google/wiki40b huggingface dataset:
Jõgevamaa Puuetega Inimeste Koda

Jõgevamaa Puuetega Inimeste Koda (lüh. JPIK) on Jõgeva maakonnas tegutsev mittetulundusühing, mis ühendab maakonna puuetega inimeste ühinguid. Organisatsioon on tegutsenud aastatel 1994–1997 ja alates 2000. aastast. Jõgevamaa Puuetega Inimeste Koja büroo paikneb Jõgeva linnas.

Ajalugu

Esimest korda loodi JPIK 1994. aastal. See alustas tööd OÜ Jõgeva Sotsiaalkeskuse Elukaar ruumides. Tegevus lõpetati 1997. aastal mittetulundusühingute registrist kustutamisega tollase juhatuse esimehe Ülo Saviaugu algatusel. Aastatel 1994–1997 tegutsenud koja dokumendid ei ole säilinud .
Jõgevamaa Puuetega Inimeste Koda asutati uuesti 3. oktoobril 2000. Asutamisleping ja põhikiri allkirjastati Jõgeva Maavalitsuse saalis 15 asutajaliikme poolt.

Ülesanded

Põhikirjast tulenevalt esindab ja kaitseb koda puuetega inimesi ja neid esindavaid ühiskondlikke organisatsioone. Selleks jälgib see puuetega inimestele võrdsete võimaluste loomise standardreeglite täitmist, osaleb nii riiklikul kui ka kohalikul tasandil õigusnormide loomisel ja arendab koostööd teiste riikide ja piirkondade puuetega inimeste organisatsioonidega.
Mana (jumal)

Nimest

Mana nimi on rahva seas rohkem tuntud, kui Tooni on surnuvalla, altmaailma valitseja. Mana sõna on nimest Manala tekkinud, Manala aga sõnast Maan ala, maa all. Mõnes kohas räägitakse veel meie päevil Maanala. Ajajooksul tekkis Maan alast Manala, mis õieti maa-alust kohta tähendab, nagu "Kalevalaski" öeldakse: 
Maanalasta maanki alta

Tähendab: Manalast maagi alt.

Uskumus

Tegelikult peetakse manalasi headeks vaimudeks, kes õnne toovad ja keda igaüks tahaks heameelega näha. Heast, vagast inimesest öeldakse : ta on vaga kui manalane! Manalaste maaks nimetatakse vahel surnuaedagi. Manalane jääb nimeks kõigile hauas hingajatele, ilma et nimi hingaja häid omadusi rõhutaks. Paganus tundis Manalat, Tonelat jne., kus surnud hinged, head ja kurjad, kõik üheskoos "manalastena", Mana miniate, poegade, tütarde vagusat elu elasid. Rahvaluules esineb surm, surmahaldjas harukorral ka Toone nime all; tema ja surnute asukohta hüütakse Toonelaks.
Käisin eile Hiielassa
Tunaele Tonelaasa
Eile eide haua pealla
Laanemetsa mõis

Laanemetsa mõis (saksa keeles Lannemetz) oli rüütlimõis Hargla kihelkonnas Võrumaal. Nüüdisajal jääb mõis Valga maakonda Valga valda.
Mõis asutati 1540ndatel aastatel.
18.-19. sajandil kuulus mõis von Wassermannidele.
Eesti Maalikunstnike Liit

Eesti Maalikunstnike Liit on mittetulundusühing, mis koondab Eesti maalikunstnikke.
Eesti Maalikunstnike Liit on Eesti Kunstnike Liidu alaliit. Koos Kunstnike Liidu ja Eesti Kultuurkapitaliga annab ta välja Konrad Mäe medalit.
Sulo Rossi

