google/wiki40b huggingface dataset:
E-tint

E-tint on elektroonilise paberi tehnoloogia firmaltE Ink Corporation (asutatud 1997).
E Inki tehnoloogia põhineb elektroforeesil (siit ka nimetus electrophoretic ink, elektroforeetiline tint, kasutusel on ka dešifreering electronic ink, elektrooniline tint).
Firma on välja töötanud mitut tüüpi elektroforeetilist tinti. Kui seda kanda plastkilele pildipunktidena (pikslitena) ja varustada need tüürimiselektroonikaga, saadakse paberitaoline kuvapind (näidik, kuvar).

Kahekihiline pigmendisüsteem

Kuvari õhukeses (paarisaja mikromeetri paksuses) vedelikukihis ujuvad e-tindi kuulikesed ‒ mikrokapslid – läbimõõduga keskmiselt 4 µm. Nendes läbipaistva kestaga kapslikestes on viskoosne polümeer ning valged ja mustad laetud pigmendiosakesed. Valged peenosakesed kannavad negatiivset, mustad positiivset elektrilaengut. Pildielemendi suuruse määravad pikslielektroodid, kusjuures iga piksli elektroodide vahele jääb suur hulk mikrokapsleid. Elektroodid saavad tüürimpulsse TFT-aktiivmaatriksilt (samamoodi nagu LCD-kuvaris).
Piksli pingestamisel eralduvad valged ja mustad osakesed kapslites eri pooltesse. Pildielement, mille alumine elektrood saab positiivse pinge, tõmbab negatiivsed osakesed enda poole ja tõukab positiivsed osakesed eemale, nii et see pildielement paistab mustana. Elektroodipinge vastupidise polaarsuse korral paistab pildielement valgena.
Halltoone saadakse elektroodidele rakendatava pingeimpulsi kestuse muutmisega. Esialgu oli hallskaalal 8 astet, praegustel kuvaritel vähemalt 16 heledusastet.
Pigmendikuulikestega vedelikukiht asetseb kahe plastkile vahel, kusjuures pealmine kiht on läbipaistev (peegelduste vältimiseks mati pinnaga), alumine aga läbipaistmatu ja välisvalgust tagasipeegeldav. Seega on tekst ja pildid nähtavad ainult välisvalguses nagu tavalise paberil puhul.
Elektroonilise paberi E Inki tehnoloogia edasiarendus on E Ink Pearl (aastast 2010), mis esimesena leidis rakendust Amazoni lugeris Kindle DX. Pearl-kuvareil on tavaliste E-Ink-ekraanidega võrreldes märksa parem kontrastsus ja reageerimiskiirus ning väiksem voolutarve.

Kolmekihiline pigmendisüsteem

Kirjeldatud kahepigmendisüsteemi kõrval on välja töötatud ka süsteem, mida kasutatakse peamiselt värvilistes elektroonilistes siltides. Nende topsikujulistes pildielementides on mustvalgete pigmendikuulikeste kihtide vahel negatiivse laenguga värvilise pigmendi osakesed.

Värvisüsteemid

Värvilise e-paberi tehnoloogia E Ink Triton  (aastast 2012) on eri värvusega pildipunktide saamiseks mikrokapslite kihi peal iga piksli jaoks neli filtrit: lisaks kolmele värvifiltrile (R – punane, G – roheline, B – sinine) ka üks värvitu (pole pildil näidatud), mille abil muudetakse ainult piksli heledust. Et igal värvil on 16 heledusastet, saadakse kolme värvi kombinatsioonina 4096 värvi, lisaks hallskaala valgest mustani. Seda tüüpi esimene värvilise e-paberiga luger on Ectaco firma Jetbook Color.
Aastal 2016 esitles E Ink multipigmentsüsteemi ACeP (Advanced Color ePaper), mis võimaldab esitada kaheksat värvi pigmendi abil mistahes värvusi ilma värvifiltreid kasutamata.
Rakvere vapp

Rakvere vapp on Lääne-Viru maakonnas asuva Eesti linna Rakvere vapp.
Vapp on kinnitatud 29. aprillil 1994.

