Narva-tagune

Narva-tagune on territoorium Narva jõe paremkaldal. Narva-tagused vallad kuulusid Eesti okupeerimiseni Teises maailmasõjas halduslikult Viru maakonna koosseisu. 
1945. aasta jaanuaris liideti Narva-tagune territoorium Vene NFSV Leningradi oblastiga. 
Pärast Eesti Vabariigi taastamist 1991. aastal ei ole NSV Liidu õigusjärglane Venemaa Föderatsioon pidanud Tartu rahulepingut endale siduvaks, mistõttu Narva-tagune territoorium on praegu de facto Venemaa Leningradi oblasti koosseisus.

Ajalugu

Jaanuaris 1919 läks Narva-tagune Eesti Vabadussõja käigus Eesti Vabariigi kontrolli alla ning Nõukogude Venemaa tunnustas seda ametlikult Tartu rahu lepinguga (1920). Teises maailmasõjas okupeeris Nõukogude Liit 1940. aastal Eesti ning liitis selle Eesti NSV-nimelise haldusüksusena NSV Liidu koosseisu. 1941. aasta suvel okupeeris Saksamaa Eesti, sealhulgas Narva-taguse territooriumi. Erinevalt muudest Eesti aladest, mis liideti Eesti kindralkomissariaadina Ida-alade Riigikomissariaadi koosseisu, jäi Narva-tagune territoorium väegrupi Nord sõjalisse haldusse. 
Pärast Eesti teistkordset okupeerimist Punaarmee poolt 1944. aastal eraldasid Nõukogude võimud 1945. aasta jaanuaris Narva-tagused vallad Eesti NSV-st ja viisid selle ala Vene NFSV Leningradi oblasti koosseisu (juba 15. augustil 1944 oli 75% Eesti NSV Petseri maakonnast eraldatud ja liidetud Vene NFSV-ga).
Narva-taguse territooriumi põhjaosa on põline vadja-isuri asuala ning osa ajaloolisest Ingerimaast. Selle territooriumi põhjaosa nimetati mitteametlikult Eesti Ingeriks, see ei käinud kogu Narva-taguse kohta.

Territoorium

Narva-tagused vallad kuulusid halduslikult Viru maakonna koosseisu ning nende pindala oli kokku 375 km².
Narvatagune territoorium koosnes Narva, Piiri (end Kose) ja Karjati vallast ning kuulus halduslikult Vaivara kihelkonda.
Külade arv oli 1920. aastal Narva vallas 20, Kose vallas 10 ja Skarjatina vallas 21.
Vaivara kihelkonna valdadese 1919–1925 kuulunud külad olid järgmised: Bolšaja Mokred, Bolšaja Žerdjanka, Bolšoje Zagrivje, Dolgaja Niva, Hannika, Karstula, Konduši, Kukin Bereg, Kuritšek, Malaja Mokred, Maloje Zagrivje, Odrasaare, Olga-Risti, Otradnoje, Perevolok, Popovka, Pustoi Konets, Radovel, Saarküla, Skorjatina Gora, Ust-Žerdjanka, Vanaküla, Väiküla.
Narva-taguste valdade ja Petserimaa agraarkorra omapäraks oli Eesti muust osast erinev maaomandus ja maakasutussüsteem – domineeris vene kogukondliku maaomanduse süsteem hingemaa näol. Maa kuulus valdavalt külakogukondadele.  Narva vallas asusid ka Lilienbachi (Novo-Ivanovskoje mõis), Saare mõis ja Baikovi mõis ning Lomõ puustus, Skarjatina vallas Annenskaja poolmõis ja Testsina, Lutsinniku, Sasino ja Pansino puustused.

Elanikud

1922. aastal elas Narva-tagusetes valdades 7608 ja 1934. aastal 7645 elanikku. Valdava osa valdade elanikkonnast moodustasid 1934. aastal venelased (5874 ehk 76,8%), kellele järgnesid eestlased (903 ehk 11,8%) ja muud rahvused (868 ehk 11,4%). Viimaste hulka kuulusid peamiselt soomlased, isurid ja vadjalased, kes elasid eelkõige Eesti Ingeri aladel.  Paljud Petserimaal ja Narva-tagustes valdade Eesti Vabariigi kodanik olid kohustatud võtma endale perekonnanime kuni 1. jaanuarini 1922, neil peale ees- ja isanime eraldi ametlikku perekonnanime seni ei olnud. 
Jaanilinn oli rahvaarvult suurim Narva-tagune asula ning see kuulus kuni 1945. aastani halduslikult Narva koosseisu.