google/wiki40b huggingface dataset:
Veebivärvid

Veebivärvid on värvid, mida kasutatakse veebidisainis ja mis on nähtavad ainult ekraanikuval, samuti ingliskeelsed värvinimetused, mida kasutatakse nende määratlemisel. Kasutatakse arvutirakendustes HTML, CSS, SVG jm, kus on vaja esitada värve.
Veebivärve on võimalik määratleda märksõna (värvinimetuse), RGB-koodi või kuueteistkümnendsüsteemi HEX vahendusel. Kuuekohaline HEX-kood määrab ära iga värvi punase, rohelise ja sinise osavärvi (red, green ja blue) intensiivsuse, iga RGB-komponent on kirjeldatud kahekohalise tähisega vahemikus 000 ... FFF. 8-bitises värvigammas on põhivärvuste segamisel on võimalik saada 256³ ehk 16 777 216 erinevat värvitooni.

Veebikindlad värvid

Varased monitorid olid võimelised kuvama vaid 256 värvi, ülejäänud asendati lähima vastega. Nii valiti 1987. aastal välja 216 värvi (Palett 216, web safe colors), mille hulgas olid iga komponendi kuus võrdse asetusega varjundit. Tänapäeval on veebikindlad värvid pigem ajalooline mõiste. Praegusel ajal on enamasti kasutusel värvikuvarid 16, 24 ja 32 bitise värvisügavusega (ent kasutatakse ka monokroomseid  kuvareid 16 või 256 värvusega ning värvikuvareid 256 värvusega). 24- ja 32-bitiste värvikuvaritega probleeme ei ole, 16-bitine värvisügavus pole aga standardne ning veebigraafikas võib esineda väiksemaid moonutusi. Tõsine probleem on 256 värviga kuvaritega, sest web safe colors ja VGA 256 ei sobi omavahel. Ainult VGA 16 värvustega lahendatud veebileheküljed püsivad alati, kuvari värvisügavusest sõltumatult, ühesugustena.
Traal

Püügiviis

Püünist ennast nimetatakse traalnoodaks ja seda veetakse laevade järel. Traalnoot on laeva külge kinnitatud vaierite abil. Laevu, mis on kohandatud kala püüdmiseks traali abil, nimetatakse traaleriteks. Kala püüdmist traali abil nimetatakse traalimiseks.
Kasutatakse muudetava püügisügavusega traale, põhjatraale ja sügavtraale.

Määratlus

Traalpüüniste määratlus ja kasutamine on Eestis sätestatud Kalapüügieeskirjaga.
Lubatud traalpüünised on: traalnoot; põhjatraalnoot, pelaagiline traalnoot ja agariku tragi.

Keskkonnakaitse

Keskkonnakaitsjad kritiseerivad traalimist sellepärast, et esiteks kahjustavad põhjatraalid merepõhja ja teiseks puudub traalimisel selektiivsus: kinni püütakse kõik, mis traali satub, ja kui kala juba talle ebasoodsas piirkonnas on, siis tal praktiliselt puuduvad võimalused traalist pääseda. Kinni püütakse nii täiskasvanud kui alamõõdulised, nii soodsas seisundis kui ohustatud liikidesse kuuluvad kalad. Sellepärast on traalimine enamikus riikides rangelt reguleeritud.
Ääsi tänav

Ääsi tänav on tänav Tartus Ropka linnaosas.
Ta ühendab Alasi tänavat Sepikoja tänavaga ja on 150 meetri pikkune.
Helene mõis

Helene mõis (Helēnes muižiņa) oli suvemõis Lätis Riia linnas Bišumuiža asumis; selle peahoone aadress oli Bauskas ielā 133.
Helene mõis kuulus Girgensonide perele, olles nende valduses kuni 1930. aastateni. XX sajandi alguses tegutses mõisa juures vabrik, kus toodeti lakki.
Suvemõis on ebatüüpilise välimusega, tagasihoidlike kaunistustega hoonet võib pidada tavaliseks eramajaks. Hoone on osaliselt renoveeritud. Mõisa juures on ka väike park ja allee.
Sise-Eesti kliimavaldkond

