google/wiki40b huggingface dataset:
Eesti Kaitsealade Liit

MTÜ Eesti Kaitsealade Liit (lühend EKAL) oli aastatel 1991–2005 tegutsenud mittetulundusühing, mille sekretariaat asus Viitnal ja hiljem Palmses.

Liikmed

EKALi liikmed olid 1990. aastail kõik Keskkonnaministeeriumi valitsemisala kaitsealade administratsioonid (ka Lääne-Eesti saarestiku biosfääri kaitseala ja Pandivere veekaitseala) ning Rebala muinsuskaitseala.

Tegevus

Kõige olulisemaks kujunes EKALi roll kaitsealade administratsioonide omavahelise suhtluse ja teabevahetuse korraldamisel, looduskaitseõiguse kitsaskohtade esiletõstmisel ning Eesti kaitsealade ja Soome Metsaameti (Metsähallitus) vaheliste looduskaitseprojektide koordineerimisel (Eesti ja Soome Keskkonnaministeeriumi looduskaitsekoostöö raames). Organisatsiooni vahendusel koordineeriti Eestis ka EUROPARCi (Euroopa Loodus- ja Rahvusparkide Föderatsioon) ja Euroopa Liidu PHARE kaitsealade töötajate koolitusprogrammi EUROPARC Expertise Exchange. 
EKAL algatas elektroonilise ajakirja Loodusaeg väljaandmise, mida jätkab 2005. aasta lõpust MTÜ Loodusaeg, ning organisatsiooni aktiivsel kaasabil valmistati ette Kaitsealade valitsemise korraldamise projekti aastatel 2003–2004 (projektijuht Andres Onemar), mille tulemusi on osaliselt arvesse võetud Riikliku Looduskaitsekeskuse asutamisel Keskkonnaministeeriumi haldusalas 2005. aasta lõpul.

Juhtimine

EKALi kõrgeim juhtorgan oli üldkogu, kuhu kuulusid kõikide liikmete esindajad (tavaliselt direktorid või juhatajd) ning kes valis 5-liikmelise juhatuse koos juhatuse esimehega. Juhatus omakorda kinnitas ametisse sekretäri (tegevjuhi). EKALi on juhtinud kaks juhatuse esimeest: aastail 1991–2001 Lahemaa Rahvuspargi Administratsiooni direktor Arne Kaasik (s. 1947) ja aastail 2001–2002 Lääne-Eesti Saarestiku Biosfääri Kaitseala Hiiumaa Keskuse ja Hiiumaa Kaitsealade Administratsiooni direktor Ruuben Post.
EKALi juhatuse liige on olnud ka Soomaa Rahvuspargi Administratsiooni direktor Tõnu Kütt (s. 1958), Lääne-Eesti saarestiku biosfääri kaitseala Läänemaa Keskuse direktor Andres Kalamees (s. 1966), Haanja looduspargi Administratsiooni direktor Mati Kivistik (s. 1963), Hiiumaa laidude maastikukaitseala direktor ja Hiiumaa Kaitsealade Administratsiooni asedirektor Andres Miller (s. 1968), Karula Rahvuspargi Administratsiooni direktor Pille Tomson (s. 1960) ja Viidumäe Looduskaitseala Administratsiooni asedirektor Tõnu Talvi (s. 1962).
EKALi sekretär (tegevjuht) oli kogu tegevusperioodil (aastail 1991–2005) Teet Koitjärv.

Liikmesus

EKAL oli Rahvusvahelise Looduskaitseliidu IUCN liige ning EKALiga oli tihedalt seotud ka Balti Rahvusparkide Assotsiatsioon (1991–1998).

Tegevuse lõpetamine

EKAL lõpetas oma tegevuse seoses Riikliku Looduskaitsekeskuse, mis koondas Keskkonnaministeeriumi valitsemisalas olnud kaitsealade administratsioonid ühe riigiasutuse raamesse, tegevuse alustamisega 1. jaanuarist 2006.
Playtech

Ajalugu

Playtechi asutas 1999. aastal Teddy Sagi, Eestist olid loomise juures Rain Kivisik ja Lauri Kikerpill . 2006. aasta algul tuli firma Londoni börsile hinnaga, mis andis ettevõtte koguväärtuseks umbes 550 miljonit Briti naela.
Pärast veebikasiinode vastase seaduse vastuvõtmist USA-s ("Unlawful Internet Gambling Enforcement Act of 2006") langes Playtechi aktsia börsil ainsa päevaga üle 40%. Playtech suunas põhitähelepanu Euroopa, Aasia ja Lõuna-Ameerika turgudele.
22. oktoobril 2008 teatas Playtech, et ostab ettevõtte rajajalt ja ühelt suuremalt omanikult Teddy Sagilt viimasele kuuluvaid ettevõtteid 250 miljoni USA dollari eest. Märtsis 2011 ostis Playtech Sagilt hinnanguliselt 140 miljoni euro eest ka ettevõtte PT Turnkey Services.

