google/wiki40b huggingface dataset:
Pariisi Orly lennujaam

Pariisi Orly lennujaam (prantsuse keeles Aéroport de Paris-Orly), tuntud ka kui Orly (IATA: ORY, ICAO: LFPO), on rahvusvaheline lennujaam, mis teenindab Pariisi ning asub osaliselt Orlys ja Villeneuve-le-Rois, 8,1 kilomeetrit Pariisist. Lennujaamas on kolm lennurada, millest pikim on 3650 meetrit pikk. Lennujaama läbis 2017. aastal üle 32 miljoni reisija. Lennujaam on Air France'i teine kodulennujaam riigisiseste, rahvusvaheliste ning Prantsusmaa ülemeredepartemangude lendude jaoks.
Lamarcki toompihlakas

Kirjeldus

Kasvab 3–4 m kõrguseks põõsaks või kuni 10 m nõtkete ja longus okstega mitmetüveliseks puuks. Võrsed on alguses siidkarvased, hiljem ilma karvadeta punakaspruuni või oliivrohelist värvi. Lehekuju on elliptiline kuni äraspidimunajas, serv on saagjas. Puhkemisel on lehed vaskpunast värvi ning alumine pind on karvane, kuid hiljem ilma karvadeta. Valged õied asetsevad hõredates kobarates. Veidi enne lehtimist või lehtimise ajal maikuus toimub ka õitsemine. Viljad on sinikasmusta värvi, läbimõõduga 1 cm, söödavad ning magusa ja mahlaka maitsega. Sügisel värvuvad lehed oranžiks kuni karmiinpunaseks.

Levik

Pärineb Ida-Kanadast. Põhja poole on levinud pärast kultuuristamist 19. sajandi II poolel Prantsusmaal.

Kasutamine

Iluaianduses, sest lehtede punakas värvus puhkemisel ning rohked õied õitsemise ajal väga dekoratiivsed. Lisaks on lehtedel ilus sügisvärvus.
Gaeli jalgpall

Gaeli jalgpall ehk iiri jalgpall (iiri keeles: Peil, Peil Ghaelach või Caid) on teatud tüüpi jalgpall, mida mängitakse peamiselt Iirimaal. Koos hurlinguga on gaeli jalgpall üks vaadatumaid ja publikurohkemaid spordialasid Iirimaal. Arvatakse, et see pärineb vanast Iiri jalgpallist (Caid) mida on esmakordselt mainitud aastal 1537. 1887 aastal sai mäng, aga tänapäevase kuju. Gaeli jalgpall on üks neljast Gaeli sportmängust.
Gaeli jalgpalli mängitakse kahe 15-liikmelise meeskonna vahel ristkülikukujulisel muruväljakul, kus väljaku mõlemas otsas on H-kujulised väravad. Mängijate peamine eesmärk on lüüa või visata pall vastaste väravasse. Võidab see meeskond, kellel on mängu lõpus rohkem punkte.
Palli toimetatakse platsil edasi kas seda kandes, söötes või visates meeskonnakaaslasele või solodes (lastes pallil käest kukkuda ja siis varbaga endale uuesti kätte lüües).

Mänguväljak

Tavaline mänguväljak on ristkülikukujuline muruplats, mis on 130–145 meetrit pikk ja 80–90 meetrit lai. H-kujulised väravad, mille alumine osa on tahapoole eenduv ja kaetud võrguga, asuvad platsi mõlemas otsas. Väljaku jooned märgitakse 13 m, 20 m ja 45 m kaugusele mõlema väljakupoole otsajoonest. Vastavalt GAA (Gaelic Athletic Association) reeglitele võib nendel väljakutel mängida ka hurlingut. Alla 14-aastased kasutavad väiksemate mõõtmetega väljakuid ja väravaid.