Vapi kirjeldus

Linna ajalooline vapp kujutab endast lõhestatud kilpi, millel asetseb kolmeharuline kahe suure ja kahe väikse valge ümmarguse vääriskiviga vanaaegne kuldne kroon. Kilbi vasak pool on sinine ja parem pool punane, krooni all on kuueharuline kuldne täht, mille südamik asub kilbi jalami ja keskmiku lõikekohal.
Linna vapil on kaks kuju: kilbiga vapp ja kilbita vapp.

Põhjendus

Vapil sümboliseerib kroon kõrgemat võimu ning kuueharuline täht õitsengut.

Vapi kasutamise kord

Kilbita või kilbiga, värvilisena või mustvalgena kasutatakse linna vapi kujutist linnavolikogu, linnavalitsuse, munitsipaalettevõtete ja -asutuste dokumendiblankettidel, pitsatitel, trükistel, kaartidel, ümbrikutel, kuulutustel, meenetel ning nimekaartidel.

Rakvere vapi ajalugu

Rakvere linna vanimal pitseril on kujutatud kroonitud tarvapead. Järgmine vapp pärineb 1390. aastast, selleks oli kroon vapikilbil ning selle all kuusnurkne täht. 1788. aasta 4. oktoobril kinnitati Rakvere linna vapiks hõbedasel kilbil kuldne kroon ning selle all kuldne kuusnurkne täht. Vapi kujundamisel oli eksitud heraldika reeglite vastu, nimelt metalli ei paigaldata metallile. 1864–1865 kogus Venemaa Senati Heraldikadepartemang linnade vappide jooniseid ning siis oli Rakvere linna vapiks omapärase nelinurkse kujuga vapikilp, mille väli oli must ja ümbritsetud hõbedase raamiga. mustal väljal üksteise all olevad kroon ja kuusnurkne täht olid kuldsed. 1909. aastal kinnitati vapiks punasepõhjaline kilp ning sellel olevad kroon ja kuusnurkne täht olid kuldsed.
Peale Eesti iseseisvumist 1918. aastal kinnitati 23. augustil 1934 Rakvere linna vapiks sinisepõhjaline kilp kuldse krooni ja kuusnurkse tähega. 16. detsembril 1937 muudeti vappi taas, kilp jagati kaheks võrdseks väljaks, siniseks ja punaseks, keskel olid nagu ka eelmistelgi vappidel kuldne kroon ja kuldne kuusnurkne täht (selline vapikuju on ka praegu kasutusel). Nõukogude ajal linna vappi ei kasutatud, kuid peale Eesti taasiseseisvumist kinnitati 29. aprillil 1994 linna vapp taas.
Austraalia dollar

Austraalia dollar (AUD) on Austraalia rahaühik. Seda kasutatakse ka Kiribatis, Naurul ja Tuvalus.
Dollar võeti kasutusele 1966. aastal naelsterlingi asemel. Üks dollar jaguneb 100 sendiks.
1992. ja 1996. aasta vahel vahetati paberrahatähed polüpropüleenist rahatähtede vastu välja.
Austraalia sularahatähed on väärtusega $5, $10, $20, $50 ning $100. Nad on erinevate mõõtmetega (mida suurem nominaalväärtus, seda suuremad mõõtmed) ning igaühel on erinev värvitoon: $5 on lilla või roosa; $10 sinine; 20$ punane; 50$ kollane ning $100 roheline. Mündid on väärtusega 5¢, 10¢, 20¢, 50¢, $1 ja $2. Mündid väärtusega 1¢ ja 2¢ on käibelt kõrvaldatud.
Austraalia dollari kurss on kõikuv, mistõttu see on üks valuutaspekulantide lemmikutest.
Eesti Panga 28. novembri 2006 kursi järgi maksis 1 AUD 9,27847 Eesti krooni ja 1. jaanuaril 2011 11,925 Eesti krooni.
Süsteem