Tegevus

2015. aastal töötas Playtechis umbes 5000 inimest 13 riigis: 500 Suurbritannias, 700 Iisraelis, 600 Eestis Tartus ja Tallinnas, 800 Lätis, 100 Rootsis ja 600 Ukrainas Kiievis.

Tegevus Eestis

Eestis tegutseb Playtechi tütarfirma Playtech Estonia OÜ (selle kontorid asuvad Tartus ja 2009. aastast ka Tallinnas) ning Videob OÜ Tallinnas. Eestis oli Playtechi esimene ja 2006. aastani ainus Playtech grupi arenduskeskus. Eesti arenduskeskus on tänini Playtechi suurim.
Playtech Estonia kuulub Eesti Infotehnoloogia ja Telekommunikatsiooni Liitu. Firma direktor on 2015. aasta 16. novembrist Ivo Lasn. Ettevõtte eelmised juhid olid Kaari Simson, Juha Olavi Korhonen ning enne neid Rein Lemberpuu ja . Äriregistri järgi on firma aadress Vanemuise 7, Tartu, ning registrisse kanti see 15. veebruaril 2001.
Heino Lepikson

Heino Lepikson (26. veebruar 1914 Bakuu – 2. detsember 2002 Tallinn) oli eesti tehnikateadlane, Tallinna Tehnikaülikooli professor.

Haridus

Lõpetas aastal 1933 kuldmedaliga Tallinna Prantsuse Lütseumi. Aastal 1934 lõpetas ta Kaitseväe Ühendatud Õppeasutiste aspirantide kursused. Aastal 1938 lõpetas ta (medaliga) Nancy ülikooli elektrotehnika ja rakendusmehaanika instituudi mehaanikainseneri kutsega. Jäi samasse doktorantuuri, kuid õpingud katkestas Teine maailmasõda. Aastal 1949 kaitses Leningradi Polütehnilises Instituudis tehnikakandidaadi väitekirja.

Teaduskraad ja -kutse

Tehnikakandidaat 1949 (Leningradi Polütehniline Instituut, kinnitus 1950); dotsent 1950; professor 1962.

Teenistuskäik

Õppetöö vaheaegadel töötas Nancy Ülikoolis, oli rakendusmehaanika õppetooli vanemassistent, laboratoorsete tööde juhataja 1938/39; ASi A. M. Lutheri Põhjavabrik juhataja 1939–1940; NSV Liidu Riikliku Liidutehase nr 463 (ümbernimetatud Lutheri vabrik) osakonnaülem 1940–1941. Mobiliseeriti 1941, Tšeljabinski Metsatööstuse mehaanik 1941–1942; Eesti Laskurkorpuse ohvitser, suurtükiväe kapten, diviisi tehnilise varustuse autoteenistuse ülem 1942–1945.
TTÜs 1945–2002: mehaanilise tehnoloogia/metallide tehnoloogia kateedri vanemõpetaja 1945–1947, dotsendi kt 1947–1950; ühtlasi teadusliku uurimissektori juhataja 1949–1957; masinaehituse kateedri dotsent 1950–1957; masinaelementide kateedri dotsent 1957–1962, kateedrijuhataja 1956–1971 ja professor 1962–1984; teadusprorektor 1956–1984; konsultantprofessor 1984–1992; masinaõpetuse instituudi mehhanismide ja masinate teooria erakorraline professor 1992–1994, masinamehaanika õppetooli emeriitprofessor 1994–2002.

Teadustöö põhisuunad

Mehhanismide ja masinate teooria; üks alusepanijaid tahkete kehade jaoskulumise uurimise koolkonnale; koos professor Ilmar Kleisiga rajas Eestis erosioonkulumise uurimissuuna.
Avaldas üle 100 publikatsiooni, sealhulgas käsiraamatuid, entsüklopeediaartikleid. Tema juhendamisel on kaitstud 10 kandidaadiväitekirja.

