google/wiki40b huggingface dataset:
Vue.js

Ülevaade

Vue.js on JavaScripti kasutajaliidese raamistik, mille eesmärk on organiseeritult lihtsustada veebiarendust.
Projekti abil on veebi kasutajaliidese arendus kättesaadavam ja paindlikum ning seega ka arendajale lihtsamalt omandatav.

Tunnuseks on järk-järgult kasutuselevõetav arhitektuur. Põhiteek on fokuseeritud deklaratiivsele renderdamisele ja komponentide kompositsioonile ja saab manustada olemasolevatesse lehtedesse. Arenenud omadused nagu suunamine, olekute haldamine ja rakenduse lähtekoodist loomise autoriseerimine, mida on vaja keerukate rakenduste loomiseks, on saadaval ametlikult hallatavates teekides ja pakettides.

Ajalugu

Vue lõi Evan You pärast töötamist Google'is, kus ta kasutas AngularJSi mitmetes projektides. Hiljem on ta selle kohta öelnud nii: “Ma mõtlesin, et mis oleks, kui ma eraldan selle osa, mis mulle Angulari juures väga meeldib, ja ehitan midagi kergekaalulist.”  Vue lasti esimest korda välja 2014. aasta veebruaris.

Mallid

Vue kasutab HTMLi-põhist malli süntaksit, mis lubab deklaratiivselt siduda renderdatud DOM-i Vue objektide andmetega. Kõik Vue mallid põhinevad valiidsel HTMLil, mida saab parsida HTMLi parseritega. Vue kompileerib mallid virtuaalseteks DOM-i rendendusfunktsioonideks. Kombineerituna reageeriva süsteemiga suudab Vue arvutada minimaalse arvu komponente uuesti renderdamiseks ja rakendada minimaalse arvu DOM-i manipuleerimisi, kui rakenduse olek muutub.

Reageerivus

Üks Vue kõige olulisem omadus on märkamatult reageeriv süsteem. Mudelid on lihtsalt JavaScripti objektid, neid muutes vaade uueneb. See muudab olekute haldamise väga lihtsaks ja intuitiivseks. Vuel on optimeeritud uuesti renderdamine juba olemas, seega seda ise ei pea lisama. Iga komponent jälgib reageerivaid sõltuvaid elemente renderdamisel, et süsteem teaks täpselt, millal uuesti renderdada ja milliseid komponente peab uuesti renderdama.

Komponendid

Komponendid on samuti Vue oluline omadus. Suures rakenduses on oluline jagada rakendus väikesteks, iseseisvateks ja uuesti kasutatavateks komponentideks, et muuta arendus hallatavamaks. 

Komponent Vues on põhiliselt Vue objekt eeldefineeritud omadustega.  Allpool olev koodilõik sisaldab näidet Vue komponendist. Komponent esitab nuppu ja prindib ekraanile nupule klikitud kordade arvu: 
<div id="tuto">
<buttonclicked v-bind:initial_count="0"></buttonclicked></div><script>Vue.component('buttonclicked', {
  props: ["initial_count"],
  data: function() {return {"count": 0} } ,
  template: '<button v-on:click="onclick">Clicked {{ count }} times</button>',
  methods: {
    "onclick": function() {
        this.count = this.count + 1;
    }
  },
  mounted: function() {
    this.count = this.initial_count;
  }});new Vue({
  el: '#tuto',});</script>
Harilaid (poolsaar)

Harilaid on poolsaar Saaremaa looderannikul Saare maakonnas Saaremaa vallas. Harilaiu liitub idas umbes 300 meetri laiuse maakaela kaudu Tagamõisa poolsaarega.
Poolsaare pindala on 3,6 km². Harilaiul on suured liivaalad ja kliburand, lõunas kasvab männik. Poolsaare keskosas on riimveeline järv – Laialepa laht.
Loodetipus Kiipsaare neemel on tuletorn.

