlkinud Edward Saidi essee "Mõtisklusi pagulusest" (Methis 2014, nr 13) ning šoti luuletaja ja loodusesseisti Kathleen Jamie loomingut. 
Aastal 2013 pälvis Maarja Pärtna 26-aastasena Juhan Liivi luuleauhinna. Selleks ajaks oli vaid üks laureaat võitnud auhinna nooremana, nimelt 1966. aasta võitja Paul-Eerik Rummo, kes oli tollal 24-aastane. Žürii sõnul iseloomustab Pärtna luulet "pildilisus, detailitundlikkus ja sõnateadlikkus", samuti oskab autor "kanda "vanaaegse" luule sisulisi väärtusi värskesse luulekeelde". 2013. aastal määrati Pärtnale ka Tartu linna noore kultuurikandja aunimetus ning kultuurilehe Müürileht kirjandustoimetajana oli ta 2014. aastal "Aasta kutselise koosluse" üks laureaatidest. 
Pärtna töötas kultuurilehe Müürileht kirjandustoimetajana vahemikus 2011–2015 (nr 17-42) ning oli aastatel 2013–2014 ka väljaande tegevtoimetaja (nr 26-35). Vahemikus 2014–2015 koostas ta külalistoimetajana kirjandusajakirja Värske Rõhk luulerubriiki (nr 41-44). Ta on koos Helena Läksiga loonud kirjastuse Elusamus.  
Pärtna on alates 2015. aastast Eesti Kirjanike Liidu liige.
Stress (laulja)

Stress (esinejanimi; kodanikunimega Andres Andrekson; sündinud 25. juulil 1977 Tallinnas) on eesti päritolu Šveitsi räppar.
Ta lahkus Eestist koos perekonnaga 1989. aastal.
Estonian World Review

Estonian World Review on mitmekeelne portaal, mis sisaldab väliseestlaste artikleid, arvamusi ja uudiseid nii Eesti kui ka Välis-Eesti kohta. Portaalis on eraldi rubriigid näiteks "Eestlased Kanadas", "Eestlased Austraalias". Portaali peatoimetaja on Vaado Sarapuu.
Pangarahu

Pangarahu on Saare maakonnas Saaremaa vallas asuv väike saar (rahu).
Rahu koordinaadid on 58° 14′ N, 21° 57′ E.
Piiumetsa maastikukaitseala

Piiumetsa maastikukaitsela on maastikukaitseala Järva ja Rapla maakonnas. Kaitseala pindala on 1130 ha. 
Kaitseala on moodustatud 1981. aastal loodud Piiumetsa sookaitseala baasil.
Kommutaatormasin

Kommutaatormasin on elektrimasin (mootor, generaator), mille ankru- (rootori-) mähis on ühendatud kommutaatoriga. Kommutaatormasinates juhitakse elektrivool ankrumähistele läbi kommutaatori lamellidel libisevate harjade.
Kommutaatormasinate hulka kuuluvad kõik alalisvoolumasinad, välja arvatud unipolaarmasinad.
Vahelduvvoolumasinates kasutatakse kommutaatoreid suhteliselt harva ja juhtudel, kus on vaja suurtes piirides muuta elektrimootori pöörlemisagedust ning ei ole võimalik kasutada alalisvoolumootoreid. Vahelduvvoolu-kommutaatormasinad on kallid ja ei ole nii töökindlad.
20. sajandi lõpus oli elektroonika arenenud sellisesse staadiumisse, kus oli võimalik lühisrootoriga vahelduvvoolumootorite pöörlemiskiirust suurtes piirides muuta elektrooniliselt sagedusmuunduritega. Sellest tulenevalt puudub tänapäeval vajadus ehitada võimsaid vahelduvvoolu-kommutaatormasinaid.
Tänapäeval kasutatakse vahelduvvoolu-kommutaatormootoreid väikestes ühefaasilistes elektrilistes käsitööriistades ja mõningates kodumasinates (vt Ühefaasiline kommutaatormootor).
1995. aasta Riigikogu valimised

1995. aasta Riigikogu valimised olid Riigikogu kaheksanda koosseisu valimised, mis toimusid 5. märtsil 1995.
Lane'i maakond (Kansas)

Lane'i maakond on maakond Ameerika Ühendriikides Kansase osariigis.
2010. aastal elas maakonnas 1750 inimest. Maakonna keskus ja suurim linn on Dighton (1138 elanikku).
Maakonna pindala on 1858 km², millest 1 km² moodustab veepindala.
Maret Maripuu

Maret Maripuu (sündinud 16. juulil 1974 Tallinnas) on Eesti poliitik ja riigiametnik. Alates 2014. aastast on ta Tööinspektsiooni peadirektor.
Maripuu õppis Tallinna 49. keskkoolis ja Akadeemias Nord õigusteadust. 2005 astus ta Nordis doktoriõppesse.
Maripuu on töötanud aktsiaseltsis Eesti Statoil.

Poliitiline karjäär

Maripuu töötas 1994–1999 riigikogus liberaalide ja reformierakonna fraktsiooni nõunikuna ning ühtlasi Eesti Reformierakonna kantselei juhatajana.
1999–2011 oli Maripuu IX–XI Riigikogu liige.
Maripuu oli 2001–2005 Tallinna volikogu esimees ja 2006–2007 Riigikogu aseesimees.
Ta oli 2007–2009 Andrus Ansipi teise valitsuse sotsiaalminister. Pensionide kojukande ja sotsiaaltoetuste väljamaksmisega tekkinud probleemide tõttu esitas Maripuu lahkumisavalduse. Tema asemel sai sotsiaalministriks Hanno Pevkur.
16. oktoobril 2005 toimunud kohalike omavalitsuste valimistel kogus Maripuu Tallinnas 2767 häält. See oli kogu Eesti peale 5., Tallinnas 4. ja Reformierakonnas 3. tulemus.
Maripuu kandideeris ka 2011. aasta Riigikogu valimistel. Ta sai 1458 häält ning sai keskkonnaministri ametikohale asunud Keit Pentuse asendusliikme kohast loobunud Ülle Rajasalu asemel asendusliikmena XII Riigikogu liikmeks.

Isiklikku

Maripuu abiellus 2017. aasta juunis oma pikaaegse elukaaslase Igor Gräziniga.
Maripuu poeg Kaspar Gräzin on sündinud 2001. aasta mais ja tema isa on Igor Gräzin. Kaspar Gräzini ristivanemad on Ivi Eenmaa, Jaanus Rahumägi ja Valdo Randpere.