Teadusorganisatoorne ja -administratiivne tegevus

Kinnitati Insenerikoja liikmekandidaadiks 1939; oli Eesti NSV Ministrite Nõukogu teaduslik-tehnilise komitee kauaaegne liige; "Eesti Nõukogude Entsüklopeedia" ühiskondliku teadusliku osakonna tehnikavaldkonna toimetaja ja ajakirja Tehnika ja Tootmine toimetuskolleegiumi liige; TTÜ teadusjuhina oli tegev 35 aastat, mil määratleti tollaste teadusuuringute põhisuunad, rajati ja arendati teaduslaboratooriume.
Sõprusühingu NSV Liit-Prantsusmaa Eesti osakonna juhatuse liige, rahvasaadik Tallinna Linna TS nõukogus 1965–1971, Tallinna Teadlaste Maja asutaja- ja nõukogu liige.

Isiklikku

Ta oli kaks korda abielus. Esimesest abielust Vilmaga sündisid pojad Robert ja Viktor ning tütar Astrid. Teine abikaasa Ilse oli kunstnik.

Huvialad ja harrastused

Nooruses purjetamine ja purilend, hiljem iluaiandus. Korp! Väinla vil.
Interflug

Interflug oli aastatel 1958–1991 tegutsenud Saksa DV lennufirma. Aastatel 1958–1963 tehti vaid tšarterlende. Alguses kutsuti seda "Deutsche Lufthansaks", kuid Bernis toimunud kohtuasjaga jäi Lufthansa Lääne-Saksamaale. Baasjaam oli Berliini Schönefeldi lennujaam. Pärast Saksamaa ühinemist 1991. aastal ettevõtte tegevus lõpetati.

Lennukipark

Pikka aega kasutas Interflug ainult Nõukogude Liidu ja Tšehhoslovakkia päritolu lennukeid.
2001. aasta Eesti presidendivalimised

2001. aasta Eesti presidendivalimised toimusid 27. augustist kuni 21. septembrini 2001. Pärast kolme hääletusvooru Riigikogus ja kahte hääletusvooru valimiskogus osutus presidendiks valituks Arnold Rüütel.

Hääletamine Riigikogus

Esimene hääletamine Riigikogus toimus Riigikogu erakorralisel istungjärgul 27. augustil kell 12.00. Hääletamissedeli said kõik Riigikogu liikmed, hääletamisest võttis osa 91. Märgistamata (ristita) hääletamissedelite arv oli 13. Peeter Kreitzberg sai 40 ja Andres Tarand 38 häält. Et ühegi kandidaadi poolt ei hääletanud Riigikogu koosseisu kahekolmandikuline enamus, peeti 28. augustil teine hääletusvoor. Enne teist vooru seati üles uued kandidaadid. 
Teises voorus sai hääletamissedeli 99 Riigikogu liiget. Hääletamisest võttis osa 91, kehtetuid hääletamissedeleid oli 1 ja märgistamata 19. Peeter Kreitzberg sai 36 ja Peeter Tulviste 35 häält.
Et ükski kandidaat ei saavutanud nõutavat kahekolmandikulist häälteenamust, peeti samal päeval ka kolmas hääletusvoor. Hääletamissedeli said 99, hääletamisest võttis osa 90 Riigikogu liiget ja märgistamata hääletamissedeleid oli 24. Peeter Kreitzberg sai 33 ja Peeter Tulviste 33 häält. 
Et Vabariigi Presidendi valimisel Riigikogus ei saavutanud ükski kandidaat vajalikku Riigikogu koosseisu kahekolmandikulist häälteenamust, kutsus Riigikogu esimees  21. septembriks 2001 kokku valimiskogu.
Kene Vernik

Muusikaline tegevus

Kene Vernik on osalenud ansamblites Depoo (konkursil Noortebänd 2005 saadi esikoht) ja Mimicry. Mimicry osales 2010. aasta Eesti Laulu konkursil, kus saavutas lauluga "The Storm" kaheksanda koha.
Silmalääts

Silmalääts (ladina keeles lens chrystalline) on paljude loomade silmamunas paiknev kude. Silmalääts on kaksikkumer ning asub silmamuna eesosas, silmaava taga vikerkesta ja klaaskeha vahel.
Silmaläätse areng, anatoomia, füsioloogia, morfoloogia, ja patoloogia võivad suuresti erineda nii liigiti kui ka indiviiditi.

