Margaret Thatcher

Noorus ja haridus

Margaret sündis 1925. aastal vürtspoodniku Alfredi ja Beatrice Robertsi tütrena Granthamis Inglismaal. Õppis Oxfordi ülikoolis keemiat ja Londonis õigusteadust ning oli tudengina Oxfordi ülikooli Konservatiivide Ühenduse president. 1947–1951 töötas keemikuna ja hiljem oli kolm aastat advokaat. Aastal 1951 abiellus ärimees Denis Thatcheriga ja 1953 sündisid neil kaksikud Mark ja Carol Thatcher.

Alamkoja liige (1959–1970)

1959. aastal valiti ta Briti alamkotta, kus oli saadik 1992. aastani. Aastatel 1961–1964 oli ta pensioni- ja sotsiaalkindlustuse parlamendisekretär, hiljem aga kuus aastat konservatiivide varikabineti (ase)minister.

Haridusminister (1970–1974)

Aastatel 1970–1974 oli Thatcher Edward Heathi valitsuses haridusminister. Seejärel oli jälle varikabineti liige.

Opositsiooniliider (1975–1979)

1975. aastal valiti ta Konservatiivse Partei juhiks ja ta oli seega parlamendi opositsiooni juht.

Suurbritannia peaminister (1979–1990)

1979. aastal sai Thatcher Suurbritannia peaministriks.

Rahandus- ja majanduspoliitika

Esimese Briti naisvalitsusjuhina ajas ta ranget rahanduspoliitikat, toetas vaba ettevõtlust, sulges kahjumis riigiettevõtted. Thatcheri peaministrina tehtud uusliberaalsed muudatused tuginesid sellistele põhimõtetele nagu riigi rolli vähendamine majanduses ja sotsiaalsfääris, majandussektorite dereguleerimine, ametiühingute mõju kahandamine, maksukoormuse vähendamine.
Tema ajal suurenes vägagi Inglismaa põhja- ja lõunaosa vaheline lõhe.

Suhted Euroopa Liiduga

Välispoliitikuna ei uskunud Thatcher Euroopa Ühenduse tulevikku ja eelistas tugevdada sidemeid USAga. Ta oli sarnaselt oma Prantsusmaa kolleegi, president François Mitterrandiga, ettevaatlik Saksamaa taasühinemise suhtes, kuna kartis, et Saksamaa võib muutuda liiga mõjuvõimsaks.
12. veebruaril 1986 kirjutas Thatcher koos Mitterrandiga alla Canterbury lepingule Eurotunneli rajamiseks.
Vähemalt alates 1970ndate teisest poolest on Suurbritannia olnud Euroopa Liidu suhtes tõrges osaline, olles alatasa liidu finantside osas kriitiline. Näiteks ei liitunud Suurbritannia Euroopa uue rahavahetuskursi süsteemiga, kui see loodi 1979. Ka Thatcher oli alatasa Euroopa Liidu suhtes kriitiline ning ei kartnud kunagi enda arvamust avaldada. Näiteks tema kuulsas 1988. aasta Brugge kõnes oli ta Euroopa Liidu üha ühineva vaimu vastu, võrreldes Euroopa Liitu Nõukogude Liiduga, mis on üritanud pikki aastaid kontrollida kõike ühest kohast, kuid see on läbi kukkunud. See kõne oli väga skandaalne ning suurendas lõhesid Briti Konservatiivses parteis, mis lõpp-kokkuvõttes maksis talle ka tema peaministri koha.
Üks vastuolulisemaid pooli Thatcheris oli tema viha sakslaste vastu. Tema arvates ei olnud sakslaste natsionalism surnud ning kui lasta neil uuesti tõusta, siis nad võivad proovida Euroopat samamoodi domineerida nagu sõja ajal. Sellepärast oli Thatcher ka Saksamaa taasühinemise vastu. Kui mainiti Thatcherile, et sakslased olid rahaliselt väga palju Euroopa liitmisele kaasa aidanud, siis vastas Thatcher, et sakslased lihtsalt maksavad tagasi selle eest, mis nad sõjas tegid. Kuigi hiljem, peale ametiaega, on Thatcher oma meelt veidike muutnud, öeldes, et ainuke asi, milles pole kahtlustki, et ta tegi välispoliitikas valesti, oli see, et ta oli Saksamaa taasühinemise vastu.