Kaitsekord

Harilaiu poolsaar kuulub Vilsandi rahvuspargi koosseisu Kiipsaare ja Harilaiu sihtkaitsevööndina. Kiipsaare nukist läänes asub Laevarahu loodusreservaat, kus inimeste viibimine on keelatud, kuna seal asub hallhüljeste lesila.

Loodus

Harilaid on pikliku kuju ja lainja rannajoonega poolsaar rahvuspargi põhjaosas. Mõned sajandid tagasi oli Harilaid veel saar, nüüdseks on see ühenduses Tagamõisa poolsaarega. Suurema osa Harilaiust võtavad enda alla männimets ja vanast merelahest tekkinud järv – Laialepa laht. Mere kulutava-kuhjava tegevuse tulemusena muutub rannajoon Harilaiul, eriti Kiipsaare nukil, pidevalt. Seal paiknev tuletorn ehitati 1933. aastal poolsaare keskele. Nüüdseks on Kiipsaare majakas kaugel merevees.
Poolsaart iseloomustab mitmekesisus. Siin kasvavatest taimeliikidest on haruldasemad rand-ogaputk (Eryngium maritimum), rand-orashein (Elymus farctus) ja loim-vesipaunikas (Hydrocotyle vulgaris). Harilaiu piirkonda jääb ka üks Eesti suurematest väikese käopõlle kasvukohtadest. Kuivadel nõmmedel kasvab rohkesti erinevaid samblaid ja samblikke, liivasel rannikul rand-seahernest (Lathyrus maritimus), liiv-vareskaera (Leymus arenarius) ning rand-luidekaera (Ammophila arenaria).
Harilaid on peatuskohaks läbirändel lindudele. Siinset piirkonda kasutavad talvituspaigana kogu maailmas ohustatud kirjuhahad. Kahepaiksetest esineb juttselg-kärnkonna ehk kõret (Bufo calamita) ja rabakonna (Rana arvalis). Harilaiust läänekaares paikneb Laevarahu loodusreservaat, kus lesivad meelsasti hallhülged (Halichoerus grypus). Nende ulgumine kostab ka poolsaarele.
Harilaiul on taastatud kõrede elupaiku. Selleks on liivikutelt eemaldatud sinna kunagi istutatud kultuurmännikuid ning loodud kõrele liikumiseks sobiv avamaastik ja kudemiseks sobivad veekogud. Sellest tööst võidavad ka paljud teised avatud liivikutega seotud liigid.
Maria Gomes Valentim

Maria Gomes Valentim (9. juuli 1896 Carangola, Minas Geraisi osariik – 21. juuni 2011 Carangola, Minas Geraisi osariik) oli brasiilia pikaealine, kellest pärast 31. jaanuari 2011 (Eugénie Blanchardi surma) sai maailma vanim inimene.

Elulugu

Maria Gomes Valentim sündis Carangolas Minas Geraisi osariigis Brasiilias. Aastal 1913 abiellus ta João Valentimiga (abikaasa suri aastal 1946). Neil oli poeg, kes suri 1990. aastate alguses. Tal on 4 lapselast, 7 lapselapselast, 5 lapselapselapselast. Pärast tema surma sai maailma vanimaks inimeseks Besse Cooper.
Irene Kull

Haridus

Tartu Ülikool – 2002 Doctor iuris 
Tartu Ülikool – 1996 Magister iuris 
Tartu Ülikool – 1984 (cum laude)
A. Kesleri nim Keskkool – 1979

Teenistuskäik

Alates 2007 Tartu Ülikool, õigusteaduskond, eraõiguse instituut, tsiviilõiguse professor
2003–2007 Tartu Ülikool, õigusteaduskond, eraõiguse instituut, tsiviilõiguse dotsent
1996–2003 Tartu Ülikool, õigusteaduskond, eraõiguse instituut, tsiviilõiguse lektor
2009–2014 Eesti Panga nõukogu liige 
1997–2000 Riigikohtu konsultant, alates 2000 Riigikohtu nõunik
Leivategu