Madude silmalääts

Madude silmalääts erineb teiste roomajate omast.
Fookuskaugus ehk akommodatsioon toimub maosilmas mitte silmaläätse kuju muutmise teel, mis on ümmargune, vaid silmaläätse liikumise teel võrkkestast kaugemale.

Inimese silmalääts

Väljastpoolt katab teda läbipaistev kihn (kapsel).
Silmaläätsel pole veresooni ega närve.
Selle eesmisel pinnal paikneb epiteel, mis produtseerib läätserakke. Olemasolevad rakud tihenevad ja umbes 40a. vanuses moodustub läätse keskele läätse tuum (nucelus lentis).
Silmaläätse valgustmurdev võime on 13 dioptrit. Silma võime näha selgesti erineval kaugusel asuvaid esemeid põhineb läätse omadusel muuta fookuskaugust – see on akommodatsioon.

Patoloogia

Inimese silmaläätse patoloogia võib kummalgi silma erineda ja olla kas kaasasündinud või kujuneda elu jooksul – levinumad on katarakt ja afaakia.

Läätse koostis

Silmalääts sisaldab umbes 63% vett, 35% globuliine ja 2% mineraalsooli.
Diferentsiaalvõrrand

Kaasaegsed uurimissuunad

Diferentsiaalvõrrandid on lai uurimisvaldkond puhtas matemaatikas, rakendusmatemaatikas, füüsikas ja inseneriteadustes. Kõik nimetatud distsipliinid tegelevad erinevat tüüpi diferentsiaalvõrrandite lahendite leidmisega. Kui puhtas matemaatikas keskendutakse peamiselt lahendite olemasolule ja ühesusele, siis rakendusmatemaatika rõhub kasutatavate lähendusmeetodite rangele põhjendamisele. Diferentsiaalvõrrandid etendavad olulist rolli väga paljude füüsikaliste, tehniliste ja bioloogiliste probleemide modelleerimisel. Neid kasutatakse taevakehade liikumise kirjeldamisest ja sillaehitusest kuni neuronite vahelise vastastikuse toime kirjeldamiseni.
Enamasti proovitakse leida diferentsiaalvõrrandite eksplitsiitseid lahendeid, kuid tihti pole see võimalik. Seetõttu on välja töötatud erinevaid meetodeid, mis võimaldavad öelda üht-teist diferentsiaalvõrrandi lahendite omaduste kohta neid võrrandeid eksplitsiitselt lahendamata või lahendada võrrand ligikaudselt, kasutades numbrilisi meetodeid.
Matemaatikud uurivad samuti nõrku lahendeid, mis ei pruugi kõikjal diferentseeruvad olla. See laiendus on tihti vajalik, et mõnel võrrandil lahend üleüldse olemas oleks. Samuti võib nimetatud meetod anda füüsikaliselt mõistlikumaid lahendeid .
Diferentsiaalvõrrandite lahendite stabiilsust uurivat valdkonda nimetatakse stabiilsusteooriaks. Viimane leiab olulisi rakendusi kaoseteoorias.

Diferentsiaalvõrrandite liigitus

Diferentsiaalvõrrandite lahendamiseks puudub ühtne meetod, mistõttu jaotatakse need võrrandid erinevateks tüüpideks, mida eraldi uuritakse. 
Üks võimalus võrrandeid liigitada on nende järgu järgi.

Teist järku osatuletistega diferentsiaalvõrrandite liigitus

Laialt kasutust leidvad teist järku osatuletistega lineaarsed diferentsiaalvõrrandid jaotatakse omakorda elliptilist, hüperboolset ja paraboolset tüüpi diferentsiaalvõrranditeks. Samu mõisteid on üldistatud ka mittelineaarsetele võrranditele.
ISO 14000

