Piinia

Botaanilised tunnused

Piinia kasvab keskmiselt 12–25 m, harva kuni 35 m kõrguseks. Eluiga on üldjuhul kuni 150, harva 200–250 aastat. Tüvi on sageli lühike ja vonklev, läbimõõt on kuni 1,5 m.
Võra on noorel puul ümarjas ja põõsakujuline, vanemas eas tihe ja vihmavarju kujuga. Vana puu võra läbimõõt võib ulatuda 40–60 meetrini. Korp on paks, plaatjas, punakaspruun kuni oranžikas, mustade vöötidega, sügavrõmeline.
Pungad on munaja kujuga, punakaspruunide soomustega, 7–20 mm pikkused, ümbritsetud valgete karvakestega. Pungad avanevad aprillis-mais, ning okkad kasvavad kuni sügiseni. Võrsed on paljad, noorelt rohelised, hiljem hallikad.
Okkad on kahekaupa kimbus, 10–18 (28) cm pikkused, rohelised, püsivad võrsetel 2–4 aastat. Noored, alla 5–10 aasta vanadel puudel on hoopis teistsugused okkad: need ei ole paaris, vaid kasvavad üksikuna, on 1,5–4 cm pikad ja sinakasrohelised. Alates kolmandast eluaastast hakkavad juveniilsete okaste vahele kasvama täiskasvanud puu okkad ja hiljemalt 10. eluaastaks on kõik juveniilsed okkad välja langenud. Kuid ka vanadel puudel võib esineda juveniilseid okkaid: need hakkavad kasvama puu vigastamise kohta, näiteks võrse murdmise järel.
Isasõisikud on kollaka-oranžika tooniga. Käbid on sümmeetrilised, munajad või ümarad, 8–12 (15) cm pikkused ja 5–11 cm läbimõõduga, noorelt rohelised, valminult läikivad ja helepruunid. Seemned on söödavad, kahvatupruunid, kaetud mustade, tahma meenutavate laikudega, 15–20 mm pikkused, nõrgalt kinnitunud 3–8 mm pikkuse rudimentaarse tiivakesega. Seemne mass on 0,5–1,1 g. Tõusmetel on 10–12 umbes 35 mm pikkust idulehte.

Juurestik ja mükoriisa

Piinia juurestik on väga hästi arenenud ja tungib paksudes mullahorisontides üsna sügavale. Kirde-Hispaanias on murenenud graniitpinnases mõõdetud piinia juurte tungimist 5 m sügavusele. Tavaliselt ulatub peajuur 60–180 cm sügavusele ning külgjuured kasvavad horisontaalsuunas võra laiusest kaugemale.
Piinia juurestikuga koos esineb mükoriisat peamiselt koos järgmiste seeneliikidega: Laccaria laccata, Hebeloma crustuliniforme, Boletus granulatus, Hebeloma sinapizans, Paxillus involutus ja Suillus collinitus. Osad neist mängivad olulist rolli fosfori omastamisel ja kasvukiiruse tõstmisel väheviljakatel ja karbonaatsetel muldadel. Väga suurt kasu annab sümbioos piinia ja söödava trühvli Tuber albidum vahel.

Levila ja ökoloogia

Piinia hajusad populatsioonid paiknevad Vahemere lääne-, põhja- ja idaosas, Portugalist kuni Süüriani. Teda võib leida levila lääne- ja põhjaosas 500–600 m ning idaosas 800–1400 m kõrgusel merepinnast. Kuna piinia rammusad seemned on inimkonna ajaloo jooksul olnud suure majandusliku tähtsusega, siis on inimene oluliselt mõjutanud piinia levila suurust. Samas on selline levitamine vähendanud piinia geneetilist mitmekesisust. Piiniat on viimaste aastatuhandete jooksul levitanud etruskid, kreeklased, roomlased, araablased jt. Selle tõttu on piinia algset levilat väga raske kindlaks määrata. Kõige tõenäolisemad piirkonnad, kust piiniat levitama hakati, asuvad mitme teadlase arvates Anatoolias, Liibanonis ja Pürenee poolsaarel. Ligi 50 000 aasta vanuse piinia puidu fragmendid ja käbi on leitud Hispaania paleoliitikumi aegsest asustuskohast.
Piiniametsade kogupindala on ca 380 000 hektarit, millest 75% asub Hispaanias, 9% Portugalis, 9% Türgis, 5% Itaalias ning väiksemat populatsioonid kasvavad Kreekas, Liibanonis ja Prantsusmaal.

