google/wiki40b huggingface dataset:
Loksa vald

Loksa vald oli kohalik omavalitsusüksus Eestis Harju maakonnas.
Vabariigi Valitsuse 2005. aasta 30. juuli määrusega nr 152 moodustati senise Kuusalu valla ja senise Loksa valla baasil uus omavalitsusüksus Kuusalu vald.
Vald moodustati 1992. aasta 10. septembril.
Loksa vallas oli 2004. aasta 1. jaanuari seisuga 1994 elanikku (993 meest ja 1001 naist). Valla pindala oli 222,3 km². Vallas oli 28 küla, neist suuremad Vihasoo, Suurpea ja Viinistu. Tegutses üks kool: Vihasoo lasteaed-algkool (2003. aastal 32 õpilast).
Mustjala Käsitöösahver

Mustjala Käsitöösahver on käsitööpood ja toitlustusasutus Mustjalas Anna kiriku kõrval.
Seda peab Riina Allik. Käsitöösahver sai alguse 1995, kui alustati käsitööesemete müüki endises meiereis paiknevate eluruumide moosisahvris. Aastal 1997 osteti vallalt ka maja alumine korrus ning müügikoht viidi üle esimesel korrusel varem asunud kompleks-teeninduspunkti ruumidesse.
Enuliophis

Levila

Need maod elavad Nicaraguas, Hondurases, Costa Ricas, Panamas ja Colombias.
Anjala mõis

Anjala mõis (soome keeles Anjalan kartano) oli mõis Soomes Anjala vallas.
Mõis on tuntud eelkõige selle järgi, et 12. augustil 1788 sõlmiti seal Rootsi kuninga vastane vandeselts ehk Anjala Liit.
Mõis on olnud Wrede suguvõsa omanduses.
Meelis Pungits

Meelis Pungits (sündinud 30. aprillil 1977 Võrus) on eesti rammumees.
Ta on 2000. aastatel jõudnud mitu korda esikolmikusse üritusel Eestimaa Rammumees.
Timo Mustjärv

Mustjärv on järv Põlva maakonnas Räpina vallas Timo külas.
Järv kuulub Ida-Eesti vesikonna Peipsi alamvesikonda.
Järv asub Kuulmajärve maastikukaitseala Mustjärve sihtkaitsevööndis.
Järve pindala on 2,4 ha, kaldajoone pikkus ca 800 m, suurim sügavus üle 9 m.
Järvest möödub RMK Peraküla–Aegviidu–Ähijärve matkatee.
Vismeistri

Ajalugu

Asumit läbib Tiskre oja, mille kaldal paiknes Fischmeistri suvemõis. 18. sajandi teisel poolel kuulus mõis Eestimaa kubernerile hertsog Peter August Friedrich von Holstein-Beckile, kes lõi ojaäärsele maa-alale hirveaia. Seda hirveaeda meenutas veel hiljemgi Hirveaia heinamaa nimi.
Vismeistri küla liideti Tallinna linnaga 1975. aastal.

Territoorium

Vismeistri asumis on tänapäeval peamiselt individuaalelamud. Asumi maa-alale jääb Tiskre oja.

Vismeistri asumi tänavad

Asumi paljud tänavanimed on seotud kalastusvahendite või muldadega. Mitmed tänavanimed meenutavad endisi talusid, näiteks Tedrepere tänav, Uuepere tänav, Uustalu tänav jm. Asumisse kuuluvad veel Abara tänav, Ahingu tänav, Jõeküla tee, Jõeoti tänav, Kaheküla tee, Kakumäe tee, Kaladi tänav, Kiini tänav, Korese tänav, Käba tänav, Lauripere tänav, Lemle tänav, Loigu tänav, Lõimise tänav, Maimu tänav, Mardipere tänav, Mirta tänav, Müta tänav, Nõeliku tänav, Parve tänav, Piiritsa tänav, Põlde tänav, Põllumäe tänav, Ründi tänav, Saviliiva tänav, Sumba tänav, Tiskre tee, Trahteri tänav, Tõnu tänav, Vana-Rannamõisa tee, Veerise tänav, Viige tänav, Vismeistri tänav, Vähi tänav ja Västra tänav.
Immaku järv

Immaku järv (ka Immakjärv) on järv Võrumaal Rõuge vallas.
Järve pindala on 3,5 ha. Järve pikkus on 310 meetrit ja laius 190 meetrit. Kaldajoone pikkus on 857 meetrit.
Nikita Martõnov

