Fernando Botero

Lapsepõlv ja noorus

Fernando Botero sündis ja elas lapsepõves Colombias Medellinis. Ta kasvas üles ema ja kahe vennaga. Isa töötas müügimehena ning käis linna lähistel eesliga kaupa müümas. Isa suri südamerabandusse, kui Fernando oli 2-aastane.
Fernando Botero õppis väga ranges katoliiklikus koolis. Noores eas hakkas talle huvi pakkuma ka härjavõitlus, mida ta 13-aastasena õppima läks. Sellel ajal hakkas ta huvi tundma kunsti vastu ning maalis härjavõitluse stseene, mida müüs väikese raha eest areeni ees vaatajatele. Pärast kahte aastat õppimist lahkus ta härjavõitluse koolist, et edasi tegeleda kunstniku karjääriga.

Karjäär

Esimest korda avaldas Botero oma loomingut 1948. aastal, olles ise vaid 16-aastane. Esimesed aastad tema kunstniku karjäärist inspireeris teda Mehhiko kunstnik Diego Rivera. Tema iidoliteks olid veel Francisco de Goya ja Diego Velazquez.  
1951. aastal, kui Botero oli 19-aastane, läks ta elama Colombia pealinna Bogotásse. Seal oli Fernando Boterol juba esimene isikunäitus Leo Matize galeriis, kus müüdi maha kõik tema teosed. Botero oli enda teoste üks suuremaid kogujaid sellel ajal, kuigi tema maalide eest pakuti kõrget hinda kogu maailmas. 1952. aastal läks Botero koos teiste kunstnikega Barcelonasse, kus ta viibis lühikest aega. Pärast Barcelonas käimist läks Botero Madridi õppima. Ta õppis Academia de San Fernandos. 
1953–1954 elas Fernando Botero Itaalias Firenzes. Ta õppis San Marco Akadeemias freskotehnikat ning õppis seal ka õlivärvidega maalimise selgeks.
1955. aastal läks Botero tagasi Colombiasse Bogota linna koos oma uute kunstiteostega, mida ta oli välismaal maalinud. Ta pani 20 maali raamatukokku näitusele, kuid ta sai palju negatiivset kriitikat nende teoste kohta. 1955. aasta lõpus kolis Fernando Mehhikosse. 
1956. aastal hakkas ta välja arendama uut tehnikat, kuidas oma teoseid maalida, ja tal oli geniaalne idee. Ta hakkas aega mööda katsetama uut tehnikat, kus ta muutis inimeste ja objektide suurust ja proportsioone. Tema uus kunstiline stiil oli revolutsiooniline, kombineerides oma maalidesse ladinaameerikalikku värvilisust ja proportsioonidest väljas olevaid kehakujusid. Tänu uuele stiilile oli ta 20. sajandil üks silmatorkavamaid kunstnikke.
1957. aastal läks Fernando Botero New Yorki elama ning sellest ajast hakkasid tema teosed kuulsust koguma ka väljaspool Ladina-Ameerikat. New Yorgis müüs Botero maha enamiku oma teostest ja 1958. aastal naasis ta Colombiasse. Bogotas oli tal võimalus olla professor kunstiakadeemias kuni 1960. aastani. Teda tunti kui Colombia kõige lootustandvamat kunstnikku.
Botero teoseid tuntakse eelkõige ümarate ja liialdatud inimfiguuride ja muude objektide järgi, mis pilkavalt tähistavad nende rolli elus. Selline stiil kogus populaarsust 1964. aastal. 1969. aastal oli Boterol võimalus oma teost „Inflated Images“ esitada New Yorgi kaasaegse kunsti muuseumis. Seal näitusel kujundas ta oma maine maailma suurima kunstnikuna. Pärast tema rahvusvahelist kuulsust asus ta 1973. aastal elama Pariisi, kus ta hakkas algust tegema skulptuuridega. Talle hakkas skulptuurid aina rohkem huvi pakkuma ja nii ta tegi projekti, mille käigus avas ta pronksskulptuuride välisnäituse üle kogu maailma. See sai ootamatult edukaks ettevõtmiseks Boterol.
1983. aastal kolis Fernando Botero Itaalia linna Toscanasse, kus ta jätkas skulptuuride tegemist. 1984. aastal annetas Fernando Colombias Antioquia muuseumile skulptuurisarja.
1983. aasta oli Botero jaoks väga oluline, sest ta hakkas oma skulptuure välja panema paljudes maailma linnades. Tema teosed on välja pandud järgmistes linnades: Dubai, London, Rooma, San Francisco, Chicago, Basel, Buenos Aires, Tokyo, San Juan, Puerto Rico, Santo Domingo, Berliin, München, Frankfurt, Milano, Napoli, Pariis, Monte Carlo, Barcelona, Moskva, Mehhiko, Monterrey, Caracas ja Madrid. Botero on üks väheseid, kellel on õnnestunud oma skulptuure eksponeerida maailma kuulsamatel väljakutel ja platsidel, nagu näiteks New Yorgis väljakul Big Avenue ja Pariisis Elysian Fieldis.
2004. aastal pöördus Botero avalikkuse poole, väljendades oma maalides uimastite ja narkokartellide mõju Colombiale. 
2005. aastal avaldas Botero oma sarja „Abu Ghraib“ maalidest, mis põhinesid Iraagi sõja ajal Abu Ghraibi vangla elul, kus ameeriklased kohtlesid vange väga halvasti. Seda maalide sarja tegi ta 14 kuud ja sai populaarseks, kui seda esmakordselt eksponeeriti Euroopas.

Eraelu

Boterol on olnud kolm abielu. Esimest korda abiellus ta Gloria Zeaga, kes oli ka Colombia kultuuriminister. Neil sündis kolm last: Fernando, Lina ja Juan Carlos. See abielu lahutati 1960. aastal. Alates 1960. aastast elas Botero 14 aastat New Yorgis ja Pariisis. 
Botero teine abikaasa oli Cecilia Zambrano. 1970. aastal sündis neil poeg Pedro. 1974. aastal suri Pedro autoavariis ning Botero piinles selle tõttu veel kaua, pühendades paljud oma maalitud teosed just Pedrole. Botero ja Zambrano läksid lahku 1975. aastal.
Praegu on Botero abielus Kreekast pärit Sophia Variga. Nad elavad Pariisis ja neil on maja Itaalias Pietrasantas. Samuti oli Botero 80. sünnipäeval näitus Pietrasantas.

Annetused

Botero on annetanud mitmeid kunstiteoseid Bogota muuseumile ja ka Botero kodulinna Medellini muuseumile. 2000. aastal annetas Botero 123 teost Bogotasse ning 119 teost Medellinis asuvale Antioquia muuseumile. Samuti annetas ta 23 pronkskuju Antioquia muuseumile, mis asetati Antioquia muuseumi ette ning seda platsi tuntakse tänapäeval kui Botero Plaza. Samuti on skulptuure veel Medellinis San Antonio Plazas ja Berrio pargis.