google/wiki40b huggingface dataset:
Loovettevõtlus

Loovettevõtlus on ettevõtluse üks vorm, mille esmaseks eesmärgiks ei ole materiaalse tasu saamine,  vaid oma loomingu pakkumine. 
Ettevõtluse sellest vormist saadav kasu on pigem mittemateriaalne, näiteks rahulolu, uued teadmised, oskused, kogemused või uue töökoha loomine. Looettevõte põhineb individuaalsel ja kollektiivsel loovusel, oskustel ja andel ning on võimeline looma heaolu. Loovettevõtted müüvad oma loomingut, olgu selleks siis kas käsitöö, kunst, fotograafia, huvitegevus, disain, muusika või mõni muu loomeala. Loovettevõtte jaoks on määrava tähtsusega see, et suudetaks pakkuda kvaliteetset tööd. Tihti on ka teenuse või toote hind veidi madalam kui suurettevõtetel. Enamasti on tegemist niši-, mitte masstoodetega.

Loovettevõtja

Loovettevõtjale on olulised eneseteostus, suurem vabadus või panus kogukonna arengusse. Edukad loovettevõtjad on nii loojad kui ka ettevõtjad. Nad lähenevad kliendile individuaalselt ning oskavad leida kõige õigema toote või teenuse, mida nad vajavad. Looettevõtte äri on väga personaalne. Loovettevõtja peab teadma, milleni ta tahab jõuda. Kasum ei ole alati peamine eesmärk, olulisem on, et tema tegevus pakuks rahuldust. Mõned loovisikud peavadki oma ettevõtlust pigem hobiks. Seda ilmselt seetõttu, et nad saavad tegeleda loominguga ja samal ajal kindlustades endale pidev sissetulek või töökoht. Mõnede loovisikute jaoks on raske ühendada loomingut ja tööd, teised suudavad ka tööprotsessi suhtuda loovalt. Loovisiku kui ettevõtja jaoks on olulised visioon ja missioon – ta peab teadma, kuhu tahab jõuda ning mida ja kelle jaoks teha. Loovettevõtja peab olema ambitsioonikas ja tal peab olema piisavalt eneseusku. Loovus ja ettevõtlus võivad esmapilgul tunduda vastuolulised mõisted. Kuid ettevõtlusele võib läheneda mitmeti, tuleb vaid oma eesmärkides ja väärtustes kindel olla. Arvatakse, et need kaks omavahel kokku ei sobi ehk valida tuleb kas looming või ettevõtlus. Vahel seostatakse loomingut eelkõige kunstiga, kuid looming on tegelikult palju laiem mõiste – looming on kõikjal meie ümber.

Loomeprotsess

Erinevalt teistest majandusvaldkondadest, kus toodete või teenuste pakkumine tuleneb turu ootustest, algab loomemajanduses toote või teenuse sünnilugu tavaliselt heast ideest ja loomeprotsessist . Loomeprotsess on loominguline tegevus, mis koosneb loometöö üksteisega seotud etappidest ideest teostuseni. Oskusliku loomeprotsessi juhtimise tulemusena valmistatakse erinevaid töövõtteid kasutades teos, disainilahendus või toode. Selliselt sündinud teost nimetatakse autoriloominguks. Loomeprotsess leiab aset kõikides eluvaldkondades, kuid loovettevõtetes on see tegevus alustalaks. Loomingulise tegevuse tulemusena sündinud teos võib olla ainueksemplar või kui seda paljundatakse, siis tooteseeria.