Mänguaeg

Mäng kestab klubide tasandil 60 minutit, mis on jagatud kaheks 30-minutiseks poolajaks. Riiklikul maakondade vahelistel meistrivõistlustel on mänguaeg 70 minutit (poolaeg 35 minutit). Viigi puhul mängitakse kordusmäng või lisaaeg. Lisaaeg kestab 20 minutit (kaks 10-minutist poolaega).

Meeskond

Meeskond koosneb viieteistkümnest mängijast (väravavaht, 2 äärekaitsjat, keskkaitsja, 3 poolkaitsjat, 2 keskvälja, 3 ründavat keskvälja, 2 ääreründajat ja ründaja), lisaks 15 vahetusmeest, kellest mängu jooksul võib kasutada viit. Mängijad on nummerdatud 1–15-ni, alustades väravavahist. Väravavahil peab olema seljas teistest erinevat värvi vorm.

Punktiarvestus

Kui pall lendab läbi H-kujulise värava põiklati ülemise osa ja otsakohtunik tõstab valge lipu on meeskond kirja saanud ühe punkti. Kui pall lüüakse, aga põiklati alla ja otsakohtunik tõstab rohelise lipu, on löödud värav, mis on väärt kolme punkti. Punktiarvestust peetaksegi {väravaid kokku}-{punkte kokku}. Väravat kaitseb väravavaht.

Gaeli jalgpall Eestis

Eestis tegutseb ametlikult gaeli jalgpalli klubi MTÜ Estgaels.
Shannoni jõgi

Shannon [š'änon] (iiri An tSionainn, inglise Shannon) on jõgi Iirimaal.
Jõe pikkus on 320 km.
Shannon algab kõigest 76 meetri kõrgusel merepinnast. Ta voolab ülemjooksul lõunasse ja edelasse, on rahuliku vooluga ja läbib mitut järve. Alamjooksul pöördub Shannon läände ja laskub reast kärestikest. Shannonil on ka üks hüdroelektrijaam. Luimneaghist allavoolu moodustab Shannon estuaari, mis suubub Atlandi ookeani.
Shannon on ka asula ja lennuväli Shannoni estuaari kaldal.
Oskar Tolmoff

Oskar Tolmoff VR I/3 (ka Oskar Tolmov; 4. juuli 1890 Toolamaa vald, Võrumaa – 9. september 1947 Räpina) oli Eesti politseinik ja advokaat.
Ta lõpetas aastal 1913 Hugo Treffneri Gümnaasiumi. Tartu ülikoolis õppis ta aastatel 1913–1914 ajaloo-keeleteaduskonnas, aastal 1920 kaubandust, aastatel 1921–1926 õigusteaduskonnas, mille lõpetas. Ta oli Korporatsioon Fraternitas Estica vilistlane.
Ta osales Vabadussõjas (kapten), oli Tartumaa politseiülem 1922–1925 ning Tallinna politseiülem ja Tallinn-Harju prefekt 1925–1928 (esimene ülikooli haridusega prefekt Eestis), 1928–1935 vandeadvokaat Alfred Maureri abi, 1936–1940 vandeadvokaat Tallinnas.
Ta arreteeriti 20. detsembril 1940, vabastati 24. septembril 1946.
Räpp

Rütm

Räpi esituse puhul on oluline selle riimide, intonatsiooni ja kiiruse isikupärane kasutus (inglise keeles flow).

Biit

Räpitakse sageli mõne instrumendi abil etteantud rütmi järgi ehk biidi (beat) peale. Enamasti teevad räpile tausta DJ-d (disc jockey), kes mängivad mitut plaadimängijat kasutades mitmekesiseid rütme, kasutatakse rütmisüntesaatoreid, aga ka naturaalseid pille. Rütmitausta võib teha ka suuga, seda nimetatakse biitboksiks (beatbox).