Koondisekarjäär

Ta kuulus Eesti U-19 koondisse, mis osales kodusel 2012. aasta U19 Euroopa meistrivõistluste finaalturniiril .
Liis

Liis on eesti naisenimi.
2018. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis eesnimi Liis 2345 naisel. Liis oli populaarsuselt 67. naisenimi. Liis oli keskmiselt 29 aasta vanune (mediaanvanus oli 28). Kõige populaarsem oli eesnimi Liis vanuserühmas 25–29, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 64,68.
Vööt-käbilind

Levila

Vööt-käbilind on levinud okasmetsavööndis Põhja-Ameerikas, Alaskas ja Aasias kuni Kirde-Euroopani. 
Siberis on ta tüüpiline taiga lind.
Eestis on ta ebajärjekindel ja harv külaline oktoobrist märtsini. Teda kohatakse enamasti kuuse-käbilindude hulgas.

Välimus

Üldpikkus 15–18 cm. Kuuse-käbilinnust natuke väiksem ja saledama nokaga. Iseloomulikud on kaks laia valget tiivavööti ja küünarsulgede valged tipuäärised. Ka kuuse-käbilinnul võivad tiibadel olla valged vöödid, kuid need on selgelt kitsamad. Siiski on ka noorel ja esimese aasta vööt-käbilinnul kitsad tiivavöödid ja küünarsulgede tipud võivad olla täielikult kulunud. Isaslinnu sulestik on põhiliselt karmiinpunane, emaslinnul rohekaskollakas, noorlinnul tumedatriibuline. Lennul näib ta kuuse-käbilinnust sihvakam ja pikema sabaga.
Vööt-käbilind häälitseb lennul kuuse-käbilinnust kõrgemalt ja pehmemalt khiip, khiip. Kutsehüüd on mängupasuna kõlaga ninahäälne venitatud tööt. Laul on kiirem kui teistel käbilindudel, selles on kiireid kurinaid, sirinaid ja muud sarnast.

Pesitsemine

Pesitsemine algab ilmselt natuke hiljem kui teistel käbilindudel, märtsis-aprillis. Pesa asetseb tavaliselt kuusel 5–10 meetri kõrgusel ja on samasugune nagu teistel käbilindudel. Kurnas on tavaliselt kolm või neli muna.

Toitumine

Sööb peamiselt okaspuuseemneid, Siberis põhiliselt lehise, ka kuuse-, männi- ja seedermänni, Ameerikas tsuuga seemneid. Sööb ka pihlakamarju ja suvel toitub palju putukatest.
Vööt-käbilinnu Haiti saare alamliik megaplaga arvatakse vahel liigiks Loxia megaplaga.
Gimme! Gimme! Gimme! (A Man After Midnight)

"Gimme! Gimme! Gimme! (A Man After Midnight)" on ABBA laul, üks ansambli suurimaid hitte. Laulu autorid on Benny Andersson ja Björn Ulvaeus, juhtlaulja on Agnetha Fältskog. 
See salvestati 1979 ning anti välja singlina, mille tagaküljel oli laul "The King Has Lost His Crown". Laul on peal albumitel Greatest Hits Vol. 2 ja Gold: Greatest Hits. 
Laulul on ka hispaaniakeelne versioon "¡Dame, dame, dame!", mis anti singlina välja albumi "Gracias por la música" promomiseks.
Laul räägib üksildasest noorest naisest, kes otsib armastust ning võrdleb oma üksindust ööpimedusega.
2005. aastal kasutas Madonna laulu instrumentaalosa oma laulus "Hung Up", mille jaoks palus ta luba Björnilt ja Bennylt. Nad nõustusid, mis oli erakordne, kuna Björn ja Benny tavaliselt ei anna luba oma laule kasutada.
Robesoni väin

Robesoni väin (inglise Robeson Channel) on väin Põhja-Jäämeres Taani põhjapoolseima saare Gröönimaa ja Kanada põhjapoolseima saare Ellesmere'i vahel. See on Narese väina põhjapoolseim osa, mis ühendab Kennedy väina Lincolni merega.
Väinh on umbes 80 km pikk ja 18–20 km lai. Gröönimaa kaldal asub Nyeboe maa, Ellersmere'i kaldal Alert, mis on maailma kõige põhjapoolsem asula. Seal elas 2006. aasta seisuga 5 inimest.
Robesoni väin sai nime 1871. aastal Isaac Israel Hayesi ja Charles Francis Halli polaarekspeditsiooni käigus Ameerika Ühendriikide presidendi Ulysses S. Granti administratsiooni mereväesekretäri George Robesoni auks.
Raamatukogu