Tugi loovettevõtetele

Alustavatele loovettevõtetele pakuvad tuge loomeinkubaatorid nii Tallinnas kui ka Tartus. Samuti pakub tuge Kultuuritehas Tallinnas.
2018. aasta 1 jaanuarist hakkab kehtima uus lihtne ettevõtlusvorm, mis vajalik ka loovettevõtjatele. Ettevõtluskonto vabastab loomeinimesed bürokraatiast, paberimajandusest ja keerulisest raamatupidamisest.
Priit Paabo

Priit Paabo (sündinud 12. oktoobril 1968 Tartus) on eesti tuubamängija.
Ta mängib Politsei- ja Piirivalveameti orkestris, vaskpillikvintetis Silver Brass, diksiländansamblis Happy Feet Orchestra.
Enhydris

Levila

Neid madusid võib kohata Kagu- Ida- ja Lõuna-Aasia rannikualade vetes.
Leevi and the Leavings

Leevi and the Leavings oli Soomes 1978. aastal loodud pop-rock-bänd. 
Bändi tuntuim liige oli Gösta Sundqvist, kes tegi üksi kõik bändi laulud. Ta oli ka bändi laulja. Teised liikmed olid Risto Paananen, Juha Karastie ja Niklas Nylund. Nad otsustasid lõpetada bändi pärast Gösta Sundqvisti surma 2003. aastal. 
Leevi and the Leavings oli tuntud ka sellepärast, et nad ei teinud ühtegi esinemist peale Eurovisiooni lauluvõistluse Soome eelvõistluse 1981. aastal. Hoolimata sellest oli ansambel üks Soome populaarsematest. 
Leevi and the Leavings avaldas kokku 16 albumit. Ansambli tuntuimad palad on "Mitä kuuluu, Marja-Leena?", "Poika nimeltä Päivi", "Unelmia ja toimistohommia", "Teuvo, maanteiden kuningas", "Itkisitkö onnesta?" ja "Pohjois-Karjala".
Alumosilikaadid

Alumosilikaadid on keemilised ühendid, looduslike ja sünteetiliste silikaatide rühm, mille kompleksanioonid sisaldavad räni ja alumiiniumi. Kompleksanioonid on näiteks [AlSiO₄]⁻, [AlSi₄O₁₀]⁻, [Al₂Si₃O₁₀]²⁻. Katioonideks on Na⁺, K⁺, Mg²⁺, Ca²⁺, mõnikord ka Ba²⁺ ja Li⁺.
Looduslikud alumosilikaadid on kõige levinumad mineraalid, nad moodustavad kuni 50% maakoore kaalust. Nende hulga kuuluvad päevakivid (albiit, ortoklass, anortiit), savimineraalid ja vilgud.
Alumosilikaadid on vees lahustamatud, rasksulavad ja termiliselt kindlad ühendid.
Alumosilikaate toodetakse ränidioksiidi SiO₂ ja alumiiniumoksiidi Al₂O₃ kuumutamisel metallioksiididega.

Kasutamine

Maakoore pinnas toimub alumosilikaatide murenemine ja tekib kaoliniit, mida kasutatakse keraamikatööstuses. Alumosilikaate kasutatakse ka klaasi ja tsemendi tootmisel, vilgud on head elektri- ja soojusilolatsioonmaterjalid.
Nefeliin on alumiiniumi tooraine. Hüdrateeritud looduslikke ja tehislikke alumosilikaate (tseoliite) kasutatakse vee puhastamiseks.
Alumosilikaate kasutatakse toiduainetööstuses toidulisandina (Е554, Е555, Е556, Е559).
Sipsik (raamat)

Sisu

Sipsik on rääkiv, mõtlev ja võrdlemisi isepäiselt tegutsev kaltsunukk, mille Mart õmbles sünnipäevaks oma pisemale õele Anule. Kaltsunukk on nagu väike laps – rõõmus, uudishimulik, kohati hulljulge, vahel mõtlik ja nukkergi. Sipsik satub koos Anuga kaasahaaravatesse seiklustesse; koos käiakse katusel ja ujumas, õpitakse sukeldumist, sõidetakse taksos, ollakse üksi kodus jm. Kirjanik tabab hästi väikse lapse mõtte- ja tundemaailma erisugustes situatsioonides.
Kui peamiselt on jutukestes just Anu see, kes seletab Sipsikule "elutõdesid", n-ö kasvatab teda, siis viimane peatükk toob muutuse. Sipsik tabab end mõttelt, et kui Anu suuremaks sirgub, ei tahagi ta enam temaga mängida. Ta palub Anu, et see ei unustaks teda, vaid paneks ta mõnda tühja kingakarpi, kust Anu ta vahel, kasvõi juba suure tüdrukuna, vahel välja võtaks ja meenutaks nende ühiseid seiklusi – sedasama katuselkäiku, ujumist jne.
Kirjanik Eno Raua isa nimi oli Mart ja ta õde on Anu Raud. Teoses on huvitav tähele panna, et samu nimesid kannavad ka raamatu peategelased.
Reiner Brockmann noorem