Teemad

Räpp on traditsiooniliselt seotud linnaelu olmeliste ja igapäevaste külgedega, sageli vastuolude ja probleemidega subkultuurides ja nende kokkupuudetega muu maailmaga, aga ka selliste inimlikult tähendusrikaste teemadega nagu suhted, karjäär, seksuaalsus, perekond, sõbrad jne.
Kriminaalset kontingenti ja selle tegemisi fetišeerivalt kirjeldav räpp on gangsta rap, mida seostati selle algusaastatel eelkõige mustanahaliste jõukudega Ameerika Ühendriikide linnades. Paljud räppijad suhtuvad tänapäeval sellisesse temaatikasse irooniliselt.

Vabastiil

Vabastiil on räppimine improviseerides – ilma sõnalist osa varem ette valmistamata.

Võistlusräpp

Räpi juurde kuulub ka mõõduvõtmine räppijate vahel. Võitluse käigus räpivad kaks võistlejat kordamööda teatud kindla aja jooksul (nt ühe või enama minuti), pöördudes oma räpiga teineteise poole. Sageli esitatakse vastasele väljakutsuvaid žeste, halvustatakse, parodeeritakse või hoopis tunnustatakse vastase esitust. Võistlejaid hindab publik või žürii. Korraldatakse turniire.

Koosräpp

Sageli räpitakse koos. Levinud on räppimine järgemööda stroofide kaupa, kuid räpitakse ka samaaegselt, näiteks räppides koos refrääne või toetades juhträppija esitust mõne fraasi rõhutamisega vms.

Räpp Eestis

Esimeseks räppimist sisaldavaks ja helikandjal avaldatud looks peetakse ansambli Monitor lugu "Sind ainult kaupluses näen". Räppmuusika tunnustamine Eestis suurema avalikkuse poolt sai alguse Chalice'i (Jarek Kasar) esimese plaadiga "Ühendatud inimesed" aastal 2003, kuigi 1990. aastate lõpus oli põrandaalune räpiliikumine täiesti olemas, toimusid kontserdid jne.
Hollandi Lääne-India Kompanii

Hollandi Lääne-India Kompanii (hollandi keeles Geoctroyeerde Westindische Compagnie) oli Madalmaade Vabariigi kaupmeeste Atlandi-ülene prahitud ettevõtmine.

Ajalugu

Ettevõte asutati 3. juulil 1621, et luua kaubavahenduslik monopol Lääne-India saarestiku ehk Kariibi mere piirkonna ja emamaa Seitsme Madalmaa Ühendatud Vabariigi vahel. Hollandi valitsus andis firmale ainuõigusliku tegevusloa kaubandus-, faktooriate ja kindluste rajamiseks, laevaehituseks, rahvusvaheliste lepingute sõlmimiseks ning orjakaubanduseks. Põhiliselt soositi hispaanlastest ja portugallastest koosneva konkurentsi elimineerimist. Hollandi Lääne-India Kompanii oli samuti Uus-Madalmaade ja selle halduskeskuse Uus-Amsterdami esmane vahend Põhja-Ameerika idaranniku koloniseerimisel, kuigi lisaks opereeriti veel Lääne-Aafrika, Brasiilia ja Kariibi mere vahel.
Firma lakkas tegutsemast 1792. aastal.
It's a Miracle

"It's a Miracle" on Rootsi glam metal bändi Crashdïet debüütalbumilt Rest in Sleaze pärit singel, mis ilmus 14. novembril 2005.
John Eric Rayner Staddon