Seosed teiste mäluasutustega

Tänapäeva globaliseeruvas maailmas on oluline koostöö raamatukogude, arhiivide ja muuseumide vahel. 
Nende vahele ei õnnestu alati tõmmata kindlat piiri ainuüksi nende nimetuse või põhitegevuse järgi. Paljude arhiivide fondides on haruldasi trükiseid ja arhiividel on tihti ka suurepärased raamatukogud. Samuti on muuseumiekspositsioonides ja -kogudes trükiseid ning arhiividokumente, raamatukogudes on aga sageli käsikirjade osakonnad, mis võivad välja anda lausa arhiivi mõõdu. 
Vastavalt oma profiilile hoiavad ja eksponeerivad muuseumid inimkultuuri esemelisi mälestusmärke kõige vanematest aegadest kuni kaasajani. Muuseumide kogudes olevate esemete loomisel on tavaliselt silmas peetud kindlat praktilist ja/või esteetilist eesmärki. Arhiivide ja raamatukogude tegevuse objektiks on aga kirjasõna. Erinevalt esemelistest inimkultuuri mälestistest on kirjasõna mõeldud informatsiooni talletamiseks ning ajas ja ruumis edastamiseks.
Püüdes määratleda arhiivide, raamatukogude ja muuseumide erinevust, võib üldjoontes öelda, et arhiivid korraldavad arhiividokumentide ehk arhivaalide, raamatukogud trükiste ehk raamatute, muuseumid aga esemete kogumist, säilitamist ja kasutamist.
Uue-Varbla vald

Uue-Varbla vald (saksa keeles Gemeinde Neu-Werpel) oli haldusüksus Läänemaal Varbla kihelkonnas aastatel 1866–1891.

Ajalugu

Uue-Varbla vald moodustati 1866. aastal vallaseaduse alusel. See hõlmas Uue-Varbla mõisa. Vald kaotati 1891. aastal ja liideti Saulepi vallaga.
Aristotélis Onásis

Aristotélis Onásis (Aristoteles "Ari" Sokrates Homer Onassis, kreeka keeles Αριστοτέλης Ωνάσης, 15. jaanuar 1906 Smürna, Osmanite riik – 15. märts 1975 Neuilly-sur-Seine, Pariisi lähedal) oli kreeka reeder. Tema laevafirmade laevastikku kuulus 1950. aastatel üle 900 laeva, millest enamiku moodustasid naftatankerid.
Eesti Teaduste Akadeemia medal

Eesti Teaduste Akadeemia medal on Eesti Teaduste Akadeemia kõrgeim autasu.
Viimase, 1997. aasta detsembris vastu võetud statuudi kohaselt, antakse Eesti TA medalit üksikisikutele suurte teenete eest Eesti teaduse arendamisel või selle arendamisele kaasaaitamisel, samuti teenete eest Eesti Teaduste Akadeemia ülesannete täitmisel.
Medal asutati 1982. aastal Eesti NSV Teaduste Akadeemia mälestusmedali nime all. Üldkogul vastu võetud statuudi kohaselt anti mälestusmedal ENSV Teaduste Akadeemia töötajatele ja teistele isikutele teenete eest Teaduste Akadeemia ees seisvate ülesannete täitmises. Otsuse mälestusmedali andmise kohta tegi Eesti NSV Teaduste Akadeemia presiidium. Medal anti laureaadile kätte pidulikus õhkkonnas, üldreeglina Teaduste Akadeemia üldkogu või akadeemia osakonna üldkogu koosolekul.
1989. aastal, seoses akadeemia nime muutmisega, sai medali nimeks Eesti Teaduste Akadeemia medal.