Reiner Brockmann noorem (1640 Kadrina kirikumõis, Virumaa – juuni 1704 Laiuse) oli Eestimaa vaimulik.
Reiner Brockmann noorem õppis Rostocki ülikoolis ning töötas aastatel 1666–1703/1704 Laiuse Püha Jüri koguduse pastorina ja 1678–1703/1704 Tartu praostkonna praostina. Aastatel 1681–1685 oli ta ka Kursi Maarja-Eliisabeti koguduse pastori kohusetäitja.

Isiklikku

Reiner Brockmann noorema isa Reiner Brockmann vanem (1609–1647) oli Kadrina Katariina koguduse õpetaja. Eestimaa konsistooriumi assessor ning Narva-Alutaguse praostkonna ja Viru praostkonna abipraost; poeg Reiner Broocmann (1677–1738) oli Laiuse Püha Jüri koguduse pastor Laiusel, sõjaväeõpetaja, hiljem pastor Norrköpingis Rootsis.
Suguvõsa perekonnanime on kirjutatud paljudes variantides, neist olid Saksamaal ja algul Eestis rohkem kasutusel Brockmann või Brocmann, hiljem Rootsi harus Broocman(n).
Milleri maakond (Georgia)

Ajalugu

Maakond moodustati 1856. aastal.
Angiotensiini konverteeriv ensüüm

Angiotensiini konverteeriv ensüüm (Angiotensin-converting enzyme ehk ACE) katalüüsib angiotensiin I üleminekut angiotensiin II-ks. See tõstab vererõhku, kuna angiotensiin II põhjustab veresoonte ahenemist. Seda ensüümi kodeerib ACE geen.
ACE, angiotensiin I ja angiotensiin II on osa reniini-angiotensiini süsteemist, mis kontrollivad kehavedelike mahu abil vererõhku. ACE-d eritatakse kopsudes ja neerudes veresoonte endoteeli rakkude abiga. Ravimid, mis on seotud vererõhu alandamisega, on seega tuntud kui ACE inhibiitorid.
ACE ensüüm käitub südame- ja silelihastes kui kasvufaktor. Samas on angiotensiin II seotud ka ülekoormuse põhjustatud südame-ja silelihaste hüperotroofiaga. Seega soodustab suurem ensüümi hulk organismis jõu- või sprindialadega tegelemist, kuid samas kasvatab ka müokardiinfarkti ohtu.
ACE-d tuntakse järgnevate nimetustega: dipeptidüül karboksüpeptidaas I, peptidaas P, dipeptiidi hüdrolaas, peptidüül dipeptidaas, angiotensiini konverteeriv ensüüm, kininaas II, angiotensiin I-konverteeriv ensüüm, karboksükathepsiin, dipeptidüül karboksüpeptidaas, "hüpertensiini konverteeriv ensüüm" peptidüül dipepdidaas I, peptidüül-dipeptiidi hüdrolaas, endoteelirakkude peptidüül dipeptidaas, peptidüül dipeptidaas-4, PDH ja DCP.
Russalu mõis

Russalu mõis (saksa keeles Russal) oli eramõis Nissi kihelkonnas Harjumaal.
Mõisast on teateid alates 1586. Mõisa peahoone hävinud, säilinud on 19. sajandi keskelt pärit ehitismälestis, Russalu mõisa paesild.
Russalu mõis kuulus von Uexküllidele, 1666. aastast von Baranoffidele ning 1754. aastal omandas mõisa Eberhard Gustav von Zoege. Seejärel olid omanikeks von Manteuffelid, von Fersenid, von Meyendorffid, von Rosenid, von Schillingid, von Maydellid.
Herman Sergo