Mõiste

Süsteemi mõistel on pikk ajalugu ning on esitatud palju erinevaid definitsioone, kuid selle "tuum" on jäänud muutumatuks. Juba iidsetel aegadel märgati fundamentaalseid seoseid ja suhteid asjade, nähtuste ja protsesside vahel. Ja need seosed, nagu asjadki, pole ettekujutuse vili ega mõistuse konstruktsioon – see on reaalsus.
Juured objektide tunnetamisest süsteemina ulatuvad Platoni dialoogideni Parmenides . Antiikset arusaama – süsteem on objektide hulk koos suhetega objektide ja nende omaduste vahel – käsitlesid arvatavasti esimesena A. D. Hall ja R. E. Fagen 1956. aastal .
Viimase kahe tuhande aasta jooksul on vaheldunud vaid valdkonnad, kus süsteemi mõistet kasutatakse. Süsteemi mõiste mõlkus juba ka alkeemikute peades. Süsteemi mõistet on täpsustatud ja defineeritud väga erinevatest aspektidest, kuid selle "tuum" on jäänud muutumatuks. Immanuel Kant pidas süsteemi mõistet tarvilikuks looduse ilmingute käsitlemisel kuid mõtles selle all erinevate teadmiste ühtsust, mis liidab need üheks ideeks. Georg Wilhelm Friedrich Hegel ei pööranud süsteemi tähendusele erilist tähelepanu, omistades sellele vaid varjujääva "halli kardinali" rolli.
Süsteemi mõiste sai aktuaalseks 20. sajandil, kui hakati esile tõstma selle metodoloogilist aspekti. Oli neid, kes püüdsid süsteemi mõistet väga detailselt defineerida.

Süsteem kui metodoloogiline mõiste

Süsteemne mõtlemine ja süsteemse lähenemine on tunnetusteoreetilised atribuudid millest on väga palju kirjutatud kuid millel puuduvad kõiki rahuldavad ja kõigile arusaadavad määratlused. Teisest küljest taandub see kõik vaid süsteemi kui niisuguse mõistesse süvenemisse – sellesse, kuidas uuritavat objekti süsteemina käsitleda, st missugusest aspektist määratleda käsitletava objekti elemendid, nendevahelised suhted, struktuur ja funktsioonid ning kõik sellega kaasnev.
Süsteemse lähenemise ilminguid oli märgata juba vene filosoofi A. Bogdanovi 1922. aastal ilmunud teoses "Tektoloogia – üleüldine organisatsiooniteadus", mis küll tema kaasaegsetele arusaamatuks jäi, kuid 1960. aastail uuesti esile kerkis .

Süsteemuuringud tänapäeval

Tõsiseltvõetava üldise süsteemiteooria loomine on mitmesugustel põhjustel küllaltki utoopiline, kuid filosoofiliseks mõtteaineks võib see jääda küll.
Sellest hoolimata tehakse tänapäeval igasuguseid süsteemuuringuid nii tõhusalt kui ka vähem tõhusalt, kasutades selleks kas parasjagu teadaolevat "prestiižikat tarkvara" või omaenese arusaamu .
Buššel

Buššel (inglise bushel) on mahuühik. Seda kasutatakse eeskätt puisteainete mahu mõõtmiseks. Suurbritannia buššel on 36,3687 dm³ ja USA buššel on 35,2391 dm³.
Liisa Oviir

Liisa Oviir (sündinud 1. märtsil 1977) on Eesti jurist ja poliitik, XIII Riigikogu liige.
Ta on lõpetanud 2000. aastal Tartu Ülikooli õigusteaduse alal.
1997–1998 töötas Liisa Oviir referendina Eesti Vabariigi Suursaatkonnas Londonis. 1998–2008 oli ta AS Tallink Grupis jurist.  2008–2015 töötas ta Eesti Energia juhtiva juristina.
Sotsiaaldemokraatlikku Erakonda kuulub ta alates 31. märtsist 2014.
14. septembrist 2015 kuni 23. novembrini 2016 oli Liisa Oviir ettevõtlusminister Taavi Rõivase teises valitsuses.
19. märtsil 2016 valiti Liisa Oviir Harjumaa sotsiaaldemokraatide üldkoosolekul Sotsiaaldemokraatliku Erakonna Harjumaa piirkonna esimeheks.
24. novembrist 2016 kuni 23. augustini 2018 oli Liisa Oviir XIII Riigikogu koosseisu liige ja Sotsiaaldemokraatliku Erakonna fraktsiooni aseesimees. Ta kuulus väliskomisjoni ja Euroopa Liidu asjade komisjoni. 
2018. aasta sügisest on Liisa Oviir erakondade rahastamise järelevalve komisjoni esimees, enne teda oli selles ametis Ardo Ojasalu.