Suhted USA-ga

Thatcheri ja Ronald Reagani vahel olid väga head suhted. Ronald Reagan nägi Margaret Thatcherit kui ideoloogilist hingesugulast, kellega koos võidelda sotsialismi ja kommunismi vastu. See andis Thatcherile rohkem mõjuvõimu USA-ga suhtlusel, kui tavaliselt Suurbritannia peaministrile anti. Näiteks suutis Thatcher ükskord Reaganit veenda USA õigusosakonna juurdlust British Airwaysi vastu peatama. Thatcheri arvates oligi Suurbritannia peaministri üheks ülesandeks hoida võimalikult häid suhteid USA-ga, tema arvates oli see Suurbritannia jaoks elutähtis. Kui suhted Ameerika presidendiga on ülihead, siis on võimalus ka Ühendriike mõjutada Suurbritanniale kasulikus võtmes. Seda kindlasti ka Thatcher näitas suhetes Reaganiga.
Üks tähtsamaid saavutusi selle suhte tulemusel oli USA abikäsi Suurbritanniale Falklandi sõjas, mis aitas kaasa Suurbritannia võidule. Kuigi on ka vasturääkivusi, näiteks USA ootas tervelt kuu aega, enne kui otsustas Suurbritanniat avalikult toetada sõjas ning nii mitmedki Reagani administratsioonis olid aitamisele vastu. Kriitikud on väitnud, et Thatcheri ja Reagani suhted olidki tegelikult ühepoolsed. Näiteks ei pidanud Reagan eelnevalt läbirääkimisi Thatcheriga Lõuna-Ameerikas asuva saareriigi Grenada osas, kuhu USA sõjavägi tungis 1983. aastal. Grenada nimelt oli pärast iseseisvuse saavutamist võtnud üle Briti parlamentaarse süsteemi, kuigi 1979. aasta revolutsiooni järel muutus Grenada sotsialismimaaks, mille tõttu USA pidas ka seda ohtlikuks. Seda, et Reagan Suurbritanniaga enne sissetungi läbirääkimisi ei pidanud, peavad mõlemad pooled nüüdseks lihtsalt kahetsusväärseks veaks, kuid see näitab, et tegelikult on USA Suurbritanniale palju tähtsam kui vastupidi. Läbirääkimistest loobumine ei olnud juhuslik viga, lihtsalt USA huvid olid tähtsamad.
Reagani ametiaeg lõppes 1989. aastal ning uueks presidendiks sai George Bush. See tõotas Thatcherile head, kuna nagu Reagan, oli ka Bush vabariiklane. Lisaks tundis Thatcher Bushi juba varem pikka aega ning neil olid sarnased maailmavaated. Kuid nii suurepäraseid suhteid kui Reaganiga tal Bushiga ikkagi ei olnud. George Bushiga ei saanud ta rääkida nii otsekoheselt ja vabalt kui Reaganiga. Thatcheri ja USA presidentide suhete kohta on tolleaegne Prantsusmaa president Mitterrand näiteks öelnud, et Thatcher on suhetes Euroopa partneritega tihti karm, kuid rääkides USA presidendiga muutub Thatcher 8-aastaseks tütarlapseks, kes on väga malbe. 