John Eric Rayner Staddon (sündinud 19. märts 1937 Suurbritannias) on Ameerika Ühendriikide biheiviorist, kes on tuntud ajatajumise ja käitumusliku ökonoomika eksperimentaalse uurimisega (uurinud seda nii tuvidel, rottidel, kaladel kui ka inimestel). Lisaks on ta tuntud Burrhus Frederic Skinneri biheivioristliku käsitluse kritiseerijana ja "Uus biheiviorismi" teoreetilise aluse loojana. 
Staddon on kirjutanud raamatus "The Malign Hand of the Markets" biheiviorismi rakendamise võimalustest finantsturul. Tema järeldus on, et praegused regulatsioonid on liiga komplekssed ja kaudsed, et olla efektiivsed. 
Ta on võtnud sõna ka ühiskondlikel teemadel, näiteks liikluse reguleerimine teemal , tuues välja, et Ameerika Ühendriikides on autoavariide sagedus kõrgem kui Euroopa riikides liiklusmärkide rohkuse tõttu. Lisaks on ta olnud vastu sellele, et kolledžisse vastuvõtmisel antakse mustanahalistele rassilise võrdsuse tagamiseks lisapunkte.

Haridus ja karjäär

Staddon õppis esmalt Londoni Ülikooli kolledžis, pärast seda aasta aega Richard Herrnsteini juhendatavana Hollinsi Ülikoolis ning 1964 kaitses doktoritöö eksperimentaalpsühholoogia erialal Harvardi Ülikoolis. Ta on teinud uurimistööd Massachusettsi Tehnoloogiainstituudi laboris, Oxfordi Ülikoolis, São Paulo Ülikoolis, Mehhiko Riiklikus Autonoomses Ülikoolis, Ruhri Ülikoolis, Konstanzi Ülikoolis, Lääne-Austraalia Ülikoolis ja Suurbritannia Yorki Ülikoolis. Samuti on ta õpetanud Toronto Ülikoolis.
Staddon asus tööle Duke'i Ülikooli 1967 ning alates 1983 on ta olnud seal psühholoogia James B. Duke Professor ning bioloogia ja neurobioloogia professor. Ta on aukülalisprofessor Suurbritannia Yorki Ülikoolis. Ta on olnud ajakirjade Behavior & Philosophy ja Behavioural Process toimetaja . Staddon on PsyCrit looja ja toimetaja 
Staddoni töö on keskendunud õppimise evolutsiooni ja mehhanismi uurimisele. Hiljutised uurimisteemad on olnud ajatajumise ja mälu seoste valdkonnas ning käsitlenud viise, kuidas inimesed, loomad ja ühiskond adapteeruvad tasu ajakavale laboris ja ka päris elus. Staddoni teoreetiline töö hõlmab nii analüütilist kui ka arvutisimulatsiooni põhist käitumise ja ökonoomika funktsionaalsuse ja mehaaniliste mudelite uuringuid. 
Paljud Staddoni tööd on kättesaadavad Duke'i Ülikooli raamatukogu veebilehel Duke University Libraries
Taevaskodade matkarada

Taevaskodade matkarada on Põlva maakonnas Ahja jõe ürgoru maastikukaitsealal asuv matkarada.

Raja tutvustus

Ringikujulise matkaraja pikkus on 3 kilomeetrit. Matkaraja alguses on infostend raja ja puhkeala kaardiga ning rada tähistavad teeviidad. See võtab aega umbes poolteist tundi ja sobib ka lastega peredele. Rada on ratastooliga liigeldav kuni Väikese Taevaskojani (edasi-tagasi umbes kaks kilomeetrit).

Vaatamisväärsused

Suur Taevaskoda, Väike Taevaskoda, Emaläte, Neitsikoobas, Salakuulajakivi, Savimägi, Ahja jõgi.
Priit Nigula

Priit Nigula (Priit Nigula on pseudonüüm, sünninimega Friedrich Nikolai; 21. november 1899 Peterburi – 9. juuni 1962 Tallinn) oli eesti dirigent. 
1918. aastal lõpetas ta Jekaterinburgi muusikakooli, seejärel õppis Moskva konservatooriumis klaverit.
Aastatel 1916–1923 oli ta Jekaterinburgi, Irkutski ja Moskva ooperiteatri kontsertmeister.
1942–1962 oli ta Estonia teatri dirigent (1944–1951 peadirigent). Aastatel 1942–1944 oli ta ka Ringhäälingu orkestri üks dirigente.
Ta on maetud Siselinna kalmistule.