Medalisaajad

Alates 1982. aastast kuni tänaseni on teaduste akadeemia medalit välja antud 153 korral. Ainsana on medali kahel korral pälvinud Eesti NSV kõrgema ja keskerihariduse minister Ilmar Nuut (1983, 1986).
Väljastpoolt Eestit on medali saanud 1982. aastal vene füüsik Vladimir Tutškevitš (Leningrad), 1995. aastal Rootsi mikropaleontoloog Urve Miller, 2006. aastal Soome energeetikateadlane Antero Jahkola ning Rootsi ja Saksamaa keeleteadlane Els Oksaar. 2008. aastal pälvis medali Kanada psühholoog Endel Tulving.
Dendermonde ringkond

Vallad ja osavallad

Ringkond koosneb 10 vallast ja 28 osavallast.
Afrikanistika

Afrikanistika on interdistsiplinaarne teadusharu, mis uurib Aafrikat, eriti Aafrika keeli, kultuure ja ühiskondi. Afrikanistikaga tegelevaid teadlasi nimetatakse afrikanistideks.
Sellesse valdkonda kuuluvad Aafrika kultuur, Aafrika ajalugu (kolonialismieelne, koloniseerimine, dekoloniseerimine ja kolonialismijärgne), Aafrika antropoloogia (etnilised rühmad ja Aafrika demograafia), Aafrika poliitika, Aafrika majandus (sh vaesus Aafrikas), Aafrika keeled ja Aafrika religioonid (sh Aafrika põlisusundid).
Üldjuhul keskendutakse afrikanistikas Sahara-tagusele Aafrikale, kuna Põhja-Aafrikat peetakse sageli osaks Araabiamaadest. See on siiski vaieldav ning afrikanistika identiteedi küsimus on selle teadusharu üks läbivaid teemasid. Mõnikord paigutatakse afrikanistika ka orientalistika alla, ehkki see muudab orientalistika tähenduse ja ulatuse ülimalt laiaks.

Ajalugu

Keskajal andsid Aafrika-uuringutesse suure panuse araabia õpetlased, kaupmehed ja rändurid (Al-Mas‘ūdī, Al-Idrīsī, Ibn Khaldūn, Leo Africanus jt), kes reisisid Põhja-, Lääne- ja Ida-Aafrikas. Kirjalike allikate puudumise tõttu on nende teosed üks põhiallikaid Aafrika keskaja kohta.
Uusajal kulges Aafrika tundmaõppimine paralleelselt eurooplaste sissetungiga kontinendile, sealhulgas misjoniga. Olulise panuse andsid 1795. aastal rajatud Londoni Geograafiaselts ning 1821. aastal loodud Pariisi Geograafiaselts. Selle aja suurimate Aafrika-rändurite seas olid Mungo Park, David Livingstone, Heinrich Barth, Georg Schweinfurth ja Aleksandr Bulatovitš. Venemaa esimene afrikanist oli mereväelane ja luuraja Matvei Kokovtsev.
19. sajandi lõpus hakati Euroopas õpetama Aafrika keeli (Berliini ülikoolis 1887. aastast), sealhulgas erikoolides, mis valmistasid ette koloniaalhaldusametnikke.
20. sajandi teise poole üks tähtsamaid afrikaniste oli ameeriklane Joseph Greenberg. Ta muutis täielikult Aafrika keelte klassifikatsiooni, koondades need nelja keelkonda: afroaasia, Niiluse-Sahara, Niigeri-Kongo ja khoisani keeled.
Pilguse mõis

Pilguse mõis (saksa keeles Hoheneichen) oli rüütlimõis Kihelkonna kihelkonnas Saaremaal. Nüüdisajal jääb kunagine mõis Saaremaa valda Saare maakonnas.

Ajalugu

Pilguse mõisa on esmakordselt mainitud 1558. aastal, mil Saare-Lääne piiskop Johannes V läänistas Heinrich von Bellingshausenile Leedri vakuses maid. Ta rajas sinna mõisa.
Bellingshausenite valdusse jäi mõis kuni aastani 1778, mil tollane omanik Fabian Ernst von Bellingshausen selle ära müüs. Bellingshausenite 200-aastase valitsemisaja pärandina jäi mõisale eesti keeles nimi Pilguse. 
Hiljem kuulus mõis Johann Wilhelm Ludwig von Lucele, Aderkasidele, Nolckenitele ja Ruckteschellidele.
1908. aastal omandas mõisa vähempakkumisel vene Agraarpank. Samal aastal kaotas mõis eramõisa staatuse. 1909. aastal asutati mõisa härrastemajja Saaremaa rüütelkonna vaimuhaigla. Haigla tegutses seal 1994. aasta lõpuni.