Kasvukohad

Eelistatavalt kasvab piinia tasandikel, kuid teda võib esineda ka väikese kaldega nõlvadel. Ta armastab valgusküllast kasvukohta ja on üsna külmakartlik. Tiheda ja laiuva võra tõttu ei kannata piinia suurt lume raskust. Kuumal suvel talub ta hästi põuda ja on üsna vastupidav metsapõlengule. Vahemere maades võivad metsapõlengud hävitada kiiresti suuri männikuid. Kõrgel asuv võra ja paks korp kaitsevad puud väiksemate põlengute ajal. Kui põleng kahjustab puu võra kuni 90% ulatuses, siis võib piinia veel ellu jääda. Tänu hästi väljaarenenud juurestikule ja massiivsele võrale talub piinia küllaltki hästi tugevat tuult.

Kliima

Piinia levilas valitseb tüüpiline vahemereline kliima, kus suved on kuumad ja kuivad ning talved on pehmed ja vihmased. Aasta keskmine sademete hulk on 300...1500 mm, millest enamik esineb talvel. Suvine kuivaperiood kestab 2–5 kuud. Aasta keskmine õhutemperatuur on 10...18 °C. Talvel on jaanuari-veebruari keskmine temperatuur üle 0 °C, minimaalsed õhutemperatuurid langevad keskmiselt kuni –2...–7 °C, areaali absoluutne miinimum on –18 °C. Suve maksimaalsed temperatuurid tõusevad tavaliselt kuni 27...32 °C. Piinia kasvuks parim kliima on siis, kui sademete hulk aastas ületab 600 mm ja aasta keskmine temperatuur on 12...15 °C.
Kuna piinia on üsna külmakartlik, taludes negatiivseid õhutemperatuure kuni –7...–12 °C, siis on nii Eesti kui ka Kesk-Euroopa talved tema jaoks liiga külmad.

Kasvupinnas

Piinia ei ole kasvupinnase viljakuse ja niiskuse suhtes väga nõudlik. Ta võib kasvada ka väga õhukestel ja toitainetevaestel muldadel. Muldade lähtekivimitest domineerivad graniit, lubjakivi, liivakivi, serpentiin ja vulkaanilised kivimid. Piinia talub väga happelisi ja aluselisi pinnaseid, mille pH on 4–9. Kõige paremini kasvab ta aga värsketel ja hästi vett läbilaskvatel liivmuldadel, mis on orgaanilise aine väikese sisalduse ja happelise reaktsiooniga (lähtematerjaliks on liivakivi või liiv). Ta ei talu kõrget põhjavett ega pinnase sooldumist.

Kaasliigid

Piinia moodustab puhaspuistuid või segametsi teiste Vahemere maades kasvavate mändidega nagu merimänd (Pinus pinaster) ja süüria mänd (Pinus halepensis). Lehtpuudest kasvavad kõige sagedamini koos piiniaga iilekstamm ehk vahemere tamm (Quercus ilex), korgitamm (Quercus suber), pürenee tamm (Quercus pyrenaica) ja austria tamm (Quercus cerris).

Paljunemine

Piinia on ühekojaline okaspuu ja paljuneb seemnete abil. Viljakandvus algab avatud kasvukohtades juba 5–10 aasta vanuselt, puistus 20–30 aasta vanuselt. Tolmlemine toimub aprillist juunini. Seemned valmivad sügisel, kaks aastat pärast tolmlemist. Selline kolmeaastane paljunemistsükkel on mändide seas erandlik, kuna teistel männiliikidel on tsükli pikkuseks üldjuhul 2 aastat. Käbid võivad pärast seemnete varisemist mitmeks aastaks puule jääda.
Käbid avanevad veidi aega pärast seemnete valmimist või järgneva aasta jooksul.
Suured, rasked ja väikse tiivakesega seemned ei kuku puust kuigi kaugele ning nende levitajad on peamiselt kodurott (Rattus rattus), siniharakas (Cyanopica cyanus) ja inimene, kes on piinia seemneid Vahemere maades levitanud vähemalt viimased 6000 aastat. Seemnete idanevus on tavaliselt 75–85%.