google/wiki40b huggingface dataset:
Lõhenevus

Lõhenevus on kristallstruktuuri omavate ainete omadus mehaaniliselt jaguneda väiksemaiks osadeks (lõheneda) mööda kindlasuunalisi tasapindu.
See, kuidas mineraal lõheneb, sõltub tema kristallstruktuuri ehitusest. Näiteks vilkude kristallstruktuuri ehitus meenutab üliõhukesi üksteise peale asetatud lehti. Lehe sees on tugevamad keemilised sidemed kui lehtede vahel. Seetõttu on vilkudele omane ühesuunaline ülitäiuslik lõhenevus. Kaltsiidis (CaCO₃) on aga kaltsiumi, süsiniku ja hapniku aatomeist moodustatud ühikrakk (väikseim vastavat kristalli esindav osa) romboeedrikujuline, mistõttu lõhenebki kaltsiidi kristall purunemisel väiksemateks romboeedriteks (enamasti pole küll tegemist täiusliku romboeedri, vaid paljude sama orientatsiooniga romboeedrite kogumiga). Kvartsi (SiO₂) kristallstruktuuris esinevad aga vaid tugevad kovalentsed sidemed, mistõttu pole tal eelistatud lõhenevussuunda. Seetõttu ei teki kvartsi kristalli mehaanilisel purustamisel tasapinnalisi lõhenevusjälgi, vaid niinimetatud karplik murre ehk sile, läikiv ja kõverjooneline murdepind.
Lõhenevuspinnad ei ole samaväärsed kristalli tahkudega. Nii kaltsiit kui ka kvarts esinevad tihti hästi väljakujunenud morfoloogiaga kristallidena, mis ei sarnane kuidagi vastava mineraali lõhenevuspindadega.
Geiu Rämmer

Geiu Rämmer (aastani 2009 Rohtla; sündinud 16. märtsil 1975 Tartus) on Eesti muusikateadlane.

Elulugu

Lõpetas 1994 Tartu H. Elleri nimelise Muusikakooli ja 1998 Eesti Muusikaakadeemia muusikateaduse erialal; M.A. (muusikateadus) (2001, Eesti Muusikaakadeemia), väitekiri "Tartu muusikaelu XIX sajandi kahel esimesel aastakümnel". 1998–2009 Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia erakorraline teadur, 2002–2014 Tartu ülikooli raamatukogus raamatukoguhoidja.

Teadustöö

Uurimisvaldkond: Tartu muusikaelu 19. sajandil, ajaloolised muusikatrükised ja -käsikirjad.
Aacheni kongress (1748)

Aacheni kongress (1748) oli vabas riigilinnas Aachenis toimunud diplomaatiline kongress, millel töötati välja Austria pärilussõja lõpetanud Aacheni rahuleping.
Kongress algas 24. aprillil 1748 ning lõppes lepingu allakirjutamisega Aacheni raekoja Punases saalis 18. oktoobril 1748.
Läbirääkimistel etendasid peamist osa Prantsusmaa ja Suurbritannia.
Mehelya

Levila

Neid võib kohata Sahara-taguses Aafrikas.

Nimi

Maoperekond kannab Ungari zooloogi Lajos Méhelÿ (1862 – 1953) auks nime Mehelya.
Hüsteeria

Hüsteeria on kõnekeele väljend emotsiooni kohta, mida inimene ei suuda kontrollida. Kreeka keeles tähendab hystera emakas, sest vanaaja arstid seostasid hüsteeriat emakatalitluse häiretega. Hiljem kasutati hüsteeria terminit ka psühhiaatrias, kuid tänapäeval kasutatakse selle asemel täpsemaid väljendeid.
Triigi–Kõue tee

Triigi–Kõue tee (riiklik registreerimisnumber 11143) on kõrvalmaantee Kose vallas. Tee pikkuseks on 1,4 km.
Tee saab alguse Ojasoo–Ardu tee kuuendal kilomeetril Triigi külas. Tee läbib Triigi ja Kõue külad. Tee lõpeb Kõue–Virla tee teisel kilomeetril Kõue külas. Tee ületab 1 truubi. Bussipeatusi teele ei jää.
Tee on pinnatud kruusatee. Tee klass on V. Liiklussagedus teel on kuni 200 autot ööpäevas. Kiiruspiirangute ja teevalgustuse kohta andmed puuduvad.
Ryszard Zub