Magushapu peenleib, retsept nr 541, (lk 257, 1912)

Ühe toobi vee kohta  (1 toop = 1,087 liitrit) võetakse 4 naela rukkipüüli jahu (1 nael = 410 grammi). Puuanuma sisse pannakse esiteks  2 naela jahu, kallatakse toop keeva vett peale, klopitakse hästi läbi, kaetakse anum paksu rätikuga kinni ja ei seata mitte sooja kohta. Järgmisel päeval klopitakse tainast jälle väga kõvasti, pannakse anum nüüd sooja kohta ja kaetakse kinni. Sellel päeval klopitakse tainas veel kord läbi ja seatakse sooja kohta tagasi. Kui kolmandal päeval tainas hästi tõusnud on, pannakse soola, köömned ja kaks naela jahu juurde ja kastetakse 1 tund aega. Kui siis tõusnud on, tehakse märja kätega väikesed pikergused pätsikesed, pannakse jahuga ülepuistatud panni peale, lastakse veel kerkida ja küpsetatakse valmis. Tuli pannakse leivaahju alles siis, kui leib tõusnud on.

Nisuleib, retsept nr 542 (lk 258, 1912)

Üks toop piima tehtakse soojaks, lisatakse 5 kop. eest pärmi, 1/2 naela sula võid ehk searasva, vähe soola ja niipalju jahu juurde, et paras tainas saab, kastetakse kõik hästi läbi ja lastakse soojas kohas kerkida. Nüüd tehtakse vähelikud pätsikesed, pandakse jahuga üleriputatud panni peale, lastakse veel kerkida, määritakse pealt munaga ja küpsetatakse parajas ahjus ilusaks pruuniks.

Magushapu leib siirupiga, retsept nr 543 (lk 258, 1912)

Hapuleiva anumas segatakse 5 naela rukkipüüli jahu 2 toobi keeva veega segi, klopitakse niikaua kuni mullid tõusevad, raputatakse vähe jahu peale ja lastakse kergesti kaetult teise päevani seista. Siis lisatakse veel 5 naela jahu juurde, niisama ka 3 naela siirupit ja 5 kuni 6 enne pehmeks keedetud ja õige peeneks lõigatud pomerantsi koort, kastetakse tainast õige kaua ja lastakse kinnikaetult kuni õhtuni seista. Kui siis tõusnud on, tehtakse märjade kätega ilusad pikergused pätsikesed ja küpsetatakse parajas ahjus ühe tunniga küpseks. Kui tahetakse, võib taina juurde ka 1 peotäis köömneid kasta.

Pomerantsi leib, retsept nr 544 (lk 258–259, 1912)

Võetakse 6 kuni 7 naela valmis peenleiva tainast, lisatakse vähe sooja vett, 2 loodi leotatud pärmi, 1 tassi täis suhkrut ehk siirupit, 2 kuni 3 tassi täit nisupüüli jahu, 1 klaasi täis pehmeks keedetud ja vürfliteks lõigatud pomerantsi koort, kastetakse tainas hästi läbi, lastakse kerkida, tehtakse väikesed leivakesed, lastakse neid panni peal kerkida, võietakse pealt munaga ja küpsetatakse ahjus valmis.
Vikitekstid

Vikitekstid (inglise keeles Wikisource) on Vikipeedia sõsarprojekt, milles on vabad alliktekstid.
Lüneburgi Kalkberg