Sulo Rossi (26. mai 1912 Jääski vald, Viiburi lään (praegu Viiburi rajoon, Leningradi oblast, Venemaa) – 31. juuli 1944 Karjala) oli Soome poksija.
Rossi oli kergekeskkaalus (kuni 147 naela ehk 66,7 kg) kahekordne Soome meister – aastatel 1938 ja 1939 ning sai 1937. aastal II koha. Ta osales kaks korda Eesti – Soome maavõistlustel, kus ta kaotas oma kohtumise 1937. ja võitis 1938. aastal.
Rossi osales 6. Euroopa meistrivõistlustel Dublinis 1939. aastal kergekeskkaalus (kuni 147 naela ehk 66,7 kg), kuid kaotas oma kohtumise I ringis hilisemale pronksmedalivõitjale Charles Evendenile (Iirimaa) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja. Ta oli Soome poksikoondise kandidaat 1940. aasta Helsingi olümpiamängudele, kuid II maailmasõja tõttu jäid need mängud toimumata.
Rossi sõdis nii Talvesõjas kui ka Jätkusõjas. Tema auaste oli nooremseersant ja väeosa oli Uusimaa Tragunirügement, kui ta langes lahingus Punaarmee vastu 31. juulil Karjala alal.
Lionel Trilling

Lionel Trilling (4. juuli 1905 New York –  5. november 1975) oli juudi päritolu USA kirjanduskriitik ja kirjanik.
Teda on peetud üheks suurteks kriitikutest ning üheks oma aja tähtsamaks New Yorgi intellektuaaliks. Ta on laiale avalikkusele tuntud eeskätt eessõnaga George Orwelli raamatu "Kummardus Katalooniale" 1952. aasta uusväljaandele. Ta oli ka väljaande Partisan Review regulaarne kaastööline.
Trilling õppis Columbia Ülikooli, kus ta sai 1925 bakalaureuse-, 1926 magistri ja 1938 doktorikraadi. 
Aastal 1932 sai Trillingist Columbia Ülikooli kirjandusõppejõud ning 1948 täisprofessor. 
Tema ainus romaan "The Middle of a Journey", mis räägib rikkast kommunistidest abielupaarist, ilmus 1947. 
Tema tuntuim esseekogumik on 1950 ilmunud "The Liberal Imagination". Ta on kirjutanud ka raamatu "Moral Obligation to be Intelligent".
Mõõtmine

Mõõtmine on mõõdetava suuruse ehk mõõtesuuruse arvväärtuse kindlakstegemine mõõtevahendi abil. Selleks leitakse mõõdetava suuruse ja samaliigilise, ühikuks valitud suuruse suhe. Mõõtetulemuseks on mõõdetava suuruse väärtus, mida väljendatakse selle suhtarvu ja mõõtühiku korrutisena.
, Mõõtetulemus erineb alati mingil määral suuruse tegelikust väärtusest, sest igal mõõtmisel esineb mõõtemääramatus. Varem olid samas seoses kasutusel mõisted suuruse tõeline väärtus ja mõõteviga.
Mõõdetavat suurust võrreldakse mõõtühikuga kas vahetult mõõdu kaudu (nt vihtidega kangkaalul) või eelnevalt mõõdu kaudu gradueeritud mõõteriista abil (nt kaalumine osutikaalul).
Otsemõõtmisel saadakse mõõtetulemus otse mõõtevahendilt (nt võimsus vattmeetri näidikult]], kaudmõõtmisel arvutatakse tulemus mõõtesuurusega seotud suuruste otse mõõdetud väärtuste kaudu (nt võimsuse mõõtmine voltmeetri ja ampermeetri näitude järgi).
Albert Peters

Elulugu

Albert Peters sündis 11. veebruaril 1893 Viljandimaal Vana-Põltsamaa vallas Viruvere küla Uuetalu talu pidaja peres. 
Õppis Vana-Põltsamaa vallakoolis, Pilistvere kihelkonnakoolis ja Paide Gümnaasiumis ning Tartu Põllumeeste Seltsi põllu- ja karjakasvatuskursustel. Sooritas Pärnus apteekriõpilase eksami.

Esimeses maailmasõjas

Mobiliseeriti ja oli Esimese maailmasõja ajal 1914. aasta novembrist alates 172. tagavarapolgus. 1915. aasta maist Oranienbaumi lipnikekoolis, mille lõpetas 1915. aasta juulis. Oli seejärel nooremohvitser ja rooduülem 10. Novoingermanlandi jalaväepolgus. Võttis osa lahingutest Austria-Ungari vägede vastu, kus sai kolm korda haavata. 
Oli 1918. aasta veebruarist aprillini Haapsalus paiknenud 1. Eesti polgu 8. roodu ülem. 
Ülendati 1917. aasta septembrist alamleitnandiks ja 1918. aasta aprillist leitnandiks ja alamkapteniks.