Isiklikku

Perekonnaseisult on Liisa Oviir lahutatud (ta lahutas aastal 2010) ning ta on kahe poja ema. Tema isa on jurist ja riigiametnik Mihkel Oviir, ema poliitik Siiri Oviir. Isapoolne vanaisa oli pastor Madis Oviir.
Saparmyrat Nyýazow

Saparmyrat Nyýazow [saparmõrat nõjazov] ehk Türkmenbaşy [türkmenbašõ] (venepäraselt Saparmurat Nijazov; 19. veebruar 1940 Gypjaki küla Aşgabati lähedal – 21. detsember 2006 Aşgabat) oli Türkmenistani eluaegne president.

Elukäik

Õppis Leningradi Polütehnilises Instituudis.
1962. aastal astus kommunistlikku parteisse. Juhtis 1984. aastani Aşgabati parteiorganisatsiooni, seejärel siirdus tööle NLKP peakorterisse Moskvas. 1985. aastal sai Turkmeenia NSV peaministriks ja parteijuhiks. 1990. aasta algul valiti ta Turkmeenia Ülemnõukogu esimeheks ja aasta lõpus presidendiks. Vastaskandidaate ei olnud.
Nõukogude Liidu lagunedes nimetas senise kommunistliku partei ümber Türkmenistani Demokraatlikuks Parteiks, opositsiooniparteide registreerimist ei võimaldanud.
1992. aastal jõustunud konstitutsioon tegi Nyýazowist ka riigi valitsusjuhi ja vägede ülemjuhataja. Sama aasta suvel sai vastaskandidaatide puudumise tõttu taas presidendiks. 1994. aasta jaanuaris toimunud referendum pikendas tema ametiaega 2002. aastani, poolthäälte protsendiks kuulutati 99,9.
1999. aastal kuulutas parlament Nyýazowi eluaegseks presidendiks.
Abikaasa Muza oli Vene juut. Neil oli üks poeg ja üks tütar.
Nyýazow suri 2006. aastal südameinfarkti.

Nyýazow Türkmenistani presidendina

Nyýazowi valitsusaega saatis süvenev isikukultus, tema ja tema lähedaste järgi nimetati linnu, ajalehti ja isegi kalendrikuid, talle anti kindrali auaste, tema sünnipäevast tehti riigipüha. Nyýazow lasi end kutsuda Türkmenbaşyks – 'kõigi türkmeenide isaks'. Türkmenistani elanikele tehti kohustuslikuks Nyýazowi kirjutatud raamatu "Ruhnama" lugemine, raamatu tõlkimine võõrkeeltesse oli võtmeks riigi nafta- ja gaasivarudega kaubelda soovijatele.
Nyýazow keelustas "ebatürkmeenipäraseid" kultuurinähtuseid nagu ooperi- ja balletietendused, aga ka autoraadio kuulamise ja salvestatud muusika taasesitamise. Tema algatusel muudeti 10-klassiline koolisüsteem 9-klassiliseks.
Rahvusvahelised organisatsioonid heitsid Nyýazowile ette ränki inimõigusrikkumisi Türkmenistanis ja nimetasid tema valitsust üheks kõige repressiivsemaks maailmas.
Ta harrastas Venemaa-vastast retoorikat ja suhtus pikka aega võõristusega välisinvesteeringutesse.
Nyýazow suunas miljardite dollarite väärtuses riigitulusid tema poolt isiklikult käsutatavatele pangaarvetele. Teravat kriitikat on sellise teguviisi võimaldamise eest pidanud kuulma Deutsche Bank.
Elektrit ja kütet pakuti Nyýazowi juhitud Türkmenistanis elanikele tasuta.
Nyýazowi järgi on nimetatud Türkmenbaşy linn (endine Krasnovodsk), laht ja rajoon.
Kõpu Internaatkool

Kõpu Internaatkool on kool Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas Kõpu külas.
Kõpu külas antakse haridust 1873. aastast.
1919 avati Kõpus 4-klassiline algkool. 1945 sai kooli nimeks 7-klassiline Kõpu Mittetäielik Keskkool. Aastast 1971 õpetatakse koolis hariduslike erivajadustega lapsi ja ühtlasi nimetati kool Kõpu Eriinternaatkooliks.
1990 avati eriinternaatkoolis üks klassikomplekt kohalikele tervetele lastele. 1991 moodustati selle klassikomplekti põhjal iseseisev kool: Kõpu Algkool.
Runaway (Sahlene'i laul)