Koosseis ja geoloogia

Kalkberg koosneb suuresti kipsist (kaltsiumsulfaat) ja pärineb setetest, mis ladestusid umbes 250 miljonit aastat tagasi Zechsteini meres. Veel hiljuti (geoloogilises mõistes) on väiksemad rikked lubanud vähem tihedatel Zechsteini sooladel voolata koos ja pressida oma teel üles noorematesse pealiskivimitesse. Tänapäeval on need soolad maapinna lähedal. Läbi selle protsessi on geoloogiliselt hilisemad kivimikihid kasvava soolamassi ümber deformeerunud, purunenud ja kerkinud; esialgu horisontaalsed soolakihid on ülespoole kerkimisel kallutatud ja kurrutatud. Maapinna lähedal on tekkinud soolakuppel põhjavee poolt leostatud, nii et vaid vähem lahustuvad elemendid on jäänud, nagu karbonaadid ja sulfaadid. Need on ühendid, mis moodustavad Kalkbergi tänapäeval, ja on Lüneburgi ümbruses näha läbi pinna tungimas.
Tänapäeval on kaljuseintel vaid väga hõre taimestik, meelitades kuiva rohtla elupaikadele tüüpilisi loomi ja taimi. 3,6 ha alal võib leida üle 180 liigi õistaimi, sealhulgas mitmed sooja-, valguse- ja kriidilembesed liigid, mis muidu kasvavad vaid Lõuna-Kesk-Euroopas. Mitmes väikeses koopas elavad käsitiivalised.

Ajalugu

Veebruarini 1371 seisis Kalkbergi tipus loss, kust valitseti Lüneburgi vürstkonda. Lüneburgi pärilussõja ajal purustati loss Kalkbergi otsas koos lähedal asuva kloostriga.
Suurem osa Kalkbergist on sajandite jooksul ära kaevandatud, et kipsi ehitusmaterjalina kasutada. Endine kaevandus on äratuntav oma järskude, krobeliste seinte poolest. Soolalademete ammendumise ja suureneva anhüdriidi osakaalu tõttu kipsis suleti karjäär aastal 1923. Erilise geoloogilise huvi all on boratsiidi ja lüneburgiidi lademed. Teised esindatud mineraalid on anhüdriit, kaltsiit, kips, haliit, hematiit, hüdroglauberiit, jarosiit, kalistroniit, lepidokrokiit, püriit, kvarts, sülviin, süngeniit ja tenardiit.
Kalkberg on kõrgusega 56,3 m üle merepinna. Algselt oli see umbes 80 m kõrge. Lüneburgi geodeet Eduard Schlöbcke aitas muuta Kalkbergi üheks esimeseks Saksa looduskaitsealaks aastal 1932.
Tornimägi (Hiiumaa)

Tornimägi on mägi Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas Mägipe külas; loodusgeograafiliselt asub Kõpu kõrgustikul. Tornimägi on Lääne-Eesti saarestiku kõrgeim koht. Mäe absoluutne kõrgus on 69,3 m. Mägi on nimetatud seal asuva Kõpu tuletorni järgi.
Ekvalaiser

Graafilised ja parameetrilised ekvalaiserid

Graafilisele ekvalaiserile on iseloomulik, et tema sagedusribade püstsihis nihutatavad liugurinupud markeerivad sageduskarakteristikut.
Parameetrilistel ekvalaiseritel on võimalik digitaalse signaaliprotsessori abil muuta igas ribas mitmeid parameetreid: võimendust, kesksagedust ja ka ribalaiust.

Sagedusribade arv

Sagedusala võib olla jaotatud 10 ribaks, mispuhul ribade kesksagedused järgnevad üksteisele ühe oktavi suuruste vahedega (kesksagedused 32, 63, 125, 250, 500, 1000, 2000, 4000, 8000 ja 16 000 Hz. Rohkem kasutatakse 1/2-, 2/3- ja eriti 1/3-koktavi tagant järgnevate kesksagedustega seadmeid, ribade arv kuni 31.