Eesti Vabadussõjas

Oli Vabadussõjas alates 20. novembrist 1918 läbikäijate komando ülem. Määrati seejärel 15. jaanuaril 1919 kitsarööpmeliste soomusrongide ülemaks – ja oli samaaegselt veebruarist 1919 kuni surmani ühtlasi ka Soomusrongide divisjoni ülema (kapten Anton Irve) abi.
Osales lahingutes Lõuna-Eestis ja Lätimaal. Langes lahingut juhtides 20. märtsil 1919 Võrumaal, Taheva raudteejaama juures. Maetud Pilistvere kalmistule, suguvõsa matuseplatsile.
Vabadussõjas langes vaid üks kapten Petersist kõrgemal ametikohal olev ohvitser – tema vahetu ülem kapten Anton Irv.

Autasud

Sai Vabadussõjas üles näidatud vapruse eest 1920. aastal postuumselt autasuks VR II/3. Ja Viljandimaal, Uue-Põltsamaa valda Alberti talu, mis anti üle ta isale.
Aleksander Sarapuu

Aleksander Sarapuu (14. veebruar 1941 – 8. märts 2009) oli eesti laulja.
Omandanud muusikalise hariduse Tallinna Muusikakoolis ja Tallinna Riiklikus Konservatooriumis laulis ta aastatel 1961–1971 Eesti Raadio segakooris.
1971. aastast kuni haigestumiseni 2009. aasta alguses laulis ta Eesti Rahvusmeeskooris. Lauljana oli Aleksander Sarapuu bassbariton.
Valgetähn-pajuliblikas

Valgetähn-pajuliblikas (Nymphalis xanthomelas) on liik päevaliblikaid.
Varem Eestis haruldane, ent vahel sisserändav, võib talvituda (valmikuna).
Sarnaneb koerliblikaga, kuid on veidi suurem.
Norrakeelne Vikipeedia

Norrakeelseid Vikipeediad on kaks tükki: uusnorrakeelne ja bokmål'i Vikipeedia.
Bokmål'i Vikipeedia sai alguse augustis 2002, ehkki bokmål'i Vikipeediaks määrati see 2005.
Uusnorrakeelne Vikipeedia sai alguse 31. juulil 2004.
Bokmål'is on 518228 artiklit, millega see on artiklite arvult 21. keeleversioon.
Uusnorrakeelses on 149943 artiklit, millega see on artiklite arvult 52. keeleversioon.
Sõmon Petljura