Mõisakompleks

Mõisa kivist härrastemaja on ehitatud ilmselt 18. sajandil ning 19. ja 20. sajandil ümber ehitatud.
Mõisa sissesõiduteed ilmestavad kaks kivitulpa ning kaks härrastemajaesise väljaku ääres paiknevat väravaehitist.
Säilinud on ka hulk kõrvalhooneid.
Tänapäeval on mõisakompleks eravalduses ning selle karjakastell on renoveeritud külalistemajaks.
Port Depositi sild

Port Depositi sild, ka Susquehanna sild, ka Rock Run Toll Bridge, (inglise Port Deposit Bridge) oli katusega sild üle Susquehanna jõe Port Depositi lähedal Marylandis.
See oli varaseim püsisild Columbiast allavoolu Susquehanna jõe alamjooksul, esimesi katusega sildu Marylandis, ühtlasi ka tuntumaid.
Sild ühendas kahte maakonda – Harfordi ja Cecili maakonda.

Silla rajamine

Katusega puitsilla ehitas aastatel 1817–1818 Susquehanna Bridge and Bank Company. Silla asukoht valiti kohta, kus jões asub mitu jõesaart, mis tegi silla rajamise lihtsamaks. Üle nende saarte (Steel Island, Robert Island ja Wood Island) projekteeritigi sild. See jäi Port Depositist 2 km loodesse. Silla autor oli Theodore Burr, kes varasematel aastatel oli jõudnud projekteerida Susquehanna jõele neli silda. Ka selle silla kandekonstruktsiooni lahendusena kasutas ta Burri kaarsõrestikku.
Sild avati liikluseks 1818. aastal. Tarinduselt oli rajatis 18-avaline puidust kaarsõrestiksild sildeavadega 200 jalga (61,0 m).
Silla üldpikkus koos pealesõitudega oli 4170 jalga (1271 m).

Silla taastamine ja hävimine

Sild sai 1823. aastal tulekahjus kannatada. Taastustöid juhtis 1824. aastal Louis Wernwag.
Sild oli ekspluatsioonis kuni 1857. aastani.
Adzera keel

Keelesugulus

Adzera keel kuulub Austraalia, Malai-Polüneesia, kesk-ida-Malai-Polüneesia, Ida-Malai-Polüneesia, Okeaania, Lääne-Okeaania, Põhja-Uus-Guinea, Huoni lahe, Markhami keelte hulka. Keelt kõneletakse Ülem-Markhami orus, Morobe provintsis Paapua Uus-Guineas.  Keelt emakeelena kõnelejate arv on umbes 30 000 (aasta 2000 seisuga).

Põhiarvsõnad

Adzera keeles on ainult kaks põhinumbrit, üks ja kaks (vastavalt bits ja iru?) ning arvutamine käib näppude ja varvaste lugemise abil. Ülejäänud põhiarvsõnad on kas nende kahe kombinatsioonid (näiteks number 3-iru? Da bits; 4-iru? Da iru?; 5-iru? Da iru? Da bits) või inimese käte-jalgade liitmine, näiteks üks jalg ja kaks kätt oleks 15.

Vokaalid

Adzera keeles on kolm selgelt eristuvat täishäälikut: /i/; /a/; /u/ (vahel lisatakse nende hulka ka /o/).

Süntaks

Adzera keel kasutab ranget SVO (alus-öeldis-sihitis; ingl. subject-verb-object) sõnajärjetüpoloogiat, mis on sarnane eesti keelega.

Keelenäide

Dzi biżażga’ Wari. Dzi ni fisa i nan dzi bużga’ Maramai’ mpada miż’a wa’ Riara. Da inaż gum Fraide sib da irut finiżgan ifa i sauda gan yafasan i gadan. Ifan da itsaża mpu maran mażan da irunt in iru’. Ifan da itsaża fugai mażan mpada mpui maran arigi wasa’-gan. Da inaż rużum tsira’, ipanu rużum tsira’ ifa fa wa’ da igiż’ gin da iważun. Iważun sib da ini apiż’a narun da iyab ifan ifari git. 
Minu nimi on Wari. Ma tahan rääkida teile loo oma äiast Maramaist, kes elas Riaras. Ta lõpetas enda reedesed tööd ja läks oma naisega toiduks kala otsima. Ta läks, nägi allikat ning liikus seda mööda. Ta läks ja nägi krokodilli istumas selle allika keskel. Krokodill kaevas väga sügava augu ja laskus ise auku ning ta oli tiine. Ta oli tiine ja ta tahtis oma mune muneda, seega ta tõusis üles ja tegi endale pesa.