Ekvalaiseri kasutamine

Ekvalaiser ühendatakse näiteks signaaliallika ja helisagedusvõimendi liinisisendi vahele või siis eel- ja võimsusvõimendi vahele. Tasakaalustatud helipildi väljareguleerimine nõuab head kõrva ja eriaparatuuri, seepärast kasutatakse paljuribalisi ekvalaisereid valdavalt ainult professionaalses, nt PA- (Public Address) helindussüsteemis. Korralikus koduses heliseadmestikus pole ekvalaiseri järele enamasti vajadust – see võiks lineaarmoonutusi üksnes lisada.
Ekvalaiseri varustusse võib kuuluda spektrianalüsaator, mis teeb kindlaks helirõhutaseme eri sagedustel (need võivad ühtida ribade kesksagedustega). Analüsaatori generaator tekitab kogu sagedusala hõlmava signaali (nt roosa mürana), mida mõõdab ruumis eeldatavasse kuulamiskohta paigutatud lineaarse karakteristikuga mikrofon. Ekvalaiseri mõõturi näitude järgi saab siis seada ribavõimendusi.
Zelenodolski raudteesild

Zelenodolski raudteesild, ka Romanovi sild, Punane sild ja Sviažski sild, (vene Зеленодольский железнодорожный мост, Романовский мост, Свияжский мост) on raudteesild üle Volga jõe Zelenodolski rajoonis Tatarstanis. Sild ühendab Volga vasakkaldale jäävat Zelenodolski linna Volga paremkaldale jääva Nižnije Vjazovõje asulaga.
Sild ehitati aastatel 1910–1913.

Silla rajamine

Paljuavalise ülemise paraboolvööga metallsõrestiksilla all asuva sõiduteega projekteerisid insenerid Nikolai Beleljubski ja Andrzej Pszenicki.
Silla üldpikkus on 1063,2 m, sillete skeem 18,2 + 55 + 6 × 158,4 + 39,6 m.
26. märtsil 1910 andis keiser Nikolai II tulevasele sillale nimeks Romanovi sild. Sama aasta mais töötas Nižnije Vjazovõjes komisjon silla täpse asukoha määramiseks. 1911. aasta veebruaris alustati ehitustöid. 1913. aasta mais katsetati silda koormuse all ja 1913. aasta juulis avati sild ametlikult liikluseks.

Rekonstrueerimine

Aastatel 2005–2011 sild rekonstrueeriti: 1913. aasta kandetarindid vahetati välja paralleelsete vöödega trapetsikujuliste metallsõrestikfermide vastu.
Lubča loss

Lubča loss ehk Ljubtša loss (Любчанскі замак) on endine loss Valgevenes Hrodna oblasti Navahrudaki rajooni Lubča külanõukogu Lubča asulas.
Lubča lossi hakati rajama aastal 1581, mil alev kuulus Kiszkadele. Algul oli loss puidust, selle juures oli üks kivist torn ning lossi kaitsesid kolmest küljest vallikraavid. Kivist loss kerkis Nemunase kaldale ajal, mil Lubča oli Radziwillide valduses, valmides XVII sajandi alguses. Lossile lisati veel teinegi kivist torn, hoovi ümbritses aga puidust palisaad. Aastal 1655 rüüstasid lossi kasakad, sellest jäid järele vaid kaks kivist torni.
Tühjaks jäänud loss vahetas mitu korda omanikku. XIX sajandil ehitati juurde uus uusgooti stiilis hoone. Paraku sai loss Esimeses maailmasõjas kannatada. Pärast sõda rajati tühjaks jäänud hoonesse kool. Loss sai kannatada ka Teises maailmasõjas. 
Tänapäeval on rühm entusiaste võtnud käsile lossi restaureerimise.
Köislaava

Köislaava (inglise ropy pahoehoe) on pahoehoe, mida iseloomustab tugevasti kurrutatud laavavoolu pind.
Köislaava pind meenutab üksteise kõrval asetsevaid köisi, sellest ka nimi.
Köislaava tekib, sest laavavool jahtub pealt kiiremini, mistõttu tekib koorik, mis sisemuses oleva vedela laava edasiliikumise tõttu lükatakse kurdu. Kurdude purunedes saab köislaavast aa-laava.
Hermann von Knieriem

Johann Hermann von Knieriem (10. juuli 1843 Peterburi − 5. august 1889 Skangaļi) oli baltisaksa päritolu arst ja põllumees, Skangaļi mõisnik.