Sõmon Petljura (ukraina Симон Васильович Петлюра; 22. mai (10. mai vkj) 1879 Poltava – 25. mai 1926 Pariis) oli Ukraina rahvusliku liikumise tegelane ja poliitik.
Sõmon Petljura õppis Poltava Vaimulikus Seminaris, kuid ta visati sealt välja. 1900. aastal astus ta Ukraina Revolutsioonilisse Parteisse. Tema poliitilised vaated oli vasakrahvuslikud. 1902. aastal läks ta elama Kubanimaale, et vältida arreteerimist tsaarivõimude poolt. 1903. aasta detsembris ta arreteeriti, kuid 1904. aasta märtsis vabastati. Seejärel peatus Petljura lühikest aega Kiievis ning seejärel asus ta elama Austria-Ungari koosseisu kuulunud Lvivi, kus ta tegutses publitsistina. 1905. aasta lõpul pöördus ta muutunud oludes Austria-Ungarist tagasi ning töötas Peterburis ja Moskvas ajakirjaniku ja raamatupidajana. Aastatel 1905–1919 kuulus ta Ukraina Sotsiaaldemokraatlikku Töölisparteisse.
28. juunil 1917 sai ta Ukraina Keskraada peasekretariaadi sõjaasjade sekretäriks (sisuliselt minister). 1917. aasta detsembris sattus ta aga Keskraada juhtkonnaga vastuollu ja lahkus ametist ning asus juhtima enda asutatud haidamakkide väeosa. 1918. aasta jaanuari lõpus ja veebruari alguses võttis Petljura osa Kiievi jaanuariülestõusu mahasurumisest ja osales võitluses pealetungivate Nõukogude vägede vastu.
Hetman Pavel Skoropadski võimuhaaramise järel 1918. aasta aprilli lõpus Petljura arreteeriti ning ta oli neli kuud Bila Tserkvas vangistuses. Vanglast vabanemise järel võttis ta osa Skoropadski kukutamisest. Alates 14. novembrist 1918 oli ta Ukraina Direktooriumi liige ja Ukraina Rahvavabariigi vägede peaataman, alates 10. veebruarist 1919 Ukraina Direktooriumi president. Tema juhtimise all võideldi nii Punaarmee kui ka valgekaartlaste vastu.
Ukraina vägede purustamise järel põgenes Petljura 1919. aasta detsembri algul Poolasse. 1920. aasta aprillis sõlmis ta Poolaga sõjalise ja poliitilise lepingu ning püüdis Poola vägede abiga Ukraina iseseisvust taastada, mis aga ei õnnestunud.
Nõukogude-Poola sõja lõppemise järel juhtis Petljura Tarnówis Ukraina eksiilvalitsust. Nõukogude Liit hakkas aga teda Poolalt välja nõudma ning 1923. aastal lahkus Petljura Poolast. Ta elas mõnda aega Ungaris, Austrias ja Šveitsis, kuni asus 1924. aasta algul elama Pariisi. Seal asutas ta ukrainakeelse ajalehe Trõzub.
Sõmon Petljura mõrvati Pariisis juudi äärmuslase Sholom Schwartzbardi poolt, kes võis olla nõukogude eriteenistuste agent.
Tsooru

Tuntud isikuid

Tsoorus on sündinud tehnikateadlane Evald Maltenek, poliitik Karl Kornel, pedagoogikateadlane Milli-Irene Pedajas, rahvarõivaste uurija Melanie Kaarma ja keraamik Susanna Otema.
Osteoblast

Osteoblast on luus olev uue luukoe loomise eest (koos kondrotsüütidega) vastutav rakk. Osteoblastide nimetus tuleneb kreeka keelest (ὀστέο-, osteo- tähendab luud ja βλαστάνω, blastanō idanemist). Osteoblastid toodavad kollageeni, vähemal määral ka teisi luukoe orgaanilist osa moodustavaid valke. Osteoniks seotud rakkudena toodavad nad ka luukoe mineraalset osa hüdroksüapatiiti, mis aitab organismis reguleerida happelisuse taset, samuti on see ka kaltsiumi ja fosfori varusalveks. Osteoblastid tekivad mesenhümaalsetest tüvirakkudest.
Õhtu toob tagasi kõik

Ilmumine ja vastuvõtt

"Õhtu toob tagasi kõik" avaldati kirjastuselt Eesti Raamat väikese kõvakaanelise väljaandena. Pealkirjaks on tsitaat Sappho luuletusest. Raamatut illustreerivad Mari Kaarma tušijoonistused. Kogus on 107 Kaplinski luuletust, kümme regilaulu Väike-Maarjast, Paidest, Setumaalt, Amblast, Audrust, Rõugest, Kuusalust, Põltsamaalt, Urvastest ja Arukülast, ja veel seitse luuletõlget (Li Bo hiina keelest, Harry Martinson ja Bo Carpelan rootsi keelest, Petronius ladina keelest ja Sappho kreeka keelest). Luulekogu terviktekst on koos regilaulude ja tõlgetega taasavaldatud koondkogus "Kirjutatud" (2000), lk 561–690.
Arvustuses leidis Mati Unt, et "Õhtu toob tagasi kõik" kujutab endast luulevormis päevikut. "Luuletaja omab ülevaadet ja jutustab meile oma muljetest. Hiljem võib nende raamatute järgi saada parema pildi meie ajast kui mõne afektiivse purske kaudu.". Kuigi selle raamatu luuletusi püüti parodeerida,, polevat jäljendamine kerge: "retsept on lihtne, kuid mitte igaühele jõukohane. Selle realiseerimiseks peab olema Kaplinski või keegi temataoline."
Ka Viivi Luige arvates oli "Õhtu toob tagasi kõik" autori "elulugu, pihtimus, mõttepäevik... mida matkida, järele teha on võimatu, olemata ise J. Kaplinski". Kaplinski raamatus olevat "Sappho võrdne setu rahvalaulikuga, Li Bo Bo Carpelaniga, kartulivõtt suhkrurookoristusega, surnute tuhk segi tänavukevadise Tartu tänavatolmuga". Kuna autor ei kahetse taga eilset ega ihka midagi homselt, tunneb ta ära käesoleva hetke ilu ja võib seetõttu kuulutada "suurimat vabadust, mis inimesele kättesaadav".
Pariisi rahuleping (1856)

