Mihhail Lermontov

Elulugu

Ta sündis Moskvas 17. sajandil (1613) Venemaale ümberasunud šoti Learmonthi aadlisuguvõsast põlvneva Juri Petrovitš Lermontovi (1787–1831) ja Marja Mihhailovna Lermontova (sündinud Arsenjeva; 1795–1817) perekonnas. Vanemate kooselu ei olnud õnnelik, lõbujanuline ja truudusetu Juri Lermontov pettis oma abikaasat järjekindlalt. Lõpuks elasid nad üldse lahus. Kui Marja Lermontova suri 1817. aastal tuberkuloosi, siis nõudis lapse hooldusõiguse endale Mihhaili emapoolne vanaema Jelizaveta Aleksejevna Arsenjeva (1773–1845). Kuivõrd tulevase luuletaja isa oli vaene ja sõltus oma abikaasa suguvõsa rahadest, tuli tal ämma nõudmisele järele anda. Poiss kasvas üles vanaema juures Penza kubermangus.
Lapsepõlves kannatas Mihhail Lermontov viletsa tervise käes – muuhulgas ravis vanaema teda kolmel korral Kaukaasias.
Õppis esmalt prantslasest koduõpetaja Gendrot' juhendamisel ja hiljem Moskvas ülikooli pansionaadis. Astunud ülikooli, kuulas ära ühe kursuse, pettus kõrghariduses ja kolis Peterburi, kus astus sõjakooli. Novembris 1832 nimetati ta alamohvitserina teenima kaardiväe husaaripolku. Koos kaaskadeti Nikolai Martõnoviga andis välja käsikirjalist ajakirja Школьная заря.
Ta oli tundlik, raske iseloomuga poiss; mitte eriti kena välimusega, kuid naiste seas populaarne.
1837–1838 teenis husaarivägedes Kaukaasias. Peatselt tagasipöördumise järel pidas ta duelli Prantsusmaa suursaadiku poja Ernest de Barante'ga, mis lõppes mõlemale osapoolele vigastusteta. Lermontov vahistati ja suunati seejärel teenima uuesti Kaukaasiasse, seekord jalaväepolku.
Talvel 1841 veetis ta puhkuse Peterburis ja püüdis erru minna, et pühenduda täielikult kirjandusele, kuid vanaema vastuseisu tõttu see ei õnnestunud ja sama aasta kevadel pöördus Lermontov tagasi Kaukaasiasse.
Pjatigorskis tekkis tal sama aasta suvel tüli oma kunagise õpingu- ja teenistuskaaslase, erumajor Nikolai Martõnoviga. Konflikt päädis 27. juulil 1841 toimunud duelliga, kus Martõnov tulistas Lermontovile rindu ja tappis ta.

Looming

Varakult hakkas luuletama. Tundis romantikute luulet, kujunes oma stiil. Ülikoolis kästi luuletamist varjata. Varasema luule teema üksildus ja eraldatus. Armastus tähendab truudusetust, sõprus petmist ja unistus illusiooni. Ei loobu võitlemisest, kuigi näeb, et see on võimatu. Varase luule tegelane on kahepalgeline: hing püüdleb vabaduse poole, elu hoiab orjaahelais.
Üks tuntumaid luuletusi on "Puri", mis ühendab priiuse ja vangipõlve, mässumeele ja sunnitud rahu. Sel perioodil kirjutab veel ka muid asju. Teenis tsaari kaardiväes, aga sõda ei olnud, oli aktiivne seltskonnaelus. Hakkas naistemeheks.
Näidendi "Maskeraad" tegevus 1830ndate keskel Peterburis. Ühes kaardimängus mängib mingi mees petturile raha maha. Üks nägi pealt ja tal hakkab vürstist kahju. Saavad sõpradeks. Tutvub ühe naisega, kellele ta kingib mingi võru, mis oli tegelikult tema sõbra oma. Vürsti tahetakse tappa. Vürsti naine langeb. Sõber tapab naise. Naine üritab kõik ära rääkida,õnnestumata, aga sellele vaatamata selgub lõpus tõde. See oligi nii plaanitud kättemaksuks. Deemoni mäss jumala vastu, lõpus pettub ja deemon jääb üksi ja jumal võidab. Lermontov avaldas 5 versiooni, kuid tsensuur keelas teose ära.
1830 üle 300 luuletuse, mitu draamat, poeemi. Oma loomingusse suhtub rangelt. Puškini surm suur löök ja kirjutas luuletuse "Poeedi surm". Seda ei avaldatud, kuid see levis väga kiiresti käsikirjaliselt. Raevukas, aga ülistav.
"Valelik" – mägilastele pühendatud sõjavastane luuletus.
Lüürika – luule saavutas täisküpsuse 1837–1841. Oma põlvkonna lüüriline kujutamine.
"Mõtisklus" kujutab inimesi tarbetutena, kes liiga palju teevad ja liiga vähe usuvad.
Romantiline võitlev kangelane, tahtevabaduse kehastus. Mõistab ühiskonda hukka. Ise tunneb ennast ühe osana sellest. Otsib rahvalikkust. Luuletusse ilmus inimene rahva hulgast, tavaline, lihtne ja tagasihoidlik inimene, ühiskonna liige. Pakatab jõust ja tahtest, loomu poolest võitleja ega karda surma. Tema sõnad ei lähe tegudest lahku – "Bordino".
"Laul tsaar Ivan Vassiljevitšist ..." on kirjutatud rahvalaulu laadis ja viib meid 16. sajandisse. Kõige täiuslikumalt kehastab rahvuslikkuse idee luuletuses "Kodumaa", kus Lermontov teeb vahet oma isamaa-armastuse ja ametliku kroonipatrioismi vahel. Loob kurva pildi kodumaast. Deemonlik ja rahvalik, aga kumbki pole halb.
Viimastel aastatel suundub realismi, aga säilitab romantismi.
Mässumeelsus, kaasaja hukkamõist.
"Mtsõri" vene vägede poolt vangistatud mägilane. Vastandamine. Vabadusearmastus saab võitu.
Mahukas poeem "Deemon" on legend deemonist, kelle võlub ära gruusia vürstitari ilu. Võrgutab vürstitari. Deemon kui teadmise ja vabaduse kuningas. Keskne tegelane deemon – langenud ingel, mäss Jumala vastu, mõistetakse hukka, aga jääb endale kindlaks.