Elulugu

Johann Hermann von Knieriem sündis Mūri ja Skangaļi mõisniku kaupmees Johann August von Knieriemi ja tema abikaasa Olga Elisabeth von Dahli pojana. Ta astus 1862. aastal Tartu ülikooli, kus tudeeris 1867. aastani arstiteadust. Arstikutse sai 1869. aastal. 1869−1870 oli ta Madliena kihelkonnaarst. Seejärel õppis ta kuni aastani 1871 Greifswaldi lähedal Eldenas põllumajandust. 1872. aastal sai temast Liivimaal põllumees. 1874. aastal päris ta Skangaļi mõisa. 1884. aastal võeti ta Liivimaa rüütelkonna matriklisse. Seejärel oli Volmari sillakohtu adjunkt. Suri jahiõnnetuse tagajärjel.
Sven Mikser

Haridus

Aastal 1992 lõpetas Mikser Paide 1. Keskkooli ning aastal 1996 Tartu Ülikooli inglise keele ja kirjanduse alal.

Sportlase ja sporditegelasena

Mikser sai Eesti meistrivõistlustel kolmikhüppes noorteklassis kolm pronksmedalit ning täiskasvanuna sisevõistlustel ühe hõbemedali.
Mikser oli Eesti Kergejõustikuliidu president 2005–2006 ning juhatuse liige 2007. aastani.

Poliitiline tegevus

Sven Mikser kuulus aastatel 1995–2004 Eesti Keskerakonda. Aastatel 1998–1999 oli ta Eesti Keskerakonna Noortekogu esimees ja Keskerakonna poliitiline sekretär.
Alates 2005. aastast kuulub ta Sotsiaaldemokraatlikku Erakonda, olles 16. oktoobrist 2010 kuni 30. maini 2015 erakonna esimees.
Mikseri juhtimisel saavutas Sotsiaaldemokraatlik Erakond 2011. aasta Riigikogu valimistel läbi aegade parima tulemuse. Sotsiaaldemokraatide poolt hääletas 17,1 protsenti valijatest, mis andis 19 mandaati Riigikogus. Mikser ise kandideeris Järva ja Viljandi maakonnas ning kogus 7431 toetushäält.
2013. aasta kohalike omavalitsuste valimiste eel teatas Mikser algul, et parlamendierakondade juhid ei peaks võtma kohalikest valimistest osa. Hiljem otsustas ta siiski kandideerida Lasnamäel, põhjendades seda Marju Lauristini sooviga. Ka Lauristin oli varem teatanud, et ei kandideeri, ent lõpuks ikkagi kandideeris Tartus.
Ta teatas 30. mai 2015 sotsiaaldemokraatide üldkogul, et ei kandideeri Jevgeni Ossinovski vastu esimeheks.
Luik (tähtkuju)

Luige tähtkuju (ladina Cygnus) on tähtkuju põhjataevas. See on üks tuntumaid tähtkujusid põhjataevas. 
Luik on üks Ptolemaiose kirjeldatud 48 tähtkujust ning kuulub 88 tänapäeva tähtkuju hulka. See on suuruselt 16. tähtkuju, kattes 804 ruutkraadi. Tähtkujus moodustab täht Deneb koos Veega ja Altairiga Suve Kolmnurga. Luiges asub ka üks kuulsamaid kaksiktähti Albireo.
Jaak Sumeri

Jaak Sumeri (1941–1983) oli eesti alpinist.   
Ta on esimesi eesti alpiniste, kes tõusnud NSV Liidu kõrgeima mäe tippu.
Ta töötas 1974. aastal Viljandi linavabrikus lukksepana.