1856. aasta Pariisi rahulepinguga lahendati Krimmi sõda, mis oli lahvatanud Vene impeeriumi ning liitlaste Osmanite impeeriumi, Briti impeeriumi, Prantsuse teise keisririigi ja Sardiinia kuningriigi vahel.
Pariisi kongressil 30. märtsil 1856. aastal allkirjastatud leping muutis Musta mere neutraalseks territooriumiks, sulgedes selle kõikidele sõjalaevadele ning keelates kindlustuste ja relvastuste olemasolu selle kallastel.
Rahuleping tähistas tõsist tagasilööki vene mõjule antud piirkonnas. Sevastopol ja teised Krimmi poolsaare lõunaosas asuvad linnad tagastati Venemaa keisririigile, kuigi viimane ei tohtinud mererannikule rajada ühtegi mere- ega sõjaväearsenali.
Arthur M. Schlesinger juunior

Arthur Meier Schlesinger, Jr. (sünninimi Arthur Bancroft Schlesinger; 15. oktoober 1917 – 28. veebruar 2007) oli USA ajaloolane ja ühiskonnakriitik, kes uuris USA poliitikute, sealhulgas Franklin Roosevelti, John F. Kennedy ja Robert Kennedy liberalismi.
John F. Kennedy administratsioonis oli ta eriabi ja õueajaloolane. Pärast Kennedy mõrvamist astus ta ametist tagasi. Kennedy presidendiaja kohta kirjutas ta põhjaliku raamatu "A Thousand Days" ("Tuhat päeva").
1980. aastatel sai temast üks multikultuursuse üks juhtivaid vastaseid. Seda hoiakut väljendas ta 1991 ilmunud raamatus "The Disuniting of America" ("Ameerika eraldamine").
Temalt ilmusid 2000. aastal memuaarid, mis ulatuvad 1950. aastani. Memuaaride jätku ta kirjutada ei jõudnud. Selle asemel avaldati 2007 postuumselt valik tema päevikutest. Päevikud hõlmasid umbes 6000 lehekülge, mille põhjal valmis 894-leheküljeline raamat.

Tunnustused

Arthur Schlesinger juunior on saanud kaks korda Pulitzeri auhinna: 1946 ajalooraamatu kategoorias raamatu "The Age of Jackson" ("Jacksoni aeg") eest ning 1966 elulugude ja memuaaride kategoorias raamatu "A Thousand Days" eest. Kaks korda pälvis ta Riikliku raamatuauhinna: 1965 teose "A Thousand Days" eest ja 1979 teose "Robert Kennedy and His Times" ("Robert Kennedy ja tema aeg") eest.
Ta valiti 1987. aastal Ameerika Filosoofiaseltsi liikmeks ja 1994. aastal Venemaa Teaduste Akadeemia välisliikmeks (ajaloo osakond).