Kirjaviis

Kasutab ladina tähestikku.

Huvitavat

Adzera keel nimetati 2001. aastal piirkonna ametlikuks keeleks ning Adzera valitsuse poolt spondeeritud algkoolides käib õppetöö just selles keeles. Lisaks on adzera keelde tõlgitud näiteks Uus Testament, neli evangeeliumi ja saadaval on ka adzera keele sõnastik. Seevastu puuduvad aga adzerakeelsed telesarjad, ajalehed ja raadioprogrammid.
Arvo Orn

Arvo Orn (kuni 1935 Aleksei Orn, 13. aprill 1905 Pühajärve vald, Tartumaa – 29. aprill 1986 Võrumaa) oli Otepää linnavanem.
Lõpetas 1926 Otepää Hariduse Seltsi Gümnaasiumi. Õppis Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonnas 1926–1929 ja 1939.
1927 Pühaste Algkooli juhataja, 1929–1932 Pühajärve valla käskjalg ja raamatukogu juhataja, alates 1932 Otepää Teataja väljaandja ja toimetaja. 14. detsembril 1939 valiti ta ainsa kandidaadina (senine linnavanem Julius Niklus loobus oma kandidatuurist) häältega 10:2 Otepää linnavanemaks, tema palgaks määrati 50 krooni kuus.
1960. ja 1970. aastail oli ta Haanja 8-klassilise kooli direktor.
Kim Thúy

Kim Thúy (sündinud 19. septembril 1968 Saigonis Vietnamis) on Vietnami päritolu Kanada kirjanik.
Ta lahkus 10-aastaselt koos vanematega paadipõgenikuna Vietnamist ning asus elama Québeci. Ta on lõpetanud Montréali Ülikooli keeleteaduse ja tõlke (1990) ning õigusteaduse alal (1993).
Kim Thúy debüütromaan "Ru" ilmus prantsuse keeles 2009. aastal ning võitis 2010. aastal Kanada kindralkuberneri auhinna prantsuskeelse ilukirjanduse alal. Eesti keeles ilmus raamat Triinu Tamme tõlkes 2014. aastal Loomingu Raamatukogu sarjas (nr 28–29).
August Kõrbe

August Kõrbe (25. september 1933 – 28. aprill 2013) oli eesti õppejõud ja tööõpetuse metoodik.
1956. aastal lõpetas ta Tallinna Polütehnikumi.
1961. aastast töötas ta Tallinna Pedagoogilises Instituudis puidutöö õppejõuna, hiljem olnud õppejõu töö kõrval ka üldtehniliste distsipliinide kateedri juhataja, matemaatika-füüsikateaduskonna prodekaan ning tööõpetuse ja metoodikakateedri juhataja.
Ta on koostanud (üksi ja kaasautorina) tööõpetuse õpikuid ja metoodilisi materjale.
Ta on maetud Pärnamäe kalmistule.
Mäeküla piimamees (film)

Süžee

Talumehe Tõnu Prillupi naine sureb ära. Kuna ta väikesed lapsed vajavad hoolt, abiellub Prillup mõne nädala pärast oma naise noorema õe Mariga. Nägus ja nooruke Mari jääb silma vanale mõisnikule parun von Kremerile. Parun teeb Tõnule ettepaneku, et Mari võiks tulla talle armukeseks, siis saaks Tõnu vastutasuks rendile Mäeküla piimatalu. Tõnu elab küllalt viletsasti ja unistab rikkakssaamisest ja paremast elust. Kui Tõnu Marile von Kremeri ettepanekust räägib, saab too vihaseks ja keeldub. Mõni aeg hiljem Mari siiski nõustub. Tõnu saabki Mäeküla piimatalu endale. Kuid igatsetud rikkust ja õnne ta ei saavuta. Tõnul puuduvad piimatalu pidamiseks vajalikud omadused ja majandamine ei edene. Prillupit häirib ka see, et Maril nagu ei olegi eriti midagi mõisniku armukeseks olemise vastu. Tõnu laostub, joob end põhja ja sureb.