Alpinism

1970. aastal osales Sumeri III Eesti Pamiiri ekspeditsioonis, mille käigus tõusis Heino Paltseri juhtimisel koos 7 kaaslasega Kommunismi mäetippu (7495 m). See oli eestlaste esmatõus sellele mäele ja Baltikumis esimene. Aasta lõpul kokkuvõtete tegemisel tunnistati see tõus Baltikumi parimaks. 
Ta astus 1963. aastal Alpiklubi Firn liikmeks.
1974. aastal võttis Sumeri osa Ilmar Priimetsa juhtimisel ekspeditsioonist Lenini mäetipule (7134 m). Tippu tõusti kahe grupiga erinevatel marsruutidel. Jaak Sumeri tegi kaasa Enn Saare juhtimisel 5-liikmelises grupis, kes valis tippu tõusmiseks mitte tavapärase harjapidi marsruudi, vaid ronimise mööda kaguseina (marsruudi raskuskategooria Vene süsteemi järgi 5B). 6800 m kõrgusel tabas neid laviin, milles hukkusid Priit Vürst, Eerik Reino ja Tõnu Tennisson. Jaak Sumeri ja Enn Saar õnnekombel pääsesid. Jäänud ilma telgist, toidust ja kaaslastest, laskusid nad kurnatuna neli päeva, enne kui päästerühm nad leidis.
1978. aastal tõusis Sumeri koos Juhan Ahlbergi, Ilmar Priimetsa ja Enn Saarega Pamiiris Korženevskaja (7105 m) tippu. Alpiklubi Firn kodulehe andmetel on ta tõusnud ka Lenini tippu (enne 1979. aastat). 
1982. aastal võttis ta instruktorina osa Tartu ülikooli 350. aastapäeva tähistamiseks korraldatud ekspeditsioonist Kesk-Pamiiri Tanõmasi ahelikku, mille käigus esmavallutati kaks nimeta kuuetuhandelist tippu (Tartu Ülikool 350 ja J. F. Parrot).

Surm

Jaak Sumeri suri infarkti tagajärjel 1983. aastal töötades Lenini all alpilaagris instruktorina.

Isiklikku

Tema poeg Toomas Sumeri  (sündinud 1969) on tegelenud mägimatkamise ja alpinismiga ning tõusnud 2000. aastal Lenini tippu.
Heinkel He 162

Heinkel He 162, tuntud ka kui Volksjäger ('rahva hävituslennuk') oli Teise maailmasõja aegne reaktiivmootoriga Saksa hävituslennuk.
Esmalend toimus vaid kolm kuud pärast 8. septembril 1944  'Volksjägeri' programmi väljakuulutatud nõuete esitamist, 6. detsembril 1944.  Lennuk pidi olema ühe mootoriga, väike ja soodsa hinnaga, kaaluma mitte üle 2000 kg, lihtsa konstruktsiooniga ja valmistatav  mittedefitsiidsetest ehitusmaterjalidest, lennuajaga vähemalt 30 minutit, kiiruselt ületama vaenlase hävitlennukeid, relvastatud ühe või kahe automaatkahuriga, lihtsa tehnohoolduse ja lihtsa piloteerimisomadustega ka vähekogenud lenduritele. 
Lennuki tiivakonstruktsioon, sabaosa juhtpinnad koos tüürpindadega olid puidust, kaldtüürid tiival ja lennuki kere duralumiiniumist. Lennukit plaaniti ehitada suurel hulgal (algul 1000 lennukit kuus, hiljem 4000 kuus) ning seda pidid piloteerima suutma isegi purilennukoolitusega hitlerjugenti liikmed. Sõja lõpuks oli valmis ehitatud ligi 320 lennukit. 
Heinkel He 162 prooviti lahingutes kasutada 1945. aasta aprilli keskel. Esimestel lendudel kippusid suurel kiirusel, järsematel pöörangutel, ersatsliimi kasutamise tõttu lennuki puitosad küljest ära tulema, misjärel üks lennuk kaotas proovilennul juhitavuse ja kukkus puruks, probleeme oli ka reaktiivmootoriga BMW-003.
Taevaekvaator