Tunnustused

1957 Eesti NSV teeneline kunstnik.
Vängla

Ajalugu

Vängla küla tekkis Velise jõe koolmekoha juurde. Varasem nimi oli Mullaste. Mullaste vesiveski kohta pärinevad varaseimad teated aastast 1556.
18. sajandi esimesest poolest on teateid küla piires kahe Vana-Vigala mõisale kuuluva karjamõisa kohta. Jõe põhjakaldal oli Vängla (Vengle; nimi tulnud ühe omaniku Schwengelni nimest) ja jõe lõunakaldal Keelitse (Kelitze) karjamõis. Keelitse karjamõisa hoonestu on nüüdseks hävinud.
1930ndatel ja nõukogude perioodi algul töötas Vänglas piirkonna olulisim meierei.
Predrag Radosević

Harrastajana

Ta võistles aastatel 2003–2004 Serbia ja Montenegro eest.

Euroopa meistrivõistlustel

Ta osales II kergekeskkaalus (kuni 69 kg) 35. Euroopa meistrivõistlustel (Pula, 2004), kus kaotas 1. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.

Elukutselisena

Ta on alates augustist 2004 poksinud elukutselisena. Ta poksis aastatel 2004–2006 Serbia ja Montenegro lipu all ning alates 2006. aastast on ta poksinud Montenegro lipu all.
Ta on seni (seisuga 2. detsember 2017) pidanud 34 kohtumist ning on neist võitnud 32 (neist 13 nokaudiga) ja kaotanud 2 kohtumist (need mõlemad nokaudiga).
Stoitsism

Stoitsism oli antiikfilosoofia koolkond. Selle pooldajaid nimetatakse stoikuteks. 
Koolkonna rajas Zenon Kitionist. Tuntumate stoikute seas on veel Seneca, Epiktetos ja Marcus Aurelius. 
Stoikud arendasid edasi loogikat. Nende loodusfilosoofia toetus Herakleitosele (ürgtuli ja maailmatulekahju) ja eetika küünikute õpetusele. Õnnelik elu eeldab ükskõiksust kõige suhtes peale vooruse. Elada tuleb kooskõlas loodusega, mille seadused määrab maailmamõistus (logos). 
Stoikud jaotasid filosoofia loogikaks, eetikaks ja füüsikaks. 
Pärast kristluse saamist Rooma riigi riigiusundiks 4. sajandis kaotas stoitsism tähtsuse. Renessansiajal sai stoitsism populaarseks neostoitsismina ning tänapäeval on tekkinud modernne stoitsism.

Modaalsus ja bivalents

Erinevalt seisukohast, mis omistatakse Aristotelesele teose "De interpretatione" 9. peatüki põhjal, kehtivad Chrysippose järgi kehtivad bivalents ja välistatud kolmanda seadus ka tuleviku kohta käivate kontingentsete väidete kohta. See seisukoht on nähtavasti seotud ka determinismiga stoikute filosoofias, sest kui mitte eeldada, et tulevik on ette määratud, siis on Chrysippose seisukohta raske põhjendada.
The College Enquirer

The College Enquirer on Tallinna Inglise Kolledži ajaleht.
Ajaleht ilmub alates 1996. aasta märtsist.
Eesti Aleksandrikool