Ryszard Zub (24. märts 1934 Holohorõ (praegu Ukraina) – 11. jaanuar 2015 Padova) oli Poola vehkleja (espadronist) ja treener, mitmekordne maailmameister ning olümpiamedalivõitja meeskonnavõistluses.
Tema treener oli János Kevey.
Pärast sportlaskarjääri lõppu on töötanud treenerina, muu hulgas treenis Itaalia koondist.
Simone Aaberg Kærn

Elulugu

Nooruses oli ta aktivist ja skvottija.

Haridus

Aastatel 1993–1998 õppis ta Taani Kunstiakadeemias. Rööbiti õppis ta Londoni õppeasutuses Goldsmith College of Fine Art ning sai Suurbritanniast erapiloodi paberid.

Looming

Ta on loonud maale, videokunsti teoseid, installatsioone ja muud. Ta nimetab oma suunda, mis ühitab feminismi ja lendamise, aerofeminismiks. Lendamine on individuaalse vabaduse sümbol ja õhuruum sümboliseerib poliitiliste piiride puudumist.
Portreede seeriat "Sisters in the Sky" USA, Nõukogude Liidu ja Suurbritannia sõjalenduritest Teises maailmasõjas on näidatud paljudes kohtades, sealhulgas Veneetsias 1999.
Ta tegi teledokumentaalfilmide sarja "Sisters in the sky – en roadmovie fra luften" sellest, kuidas ta koos Stine Kirsteiniga lendas USA-s ringi ning kohtus Teise maailmasõja aegsete naispilootidega. Sarja näitas 1999 DR2.[3]
2006. aastal lendas ta oma 40-aastase Piper Coltiga Lille Skensvedist Kabuli, et leida noor naine, kelle suurim unistus on olla piloot. Koos kaasinstruktor Magnus Bejmariga tegi ta sellest dokumentaalfilmi "Smiling in a Warzone", mis esilinastus Taanis septembris 2006.
Erna von Brinckmann

Elukäik

Sündis Singeri firma esindaja peres, mis asus 1914. aastal Eestisse. Pärast keskkooli lõpetamist õppis ta 1921–1931, seega ligi 10 aastat Ants Laikmaa ateljeekoolis. Oma õpetajalt omandas Brinckmann laitmatu pastellitehnika. Pärast seda, kui Laikmaa kooli sulges ning Taeblasse kolis, jätkas Brinckmann vabakutselise kunstnikuna. Ta omandas iseseisvalt õlimaalitehnika ning esines pidevalt kunstinäitustel. 
1941. aastal lahkus Brinckmann järelümberasujana Eestist. Ta koges Berliinis teise maailmasõja viimaseid lahinguid ning esimeseks erialaseks tööülesandeks Berliinis oli Lenini portree linna komandandi tellimusel. 1941. aastast töötas Berliinis linna senati tellimusel. 
1966. aasta kevadel külastas Brinckmann Ants Laikmaa 100. sünniaastapäeva pidustusi Tallinnas, kohtus taas viiuldajast venna Kurt Brinckmanniga ning endiste stuudiokaaslastega. Järgmisel aastal kunstnik suri ning pärandas kogu oma loomingu Eesti Kunstimuuseumile. Tema pärandist korraldati Eesti Kunstimuuseumis Erna Brinckmanni mälestusnäitus.