Sise-Eesti kliimavaldkond (ka Sise-Eesti mandrilise kliima piirkond) on üks kahest Eesti kliimavaldkonnast (teine on Läänemere kliimavaldkond). Kahe kliimavaldkonna peamine erinevus on temperatuurirežiimis.
Sise-Eesti kliimavaldkonnas eristatakse kahte allvaldkonda: Lõuna- ja Lääne-Eesti ning Põhja-Eesti allvaldkond. Nende kahe allvaldkonna piir kulgeb loode-kagu-suunaliselt umbes Põõsaspea neemest Vooremaani ja sealt edasi kulgeb piir Peipsi ranniku juurest kirdesse. Lõuna- ja Lääne-Eesti allvaldkonna aktiivsete temperatuuride keskmine summa on üle 1750 ºC; Põhja-Eesti allvaldkonna keskmine summa jääb aga sellest allapoole.
Viru-Jaagupi Vabadussõja mälestussammas

Viru-Jaagupi Vabadussõja mälestussammas on Lääne-Viru maakonnas Vinni vallas Viru-Jaagupi asulas asuv Vabadussõjas langenutele püstitatud mälestusmärk.
Mälestussammas avati 24. juunil 1923.
Sügisel 1940 peitsid kohalikud elanikud samba võimemeeste eest ära. Suvel 1941 toodi sammas vanale kohale tagasi. 1945 sammas õhiti. Samas kohas avati 24. juunil 1990 uus sammas, mis on endise täpne koopia.
Blåmannsisen

Blåmannsisen (saami keeles Ålmåjalosjiegŋa) on liustik Norras, pindalalt Norra mandriosa viies. Ta asub Nordlandi maakonnas Fauske ja Sørfoldi valla piiril, Sulitjelmast põhjas Rootsi piiri läheduses. 
Blåmannsisen on platooliustik pindalaga umbes 87 km². Jää paksus on keskmiselt 200–400 m, kohati ületab see 800 m. Kõrgeim tipp on Blåmannen (1540 m). Liustikujää tasakaalujoone kõrgus idanõlval Leirvatneti järve kohal on umbes 1100 m. Madalaim punkt ulatub 810 m kõrgusele.
Liustikult laskub alla mitu liustikukeelt, sealhulgas põhja suunas 12 km pikkune Rundvassbreen, mis ületab jääaluse mäeharja ja suleb tammina Øvre Messingmalmvatni järve, ning ida suunas suur liustikukeel, mis laskub Leirvatneti järve. Kagus ulatub Blåmannsisen Blåmannsisvatneti järveni, kuhu liustikuserva küljest pudeneb tükikaupa jäämägesid. Liustikukeeled ning Blåmannsisvatneti järve kohale jääv liustikuosa on tugevasti lõhenenud. Liustiku lõunaserva ääres asub suur, selgesti väljakujunenud otsamoreeniga moreeniväli, mis on jää alt vabanenud pärast liustikuserva taandumist väikese jääaja maksimumist. 
Idasse Rootsi poole voolavad liustikujõed kuuluvad Luleälveni vesikonda, läände suunduvad jõed suubuvad Norra fjordidesse.
Landsat-7 satelliidipiltidelt nähtub, et kuigi liustiku pindala viimasel ajal oluliselt vähenenud ei ole, on akumulatsiooni ja ablatsiooni vahelist pikaajalist piiri tähistav firnijoon taandunud alates 2001. aastast 10 aasta jooksul 1 km võrra. 2011. aasta talvel sooritatud mõõtmistest ilmneb, et firnijoone lähedal on liustiku pinna kõrgus merepinnast vähenenud 10 m võrra. Seega kahaneb liustik vertikaalselt, kuigi mitte horisontaalselt.
Jäätammiga tõkestatud Øvre Messingmalmvatni liustikujärve vesi, mis tavaliselt voolab üle mäeseljandiku Rootsi suunas, on mitmel korral tammist läbi murdnud, tulvates lääne poole Sisovatneti veehoidlasse, mida kasutab Norras asuv Siso hüdroelektrijaam. Teadaolevalt esimene selline sündmus toimus 6.–7. septembrini 2001, mil 35 tunni jooksul voolas 1,5 km² pindalaga järvest välja umbes 40 miljonit kuupmeetrit vett, mis uuristas endale Rundvassbreeni rohkem kui 100 m paksuse jääkihi alla 2,3 km pikkuse tunneli. Maksimaalne vooluhulk oli hinnanguliselt 800–900 m³/s. Tulva järel oli järve veetase langenud 50 m võrra ning veehoidla veetase tõusnud 2,4 m võrra, tuues hüdroelektrijaamale majanduslikku kasu. Pärast seda paigaldati liustikule mõõtejaam, mis peaks uutest tulvadest märku andma. Teine taoline sündmus toimus augustis 2005, kolmas augustis 2007, neljas septembris 2009, viies septembris 2010. Tulvade põhjuseks peetakse kliimamuutust, mille tõttu liustik on muutunud õhemaks, nii et jäätamm ei ole enam sama stabiilne kui varem.
Blåmannsiseni liustik koos Blåmanneni mäega on nähtav Bodøst (80 km kaugusel) ja selle ümbrusest. Mägi meenutab profiililt kotiga meest ning teda kutsuti mõnikord Viljameheks. Kui lumi kadus mäelt kiiresti, siis pidi tulema hea vilja-aasta. Pärast talvise lume sulamist ilmub nähtavale sinine jää, sellest nimi Blåmannsisen ('Sinise mehe jää').
Väärnegatiivne tulemus