Eesti Aleksandrikool (tegelikult Eesti Aleksandri Linnakool) oli aastail 1888–1906 Põltsamaa lähedal Kaarlimõisas tegutsenud õppeasutus. Õppekeeleks oli vene keel, kuid kooli kohustuslike õppeainete hulka kuulus ka eesti keel. Selle poolest erines ta teistest Eesti linnakoolidest.
Eesti Aleksandrikooli mõtte algatajateks olid Holstre-Pulleritsu külakooli õpetaja Jaan Adamson ja Tarvastu kihelkonnakooli õpetaja ja köster Hans Wühner. Eestikeelse õppemaksuta kihelkonnakooli haridust jätkava õppeasutuse loomine sai ärkamisaja üheks kandvamaks aktsiooniks, mis haaras kaasa kõik tuntumad eesti rahvuslikult meelestatud tegelased. Kooli asutamiseks hakati koguma annetusi, mille jaoks 1870. aastal moodustati Eesti Aleksandrikooli peakomitee ning kohtadel hulgaliselt abikomiteesid. 1887. aastaks oli kogutud enam kui 104000 rubla. Eesti Aleksandrikooli liikumine haaras enamikku rahvusliku ärkamisaja tegelastest ning Aleksandrikooli peakomiteed on nimetatud ka eestlaste esimeseks parlamendiks. Venestamise tingimustes avati kool aga 1888. aastal venekeelsena.

Kooli juhtimine

Eesti Aleksandrikooli juhtis kuratoorium (hoolekogu) ja inspektor (juhataja). Kuratoorium pidi vastutama kooli majandusliku olukorra eest, sai teha ettepanekuid kooli lisaõppeainete õpetamise ja kooli heakorda puudutavate küsimuste kohta. Kuratooriumil oli õigus esitada kandidaate inspektori ja õpetajate kohtadele. Kuratooriumi osa kooli juhtimises aastate jooksul vähenes.
Inspektoriks oli aastail 1888–1905 Anton Anson (1852–1918), tema järel 1905–1906 agronoom ja hilisem riigitegelane Jaan Raamot (1873–1927).

Õppetöö

Aleksandrikool töötas linnakoolina Vene linnakoolide 1872. aasta põhimääruse alusel. Kool oli mõeldud kõikidest seisusest poeglastele alghariduse andmiseks ning oli kuueaastase õppeajaga. Õppimine koolis oli tasuline. Kooli võidi vastu võtta lapsi alates seitsmendast eluaastast.
1890/1891. õppeaasta tunniplaani järgi olid kooli õppeaineteks usuõpetus, vene keel, aritmeetika, geomeetria, üldajalugu, Vene ajalugu, maateadus, loodusõpetus, eesti keel, ilukiri, joonistamine, saksa keel, aiatöö. Hiljem lisandusid laulmine ja võimlemine. Kooli tegutsemise jooksul suurenes pidevalt vene keele tundide osakaal ning vähenes eesti ja saksa keele tundide arv. Aja jooksul süvenes ka kooli põllumajanduslik kallak.

Kooli sulgemine

Eesti Aleksandrikool suleti 1906. aasta jaanuaris. Koolile sai saatuslikuks mitmete õpetajate ja õpilaste osavõtt 1905. aasta revolutsiooni sündmustest.
Aleksandrikooli järglaseks loetakse 1914. aastal Kõos avatud Eesti Aleksandri Kõrgemajärgulist Alampõllutöökooli, millest tänaseks on läbi mitme asukoha- ja nimemuutuse saanud Olustvere Teenindus- ja Maamajanduskool.
Arica