Looming

Maalinud maastikke, akte, lillepilte, figuraalkompositsioone ja Berliini vaateid. Üks Brinckmanni lemmikžanre oli šarž ja karikatuurid. Ta on portreteerinud mitmeid kaaskunstnikke sealhulgas Kristjan Rauda, Ants Laikmaad, Roman Nymani ja Johannes Greenbergi.
1939. aastal ilmus Eesti Kirjanduse Seltsi väljaannetena kümme Julius Mägiste mugandatud setu muinasjuttu. Rikkalikult illustreeritud sarja kujundajad olid Eesti tuntud kunstnikud. Sarja kuuluva muinasjutu “Kana-petja rebane” on illustreerinud Erna Brinckmann. Tema piltide signatuuris ei ole kasutatud päritolule viitavat “von”-i.
Laikmaa ateljees õppimise ajal esines ta kõikidel õpilastööde näitustel ning 1931. aastast alates kokku kaheksal Kujutava Kunsti Sihtkapitali Valitsuse korraldatud kunstinäitusel. Osales Vabadussõja teemaliste maalide võistlusel, kui sai auhinnalise koha.
1932. aastast kuulu Brinckmann Eesti Kujutavate Kunstnike Keskühingusse ning osales nende näitustel. 1936. aastal registreeriti ta Haridusministeeriumi Kutseoskuse osakonnas kujutava kunstnikuna maali alal.
Vincas Mykolaitis-Putinas

Vincas Mykolaitis-Putinas (25. detsember/6. jaanuar 1893 Pilotiškės – 7. juuni 1967 Kačerginė) oli leedu vaimulik, kirjanik, poeet ja kirjandusteadlane, akadeemik ja Leedu NSV rahvakirjanik.
Tema perekonnanimi on Mykolaitis. Putinas on kirjanduslik pseudonüüm (leedu keeles 'lodjapuu').
Ta sündis talupoja perekonnas, Pilotiškėse külas, Marijampolė maakonnas (praeguse haldusjaotuse järgi siiski Prienai rajoonis). Ta õppis gümnaasiumis Marijampolės. Pärast gümnaasiumi lõpetamist õppis ta aastatel 1909–1911 Sejny vaimulikus seminaris (asus Sejnys (Seinais), praeguse haldusjaotuse järgi Sejny maakonnas, Podlaasia vojevoodkonnas, Poolas). Aastal 1915 pühitseti ta preestriks. Aastatel 1915–1917 õppis ta katoliiklikus Petrogradi Vaimulikus Akadeemias. Aastal 1922 õppis ta Fribourgi ülikoolis (ka Freiburgi ülikool, Šveits) filosoofiat, kunsti, ajalugu ja kirjandust. Aastal 1923 esitas ta filosoofiadoktori kraadi kaitsmiseks prantsuskeelse väitekirja "Vladimir Solovjovi esteetilised vaated". Ta külastas ka loenguid Müncheni ülikoolis, kus tutvus Balys Sruogaga.
Ta oli aastast 1923 kirjanduse õppejõud Kaunases Leedu Ülikoolis (aastal 1930 nimetati Vytautas Suure Ülikooliks); aastal 1928 sai ta professoriks. Lisaks toimetas ta aastatel 1923–1932 ajakirja Židinys ('Tulease') ja aastast 1938 ajakirja Dienovidis ('Keskpäev'). Aastatel 1940–1954 oli ta Vilniuse Ülikooli professor.
Tanel Võtti

Nõmme Kalju

Jaanuaris 2010 sõlmis Võtti Nõmme Kaljuga lepingu 3+1 aastaks.
960. aastad

960. aastad
960. aastad on aastad 960–969 pKr.
Sajandid: 9. sajand - 10. sajand - 11. sajand
Kümnendid: 910. aastad 920. aastad 930. aastad 940. aastad 950. aastad - 960. aastad - 970. aastad 980. aastad 990. aastad 1000. aastad 1010. aastad
Aastad: 960 961 962 963 964 965 966 967 968 969
Heivi Pullerits

Heivi Pullerits (aastani 1963 Heivi Ilsjan; 25. august 1938 Tartu – 10. detsember 2013) oli Eesti kultuuriloolane ja museoloog.

Elulugu

Heivi Pullerits oli raudteeametniku tütar, Rein Pulleritsu abikaasa, Priit ja Teet Pulleritsu ema.
Ta lõpetas 1956 Tartu 2. Keskkooli, 1961 Tartu Riikliku Ülikooli vene keele ja kirjanduse osakonna, 1968 kaugõppeaspirantuuri TÜ-s, filoloogiakandidaat (1975, TÜ), väitekiri "Vene dramaturgia Eestis (kuni 1940)". Oli 1961–1966 Teatri- ja Muusikamuuseumi teadur, 1966–1979 Tartu Linnamuuseumi filiaali (O. Lutsu Majamuuseumi) juhataja, 1979–2002 Tartu Linnamuuseumi direktor, 2002–2012 juhtivteadur.