Väärnegatiivne tulemus (inglise false negative result) laboratoorse(te) testi(de) tulem, kus analüüsitud proovimaterjali vastus on valenegatiivne, nt haige tunnistatakse terveks, väga suur osakaal on selles laboratoorse meetodi valiku võimalustel.
Väärnegatiivset tulemust võidakse kasutada ka piltdiagnostika tulemuste kirjeldamisel, näiteks mammogrammi tõlgendamise kohta.
Garage punk

Garage punk ('garaažipunk') on punk rock'i alamstiil, mis on tihedalt seotud garage rock'iga.
Mõiste ei ole täpselt määratletud. Sageli arvatakse garage punk'i alla garaažibändid, mille muusikat annavad välja sõltumatud plaadifirmad või mille muusikat antakse välja väljaspool firmasid, ning mis mängivad muusikaliselt algeliselt ja viletsalt punk rock'i ja rock'n'roll'i segu. Selles mõttes on garage punk'i alged vastandkultuurse muusikalise liikumisena 1960. aastate garage rock'is ja 1970. aastate lõpu ja 1980. aastate alguse punk rock'is ja new wave'is.
1980. aastate lõpus ja 1990. aastatel tekkis indie rock'i underground'is punk rock'i taaselustav uus stiil, mida nimetataksegi garage punk'iks. Garage punk on olnud tihedalt seotud garage rock'i taaselustamisega, kuid garage punk-ansambleid on lisaks 1960. aastate garage rock-ansamblitele, mida arvatakse tihti protopunk'i alla,  (The Sonics, The Monks) mõjutanud ka 1970. aastate alguse protopunk-ansamblitest (The Stooges, MC5, New York Dolls), toorest hardcore punk'ist, briti pub rock'ist, power pop'ist ja varajasest new wave'ist. Paljud garage punk-ansamblid on tugevalt mõjutatud ka 1950. aastate ja 1960. aastate alguse rhythm and blues'ist ja primitiivsest rock'n'roll'ist, mis on samuti aidanud eristada seda stiili teistest punk rock'i stiilidest. Mõned ansamblid (näiteks The Mummies, Phantom Surfers ja The Bomboras) olid mõjutatud ka instrumentaalsest surf rock'ist.
Garage punk ei püüdnud niivõrd kopeerida 1960. aastate saundi ja ilmet kui mängida pretensioonitut ja metsikut kolmeduurilist punk rock'i. Teatud hoiak ja primitiivne odavuse esteetika olid stiili arengus palju olulisemad kui kergesti meeldejäävad meloodiad ja modide stiilis kirevad rõivad. See suhtumine peegeldus ka muusikas: saund oli primitiivne, määrdunud, toores, räpakas, seksikas, ähvardav, kärarikas ja lausa inetu.
Esimeste garage punk'i ansamblite seas olid DMZ, The Dwarves, The Stomachmouths, Thee Mighty Caesars, Poison 13, Pussy Galore, The Gories, The Devil Dogs, Supercharger, The Mummies, The Makers, Teengenerate, The New Bomb Turks ja The Oblivians.
Eesti ansamblitest on selle stiili alla arvatud Les Diamants.
Frankie Knuckles