Ajalugu

Arheoloogia on näidanud, et Arica on olnud asustatud vähemalt 10 tuhat aastat.
Linna asutas 1541 Hispaania kapten Lucas Martinez de Begazo. 1570 oli linna täielik nimi La Muy Illustre y Real Ciudad San Marcos de Arica.
Aricas on sadam. Juba 1545. aastast alates on Arica kaudu Hispaaniasse hõbedat veetud. Esialgu pärines hõbe tänapäeva Boliivia alal olevast Potosist. Potosis asus maailma läbi aegade suurim hõbedakaevandus. Seetõttu oli Arica Hispaania jaoks väga oluline sadam.
Samal põhjusel oli Arica tähtis Hispaania riigi vaenlaste jaoks. Aricat rüüstasid mereröövlid Francis Drake, Thomas Cavendish, Richard Hawkins, Joris van Spilbergen, John Watling, Simon de Cordes, Leandro de Valencia, Bartholomew Sharp, William Dampier ja John Clipperton.
Pärast Ladina-Ameerika vabadusvõitlust läks Arica Peruu koosseisu. 1836–1839 ja 1841–1842 oli ta Boliivia poolt okupeeritud. Pärast Salpeetrisõda läks Arica Tšiilile.
1855 rajati Arica–Tacna raudtee. See 53 km pikkune raudtee oli üks esimesi Ladina-Ameerikas ja see töötab tänapäevani.
13. augustil 1868 toimus linna lähedal maavärin magnituudiga 8 kuni 9.  Selle ohvrite arv ei ole selge. On väidetud, et neid olevat olnud 25–70 tuhat, samuti on väidetud, et see ei saa olla võimalik, sest sel ajal elas Aricas üldse vähem kui 3000 inimest. Maavärinas tekkinud tsunami jõudis Hawaile, Jaapanisse ja Uus-Meremaale.
Vändra Gümnaasium

Vändra Gümnaasium on gümnaasium Vändras.
Vändra Gümnaasium asutati 17. septembril 1922. Kooli vana maja valmis 1913. aastal Vändra Rahva Hariduse Seltsi kogutud rahva raha – 53 tuhande kuldrubla eest. 
2017. aasta seisuga õpib Vändra Gümnaasiumis 321 õpilast ning koolis on 59 töötajat. Vändra Gümnaasiumil on suur võimla mõõtmetega 36 x 16 meetrit ning eraldi tiibhoones asub 32 kohaga õpilaskodu.
Greg Ginn

Greg Ginn (ka Gregory Regis Ginn; sündinud 8. juunil 1954 Tucsonis Arizonas) on Eesti päritolu Ameerika muusik ja laulja.
Teda tuntakse peamiseelt ansambli Black Flag asutaja ja koosseisulisena.
Valtsimine

Valtsimine on metalli plastne deformeerimine pöörlevate metallrullide ehk valtside vahel, mille tulemusena väheneb töödeldava tooriku ristlõike pindala ja suureneb pikkus. Selle protsessi tulemusena võib muutuda ka töödeldava tooriku ristlõike kuju.
Sõltuvalt töödeldava metalli temperatuurist jaotatakse valtsimisprotsess kuum- ja külmvaltsimiseks. Kui tooriku temperatuur ületab tema rekristalliseerumistemperatuuri, siis on tegemist kuumvaltsimisega, vastasel juhul on tegemist külmvaltsimisega.
Kristel Pappel

Kristel Pappel (sündinud 6. novembril 1961 Moskvas) on Eesti muusikateadlane ja teatrikriitik.

Elulugu

Kristel Pappel on teatritegelase tütar.
Lõpetas 1980 Tallinna Muusikakeskkooli viiuli erialal, 1985 Tallinna Riikliku Konservatooriumi viiuli erialal ja 1989 muusikateaduse erialal, 1993 Ajaloo Instituudis aspirantuuri muusikaajaloos, M.A. (1995, EMA), väitekiri "Muusikateater Tallinnas XVIII sajandi lõpus ja XIX sajandi esimesel poolel" (Tallinn, 1996), Ph.D. (muusikaajalugu, 2004, EMA), väitekiri "Ooper Tallinnas 19. sajandil" (Tallinn, 2003). Täiendas end 1991 ja 1994 Saksamaal Bayreuthi Ülikooli muusikateatri uurimisinstituudis ja Dresdeni Tehnikaülikooli kunsti- ja muusikateaduse instituudis.
Oli 1984–1995 Tallinna Muusikakeskkooli õpetaja, 1995–2004 EMA muusikateaduse osakonna muusikaajaloo õppejõud, 2004– dotsent, ühtlasi oli 1985–95 TRK/EMA õppejõud ja aastast 1995 Tallinna Muusikakeskkooli õpetaja, olnud ka Tartu Ülikooli ja Usuteaduse Instituudi kirikumuusika kooli külalisõppejõud.