Teadustöö

Pulleritsu uurimisvaldkonnad olid kultuurilugu ja museoloogia. Ta on avaldanud 15 teadustrükist.
Tunnetusteadus

Tunnetusteadus ehk kognitsiooniteadus (ka kognitiivteadus, kognitiivteadused; inglise keeles cognitive science, saksa keeles Kognitionswissenschaft, soome keeles kognitiotiede) on teadusharu, mille eesmärk on uurida tunnetuslikke võimeid. Selliste võimete hulka kuuluvad näiteks taju, mõtlemine, õppimine, motoorika ja keel. Tunnetusteaduse all mõistetakse enamasti interdistsiplinaarset valdkonda, mis lõikub psühholoogia, neuroloogia, informaatika, lingvistika ja filosoofiaga. Eksisteerivad ka näiteks teadusharud kognitiivne etoloogia, kognitiivne lingvistika, kognitiivne psühholoogia ja kognitiivne semiootika.
Sigríður Anna Þórðardóttir

Sigríður Anna Þórðardóttir (sündinud 14. mail 1946 Siglufjorduris) on Islandi poliitik, Iseseisvuspartei liige.
Sigríður Anna Þórðardóttir oli aastatel 1991–2007 Alþingi liige.
2000. aastal oli ta Põhjamaade Nõukogu president.
Aliide-Julianne Pedraudse

Aliide-Julianne Pedraudse (sünninimi Klausson; 14. jaanuar 1896 – 28. mai 2002) oli eesti pikaealine. 
Tütre sõnul oli Aliide-Julianne koolis käinud kuus aastat, misjärel töötas Peterburis pankuri juures toatüdrukuna. 1921. aastal abiellus ta Anton Pedraudsega. Neil sündis kaks last. Abikaasa suri 1938. aastal. Umbes sellest ajast kuni peaaegu surmani elas Pedraudse Tartus Tamme puiesteel.  Teise maailmasõja ajal suri ta poeg. Ta pidas lillede ja pärgade äri. Ka teenis ta elatist käsitööga. 
Ta oli 59 aastat Tartu adventkoguduse liige, laulis kooris ja tegi koguduseliikmetele matusepärgi.
Viimased neli aastat veetis ta põhiliselt voodis. Tema tütar elas emaga koos kuni tolle surmani. 
Aliidel oli Tallinnas õde Ida-Margarethe Tiisler, kes elas samuti üle sajaaastaseks. Saja aasta vanuseks oli elanud ka nende vanem õde
Ta on maetud Tartu Raadi kalmistule.
Estonská tänav

Estonská tänav on tänav Tšehhis Prahas Vršovice linnaosas. Tänav on nimetatud Eesti järgi. Tänaval asub muu hulgas Rahandus- ja Juhtimisülikool (inglise keeles University of Finance and Administration (:en)).
MRP-AEG Infobülletään

MRP-AEG Infobülletään oli organisatsiooni MRP-AEG põrandaalune omakirjastuslik väljaanne, mis levis kirjutusmasina trükis ajavahemikus 1987 (nr 1, 1. september) kuni 1988 (nr 23, september). Samanimeline bülletään ilmus paarikuulise hilinemisega ka Rootsis MRP-AEG Välisesinduse väljaandel (numbrid 15–23 Rootsis ei ilmunud). Infobülletään meenutas sisult ja vormilt aastail 1978–1986 ilmunud vastupanuliikumise põrandaalust kroonikat Lisandusi mõtete ja uudiste vabale levikule Eestis. Bülletääni numbrites trükiti ära MRP-AEG avaldusi ja seisukohavõtte, MRP-ga seotud dokumente, ülevaateid meeleavaldustest, pikettidest ja teistest aktsioonidest ning võimude repressioonidest, niisamuti temaatilisi artikleid, ajalooülevaateid ja memuaare.
Johanna Töpfer