Filmi retseptsioon

Kriitika võttis filmi vastu suhteliselt positiivselt. Filmile heideti aga ette seda, et pingestatust on vähe ning seetõttu on filmi emotsionaalne tonaalsus kujunenud üheülbaliseks. Samuti leiti, et filmis puudub kulminatsioonimoment. Üksmeelselt aga kiideti Jüri Järveti meisterlikku osatäitmist. Üleliiduline kriitika ei olnud filmi suhtes nii leebe ja mõistev kui kodumaine.
Australopithecus africanus

Nomenklatuur ja süstemaatika

Australopithecus africanus on australopiteekuse perekonna tüüpliik. 
Australopithecus on tehissõna, mis on kokku pandud ladina sõnast australis 'lõunapoolne' ja vanakreeka sõnast πίθηκος 'ahv'.  Liigiepiteet africanus viitab leiukohale Aafrikas.

Kehaehitus

Ainult Lõuna-Aafrika Vabariigist avastatud Australopithecus africanus '​e koljupõhimiku auk, läbi mille aju kõige tagumine osa ulatub seljaaju alguseni, asetseb kolju all, massikeskme läheduses. Sellest võib järeldada, et Australopithecus africanus oskas püsti kõndida. Kuid Australopithecus africanus '​ olid veel suhteliselt pikad käed, nii et tema kõnnak võis olla võrreldav tänapäeva paavianide omaga, kuigi küllap ta kõndis sagedamini püsti kui paavianid. Suhteliselt rikkalikest luuleidudest on seetõttu saadud järeldada, et selle liigi isendid olid sagedamini puu otsas püsti kui teised australopiteekused. Australopithecus africanus '​el olid ka suhteliselt suured purihambad, tema kolju nägi seetõttu välja suhteliselt ahvisarnane. Silmahambad aga on oluliselt väiksemad kui fossiilsetel ja retsentsetel ahvidel. 
Ajumahuks antakse erialakirjanduses 400–500 cm³, mis vastab ligikaudu šimpansi ajumahule. Täiskasvanud isendite kehapikkuseks hinnatakse umbes 1,10 kuni 1,40 m ja kehakaaluks 30 kuni 60 kg, kusjuures isased olid tunduvalt suuremad kui emased.
Üks vanemaid inimesesarnaseid anatoomilisi tunnuseid on alasi kuju keskkõrvas, mis on tõendatud juba Australopithecus africanus '​el (fossiilil Stw 255 Sterkfonteinist) ja Paranthropus robustus '​el ning erines oletatavasti juba nende viimasel ühisel esivanemal šimpansi alasi kujust.

Elupaik

Kaasleiud viitavad sellele, et Australopithecus africanus – nagu teisedki australopiteegid – eelistasid metsaseid elupaiku, mis läksid üle savannideks, ning hoidusid jõgede ja järvede laiade kaldavööndite lähedusse.

Toitumine ja eluviis

Inimesega võrreldes suhteliselt suuri purihambaid tõlgendatakse kohastumisena suhteliselt kõva taimtoiduga, mille seas vähemalt aeg-ajalt olid kõva koorega seemned. Nii näitas fossiilide Sts 5 ja Sts 52 a (hästi säilinud ülalõualuu) arvutianalüüs, et hambad ja näoluud talusid suurt rõhku, nagu tänapäeval elaval jaava makaagilgi.
Australopithecus africanus '​e hammastiku järgi on näidatud, et ta sai üle 50 protsendi kaloritest C₃-taimedest ning tema ülejäänud toidust moodustasid suure osa C₄-taimed. Seda peamiselt lehtedest, viljadest ja seemnetest koosnevat toitu täiendas – võib-olla sõltuvalt aastaajast – liha; selline loom- ja taimtoidu kombineerimine eristas Australopithecus africanus '​t oletatavasti nii Paranthropus robustus '​, kes oli oluliselt tugevamini kõvale taimtoidule spetsialiseerunud, kui ka inimese perekonna varajastest esindajatest, kes sõid rohkem liha. 
Kivist tööriistu pole kihtidest, kust on leitud Australopithecus africanus '​e fossiile, avastatud.
Jug

Jug (vene keeles Юг) on jõgi Euroopas Venemaa põhjaosas.
Algab Põhja-Uuralist. Ülemjooksul voolab kitsas orus, alamjooksul lookleb laias orus. Ühineb Veliki Ustjugi lähedal Suhhona jõega. Nende kahe jõe ühinemisest saab alguse Dvina jõgi.
Pikkus 574 km.