Suhted NSV Liiduga

1984 kohtus ta Suurbritannias tulevase Nõukogude liidri Mihhail Gorbatšoviga. Hiljem külastas mitu korda Moskvat, tunnistades avalikult, et usaldab uue mõtlemisega riigijuhti.
Thatcheri esimene välispoliitiline kriis tuli 1979. aastal, kui Nõukogude Liit tungis Afganistani. Thatcher mõistis selle hukka ning suutis isegi osasi Briti sportlasi veenda Moskva olümpiamänge 1980. aastal boikoteerima. USA, tollal eesotsas president Carteriga, üritas Nõukogude Liitu karistada majandussanktsioonidega, millele Thatcher avaldas nõrka toetust, kuna sel hetkel oli Suurbritannia majanduslik seis ebakindel. Kuid üks asi, millele Thatcher alati kindlat toetust avaldas, oli võitlus kommunismi vastu.
Kuid alates 1983. aasta suvest otsustasid Thatcher koos ministritega muuta Briti suhtumist Nõukogude Liitu. Arvati, et Nõukogude Liit paistis sellel hetkel olema valmis muutusteks ning üleüldse tundus muutuvat järjest dünaamilisemaks. Seega otsustati Nõukogude Liidu riikidesse suhtuda sümpaatsemalt kui eelnevalt ning suurendada kontakte nendega. Esiteks läks Margaret Thatcher Ungarisse 1984. aasta veebruaris ning seejärel tuli Mihhail Gorbatšov Suurbritanniasse pikemale visiidile vahetult enne peasekretäriks saamist. Thatcher ja Gorbatšov tegid veel visiite nii Moskvas kui Suurbritannias. Gorbatšovi ja Thatcheri suhted olid üsna head. Thatcher pidas Gorbatšovi uuendusmeelseks, mis talle meeldis. Gorbatšovi ning üleüldse Nõukogude Liidu jaoks oli Thatcheri arvamus hinnas, osad isegi arvasid, et tal on mõju USA, eriti president Reagani üle. Kuigi Thatcher ei olnud kunagi üksinda Lääne eest rääkija Nõukogude Liidus, oli ta ikkagi isik, kelle arvamust kuulda võeti. 1988. aasta novembris ütles ka Thatcher intervjuus, et me ei ole enam külmas sõjas.

Falklandi sõda (1982)

Thatcher on enda memuaarides kirjutanud, et peaministriajast on tal kõige eredamalt meeles just Falklandi sõda. See toimus 1982. aasta kevadel Falklandi saartel. See kuulus tollal ning kuulub ka tänapäeval Suurbritannia alla, kuid seda on pikka aega Argentina nõudnud endale. Sõda saigi alguse Argentina tungimisest Falklandi saartele. Sõda kestis vaid 11 nädalat, mille võitis Suurbritannia. See oli tähtis sündmus nii Thatcherile kui ka kogu Suurbritanniale. Thatcher on ise väitnud, et nad ei võidelnud vaid Falklandi territooriumi ning seal elavate inimeste nimel, vaid kaalul oli ka Suurbritannia au riigina. Kuid enne Briti sõjaväe saatmist saartele oli Thatcher paljude takistustega vastakuti: ta pidi selleks eirama nii enda parimaid nõunikke militaarküsimustes kui ka välisministeeriumi, kes kõik arvasid, et Suurbritannia ei tuleks sealt sõjast võitjana välja. Thatcheril oli ka raskusi nõusoleku saamisega ÜRO Julgeolekunõukogus. Kuid lõppkokkuvõttes läks kõik hästi Suurbritannia jaoks ning Thatcher saavutas tohutu populaarsuse võimsa ja kindlakäelise juhina.
Eelnevalt oli Suurbritannia roll maailmas järjepikku kukkunud, kuid sõja võit tõstis oluliselt Suurbritannia mainet maailmas. Thatcher on öelnud, et pärast sõda välisriikides käies tundis ta, kuidas Suurbritanniat peeti tähtsamaks, kui oli peetud enne sõda. Samuti on Thatcher kirjutanud, et aastaid hiljem pärast sõda on üks Vene kindral öelnud talle, et Nõukogude Liidus arvati, et Suurbritannia ei võitleks Falklandi eest ja kui võitlekski, siis britid kindlalt kaotaksid. Nii aga ei läinud ning Nõukogude Liit ei ole ka seda unustanud. 