Teadustöö

Uurinud muusikateatri ajalugu ja teoreetilisi küsimusi. Kirjutanud kontserdi- ja teatriarvustusi. Teinud kaastööd leksikonidele (sh Pipers Enzyklopädie des Musiktheaters. Bd 6. München/Zürich, 1997). Saanud uurimistööks 1994 Lübecki linna ja Tempuse stipendiumid, 1998–2001 Eesti Teadusfondi uurimistoetuse. Rahvusvaheliste uurimisrühmade Thalia Germanica ja Musikgeschichte in Mittel- und Osteuropa liige. Teatrikriitika aastapreemia (1990), Kultuurkapitali väike aastapreemia (1996, 2004). Üle 15 teadustrükise.

Tunnustus

2016. aastal otsustas president Toomas Hendrik Ilves anda Kristel Pappelile Valgetähe IV klassi teenetemärgi.
American Standard Building

American Standard Building (varasema nimega American Radiator Building) on 23-korruseline kõrghoone ja praegune hotell New Yorgis Kesk-Manhattani  ärikeskuses Midtownis 40. tänava ääres Bryant Parki kõrval.
See 102,7 meetri kõrgune neogootika ilminguga art déco stiilikasutusega ehitis projekteeriti arhitektide John Howells ning Raymond Hood ja André Fouilhoux poolt ning valmis 1924. aastal American Radiator Company ettevõtte jaoks. Hoone struktuurne vorm põhineb Eliel Saarineni ehitamata jäänud konkursitööl "Tribune Tower".  Kütteseadete firmale kohaselt sümboliseerib fassaadi üldilme mateeria muutumist energiaks: mustaks võõbatud tellised kujutavad sütt ning kullatud dekoratiivsed ornamendid ja skulptuurid kujutavad tuld.
Hoone määrati New York City Mälestusmärkide Säilitamise Komisjoni poolt 1974. aastal kaitsealuseks mälestusmärgiks (New York City Landmark). 1980. aastal kanti hoone Ameerika Ühendriikide Ajalooliste Paikade Riiklikusse Registrisse (National Register of Historic Places). 1998. aastal ostis hoone 150 miljoni USA dollari eest Philip Pilevsky. Kolm aastat hiljem muudeti see 130 ruumi ja keldrikinoga hotelliks The Bryant Park Hotel.
Lucavsala mõis

Lucavsala mõis (Lucavsalas muižiņa, ka Lucavas muiža, saksa keeles Lutzaushof) oli poolmõis Lätis Riia linnas Salase asumis. Peahoone asus Lucavsalas iela 51.
Mõis rajati ilmselt aastal 1559, mil toonane Liivi ordu maameister sealse maa oma vasallile andis. Algselt oli tegu rüütlimõisaga, kuid väikese pindala tõttu oli sellest XVII sajandiks saanud poolmõis. Mõisa omanikud olid seitsmeteistkümnendal sajandil Lutzaud, sellest sai mõis ka oma nime. Suur Põhjasõda tõi kaasa Spilve lahingu ja seal langenud Vene sõdurid maeti mõisale kuulunud saarele. Mõisas kasvatati Riia linna tarbeks juurvilja ja peeti piimakarja. Mõisa maad kannatasid Daugava üleujutuste all, seetõttu sinna kuigi uhkeid hooneid ei rajatud. Peahoone pärineb ilmselt XVIII sajandist. XIX sajandil olid mõisa omanikeks Leontjevid, õed Volkovad, Šutovid ning Vostid.
Aastal 1891 püstitati mõisa juurde langenud sõduritele vene õigeusu kirikukujuline kuue meetri kõrgune mälestusmärk. Aastal 1902 ostis Riia linn mõisa ära ja aastal 1904 liideti selle maad linnaga.