Isiklikku

Schlesingeril oli 6 last: esimesest abielust kirjaniku Marian Cannoniga 4 ning teisest abielust Alexandra Emmetiga üks lihane ja üks kasupoeg.
Helleri ebatähtlehik

Helleri ebatähtlehik (Anastrophyllum hellerianum) on kulbikuliste sugukonda kuuluv sammaltaim. 
Ta on Eestis arvatud III kaitsekategooriasse (seisuga 2012).
Eestis võib neid leida kasvamas mitmes metsatüübis.
Ruiz

Ruiz on vulkaan Lõuna-Ameerikas Andides.
Kõrgus 5321 meetrit.
Pärnu-Jaagupi kihelkond

Piirkonna ajalugu

Muinasajal kuulus piirkond maakondliku liigituse järgi Läänemaale. Pärnu-Jaagupi kirikukihelkond asutati 13. sajandi algul Kõrve muinaskihelkonna baasil. Allikates on kihelkonnast esimene märge 1241. aastast.
Kirikukihelkond kujunes Pärnumaa kihelkondadest üheks suuremaks, jäädes pindala poolest (664 ruutkilomeetrit) alla ainult Saarde kihelkonnale.
1680. aastal oli Pärnu-Jaagupi kiriku juures olemas köstrikool soomlasest köster-koolmeistriga. Põhjasõda (1700–1721) katkestas koolitegevuse kihelkonnas. 1770. aastal töötas Pärnu-Jaagupi kihelkonnas kihelkonnakool ja neli mõisakooli (Kaisma, Vee, Pööravere ja Halinga). 19. sajandi alguseks olid kõik seni kihelkonnas tegutsenud koolid tegevuse lõpetanud. Kihelkonnakool alustas tööd uuesti 1822. aastal. Kahekümne viie aasta jooksul (1855–1880) sai kihelkond juurde 12 uut vallakooli hoonet, üksikud koolid töötasid veel suitsutaredes.

Kihelkonna alad tänapäeval

Pindalalt suure kihelkonna maad jäävad tänapäeval tervikuna Pärnu maakonna aladele, need on jaotatud peamiselt kolme valla vahel. Umbes pool kihelkonnast viimase lääneosas moodustab endise Halinga valla, kuhu kuulub ka kihelkonnakeskus. Kihelkonna idapoolsed alad moodustasid endise Vändra valla lääneosa. Kagupoolne osa kihelkonnast moodustas endise Are valla lääneosa. Kihelkonna põhjatipus asetsev väike tükike kuulus Koonga valda.
Väike-Ljahhovi saar

Väike-Ljahhovi saar (vene keeles Малый Ляховский) on saar Põhja-Jäämeres, Ljahhovi saarte suuruselt teine saar. Suur-Ljahhovi saarest eraldab teda Eterikani väin, Kotelnõi saarest Sannikovi väin.
Pindala on 1325 km². Pinnamood on tasane, saare kõrgeim punkt on 33 m üle merepinna.
Lei Tingjie

Lei Tingjie (hiina 雷挺婕, pinyin'is Léi Tǐngjié; sündinud 13. märtsil 1997 Fulingis Chongqing Shis) on hiina maletaja, rahvusvaheline suurmeister (2017).
Ta on 2017. aasta Hiina naiste malemeister. 2018. aastal Bathumis sai Hiina võistkonna koosseisus  naiste maleolümpial võistkondliku kuldmedali.
Mängis naiste maailmameistrivõistlustel. 2015. aastal MM-i turniiril Sotšis sai Lei turniiritabelis 32. asetuse. Võitis avaringis Deysi Corit, kuid kaotas teises ringis Humpy Konerule. 
2018. aastal MM-i turniiril Hantõ-Mansiiskis sai Lei turniiritabelis 22. asetuse. Võitis avaringis Anita Garat, teises ringis Nana Dzagnidzet ja kaheksandikfinaalis Alissa Galljamovat. Veerandfinaalis kaotas Jekaterina Lagnole.
Lei sai FIDE-lt 2014. aastal naiste suurmeistri ja 2017. aastal rahvusvahelise suurmeistri nimetuse.
Mati Kaal

Elukäik

Kasvas ja alustas kooliteed Saaremaal Pöide vallas Mui külas.
Ta lõpetas 1964 Tallinna 2. Keskkooli ja 1969 Tartu Riikliku Ülikooli bioloogia erialal.
Aastast 1968 töötas ta Tallinna Loomaaias, 1975. aastast direktorina.
Mati Kaal lahkus direktori ametist 1. juulil 2016 ja jäi pensionile.
Ta on uurinud Eesti (suur)kiskjaid, nende bioloogiat ja ökoloogiat.
Ta on loodusteaduste ja -kaitse propageerija, avaldanud arvukalt selleteemalisi populaarteaduslikke artikleid.
Ta on 1991. aastal loodud Eestimaa Looduse Fondi asutajaliikmeid ja nõukogu liige.
Aastast 1999 on ta eeskätt euroopa naaritsa kaitsele ja nende loomade Hiiu- ja Saaremaale taasasustamisele pühendunud sihtasutuse Lutreola nõukogu esimees.

