Anne Treisman

Isiklikku

Esimene abielu oli Michel Treimaniga 1960, abielu lahutati 1976. 1978. aastal abiellus ta Daniel Kahnemaniga, kes võitis Nobeli mälestusauhinna majandusteadustes 2002. aastal.

Karjäär

Treisman töötas pärast doktorikraadi omandamist meditsiiniuuringute nõukogu allüksuses Medical Research Council Psycholinguistics Research Unit, kus ta juhtis selektiivse kuulmise eksperimente. Oma eksperimentide põhjal konstrueeris ta kitsendamise mudeli, mille erinevus Broadbenti mudelist seisnes valiku mehhanismis: selektiivne filter asendati kitsendamis- või summutamiskomponentidega. Selles komponendis analüüsitakse infot kolmes järgus: füüsikalised tunnused; lingvistilised omadused ning semantilised aspektid. Kogu protsess toimub ilma tähelepanuta, analüüsi sügavuse määrab see, kui raske on erinevaid infokanaleid teineteisest eristada. Treisman kasutas uuringutes dihhootilist kuulamisülesannet.
Dihhootiline kuulamine (ingl dichotic listening) – (kuulmis)tähelepanu uurimise katsemeetod, milles samaaegselt esitatakse erinevatele kõrvadele (nt kõrvaklappide kaudu) omavahel erinev inforida. Katseisik peab valime ühe sisendkanali teabe ja ignoreerima teist (või püüdma jagada tähelepanu mõlema kanali vahel). Treisman kasutas oma dihhootilise kuulamisülesande katses eri keeltes erinevate sõnumite edasiandmist nii nais- kui ka meeshääle poolt.
Treisman jõudis järeldusele, et sõnumite tunnuseid analüüsitakse edukalt närvisüsteemi poolt ning et valik sõnumi ja sama hääle vahel, intensiivsus ja lokaliseerimine, toimub analüüsi ajal, mitte enne või pärast, samuti tehakse kindlaks nende verbaalne sisu.
Broadbenti filtri teooria on tähelepanu varajase valiku teooria. Selle teooria kohaselt töödeldakse stiimuleid sensoorses puhvris paralleelselt. Lühiajalisse mällu lubatakse informatsiooni läbi selektiivse filtri vaid ükshaaval. Filtri teooria rõhutab, et selektiivne filter on vajalik informatsiooni vooluga toimetulekuks. Varajane valik tähendab, et informatsiooni valitakse väga varjases infotöötluse staadiumis.
Treisman ja Kahneman juhtisid ühist tähelepanulaborit California Ülikoolis Berkeleys. Alates 1993. aastast kuni pensionile jäämiseni (2010) oli Treisman Princetoni Ülikooli psühholoogia osakonna liige. Ta nimetati seal psühholoogiaprofessoriks aastal 1995. Tema tööd on ilmunud 29 raamatus ja rohkem kui 80 ajakirjas artiklitena ning teda on palju tsiteeritud, samuti on teda käsitletud paljudes õpikutes. 2015. aastal loodi anonüümse annetuse toel Kahnemani-Treismani käitumisteaduse ja avaliku poliitika keskus, mis asub Princetoni Woodrow Wilsoni koolis, et austada Daniel Kahnemani ja Anne Treismani pärandit. 
Anne Treismani tunnuste integreerimise teooriat on käsitletud ka Jaan Aru ja Talis Bachmanni eestikeelses raamatus "Tähelepanu ja teadvus", mis ilmus 2009. aastal. 

Tähelepanu kitsendamise teooria

Selektiivse tähelepanu teooria, milles erinevalt Broadbenti filtriteooriast eeldatakse, et filtri asemel töötab selektsioonimehhanism, mis ei filtreeri mittevalitud informatsiooni täielikult välja, vaid kitsendab seda, jättes prioriteetse informatsiooni kitsendamata. Seega jõuab kõrgemale, tähenduslikule töötlustasemele selge ja suuremahulise sihtinfo kõrval ka kitsendatud ulatusega ja mitte nii rikas teave konkureerivatest stiimulitest.