Frankie Knuckles (pärisnimi Francis Nicholls; 18. jaanuar 1955 – 31. märts 2014) oli USA DJ ja muusikaprodutsent. Knucklesi hüüdnimi oli The Godfather of House Music ehk house-muusika ristiisa.
Ta sündis New YorgisBronxis ja kolis 1970ndate teises pooles Chicagosse. 1970ndate lõpus ja 1980ndate alguses mängis Knuckles regulaarselt legendaarses Warehouse'i klubis ning 1982–1987 pidas oma klubi The Power Plant. 1980ndatel oli ta house-muusikastiili sünni juures ja tal oli oluline osa uue stiili populariseerimisel.
Knuckles oli tuntud ka oma remikside poolest. Ta tegi remikse näiteks Michael Jacksoni, Luther Vandrossi,Diana Rossi, Eternali ja Toni Braxtoni loomingust. 1997. aastal võitis ta parima (mitteklassikalise muusika) remiksija Grammy.
2004. aastal nimetas Chicago linn endise klubi Warehouse juures olnud tänavajupi Knucklesi järgi – selle nimi on nüüd Frankie Knuckles Way. 2005. aastal lisati Knuckles saavutuste eest tantsumuusika suurkujusid koondava tantsumuusika kuulsuste halli nimekirja.
Ta suri 59-aastaselt diabeedi tüsistuste tõttu.
Tšeptsa

Tšeptsa (vene Чепца, udmurdi Чупчи) on Vjatka parem lisajõgi. Saab alguse Ülem-Kama kõrgustikult Permi krais ja suubub Kirovo-Tšepetski linnas Vjatkasse.
Tšeptsa muudab korduvalt järsult suunda. Pikkus umbes 500 km.
Blīdene kihistu

Blīdene kihistu (inglise Blīdene Formation) on ordoviitsiumi ladestu Keila lademe kihistu. Seda hakkas esimesena eristama Ralf Männil aastal 1963.
Kihistu stratotüüp on Blīdene vallas Zauri talu juures asuv Blīdene 5 puurauk. Neostratotüübiks on Salduse 5PM puurauk. Kihistu ise on oma nime saanud Blīdene küla järgi. Eestis esineb see riigi lõunaosas, kõige paksem on see Päigistes Abja 92 puuraugus (14.9 m). Leedus eristatakse kihistut maa loodeosas ja Nemunase madalikul. Selle suurim paksus on Leedus 1,5 meetrit.

Kihistu moodustavad savikas mergel ja argilliit.
Rahvasterännuaja kunst

Rahvasterännuaja kunst on umbes aastail 300–900 Suure rahvasterände perioodil Euroopas loodud kunst. See hõlmab germaani hõimude kunsti Mandri-Euroopas ja anglosaksi ning keldi kunstitraditsioonide sulandumist Briti saartel perioodi algupoolel. 
Iseloomulik kõigis neis piirkondades on loomastiil esemete pinnadekooris ja mitmesuguste panustehnikate kasutamine (nn polükroomne stiil) metallitöös. Pärast kristluse vastuvõtmist arenes rahvasterännuaja kunst varakeskaja jooksul erinevateks piirkondlikeks kunstistiilideks, mis vahel koondatakse ühisnimetaja "eelromaani kunst" alla. Seejärel kujunes välja romaanika, esimene kogu Euroopat hõlmav kunstistiil.

Üldised jooned

Germaani hõimud asustasid varakeskajal uusi maid ja olid põhiliselt põllupidajad. Nende kunstis oli ühisjooneks monumentaalskulptuuri ja sajandeid püsivast materjalist arhitektuuri täielik puudumine, enamiku nende kunstipärandist moodustas vallasvara ja isiklikud esemed, nagu relvad, hobuseriistad, tööriistad ja ehted ning rõivakinnitused. Varakeskajast säilinud kunstiteosed on peaaegu kõik kaasaskantavad isiklikud ehte- või tarbeasjad, mis on leitud hauapanustena ajast enne kristluse vastuvõtmist, kui väljapaistvad isikud oli tavaks matta koos hulga isiklike esemetega. Arvata võib, et valdav enamik orgaanilistest materjalidest kunstiobjekte on tänaseks hävinud.
Johannes Kõks