Varia

"Runaway" pääses Eurolaulu rahvuslikku vooru hoopis Inese esitatuna, ent Eda-Ines Etti loobust võistlusel osalemisest ja loole hakati viimasel hetkel uut esitajat otsima. Enne, kui laulu autorid jõudsid Sahlene`ini, kaaluti esitajaks ka mitmeid eesti lauljaid (sh Koit Toome).
Tallinna Linnahallis peetud rahvuslikus eelvoorus laulsid "Runawayle" tausta Kaire Vilgats, Dagmar Oja, Pearu Paulus ja Johannes Lõhmus, ent segastel asjaoludel (väidetavalt "imagoloogilistel põhjustel") vahetati taustakoor enne Eurovisiooni finaalkontserti välja. Ometigi osalesid nii Vilgats kui ka Oja Eurovisioonil – samal aastal Maltat esindanud Ira Losco taustakoori liikmetena (neile lisaks Liisi Koikson, Airi Allvee ja Jelena Juzvik). Malta delegatsioon lubas eestlannad tasuta Maltale lennutada, kui laul jõuab esikolmikusse – ja nii ka läks.
Gustav Hasselblatt

Gustav Hasselblatt (14. veebruar 1787 Hageri – 25. juuli 1863 Viru-Nigula) oli Eesti vaimulik.
Õppis Tallinna Toomkoolis. Õppis alates detsembrist 1805 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Katkestas aastal 1807 õpingud, minnes vabatahtlikult sõjaväkke. Osales aastal 1812 Vene-Prantsuse sõjas. Ordineeriti õpetajaks 27. juunil 1815.
Oli Viru-Nigula koguduse õpetaja aastatel 1815–1863, olles aastatel 1847–1863 Narva-Alutaguse praostkonna praost.
Hasselblatti kohta kirjutas Otto Wilhelm Masing (Hasselblatti eelkäija Viru-Nigulas), et ta vaimulik haridus on puudulik ning ta ei saavat aru teaduslikust maailmakäsitlusest. Asutas aastal 1843 köstrileskede ja vaeslaste kassa.
Hasselblatt koostas aastatel 1849–1853 Gresseli Ma-Rahwa Kalendri lisa, samuti kirjutas ta ka ise eestikeelseid jutte ja kirjutisi. Avaldas aastal 1841 Martin Lutheri eestikeelse eluloo ning aastal 1837 ajakirjas "Inland" ühe 1640 toimunud nõiaprotsessi kirjelduse.

Isiklikku

Tema isa Peter Anton Hasselblatt oli Hageri Lambertuse koguduse õpetaja, poeg Carl Jacob Eduard Hasselblatt oli Kambja koguduse õpetaja, poeg Friedrich Hasselblatt oli Karuse Margareeta koguduse õpetaja, vend Otto Johann Hasselblatt oli Ridala Püha Maarja Magdaleena koguduse õpetaja.
Ukraina grivna

Grivna (ukraina keeles гривня [ˈɦrɪu̯nʲɑ]) on Ukraina rahaühik.
1 grivna jaguneb 100 kopikaks.
Valuutatähis standardi ISO-4217 järgi on UAH.
Grivna võeti kasutusele 2. septembril 1996 karbovanetsi asemele kursiga 1 grivna = 100 000 karbovanetsit.
Käibel on 1, 2, 5, 10, 20, 50, 100, 200 ja 500 grivnased rahatähed.
Grivna sümboliks on kahe põikikriipsuga kursiivkirjas ukraina tähestiku täht г. 
Eesti Panga 7. jaanuari 2008 kursi järgi maksis 1 grivna 2,10879 Eesti krooni. 2007. aastal kõikus grivna kurss vahemikus 2,09...2,40 krooni. 2012. aasta lõpus maksis 1 grivna umbes 0,095 eurot ehk 1 euro võrdus umbes 10,5 grivnaga. 18. juulil 2016 oli grivna kurss euro suhtes 27,605427.
Bismarcki saarestik