Johanna Töpfer (sünninimi Johanna Schrocko; 3. aprill 1929 Schneidemühl (tänapäeval Piła, Poola) – 7. jaanuar 1990 Ida-Berliin) oli Saksa DV riigi- ja ametiühingutegelane.
Johanna Töpfer oli pärit töölisperekonnast. Rahvakooli lõpetamise järel õppis ta kaubanduskoolis ja töötas alates 1944. aastast raudteelase abilisena Schneidemühlis ja alates 1945. aastast Engelsdorfis Leipzigi lähedal. 1945. aastal astus ta Saksa Vabade Ametiühingute Koondisesse. 1949–1950 töötas ta vagunipesijana ja 1950–1953 raamatupidajana. 1953. aastal alustas ta õpinguid Berliini Humboldti Ülikoolis, mille ta lõpetas hiljem kaugõppes majandusteaduste erialal. 1954–1955 oli ta Saksa Vabade Ametiühingute Koondise Keskõppeasutuse asedirektor Beesenstedtis ja 1955–1956 Grünheides. 1956–1959 ja 1964–1965 oli ta Saksa Vabade Ametiühingute Koondise Eestseisuse sektorijuhataja. 1965–1970 töötas ta Ametiühingute Kõrgkoolis Bernaus dotsendi, professori ja asedirektorina. 1965–1971 oli ta Saksa DV Läänekomisjoni liige. 1971. aasta jaanuarist kuni 1989. aasta novembrini oli Johanna Töpfer Saksa Vabade Ametiühingute Koondise aseesimees. 1971–1989 oli Töpfer Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee liige. 1972–1981 oli ta Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee Poliitbüroo agitatsioonikomisjoni liige. 1976–1990 oli ta Saksa DV Rahvakoja saadik ja 1981–1989 Saksa DV Riiginõukogu liige,,
7. jaanuaril 1990 lõpetas Johanna Töpfer elu enesetapuga.
Hospidali tänav (Pärnu)

Hospidali tänav on tänav Pärnus.
Tänav sai nime 1915.
Tänav paikneb kahe põhja-lõunasuunalise lahuslõiguna: üks asub Pika ja Kuninga tänava vahel, ristudes Malmö, Uue ja Rüütli tänavaga, ning teine Ringi ja Esplanaadi tänava vahel. Kaht lõiku lahutab Lydia Koidula park.
Amots Zehavi

Amots Zehavi (kasutatud ka nimekuju Amotz Zahavi; 1. jaanuar 1928 Petaẖ-Tikva – 12. mai 2017 Tel Aviv) oli Iisraeli bioloog.
Ta uuris araabia vadavilbase käitumisbioloogiat.
Oma 1975. aasta töös sõnastas ta nn händikäpiprintsiibi. Sellega püüdis ta seletada mõnedel loomaliikidel esinevat kasutute kehaosade (nt ülemäära suure saba või sarvede) arengut. Tema seletuse kohaselt (mis järgib neodarvinistlikke sotsiobioloogilisi mudeleid) on energeetiliselt kuluka kehastruktuuri pidamine märgiks vastassugupoolele organismi heast tervisest ja võimekusest anda palju järglasi.
Ivan Belõhh

Ivan Belõhh (Иван Ильич Белых, komi keeles Илля Вань; 23. september 1946 Ivadori küla, Palevitsõ külanõukogu, Sõktõvdini rajoon – 30. november 2014 Sõktõvkar) oli komi kirjanik ja ajakirjanik.
Ivan Belõhh lõpetas 1965. aastal keskkooli ja asus õppima Komi Riikliku Pedagoogilise Instituudi ajaloo-keeleteaduskonnas. Instituudi lõpetamise järel töötas ta ajakirjanikuna ajalehe Jugõd Tui (hilisema nimega Komi Mu) toimetuses. 1994–1997 oli ta Komi raamatukirjastuse direktori asetäitja ja 1997–1999 peatoimetaja. 2000–2004 töötatas ta ajalehe Jölöga toimetuses ja seejärel jälle Komi Mu toimetuses.
Tema esimene jutustus ilmus ajakirjanduses 1968. aastal. Seejärel avaldas ta jutustusi ajalehtedes ja ajakirjades ning ühiskogumikes. 1997–2012 avaldas Belõhh viis proosaraamatut.
Eesti keeles on avaldatud Ivan Belõhhi jutustus "Seal kaugel-kaugel" 2011. aastal ilmunud kogumikus "Seal kaugel-kaugel : valik komi proosat : 30 lugu 27-lt autorilt aastatest 1924–2010."
Beautiful Tragedy