Isiklikku

Mati Kaal on Aira Kaalu venna Ilmar Kaalu poeg.
Mati Kaalu vend on poliitik Vambo Kaal, õde on kunstiajaloolane Ülle Kruus.
Konn-kuningapoeg

"Konn-kuningapoeg" (AT 440) on imemuinasjuttude hulka kuuluv rahvusvaheliselt tuntud muinasjututüüp.
Tüüpi kuulub Jacob Grimmi ja Wilhelm Grimmi 1857. aastal ilmunud kogumiku "Die Kinder- u. Hausmärchen" esimene tekst "Konn-kuningas ja Raudne Heinrich" (Der Froschkönig oder der eiserne Heinrich), mille järgi tüüpi Euroopas kõige paremini tuntakse.
Tüübiga on seotud ka Disney stuudio 2009. aastal valminud täispikk multifilm "Printsess ja konn", mis põhineb Ameerika Ühendriikide lastekirjaniku Elizabeth Dawson Bakeri 2002. aastal ilmunud romaanil "The Frog Princess".
Friedrich Mickwitz

Friedrich Mickwitz (16. juuni 1878 Pilistvere – 5. oktoober 1962 Eberswalde) oli Eesti vaimulik.
Õppis 1890–1895 Tartus Kollmanni Eragümnaasiumis. Aastatel 1897–1902 õppis Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Oli prooviaastal Helme Maarja koguduses Georg Koigi ja Häädemeeste Miikaeli koguduses Franz Adolf Rechtlichi juures. Ordineeriti 17. juunil 1905 Viljandis õpetajaametisse.
Oli 1905–1909 Viljandi praostkonna vikaarõpetaja. Oli 1910–1918 Alatskivi- ja Kodavere Mihkli koguduse õpetaja. Aastal 1919 oli ta Kolga-Jaani Johannese koguduse õpetaja ning 1919–1928 Äksi Andrease koguduse õpetaja.
Lahkus aastal 1928 Saksamaale. Oli 1928–1930 abipastor Tannenwaldes Königsbergi lähedal (praegu Tškalovsk Kaliningradi oblastis), 1930–1935 pastor Allenburgis Wehlau kreisis (praegu Družba), 1935–1937 pastor Norkittenis Insterburgi kreisis (praegu Mežduretšje Tšernjahhovski rajoonis). Aastal 1937 jäi emerituuri, elades Biesenthalis (Brandenburgi liidumaal). Suri Eberswaldes (Brandenburgi liidumaal).

Isiklikku

Tema vanaisa Eugen Mickwitz oli aastatel 1835–1877 Pilistvere Andrease koguduse õpetaja, isa Eugen Mickwitz oli aastatel 1877–1910 Pilistvere Andrease koguduse õpetaja, onu Christoph Friedrich Mickwitz oli pastor Tobolskis (1871–1876), Kaarma (1876–1878) ja Vigala Maarja koguduses (1879–1899).
Aas-hanerohi

Süstemaatika

Aas-hanerohtu vaadeldakse ka kareda hanerohu alamliigina.

Levila

Eestis kasvab hajusalt, peamiselt mandril.