Herman Sergo (1. oktoober 1911 Jausa, Käina vald – 28. september 1989 Tallinn) oli eesti kirjanik.
Sergo töötas muu hulgas madruse ja tüürimehena ning 1941. aastal lõpetas Tallinna Merekooli kaugsõidukaptenina. Aastatel 1942–1945 oli ta Punaarmees ning aastani 1965 sadamateenistuses Leningradis ja Tallinnas.

Looming

Ta kirjutas palju mereainelisi ning sageli ka omaeluloolisi jutte ja romaane.
Kakumäe tee

Kakumäe tee on tänav Tallinnas Haabersti linnaosas Kakumäe ja Vismeistri asumis.
Tänav algab Vana-Rannamõisa teelt ja lõpeb Kakumäe nina lähedal. Tänava pikkus on umbes 3,4 km.
Tänav sai nime 11. märtsil 1977.
Muusikamatemaatika

Ajalugu

1295. aastast pärinevas anonüümses traktaadis "Tractatus duorum monachorum de Hailsprunne Regulae de musica"  (avaldatud väljaandes Mettenleiter, Dominicus 1866: Musikgeschichte der Stadt Regensburg. Regensburg, 61-70, lk 64) on Boethiusele tuginedes öeldud: "Üks on mängida pille... Teine on luua laule... Kolmas on mõlemat põhjendada. See on muusikamatemaatika." ("Unum (sc. genus) est, quod instrumentis agitur ... Aliud, quod fingit carmina ... Tercium, quod utrumque diiudicat. Et hoc est musica mathematica" (cf. Boeth. mus. 1, 34 p. 224, 26)),
Bossuit

Toponüümid

Bussuth (1038), Bossut (1128), Bossuth (XII sajand), Bousut (XII sajand).
Jevgeni Klimovitš

Jevgeni Klimovitš (Климович Евгений Константинович) (24. jaanuar 1871 Vitebski kubermang – 1932 Jugoslaavia) oli Venemaa Keisririigi (poliitilise politsei ohranka) ja Politseidepartemangu riigiametnik, sõjaväelane (jalaväekindral) ja Venemaa valgekaartliku liikumise tegelane.

Jevgeni Klimovitš oli pärit Vitebski kubermangu aadlikes east, lõpetas Polotski kadetikorpuse.

Isiklikku

Jevgeni Klimovitši abikaasa oli Jekaterina Petrovna Tjutševa, neil oli 1905. aastal sündinud poeg Boriss Klimovitš.
Põld-lõosilm