Bismarcki saarestik on saarestik Vaikses ookeanis, Uus-Guineast kirdes. Kuuluvad Paapua Uus-Guineale.
Saarestik on Melaneesia osa. Saared on mägised ja vulkaanilised. Nende pindala on 49 658 km².
Esimesed inimesed jõudsid sinna umbes 30–40 tuhat aastat tagasi. Eurooplastest jõudis saartele esimesena hollandlane Willem Schouten aastal 1616.
1885. aastal arvati saared aasta varem moodustatud Saksamaa protektoraadi koosseisu ja nimetati kantsler Otto von Bismarcki auks Bismarcki saarestikuks.
Saarestikus elab umbes 470 tuhat inimest.
Igor Gräzin

Haridus

Keskhariduse omandas Gräzin Miina Härma Gümnaasiumis.
Ta lõpetas 1975 Tartu Ülikooli õigusteaduskonna kiitusega ja kaitses 1979 Moskvas Üleliidulises Õigusinstituudis teaduste kandidaadi kraadi. 
Ta kaitses 1987 NSV Liidu Teaduste Akadeemia Riigi ja Õiguse Instituudis õigusteaduste doktori kraadi. Uurinud angloameerika õigusfilosoofiat.

Tegevus Reformierakonnas

1994. aastal oli ta Reformierakonna asutajaliige. Mais 2011 valiti Igor Gräzin Eesti Reformierakonna Tartu maakonnaorganisatsiooni esimeheks.
Oli üks Reformierakonna nn liberaalse siseopositsiooni esindajaid, kes ei soovinud Ansipi kui vasakpoolse peaministri jätkamist. Osaleb mitmetes klassikalist liberalismi propageerivates ühendustes koos Meelis Atoneni, Aivar Sõerdi, Andres Arraku, Siim Kallase, Rain Rosimannuse jt-ga. 
2012. aasta novembris lekkis Gräzini siselisti kiri ERR-i nõukokku, mis sünnitas ajakirjanduslikes ringkondades sisepoleemika "ajakirjandusliku tooni" teemadel – kas meediavabadus on kooskõlas lojaalsusega Eesti riigile ja kaasvastutav selle kestmise eest.
Ta kandideeris 2014. aasta Euroopa Parlamendi valimistel Eestis ja kogus 975 häält. See oli Reformierakonna 12 kandidaadist 4. tulemus. Pärast Andrus Ansipi Euroopa Komisjoni voliniku kohale kinnitamist ja Urmas Paeda loobumist Euroopa Parlamendi kohast oleks Gräzin pääsenud Euroopa Parlamenti, kuid pärast Paeda korduvaid meelemuutusi ja Valimiskomisjoni loobumist oma varasemast otsusest läks eurosaadiku koht Paedale. Gräzin lubas selle otsuse kohtusse kaevata, märkides ühtlasi, et seni välisministrina töötanud Paeda psüühiline ebastabiilsus kujutab endast julgeoleku-riski ja tema lahkumine Eestist tugevdab riigi julgeolekut. 
3. jaanuaril 2019 lahkus ta Reformierakonnast.

Isiklikku

Igor Gräzinil on endise abikaasa Jelenaga poeg Anton. 
4. mail 2001 sündis Igor Gräzinil ja Maret Maripuul poeg Kaspar Gräzin. Juunis 2017 abiellus Igor Gräzin oma pikaaegse elukaaslase Maret Maripuuga.
2003. aasta veebruaris tabati Igor Gräzin autoroolist 3,84-promillise joobega. Paradoksaalsel moel seejärel Gräzini reiting hoopis tõusis ning ta sai Riigikogu liikmeks asendusliikmena pärast seda, kui tema erakonnakaaslased Peep Aru ja Toomas Tein olid ise pärast baaris laamendamist saadikukoha maha pannud.