Välimus

Aas-hanerohi on üheaastane taim.
Õied on valged.
Koit Joor

Koit Joor (sündinud 6. augustil 1939 Tallinnas) on eesti poksija.
Joor poksis aastatel 1956–1967, tema treener oli Martin Linnamägi. Ta pidas 96 kohtumist ja võitis neist 65.
Joor oli raskekaalus (üle 81 kg) Eesti NSV meister (1965). Ta osales aastatel 1962–1966 kolm korda Eesti NSV – Soome maavõistlustel ning võitis kõik kohtumised.
Joor sai spordiühingu Tööjõureservid üleliidulistelt meistrivõistlustelt raskekaalus III koha (1963). Ta võitis III Roman Kuura mälestusvõistlused raskekaalus (1964).
Camdeni maakond (Georgia)

Ajalugu

Maakond moodustati 1777. aastal.
Portenschlagi kellukas

Portenschlagi kellukas (Campanula portenschlagiana, sünonüüm Campanula muralis) on kelluka perekonda kuuluv taimeliik.
Liik on pärismaine Dalmaatsia mägedes Horvaatias.
Rohkelt ja korduvalt õitseva potilillena on Portenschlagi kellukas saanud Eesti lillepoodides populaarseks eriti 2010ndatel. Enamasti on tegu kultuursordiga 'Ambella'.
Lehternahkis

Lehternahkis (Thelephora) on perekond seeni, mis kuulub lehternahkiseliste sugukonda.
Perekonda kuulub umbes 50 liiki.
Vorohka

Vorohka (kohalikus pruugis ka Voronka; vene keeles Воронково) oli küla Võrumaal. 1977 liideti see küla kõrvalasuva külaga ja alates 1997 jäävad endise Vorohka küla alad Litvina küla sisse. Ajalooliselt jäi küla Setumaale Saatserinna nulka.
19. sajandi algul oli küla eraomanduses, hiljem kuulus küla Kuulja kogukonda ja Kuulja kogudusse.
Võsu sadam

Võsu sadam (sadama kood: EE VOS) on Käsmu lahe lõunakaldal Lääne-Viru maakonnas Haljala vallas asuv väikesadam. Praeguse sadama rajamise eeltöid alustati 2011. aastal ja sadam avati 2015. aastal.
Sadama koordinaadid on 59°35'07.43N ja 25°58'20.27E. Sadam laiub 1,4881 hektaril ning selle territooriumil asub kolm kaid üldpikkusega 80 m. Suurim sügavus kai ääres on 1,5 m. Sadamateenuseid osutatakse vaid alla 24-meetrise kogupikkusega veesõidukitele. Suurim võimalik laev, mida sadamas teenindatakse, on pikkusega 10 m, laiusega 4 m ja süvisega 0,8 m.
Sadamas on elektrivarustus, saab varuda joogivett, ära anda olmeprügi ja kasutada tualetti. Sadamas asuvad ka slipp ja autoparkla. Kütust on võimalik tankida makseterminaliga konteinertanklas.
2017. aastast tegutseb Võsu sadamas restoran Wöse, mis on saanud nime Võsu omaaegse kohanime järgi.

Ajalugu

Praeguses sadamakohas Võsul asus Palmse mõisa telliselöövi sadamasild. Mõis ehitas aastatel 1895–1904 tellisetehase rekonstrueerimise käigus randa sadamasilla ja pani maha raudteerööpad. Tellised laaditi käsitsi vagunitesse, veeti mööda raudteed paatidesse ja sealt laevadele. Pärast Võsu tellisetehase sulgemist 1933. aastal jäi muul kuni 1944. aastani kohalikele kaluritele kasutada, misjärel hakkas see lagunema.
Kooskõlas Vihula valla arengukava ja üldplaneeringuga otsustati ajaloolisesse sadamakohta rajada uus sadam. Selleks algatati 2011. aastal Vihula vallavolikogu otsusega sadama detailplaneeringu koostamine. Sadam oli esialgu mõeldud eelkõige kohalikuks kalasadamaks. 2012. aastal kehtestas Vihula vallavolikogu oma otsusega nr 189 uue sadama ehitamiseks detailplaneeringu. Samal aastal esitati Põllumajanduse Registrite ja Informatsiooni Ametile (PRIA) rahataotlus, mis rahuldati 2013. aastal. Positiivse otsusega eraldati raha sadama esimeseks ehitusjärguks. Sadama projekteerimiseks ja ehitamiseks sõlmis Vihula vallavalitsus lepingu OÜ-ga Monoliit. Sadam avati 11. juulil 2015.