Kirjeldus

Põld-lõosilm on üheaastane tiheda ja laialivalguva puhmastikuga taim (peetakse rahvasuus ka samblaks), mis levib seemnete abil. Taim on inimkaasleja: kasvab peamiselt inimestega asustatud aladel. Seemneid on igal puhmal 500–1000. 
Põld-lõosilm eelistab veidi niisket ja varjulist kohta, kuigi võib lühikest aega õitseda ka väga päikesepaistelistes kohtades. Seda arvatakse põhjustavat seemnete ja juurestiku küllaltki maapinnalähedane kinnitus. Ta õitseb hiliskevadest suve keskpaigani. 
Lillest möödakäijaile hakkab esialgu silma vaid suur sinetav õiemeri. Aga lähemal vaatlusel osutub see ühtlaselt sinakas õitekompleks suhteliselt sümmeetriliste õitega ja värviküllaseks vaatepildiks. Õielehed on suhteliselt sarnased ega erine pealtnäha tavapärastest kroonlehtedest. 
Õielehed, mida on harilikult viis, moodustavadki õie, mille keskel võib suurendusklaasiga vaadates eraldada veel mitu kihti viieseid eri värvi rattakesi ja nende keskel paiknevat kollakat õiekobarat. 
Põld-lõosilma lehed mõjuvad veidike karedate või kleepjatena. Mõlajad või keeljad tömbi või lühidalt teritunud tipuga karedakarvalised lihtlehed. Pikkus on 1–7 cm, laius 0,5–1,5 cm. Ülemised lehed on rootsutud, istuvad, alumised ahenevad rootsuks. Juurmised lehed moodustavad kodariku ja kuivavad enamasti juba õitsemise ajaks. 
Taime vars on vastupidav ega kipu esimesel murdmisel järele andma. Küllap see omadus aitab taimel tuultele ja vihmadele ning nii loomade kui ka inimeste käimistele ja tegemistele vastu panna. Varsi on ühel taimel enamasti mitu, nad on lihtsad või juba alusel harunenud ning karvased. 
Vili on põld-lõosilmal munajas, sile ja läikiv mustjaspruun pähklike. Viljad varisevad sageli koos tupega. Viljaraod on õietupest vähemalt 2 korda pikemad. Karvad on alumises osas harali, ülaosas lidus. 
Paljuneb seemnetega, mis levivad mööduvatele loomade karvadele ja inimeste riietele kinnitudes. 
Põld-lõosilm on suhteliselt kärme levikuga ja need, kel huvi tema vastu, võiksid proovida neid ka kodus varjulistel kohtadel ja metsaalustel kasvatada. Igal juhul kipuvad selle taime läheduses jääma kängu või pea üldse ära kaduma tavalised maaharijale niipalju muret tekitavad nn. päris umbrohud.
Ma Lin

Ma Lin (hiina 马琳, Mǎ Lín; sündinud 19. veebruaril 1980 Shenyangis Liaoningi provintsis) on Hiina lauatennisist, 3-kordne olümpiavõitja. Ta oli ITTF meeste edetabelis 5. detsembril 2007 üksikmängus 2. kohal.
2004. aasta suveolümpiamängudel Ateenas tuli ta olümpiavõitjaks paarismängus. 2008. aasta suveolümpiamängudel Pekingis tuli ta olümpiavõitjaks üksikmängus ja Hiina meeskonna koosseisus.
Maailmameistrivõistlustel on ta 3 korral tulnud hõbedale ja võitnud 7 korral maailma karika.
Ma Lin on agressiivne mängija, kes on tuntud erinevate servide, kiire jalgade töö ja võimsate kolmanda palli rünnakute poolest.
Ta on 173 cm pikk ja kaalub 73 kg.
Vējzaķsala mõis

Vējzaķsala mõis (Vējzaķsalas muiža, ka Stāles muiža) oli rüütlimõis Lätis Riia linnas Sarkandaugava asumis. Mõisa peahoone asus aadressil Uriekstes iela 3. Saksa keeles Vegesacks Hof, ka Vegesacksholm.
Vējzaķsala mõisa asukohaks on samanimeline saar, mis kandis liivi keeles nime Osmasar. Rootsi võimu ajal said saare omanikuks Vegesackid, nende järgi saigi saar nime. Kanal, mis saart eraldas, täitus aja jooksul ja nii oli XIX sajandiks saarest jäänud vaid mälestus, mida kandis lätikeelne liide "-sala" mõisa nimes. XVIII sajand]il kuulus see Berensitele.
XIX sajandi lõpus ja XX sajandi alguses kuulus mõis Stahlide suguvõsale. Vaatamata väikesele pindalale (mõisale allus vaid 14 kaluriperet) säilitas see rüütlimõisa staatuse. Riia linn keeldus rüütlimõisa maadel heakorrastustöid tegemast, mõis ise oli aga vaene ning nii soostusid ja metsistusid Vējzaķsala maad kuni mõisa võõrandamiseni.
Mõisa peahoone oli barokkstiilis. Hoone ehitamisel kasutati vahvärktehnikat. Tänapäevaks on Vējzaķsala mõisa hooned hävinud.
Jüri-Ruut Kangur

Jüri-Ruut Kangur (sündinud 17. mail 1975 Tallinnas) on eesti dirigent.