Tähelepanulise integratsiooni teooria

Treisman hakkas Oxfordis St. Anne's College'i teadurina (Treisman, 2006) uurima tähelepanu pööramist objektide täieliku esitlusviisi moodustamisele erinevate funktsioonide integreerimisel. 1980 avaldasid Treisman ja Gelade oma klassikalise tähelepanulise integratsiooni teooria (FIT). Üks FIT võtmeelemente on see, et objekti tajumise varased etapid kodeerivad selliseid tunnuseid nagu värv, vorm ja orientatsioon eraldi üksustena; keskendunud tähelepanu ühendab erinevad tunnused ühtseks taju objektiks. Treismani arvates on tähelepanu selleks mehhanismiks, mis integreerib erinevad üksiktunnused tervikobjektiks, ning alles seejärel saame rääkida objekti teadvustamisest. On erinevad tunnustekaardid, mis asuvad töötlussüsteemis eri piirkondades. Lisaks sellele on ka töötlusmehhanism, mida nimetatakse objektide failiks. Tähelepanu abil selekteeritakse aktuaalse objekti tunnustega sobivad tunnuste väärtused tunnustekaardilt ning viiakse need objektifaili kui konkreetsed tunnuste kombinatsioonid. Treisman kasutab Balinti sündroomi selle teooria tõendusmaterjalina: kui kiirusagaras paiknev ruumilookuste neuronaalne kaart on kahjustatud, siis omaduste automaatne sõlmimine ei toimu; töötab ainult tähelepanu mehhanism, mis suudab korraga haarata ühte objekti.

Tunnuste integreerimise teooria

Treismani tunnuste integratsiooni teooria on visuaalse objekti tajumise kaheetapiline mudel: 

Tähelepanueelne etapp

Esimese etapi nimetus on "tähelapanueelne", sest see toimib automaatselt, ilma tähelepanuta mida tajutakse. Selles etapis jaotatakse objekti omadused töötlemise jaoks algosadeks (st, värv, tekstuur, kuju jne). Tähelepanueelses etapis toimuvad infotöötlusprotsessid, mis teostavad erinevatest piirkondadest saabunud pertseptiivsete tunnuste töötlust paralleelselt, aitavad üksiktunnustest kokku panna erinevaid omavahel eristuvaid tajuobjekte, suudavad valikuliselt töödelda mingit osa objektidest eelisrežiimil nende salientsust suurendades ning seega loovad eeldused selleks, et keskendatud (fokaalne) tähelepanu saab moodustatud tajuobjekte ühekaupa valida ja järjestikku analüüsida. Treismani sõnul ei ole me teadlikud sellest protsessist kuna see toimub kiiresti ja taju varajastes protsessides . Tõendid tähelepanueelsest etapist pärinevad ka Treismani enda uuringutest.

Fokuseerunud tähelepanu etapp

Fokaalne tähelepanu, mis keskendab teadvust ning võimaldab stiimulobjektide vahel tähelepanu suunata ja ümber lülitada. Teise etapi protsess sõltub tähelepanust. Selles etapis rekombineeritakse funktsioonid ja me tajume kogu objekti mitte üksikuid omadusi.
Treisman seostas fokuseeritud tähelepanu etapis tekkivat seondumise protsessi füsioloogiaga, märkides, et objekt põhjustab mõlemas, nii "milline" kui "kus" ajukoore väljas, aktiivsust (vt Kaks-voolu hüpotees). Aktiivsus "milline" ajukoore väljas sisaldab informatsiooni värvi ja vormi kohta, samas kui aktiivsus ajukoore "kus" väljas sisaldab informatsiooni asukoha ja liikumise kohta. Treismani järgi on tähelepanu "liim", mis ühendab informatsiooni mõlemast väljast ja kombineerib tajutud objekti omadused kõik ühte kohta. Lihtne on hinnata ühe objekti tajumist isolatsioonis, kuid kui me võtame arvesse palju objekte siis paljudes kohtades eksisteerib arvukalt tunnuseid. Tajusüsteemi ülesanne on siduda iga tunnus objektiga millele see kuulub.