"Beautiful Tragedy" on Ameerika Ühendriikide metal bändi In This Momenti debüütstuudioalbum. Seda plaati reklaamis bänd läbi Sirius Satellite Radiole kuuluva Hard Attack raadiojaama, kus nad andsid intervjuu ning esitasid mõndasi albumilt pärit laule. See aitas bändi avalikumale heavy metali maastikule. Bändi põhiliselt raske heli on võimaldanud lauludel nagu esimene singel "Prayers" ja "Daddy Falling Angel" sagedast mängimist rokkmuusika raadios Hard Attack. Ka singlit ''Beautiful Tragedy'' on raskemuusika raadios Octane mängitud olenemata, et see koosneb rohkem puhtadest meloodilistest vokaalitest, mitte screamist.
Sünantroop

Sünantroop (kreeka syn 'koos' + anthrōpos 'inimene') ehk inimkaasleja on taim- või loomorganism (sageli, kuid mitte alati, kahjur), keda pole kodustatud, kuid kes elab inimese lähedal ja saab kooselamisest kasu.
Sünantroopid on näiteks kirbud, rotid ja umbrohud. Kodustatud loomi nagu lehmi, lambaid ja koeri ei loeta sünantroopideks.
Hämarik (skulptuur)

"Hämarik" on Tallinnas Viru väljakul asuv Mare Mikoffi loodud naisekujuline skulptuur.
Skulptuur rajati 2004 aastal. Arhitektid Vilen Künnapu ja Ain Padrik, kes on tegelenud Viru väljaku planeerimisega, otsustasid rajada sinna palja naise skulptuuri, et tasakaalustada kaubakeskuse “maskuliinset arhitektuuri”. Skulptuuri eest tasus Tallinna linnavalitsus 155 000 krooni. 
Karin Hallas-Murula (Arhitektuuri­muuseumi direktor) ütles Hämariku kohta: "Kui August Weizenbergi üks kõige tundlikum marmorskulptuur suurendatakse 5-meetriseks saamatu arhitektuuriga ärikeskuse kaunistuseks, siis on see kunsti labastamine. Kui see poodidemaja ehib end seejärel sildiga “kultuurikeskus”, siis küsin: millise kultuuri keskus? Mehed otsustasid ja naised tegid – nagu Eesti elus enamasti. Feministlikud tõlgendused on seejuures sama pädevad kui mis tahes teised tõlgendused."
Erezée

Asulad

Valla piirides asuvad teiste hulgas veel järgmised asulad: Amonines, Biron, Blier, Clerheid, Erpigny, Eveux, Fanzel, Fisenne, Hazeilles, Mormont, Sadzot ja Soy.
Paul Ricœur

Paul Ricœur (27. veebruar 1913 – 20. mai 2005) oli prantsuse filosoof, kes on tuntud tänu oma fenomenoloogilist kirjeldust ja hermeneutilist kirjeldust siduvatele töödele. Tema looming on seetõttu tihedalt seotud Martin Heideggeri ja Hans-Georg Gadameri omaga.
Ricœur sündis 1913. aastal Valence'is prantsuse protestandi perekonnas. Religioon suunas oluliselt tema karjäärivalikut: ta tegeles nooruses ka teoloogiaga ning kaitses 1934. aastal väitekirja Jumala probleemist Jules Lachelier' ja Jules Lagneau loomingus. 1930. aastatel õppis ta filosoofiat, kuid tema karjääri katkestas teine maailmasõda. 1939. aastal värvati ta Prantsusmaa armeesse ning järgmisel aastal langes ta sõjavangi, kuhu jäi viieks aastaks. Sealgi jätkas ta filosoofiaga tutvumist ning suhtles ka vangilangenud prantsuse filosoofidega.
Aastatel 1948–1956 õpetas Ricœur Strasbourgi ülikoolis ning sai sealt 1950. aastal doktorikraadi. 1956–1965 jätkus ta karjäär Sorbonne'i ülikoolis. Seejärel oli ta kuni 1970. aastani Nanterre'i ülikooli administraator. 1968. aastal solvasid teda aga mässavad tudengid ning järgnevalt otsustas ta Prantsusmaalt lahkuda. 
1970–1985 õpetas ta Chicago ülikoolis; sel ajal ilmusid ka tema kõige olulisemad tööd, mis tagasid talle laia tunnustuse nii Ameerika Ühendriikides kui ka Euroopas. 1985. aastal naasis ta Prantsusmaale ja jätkas seal uurimistööd. 
Ta suri 2005. aastal loomulikku surma.
Ave Alavainu