Elulugu

Ta lõpetas 1998. aastal Eesti Muusikaakadeemia kooridirigeerimise (prof. Ants Sootsi klassis), orkestridirigeerimise (dots. Jüri Alperteni klassis) ja kompositsiooni alal (dots. Raimo Kangro klassis).
Ta töötas aastatel 1994–1999 Haapsalu Muusikakooli muusikateatri dirigent-muusikajuhina, 1996–2004 Haapsalu Linnaorkestri peadirigendina, 2001–2003 G. Otsa nim. Tallinna Muusikakooli dirigeerimisosakonna juhataja ja õppejõuna, 2003. aastast Nõmme Muusikakooli Sümfooniaorkestri ja 2013. aastast Tallinna Ülikooli Sümfooniaorkestri dirigendina. Ta on juhatanud veel mitmeid koore ja orkestreid (Estonia Seltsi Segakoor, Rahvusooper Estonia poistekoor, G.Otsa nim. Tallinna Muusikakooli sümfooniaorkester jm.) ja külalisena Tallinna Kammerorkestrit, Pärnu Linnaorkestrit ja mitmeid noorteorkestreid.
Tema eestvedamisel asutati 1995. aastal Üle-Eestiline Noorte Sümfooniaorkester, mille peadirigent ta on. Ta oli aastatel 1995–2004 üleriigiliste keelpillimängijate Haapsalu suvekursuste juht ja festivali “Viiulimängud” korraldajaid. 2009. aastast on ta ka Järvi rahvusvahelise dirigentide meistrikursuse ja 2011. aastast Pärnu Muusikafestivali ja Järvi Akadeemia üks korraldajaid.
Ta on juhatanud noorteorkestrite rahvusvahelisi koostööprojekte Soomes, Saksamaal, Norras, Türgis ja Hollandis ning andnud meistrikursusi Lõuna-Aafrika Vabariigis. 2007. aastast on ta ühtlasi Euroopa Noorteorkestrite Assotsiatsiooni liige ja 2009. aastast Euroopa Orkestrite Föderatsiooni juhatuse liige, 2010. aastast Eesti Sümfooniaorkestrite Liidu esimees. Ta oli 2012. aastal Tallinnas toimunud IX Euroopa Orkestrite Festivali peakorraldaja.
2007. ja 2011. aastal oli ta noorte laulupeo ja 2014. aastal on üldlaulupeo sümfooniaorkestrite üldjuht. X noorte laulupeol esitasid neidudekoorid Henn Rebase ja Hando Runneli laulu "Veskimees" tema orkestratsioonis.
Ta sai Gustav Ernesaksa Fondi õppestipendiumi 1996. aastal. 2007. aastal sai ta Eesti Kultuurkapitali helikunsti sihtkapitali aastapreemia, 2012. aastal rahvakultuuri sihtkapitali aastapreemia, 2009. aastal Riho Pätsi Koolimuusika Fondi aastapreemia.
Tema heliloomingusse kuuluvad vokaal-sümfoonilised suurvormid "Requeim", "Magnificat", oratoorium "Eesti lauliku lugu", humoratoorium "Suremata kuulsus Salomon Vesipruul", muusikalid "Joona saatmine" ja "Klounid klassiekskursioonil", orkestriteosed ja koorilaulud.
Tema muusikat on ette kantud mitmel pool Euroopas (Holland, Saksamaa, Iirimaa, Island, Inglismaa, Portugal, Kreeka, Itaalia, Läti, Ungari, Prantsusmaa jm.), USA-s, Kanadas ja Lõuna-Aafrika Vabariigis.
Murmillo

Murmillo (ka mirmillo) oli Vana-Rooma raskerelvastuses gladiaator Rooma keisririigi ajajärgul. Selle gladiaatoritüübi eelkäijaks olid gallused, kes olid Galliast pärit sõjavangid. Galluste relvastus, varustus ja võitlustiil olid iseloomulikud Gallia sõdalastele. Kuna Gallia sai Rooma provintsiks, arenes see võitlejatüüp aja jooksul uueks gladiaatortüübiks murmilloks.