Johannes Kõks (28. veebruar 1903 Raadi vald, Tartumaa – 10. juuni 1943 Komi ANSV) oli Keskvangla direktor.
Ta võttis aastatel 1919–1920 osa Vabadussõjast.
Ta lõpetas 1926. aastal Tartu õhtu-ühisgümnaasiumi, aastatel 1926–1933 õppis ta (ja lõpetas) Tartu Ülikooli õigusteaduskonna. Akadeemiliselt oli ta Korporatsioon Fraternitas Estica liige.
Aastatel 1923–1928 Tartu-Võru rahukogu prokuröri kantselei ametnik. 1928–1930 politseiametnik, 1930–1934 Harku, Tartu ja Lasnamäe vangla ametnik, 1934–1940 Keskvangla direktor. 
Arreteeriti 17. juulil 1940.
Koorküla Valgjärv

Järveasula

Järvega on seotud mitmeid muistendeid ja selle põhjas on muistse asulakoha jäänused. Radiosüsinikmeetodil on järvest saadud keraamikaleidude vanuseks hinnatud umbes 4550 aastat ning palgi- ja vaialeidude vanuseks umbes 1370–2240 aastat.

Legendid

Järve ja seal peituva asula kohta on mitmeid legende. Ühe järgi on tegemist vee alla vajunud mõisa jäänustega. Teise kohaselt on tegemist olnud nn lendava järvega, mis mattis oma teele jäänud hooned ja inimesed.
Inimluure

Inimluure (ingl. k Human Intelligence ehk HUMINT) all mõistetakse salajase informatsiooni kogumist, kasutades inimeste omavahelisi kontakte.
Info kogujat nimetatakse agendiks ehk spiooniks. Teda juhib ja edastab käsklusi kontrollija, tavaliselt on selleks elukutseline luureohvitser. Luureohvitseri ja spiooni omavahelise kontakti vältimiseks või informatsiooni kahe luurega seotud isiku vahel vahetamiseks kasutatakse ka nn postkaste.
Postkastid jaotuvad elusaks ja elutuks postkastiks. Elusateks postkastideks on kullerid, kelle ülesanne on info toimetamine ühelt isikult teisele.
Peeter Kaljumäe

Rolle:

Mänginud viies eri lavastuses Paul Pinnat (sealhulgas Ludvig Holbergi "Miks Jeppe joob" – Endla, 1993, Pinna/Hindrey/Sarapuu/Kaljumäe  „Paul Pinnat otsimas“ – Varius, 2002 ja Heidi Sarapuu "Lõbusad estoonlased" – Varius, 2011), Eduard Vildet (Heidi Sarapuu „Tervist, härra Vilde“ – Varius, 2001, „Rida on raha“ – Varius, 2009 ja "Viis kuud Vildega" - Varius, 2013), Olaf Kopvillemit (Juhan Saare/Olaf Kopvillemi „Toronto-Vilsandi, nõudmiseni“ – Endla, 1993 ja Heidi Sarapuu „Üle vee“ – Varius, 2003), Bernhard Lindet (Heidi Sarapuu/Elem Treieri "See ei ole Tammsaare" ja Heidi Sarapuu "Kui me elasime raamatukogus"), Artur Rinnet (Heidi Sarapuu "His Masters Voice" - Varius, 2008 ja Heidi Sarapuu "Suurem kui saatus" - Varius, 2015).
Lisaks: Leopold Brandtmeyer (Ralph Benatzky operett “Valge Hobu“ võõrastemaja“ – Endla, 1993), BB (George Bernard Shaw „Doktori dilemma“ – Endla, 1997), Lövenborg (Selma Lagerlöf/Ülev Aaloe „Gösta Berlingi saaga“ – Endla, 1994), Manny Weinstock (Terrence McNally „Maria Callase meistrikursus“ – Endla, 1997) jne. Kokku laval ligi 50 osatäitmist.

Muu tegevus

Kaasa teinud teleseriaalides „Õnne 13“, "Vanad ja kobedad", "Ohtlik lend", "Kelgukoerad", "Saladused", "Kälimehed", "Ühikarotid", osalenud mängufilmides „Pluss veel üks“ (Ungari TV, 1979), „Minu Leninid“ (Faama Film, 1997), põnevusseriaalis „Issajev“ (Mosfilm, 2009), mängufilmis "Elavad pildid" (Exitfilm, 2012). Laulis kupleeansambli Talong (1987–1993) koosseisus. Salvestanud Olaf Kopvillemi laule (DVD ja CD Vindilised viisid). Koos dirigent Endel Nõgenega asutanud peamiselt operetti esitava Ferenc Lehári Orkestri ja esinenud sellega korduvalt mitmel pool Eestis. Tegutsenud ka konferansjee ja õhtujuhina.
Giórgos Karagkoúnis

Giórgos Karagkoúnis (kreeka Γιώργος Καραγκούνης; sündinud 6. märtsil 1977) on Kreeka jalgpallikoondise endine poolkaitsja.
Kreeka rahvuskoondises mängis Karagkoúnis esimest korda 20. augustil 1999. Ta kuulus koondisse aastatel 1999–2014 kokku 139 korda ja lõi 10 väravat.