Ave Alavainu (sündinud 4. oktoobril 1942) on eesti luuletaja ja prosaist.
Ta õppis aastatel 1950–1954 Tallinna 4. Keskkoolis, aastatel 1954–1960 Tallinna 22. Keskkoolis ja lõpetas 1961. aastal Tallinna 18. Keskkooli. Aastatel 1962–1964 õppis ta Tallinna Pedagoogilises Instituudis ja 1964–1967 Tartu Riiklikus Ülikoolis eesti filoloogiat.

Isiklikku

Ta on Kata-Riina Luide  ja Peeter Nieleri ema.
Ave Alavainu on ainus ja viimane oma perekonnanime kandja Eestis ja tõenäoliselt ka kogu maailmas. Tema vanaisa Juhan Laurson oma perekonnaga laskis oma nime eestistada 5. veebruaril 1937.
Ulla-Lena Lundberg

Ulla-Lena Lundberg (sündinud 14. juulil 1947 Kökaris) on Soome kirjanik, kes kirjutab rootsi keeles.
Ta sündis 14. juulil 1947 Kökaris (Ahvenamaal). Ta debüteeris poeedina 15-aastaselt (aastal 1962) luulekoguga "Utgångspunkt". Aastal 1964 õppis ta USA-s; meenutused USA-st avaldas ta reisikirjeldusena "Strövtåg" aastal 1966.
Ta on aastast 1985 filosoofia magister (Åbo Akademist), samuti on ta aastast 1993 Åbo Akademi audoktor.
Tema teostest on eesti keelde tõlgitud aastal 2013 "Siber: tiivuline autoportree" (rootsi keeles ilmus aastal 1993; tõlkija ja järelsõna autor oli Anu Saluäär), aastal 2014 romaan "Jää" (rootsi keeles ilmus aastal 2012; tõlkija Tõnis Arnover).
Cortlandt Street

Cortlandt Street on tänav Financial Districtis, Lower Manhattanil, New Yorgis, Ameerika Ühendriikides. Tänava pikkus on varieerunud üle aja, praegu on tänava suund ja pikkus idast läände üks plokk.
Vitt (perekonnanimi)

Vitt on eesti perekonnanimi.
Seda nime on pandud Hertu mõisas Rapla kihelkonnas Harjumaal (Fitt), Silmsi mõisas Peetri kihelkonnas Järvamaal (Fit), Kaali mõisas Püha kihelkonnas Saaremaal (Witt) ja Rannu mõisas Rannu kihelkonnas Tartumaal (Witt). 
Nimi tähendab alamsaksa keeles valget.
Nimede eestistamisel määrati sellenimelistele isikutele uueks perekonnanimeks Hallik ja Viide. 
1. jaanuaril 2017 sellise perekonnanimega inimesi Eestis ei ela või on neid vähem kui 5.
See on perekonnanimena levinud ka näiteks Ameerika Ühendriikides, kus seda kannavad või on kandnud trummar Bill Vitt, Ameerika jalgpalli treener Joe Vitt ja pesapallur Ossie Vitt.
Valge hobuse tants