Relvastus

Murmillo kandis kogu pead katvat iseloomuliku kõrge harjaga kiivrit ning suurt nelinurkset puidust kilpi ehk scutum'it. Ründerelvaks oli lühike mõõk gladius. Mõõka hoidva käe (enamasti parema) turviseks oli tepitud või rauast varrukas manica. Tal oli üks sääreturvis (enamasti vasakul jalal). Seda tüüpi gladiaatorid pidid olema atleetlikud relvastuse raskuse tõttu. Murmillol oli võitlejanimi ning kiiver võimaldas tal anonüümseks jääda.

Võitlus areenil

Murmillo pandi tavaliselt võitlema traaklasega. Väiksematel areenidel võidi vastaseks seada ka samuti raske relvastusega provocator või hoplomachus, aga ka kergrelvastusega retiarius. Võrku heitvale retiariusele oli murmillo soodne vastane, kuna tal oli kiivril kõrge hari, kuhu võrk võis takerduda.
Ikaría meri

Ikaría meri (kreeka keeles Ικάριο Πέλαγος, Ikario Pelagos) on Egeuse mere osa Küklaadidest idas ja Ikaría saarest lõunas.
Meri on saanud nime mütoloogiategelase Ikarose järgi, kes sinna kukkus.
Arnold Posti

Arnold Michael Posti (6. mai 1892 Tallinn – 7. august 1941 Petšorlag, Komi ANSV) oli Eesti konsul Stockholmis 1919. aastal.
Arreteeriti 24. jaanuaril 1941 Tallinnas.
Euroopa Kohtu kohtujurist

Euroopa Kohtu kohtujuristid (inglise keeles Advocates General) on 11 kohtuametnikku, kes tegutsevad Euroopa Kohtus 28 kohtuniku kõrval.
Nagu Euroopa Kohtu kohtunikud, määratakse ka kohtujuristid ametisse liikmesriikide valitsuste kokkuleppel kuueaastaseks ametiajaks, mida võidakse pikendada. Kohtujuristid assisteerivad menetluse käigus kohtunikke, kuid ei osale otsuste langetamisel, nii nagu nad ei hääleta ka kohtupresidendi valimisel.
Iga kohtuasja menetleb üks kohtunik (ettekandja-kohtunik) ja kohtujurist. Avalikul istungil küsitlevad kohtujuristid osapooli koos kohtunikega. Kui kohtu üldkoosolekul peetakse vajalikuks kohtujuristi ettepanekut, esitab kohtujurist selle mõne nädala jooksul pärast istungit. Kohtujuristide ülesanne on esitada kohtuasjade kohta sõltumatud ja erapooletud arvamused. Erinevalt kohtuotsustest on kohtujuristide ettepanekud ühe autori töö ning selle tulemusena üldiselt kergemini loetavad ja üksikasjalikumad. Ettepanekud ei ole kohtule siduvad, kuid enamasti neid siiski järgitakse.
2016. aastal tehtud uuringu järgi langetas Euroopa Kohus 67% juhtudest otsuse, mis langes ühte kohtujuristi ettepanekuga.
Mitmed Euroopa Kohtu kohtunikud on varem töötanud samas kohtujuristina. Erinevalt Euroopa Kohtust Üldkohtus kohtujuriste ei ole.
Sāmarrā'