Seltskonnaajakirjanduse tähelepanu pälvisid omal ajal mitte ainult Gräzini pummelungid elitaarses seltskonnas, vaid ka suhted mitmete avalikus elus tuntud daamidega. Episoodiline roll "kuulsustefilmis" "Jan Uuspõld läheb Tartusse". Gräzin oli portreelugude kangelane seltskonnaajakirjanduses, sealhulgas ajakirjas Playboy (aprill 2009).
Viru kaevandus

Viru kaevandus on Eesti Energia tütarettevõttele Enefit Kaevandused AS kuuluv 1965. aastal tööd alustanud ja 2013 suletud allmaakaevandus.
Kaevandus asub Ida-Virumaal Jõhvi ja Alutaguse valla territooriumil. Kaevandusväljal on põhiliselt künklik moreenmaastik, mis läänes, Kalina järve lähistel, läheb üle laialdaseks soostunud tasandikuks – Kalina sooks.
Kaevandus andis 2010. aasta seisuga toodangut umbes 2,2 miljonit tonni kaubapõlevkivi aastas. Kaevanduse ressursi lõppemise tõttu suleti see 1. juunil 2013.

Ajalugu

Otsuse ehitada Eesti "põlevkivibasseini" Viru kaevandus võttis NSVL Söetööstuse Ministeerium vastu 1956. aastal. Kaevanduse tehnilise projekti koostas Leningradi projekteerimisinstituut Giprošaht. See valmis 1956. aasta lõpuks ja kinnitati Söetööstuse Ministeeriumi otsusega 6. veebruaril 1957. Kaevandusvälja varudeks oli arvestatud 78,5 miljonit tonni põlevkivi. Kaevandus võeti pidulikult käiku 13. jaanuaril 1965. Kaevanduse ehitamise faktiline maksumus oli 5,5 miljonit rubla.
Thiago Alcántara

Barcelona

Thiago tuli läbi Barcelona noorteakadeemia La Masia.
Ta võitis klubiga kaks korda Hispaania kõrgliiga ja tuli ka 2010–11 Meistrite Liiga võitjaks.

Müncheni Bayern

2013. aasta suvel liitus ta Saksamaa kõrgliiga klubiga Müncheni Bayern.
Bayerniga on ta tulnud Saksamaa meistriks hooaegadel 2013–14, 2014–15, 2015–16, 2016–17, 2017–18 ja 2018–19. Samuti on ta klubiga võitnud ka 2015–16 ja , 2018–19 Saksamaa karika.

Noortekoondised

2008. aastal võitis Thiago Hispaania U17 koondisega Euroopa meistrivõistlused.
2011. ja 2013. aastal tuli ta ka Hispaania U21  koondisega Euroopa meistriks.

Põhikoondis

Thiago pidi põlvevigastuse tõttu loobuma 2014. aasta maailmameistrivõistlustest Brasiilias. 
Ta kuulus Hispaania koondisse, mis võistles 2016. aasta Euroopa meistrivõistlustel.

Isiklikku

Thiago on Brasiilia päritolu. Tema isa Mazinho on Brasiilia jalgpallikoondise endine mängija, kes võitis ka 1994. aasta maailmameistrivõistlused, ja ema Valéria endine võrkpallimängija. Thiago noorem vend Rafinha mängib Hispaania kõrgliiga klubis Barcelona.
Tema nõbu Rodrigo, kes mängib Valencias, on samuti jalgpallur.
Laramie maakond

Laramie maakond (Laramie County) on maakond USA-s Wyomingi osariigi kaguosas. Geograafilised koordinaadid on 41° 18′ N, 104° 40′ W
Maakonna halduskeskus ja suurim linn on Cheyenne.
Maakonna pindala on 6962 km², millest 5 km² moodustab veepindala.
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 91 738. Aastal 2000 oli elanike arv 81 607.
Laramie maakond on elanike arvult Wyomingi suurim maakond.

Ajalugu

Laramie maakond moodustati 1867. aastal. Maakond sai nime Prantsuse-Kanada karusnaha turustaja Jacques La Ramee järgi.
Takeaki Matsumoto

Takeaki Matsumoto (jaapani keeles 松本 剛明 Matsumoto Takeaki; sündinud 25. aprillil 1959 Tōkyōs) on Jaapani poliitik (Jaapani Demokraatlik Partei). Ta oli aastal 2011 (9. märtsist kuni 2. septembrini) Jaapani välisminister.
Ta sündis aastal 1959 Tōkyōs. Ta on lõpetanud Tōkyō Ülikooli.
Ta oli 9. märtsist 2011 kuni 2. septembrini 2011 Jaapani välisminister.