Isiklikku

Giórgos Karagkoúnis on 176 cm pikk ja kaalub 74 kg.
EURO 2004 – Kreeka rahvuskoondis
1 Nikopolídis • 2 Seitarídis • 3 Venetídis • 4 Dabízas • 5 Déllas • 6 Basinás • 7 Zagorákis • 8 Giannakópoulos • 9 Charistéas • 10 Tsiártas • 11 Nikolaḯdis • 12 Chalkiás • 13 Katergiannákis • 14 Fýssas • 15 Vrýzas • 16 Kafés • 17 Georgiádis • 18 Goúmas • 19 Kapsís • 20 Karagkoúnis • 21 Katsouránis • 22 Papadópoulos • 23 Lákis • treener Rehhagel
Laudaukse Kääksutajad

Laudaukse Kääksutajad on eesti rahvamuusikaansambel.
Gjirokastër

Nimi

Uuskreeka keeles on linna nimi Argyrókastro(n) (Αργυρόκαστρο(ν)), itaalia keeles Argirocastro ja türgi keeles Ergeri. Need tulevad kreeka sõnast αργυρό 'hõbe' ja ladina sõnast castrum 'kindlus', niisiis tähendab linna nimi hõbekindlust või -linnust.
Rahvajutt räägib, et linn olevat nime saanud printsess Argjiro järgi, kes olevat end koos oma väikese pojaga kindluse tipust alla heitnud, kui Osmanite riik linna vallutas. Argjiro on tegelane albaania müütidest ja ta ei ole ajalooline isik. Legendi temast pani kirja Ismail Kadare 1960. aastatel ja ta asetas selle legendi sündmustiku 15. sajandisse. Linn ja selle nimi on aga palju vanemad.
Linn on tuntud ka "kivide linnana", sest enamik katuseid on kaetud kividega.

Geograafia

Gjirokastër on Albaania lõunaosas oleva Gjirokastëri maakonna ja selles oleva Gjirokastëri ringkonna keskus. See maakond piirneb kagus Kreekaga.
Maakonda piiravad edelast, loodest ja kirdest enam kui 2 km kõrgused mäed, aga selle keskel on Drino jõe org. Jõe kaldal asubki Gjirokastër 300 m kõrgusel merepinnast. Jõgi voolab kagust loodesse ja suubub Vjose jõkke.

Kliima

Gjirokastëris on lähistroopiline kliima, aga nagu Albaanias ikka, suhteliselt suure sademete hulgaga.
Aasta keskmine temperatuur on +13,5 °C. Kõige soojemad kuud on august ja juuli, mille keskmised temperatuurid on vastavalt +24 °C ja +23 °C. Kõige külmema kuu jaanuari keskmine temperatuur on +5 °C. Püsivat lumikatet ei moodustu.
Aastas sajab keskmiselt 1870 mm. Kõige sajusemad kuud on november (400 mm) ja detsember (320 mm), kõige kuivemad juuli ja august (10 mm). Aastas on keskmiselt 81 sajupäeva. Kõige rohkem sajupäevi on novembris (14) ja detsembris (12), kõige vähem juulis ja augustis (1). Aastane keskmine õhuniiskus on 66,8%. Kõige suurem on see novembris (75%) ja detsembris (73%), kõige väiksem juulis ja augustis (57%).
Jaanus Pinn

Jaanus Pinn (sündinud 22. märtsil 1966 Pärnus) on Eesti sõudja.
Lõpetas 1984 Pärnu õhtukooli.
National Register of Historic Places