Ajalugu

Keskaegsete hoonete alt on leitud 8000 aasta vanuseid haudu ja keraamikat neoliitikumi ajast. Eelajaloolise asula esimesed väljakaevamised toimusid 1911–1914 Saksa arheoloogi Ernst Herzfeldi juhtimisel. Ühe esimese linnriigina Lähis-Idas andis Sāmarrā' nime umbes 5500-4800 kestnud Sāmarrā' kultuurile Põhja-Iraagis. Asula ise püsis omanimelisest kultuurist kauem ning kadus umbes 3900 eKr.
Pole täpselt teada, kas Sāmarrā' oli Sur-marrati nimeline Assüüria kindlus, millele viitas Sanherib 690. aastast eKr säilinud steelil. Veebileht The State Archives of Assyria Online omistab linnale ka nimekuju Surimarrat.
Linna antiikaegsete nimede seas on ka kreeka Souma (Ptolemaios V.19, Zosimos III, 30), ladina Sumere, Julianuse armee taganemisega seoses 363 pKr mainitud kindlus (Ammianus Marcellinus XXV, 6, 4) ning süüria Sumra (Hoffmann, Auszüge, 188; Michael Syrus, III, 88), mida kirjeldatakse külana.
Rahvaarv sai taas suurenema hakata, kui 6. sajandil rajati (oletatavasti Khosrau I (531–578) käsul) Qatul al-Kisrawi kanal, mis tõi Nahrawan kanali kaudu Tigrise vee Sāmarrā' piirkonda.
836. aastal tõi Abbasiidide kaliif Al-Mu'tasim oma pealinna Tigrise kaldale Sāmarrā'sse. Nestoriaanliku kiriku patriarh Sargis (860–872) tõi Baghdadist sinna ka idakiriku patriarhaadi. Nii kujunes Sāmarrā'st mõneks ajaks islamimaailma suurim ja tähtsaim linn.
Kaliifide residentsiks jäi Sāmarrā' 892. aastani, mil kaliif Al-Mu'tadid naasis Baghdadisse. Seejärel käis linn alla, kuid rahapaja püsis selles 10. sajandi alguseni. Hiljem linn sisuliselt hüljati pikaks ajaks ning selle ajalooline osa moodustab tänini ulatusliku varemetevälja.

Vaatamisväärsused

Linna vaatamisväärsuste seas on Sāmarrā' suur mošee unikaalse spiraalikujulise minaretiga, mis ehitati 847.
Sāmarrā's on ka kümnenda ja üheteistkümnenda šiiitide imaami Ali al-Hadi ja Hasan al-Askari mausoleumid ning šiiitide kaheteistkümnenda ja viimase, "varjatud imaami" Muhammad al-Mahdi pühamu. 
2007. aastal kanti Sāmarrā UNESCO maailmapärandi nimekirja.

"Kohtumine Sāmarrā's"

"Kohtumine Sāmarrā's" on lugu, mis pärineb Babüloonia müüdist ning jõudis läände üleskirjutuse kaudu Babüloonia Talmudis, mille omakorda kirjutas novelliks inglise kirjanik W. Somerset Maugham. Loos põgeneb mees Surma eest, keda ta nägi Baghdadis, üksnes selleks, et kohata teda taas Samarras. Sellest tulenevalt on väljend "kohtumine Samarras" muutunud surma metafooriks. Sama loo esitab F. L. Lucas luuletuses "The Destined Hour" (luulekogu "From Many Times and Lands", 1953). Lugu jutustatakse ka teleseriaali "Sherlock" osas "The Six Thatchers" (2017).
VELK Riia konsistooriumiringkond

VELK Riia konsistooriumiringkond (saksa keeles Consistorialbezirk der Stadt Riga mit dem Patrimonial-Gebiete)  oli Venemaa Evangeeliumi Luteriusu Kiriku piirkondlik koguduste haldusorgan Venemaa keisririigi Liivimaa kubermangus Riia linnas.
Konsistooriumiringkonnad moodustati Venemaa keisririigis, vastavalt 1832. aasta 28. detsembri Uue evangeelse luteri kiriku seadusele.
Konsistooriumiringkondade haldusorganiks oli  Venemaa Evangeeliumi Luteriusu Kiriku Peakonsistoorium.
Vao soo

Vao soo on soo Järva maakonnas Järva vallas Vao küla lähedal. Soo jääb Endla looduskaitsealale. 
Soo piirneb lõunast Udeva rabaga. Soos voolab Oostriku jõgi.
Walter Fontana

Walter Fontana (sündinud 1. veebruar 1986 Schios Vicenza provintsis) on Itaalia pop rock'i bändi Lost laulja.