"Valge hobuse tants" (Leedu keeles Šyvio šokdinimas) on traditsiooniline pidustus Leedus Vilkaviškise rajoonis Gražiškiais. 
Pidustusi kujutatakse ka Gražiškiai vapil. Tegemist on kohaliku užgavėnės tsükli juurde kuuluvat traditsiooniga, mis kuulub jõulude ja kolmekuningapäeva kommete juurde. Seda traditsiooni on filmitud aastail 1977 ja 2000.
"Valge hobuse tantsu" on esimest korda kirjalikult mainitud XVIII sajandil, mil see oli veel levinud kogu piirkonnas. Tänapäeval on see komme säilinud ainult Gražiškiais. Arvatakse, et see traditsioon on laenatud preislastelt.
Tantsul osalevad 16–20 kostümeeritud tantsijat, kes liiguvad talust tallu. Tegelaste seas on valge hobune, väepealik, neli sõdurit, kojamees, kellamees, kaks moosekanti, võlur karuga, toonekurg, kurat, arst, laekur, juut ja mustlased. Rongkäik külastab ohvitseri ja sõdurite juhtimisel Gražiškiai maju, esitades soovijatele tantsu. Moosekante juhendab kojamees, sõdurid laulavad, ülejäänud tegelased tantsivad (igaühel on oma kindel roll). Etenduse lõpul kogub laekur tasu ja rongkäigus osalejad jätavad pererahvaga hüvasti.
Pakri hoiuala

Pakri hoiuala on 16. juunil 2005 erinevate elupaigatüüpide ja liikide kaitseks loodud hoiuala, millesse kuulub Vihterpalu lahest Vääna-Jõesuuni ulatuv rannikumere lõik. Hoiualasse ei kuulu Paldiski Lõuna- ja Põhjasadam ning Pakri saarte maastikukaitsealasse jäävad osad.
Kaitstavate elupaigatüüpide alla kuuluvad jõgede lehtersuudmed, laiad madalad lahed, esmased rannavallid, püsitaimestuga kivirannad, väikesaared ja laiud, rannaniidud, hallid luited, vähe- kuni kesktoitelised kalgiveelised järved, kadastikud, lubjarikkal mullal asuvad kuivad niidud, alvarid, lääne-mõõkrohuga lubjarikkad madalsood, liigirikkad madalsood, vanad laialehised metsad ning soostuvad ja soo-lehtmetsad.
Üheks eesmärgiks on kaitska ka hoiualal peatuvaid ja pesitsevaid linnuliike. Nende alla kuuluvad aul, hahk, hüüp, jääkoskel, kalakajakas, krüüsel, kühmnokk-luik, laululuik, merivart, punajalg-tilder, sinikael-part, sõtkas, tutkas, tuttpütt, tõmmuvaeras, viupart ja väikeluik. Taimeliikidest pööratakse tähelepanu soohiilakale, nõmmnelgile ja emaputkele.
Hoiuala pindala on 19 011 hektart. Sellest jääb maismaa alla 2067,2 ha ja veeosa pindalaks on 16 943,6992 ha. Samas on näiteks hoiuala kaitsekorralduskavas pindalaks nimetatud ka 21 039 ha.
Pakri hoiuala keskkonnaregistri kood on KLO2000167.
Mindaugas Leskauskas

Mindaugas Leskauskas (sündinud 1974) on leedu alpinist ja arst.
Ta on esimene Baltimaade alpinist, kes on tõusnud kaheksatuhandelise  Xixabangma peatipule (kõrvaltipule tõusis varem Ilgvars Pauls).
Leskauskas lõpetas Biržais keskkooli. Ta on erialalt hambaarst ja töötab R. Leskauskase hambakliinikus Biržais.

Alpinism

2004. aasta mais võttis ta ronija ja arstina osa eesti Leedu 7-liikmelisest ekspeditsioonist Himaalajas Xixabangmale (8027 m). Ekspeditsiooni juhtis eelmisel aastal Džomolungmale tõusnud Saulius Vilius. Šerpade abi ei kasutatud.
Tippu jõudis ainsana ekspeditsiooni noorim liige 29-aastane Mindaugas Leskauskas. 
Selle tipputõusuga sai ta samal aasta Leedu esivõistlustelt alpinismis kõrgtõusude kategoorias esikoha. Balti mägironijate iga-aastasel kokkutulekul tunnistati see tõus 2004. aasta üheks parimaks tipputõusuks.