Ameerika Ühendriikide Ajalooliste Paikade Riiklik Register ehk inglise keeles National Register of Historic Places (NRHP) on Ameerika Ühendriikide föderaalvalitsuse ametlik nimekiri piirkondadest, aladest, hoonetest, rajatistest ja objektidest, mida peetakse säilitamise väärseteks. Riiklikus registris loetletud vara võib saada ka riigi poolt maksusoodustusi. USA ajaloolise paikade säilitamise seaduse (NHPA) läbimine 1966. aastal, kehtestas riikliku registri ja sellega seotud objektide lisamise protsessi. Riiklikus registris on rohkem kui miljon omandust, millest 80 000 on loetletud ükshaaval. Igal aastal lisandub registrisse umbes 30 000 objekti.
1958. aasta NSV Liidu meistrivõistlused ratsutamises

1958. aasta  NSV Liidu meistrivõistlused ratsutamises  peeti 24.-30. augustil Moskvas.
Uhti kõrts

Uhti kõrts oli kõrts Tartumaal Uhti asulas Tartu-Võru maantee ääres. Tänapäevani säilinud kõrtsihoone on arvele võetud kultuurimälestisena.
Kõrtsihoones on Uhti Avatud Ateljee, kus huvilised saavad asjatundjate abistamisel ise asju valmistada, näiteks teha käsitööd või teha sepatöösid.
Veebiseminar

Veebiseminar (ingl web-based seminar, web seminar, webinar) on veebi vahendusel toimuv seminar, mida korraldatakse õppetöö, koosoleku, arutelu vm eesmärgil.
Schuyleri maakond (Illinois)

Ajalugu

Maakond moodustati 1825. aastal.
Kriitiline tee

Ajalugu

Kriitilise tee meetodit arendati mitmes etapis ja paljude aastate vältel. Arengufaasi esimesele osale pandi alus 1950ndate lõpu poole. Projekti algatamise võtmeisikuteks olid Morgan R. Walker, kes töötas USA keemiatööstuse ettevõttes DuPont, ja James E. Kelley, kes töötas Remington Randi ettevõttes, mis tootis ettevõtetele tootmismasinaid – näiteks trükimasinaid. Kriitilise tee meetodit hakkas välja töötama DuPonti inseneride töörühm ning esialgu pandi paika CPM-i arendamise eelarve, mis oli selle aja kohta päris suur (tegelikult CPM-i arendamiseks kulunud summa pole teada). Tänu Morgani innustatusele oli mudeli prototüüp 1957. aasta märtsi alguseks valmis ning esimene test antud meetodiga viidi läbi George Fisher Worksis septembris 1957.  Kriitilise tee meetodit tutvustati laiemale publikule alles märtsis 1957. Antud projekti modelleerimise meetodi arendamise faas võttis aega 27 kuud: detsembrist 1956 kuni veebruarini 1959. Jim Kelley ja Morgan Walker on öelnud, et nad olid lihtsalt õigel ajal õiges kohas.

Meetodist

Kriitilise tee meetod jagab projekti erinevateks komponentideks ning kaardistab, milliseid tegevusi tuleb teha, et projekt edukalt lõpetada. Kõik tegevused loetletakse järjest varaseima kuupäeva järgi, kui antud tegevust läbi saaks viia ning lõpuaeg on samuti oluline, et projekt ei veniks plaanitust pikemaks. Igal projektil on tavaliselt aga võimalikke teostamise viise mitu, kus osad tegevused saavad toimuda paralleelselt teistega või on protsessid, mis ei ole teistest nii suures sõltuvuses. Kriitiliseks teeks aga nimetataksegi seda protsessi või teed teostamise lõpuni, mis on kõige pikema kestusega. Seega, iga projekti või tegevuse hilinemine või planeeritust kauem teostamine tähendab ka planeeritust hilisemat projekti lõpetamist, juhul kui ei tehta korrigeerimisi projekti keskel.
Johannes Henno

Johannes Henno (kuni 25. septembrini 1939 Hennoch; 6. aprill 1916 Tartu – surmaaeg ja -koht on teadmata) oli eesti poksija.
Henno oli kokku kahekordne Eesti meister – poolraskekaalus (kuni 79,4 kg) 1942. aastal ja keskkaalus (kuni 72,6 kg) 1943. aastal. Ta sai Eesti meistrivõistlustel keskkaalus (kuni 72,6 kg) III koha (1938) ja poolraskekaalus (kuni 79,4 kg) III koha (1940). Ta sai Eesti NSV meistrivõistlustel raskekaalus (üle 79,4 kg) II koha (1941).
Henno oli 1939. aastal II Eesti mängude poksivõistluse poolraskekaalu (kuni 80 kg) võitja.