Taevaekvaator on taevasfääri suurringjoon, mille tasand on risti maailmateljega.
Taevaekvaator on ekvaatoriliste koordinaatide põhitasand.
Konstantinoopoli konverents

Konstantinoopoli konverents (türgi keeles Tersane Konferansı ehk nii-nimetatud "laevatehase konverents", Tersane Sarayı ehk "Laevatehase Palee" järgi) peeti imperiaalsete Euroopa suurriikide (Ühendkuningriik, Saksamaa, Venemaa, Prantsusmaa, Austria-Ungari ja Itaalia) vahel Osmanite riigi pealinnas Kostantiniyyes (tänases İstanbulis) ajavahemikul 23. detsember 1876 kuni 20. jaanuar 1877. Konverents järgnes Hertsegoviina ülestõusule 1875. aasta aprillis ning Bulgaarias toimunud Aprilli ülestõusule 1876. aasta aprillis. Suurriigid leppisid kokku poliitiliste reformide projektis nii Bosnias kui ka suure bulgaarlaste enamusega territooriumitel Osmanite valitsemise all.
The One Thing

A Time for Letting Go

"A Time for Letting Go" on Ameerika poplaulja Michael Boltoni kirjutatud (kaasautor) ja esitatud laul, mis anti välja ka muusikavideona. Singel anti välja aastal 1993, selle stiiliks on pop. Singli pikkus on 5:38. Loo autorid olid Michael Bolton ja Diane Warren, produtsendid Walter Afanasieff ja Michael Bolton.
Chad Michael Murray

Chad Michael Murray (sündinud 24. augustil 1981 New Yorgi osariigis Buffalos) on USA filminäitleja.
Ta hakkas näitlejana tööle 19-aastaselt. Ta on mänginud seriaalides "Gilmore'i tüdrukud" (11 episoodi, 2000–2001), "Dawson's Creek" (12 episoodi, 2001–2002) ja "One Tree Hill" (2003–2009). Aastal 2009 proovis ta "One Tree Hillis" kätt ka stsenaristi ja lavastajana.
Alates 2003 on ta mänginud ka mängufilmides. Ta mängis muu hulgas Austin Amesi filmis "Tuhkatriinu lugu".
Alates 2004 on ta palju kordi nimetatud telekanali "Fox" antava Teismeliste valiku auhinna kandidaadiks. 2004 võitis ta parima meesdebütandi auhinna filminäitlejana filmi "Tuhkatriinu lugu" eest ja telenäitlejana seriaali "One Tree Hill" eest. Lisaks nimetati ta parima meesnäitleja kandidaadiks draama-, põnevus- ja seiklusfilmi kategoorias mitte enam debütantide, vaid kõigi näitlejate hulgas – seda ta ei võitnud.
2005 kandideeris ta juba 7 kategoorias ning võitis neist ühe: parima seiklus-, põnevus- ja märulifilmi meesnäitleja auhinna filmi "House of Wax" eest. 2006 nimetati ta parima meesnäitleja auhinna kandidaadiks draama-, põnevus- ja seiklusfilmi kategoorias (ei võitnud) ning 2008 draamafilmi kategoorias (võitis), mõlemad seriaali "One Tree Hill" eest.
MTÜ Terts

MTÜ Tartu Ehtitiste Restaureerimise Tudengite Selts ehk lühidalt Terts on Tallinna Tehnikaülikooli Tartu Kolledžis tegutsev mittetulunduslik üliõpilasorganisatsioon, mis ühendab peamiselt samas koolis õpetatava ehitiste restaureerimise eriala üliõpilasi.