Lõuna-Aafrika Vabariik

Oma tulist karakterit sai aga Thatcher kõige paremini näidata Lõuna-Aafrika Vabariigi küsimuses. Seal valitses Pretoria režiim, mille järgi oli riigis apartheid. Rahvaste Ühenduse kuningriigi ehk inglise keeles Commonwealthi riigid tahtsid sanktsioonidega mõjutada Pretoria režiimi. Thatcher aga arvas, et majandussanktsioonid suurendaksid vaid probleemi, kuna see ilmselt muudaks Lõuna-Aafrika valitsust repressiivsemaks ning suurendaks töötust mustanahaliste seas. Kuid 1985. aasta oktoobris Rahvaste Ühenduse kuningriigi konverentsil avaldati Thatcherile palju survet, et nõustuda mitmekülgsete sanktsioonidega. Thatcher aga suutis enda arvamusele kindlaks jääda ning nõustus vaid väga minimaalsete meetmetega, et Pretoria režiimi psühholoogiliselt mõjutada, näiteks lõpetati uued valitsuslaenud Lõuna-Aafrika valitsusele.
Kuigi Thatcher tundus käituvat ratsionaalselt, oli tema arvamus tihti vastuoluline ülejäänud maailmaga. Talle ei meeldinud n-ö sümboolsed aktsioonid, mis olid tihti ka ebatõhusad, kuid mida meeldis paljudel riikidel teha. Nii et olles järjepidev ja tihti kannatamatu diplomaatiliste žestidega, suutis Thatcher võõrandada suurt osa Kolmanda Maailma arvamusest, kus arvati, et Thatcher üritab apartheidi probleemi lihtsalt vaigistada. 

Hongkong

Thatcher käis ka Hiinas arutamas Hongkongi saatuse üle, nimelt Hongkong oli sel ajal Briti kontrolli all. Läbirääkimised algasid halvasti, kuna Thatcher oli liiga kaastundetu võõrustaja arvates. Kuid tänu Geoffrey Howe’le, Thatcheri kabineti ministrile, kes kasutas kannatlikku diplomaatilist lähenemist, saavutati Hiinaga 1984. aastal kokkulepe. Briti kontroll Hongkongi üle pidi lõppema 1997. aastal, kuid Hongkong pidi ka Hiina suhtes autonoomia saama nii majandus- kui ka finantsalas. Selline kokkulepe võeti ülejäänud maailmas väga hästi vastu kui hea ja tõhus näide rahulikust diplomaatiast. 

Hilisemad aastad (1990–2013)

1990. aasta novembris loobus Thatcher peaministrikohast. Ametisse astus John Major. 1992. aastal sai Margaret Thatcher eluaegse parunessi tiitli, millega ta kuulus Suurbritannia parlamendi ülemkotta. Ta kirjutas memuaarid "Downing Streeti aastad" (ilmus Eestis 1995). Juhtis thatcherismi propageerivat omanimelist fondi.
Thatcher leidis palju järgijaid üle maailma, kuid iseäranis Ida-Euroopa riikides, kes pärast Nõukogude korra lagunemist otsisid endale uut majanduspoliitikat ja asusid toetama ka uusliberaalset majandusmudelit. Eestis on Thatcheri õpilaseks peetud endist peaministrit Mart Laari. Laari sõnul nimetas Thatcher teda oma lemmikõpilaseks.
Suurbritannias on tema maine suuresti varieeruv – kui Lõuna-Inglismaal, eriti Londonis, mis tema ajal õitses, nähakse teda valdavalt positiivses valguses, siis Põhja-Inglismaa suurtes töölislinnades, kus tema ajal allakäik suurenes (Liverpool, Manchester, Leeds, Sheffield), on teda pidevalt kujutatud negatiivses valguses.
1998. aastal tekitas Thatcher palju kära Tšiili endise diktaatori Augusto Pinocheti külastamisega tolle koduarestis viibimise ajal Ühendkuningriigis, sest Pinochet oli olnud üks põhilisi liitlasi Falklandi sõja ajal.
Thatcheri abikaasa Denis Thatcher suri 88-aastaselt 2003. aastal.

Surm

Paruness Margaret Thatcher suri 2013. aasta 8. aprillil ajurabanduse tagajärjel.

Filmid

2011. aastal linastus Thatcheri elu kajastav linateos "Raudne leedi". Peaosalist kehastanud Meryl Streep pälvis selle rolli eest 2012. aastal parima naisosatäitja Oscari.