ISO 14000 on Rahvusvahelise Standardiorganisatsiooni ehk ISO poolt välja töötatud keskkonnajuhtimissüsteemide standardite kogum. ISO 14000 standardite kogumit hakati arendama 1993. aastal, mil Rahvusvaheline Standardiorganisatsioon kutsus kokku Tehnilise Komitee 207 , vastamaks ÜRO poolt 1992. aastal Rio de Janeiros püstitatud jätkusuutliku arengu probleemipüstitusele . 1996. aastal võttis komitee vastu esimese ja keskse strateegia ehk ISO 14001 keskkonnajuhtimissüsteemide raamistiku. ISO 14000 standardid jagunevad kahte kategooriasse: organisatsiooni juhtimise süsteemi standardid ja tootepõhised standardid. Ainult ISO 14001 standard võimaldab taotleda sertifikaati. Teised ISO 14000 kategooria standardid on mõeldud neist juhindumiseks.
Palamuse rahvamaja

Palamuse rahvamaja on rahvamaja Jõgeva maakonnas Palamuse vallas Palamuse asulas.
Rahvamaja on ehitatud enne 1900.
Space Shuttle'i programm

Space Shuttle'i programm oli NASA neljas mehitatud kosmoselendude programm, mis toimus aastatel 1981–2011. Programmi ametlik nimi oli Space Transportation System (STS). NASA võttis nime üle USA president Richard Nixoni poolt 1969. aastal ellu kutsutud kosmose rakkerühma (Space Task Group) loodud korduvkasutatavate mehitatud kosmoselaevade süsteemi plaanist. Space Shuttle'ist sai algse plaani ainuke ellu viidud osa.
Space Shuttle koosnes kosmosesüstikust, välispaagist ja kahest tahkekütuskiirendist ning see võis Maa-lähedasele orbiidile viia kuni 23 tonni kaaluva laadungi ja kuni kaheksa astronauti. Pärast missiooni lõppu sisenes kosmosesüstik taas Maa atmosfääri ja maandus nagu tavaline mootoriteta lauglennuk.
Space Shuttle'i programm algas 1972. aastal ning pärast Apollo programmi ja Skylabi programmi lõppu keskendus NASA mehitatud kosmoselaevade arenduses ainult Space Shuttle'ile. Programmi algusjärgus esitleti Space Shuttle'it kui kosmoseveokit (Space Truck), mis muude asjade hulgas pidi hakkama 1980ndatel ehitama Ameerika Ühendriikide kosmosejaama ning asendatama 1990ndatel uue kosmoselaevaga. USA kosmosejaama plaan arenes ajapikku Rahvusvaheliseks Kosmosejaamaks (ISS), mida hakati ametlikult arendama 1983. aastal. Kuna kosmosejaama planeerimine ja ehitus venis, pikendati programmi kestvust kuni 2011. aastani, ja 2004. aastast teenindasid kosmosesüstikud ainult ISS-i.  
Esimene Space Shuttle'i programmi raames ehitatud kosmosesüstik Enterprise oli atmosfääris katselende sooritav lauglennuk. Enterprise startis spetsiaalselt modifitseeritud Boeing 747 turjal ning selle esimene katselend toimus 18. veebruaril 1977. Space Shuttle'i programmi esimene missioon, STS-1 startis 12. aprillil 1981, ja selle sooritas kosmosesüstik Columbia. Programmi viimane missioon, STS-135 toimus juulis 2011 ning ametlikult lõpetati programm 31. augustil 2011.
Pärast Space Shuttle'i programmi lõppu on paljud kosmosesüstiku ülesanded võtnud üle erinevad valitsustele ja erafirmadele kuuluvad kosmoselaevad. Aastatel 2008–2015 teenindas ISS-i varustusmissioone Euroopa Kosmoseagentuuri kosmoselaev ATV. USA õhuväe salastatud kosmosemissioone teenindab X-37. Alates 2012. aastast varustavad ISS-i SpaceX-i kosmoselaev Dragon ja 2013.
aastast ettevõtte Orbital Sciences (aastast 2015 Orbital ATK, aastast 2018 ettevõtte Northrop Grumman allüksus Innovation Systems) kosmoselaev Cygnus. Seisuga 28. veebruar 2018 toimetasid ISS-i kosmonaute Venemaa Sojuzid, USA ettevõtted arendasid samal ajal kosmoselaevu Dragon 2 ja CST-100 Starliner ning NASA ehitas Space Launch Systemit ja Orioni.
Rohuküla–Heltermaa laevatee

Rohuküla–Heltermaa laevatee on 12 meremiili pikkune faarvaater mandril asuva Rohuküla ja Hiiumaa Heltermaa sadama vahel.
Faarvaater läheb Rohuküla juures (Rukkirahust põhja poolt) läbi kitsa Rukki kanali. Sellest edasi Heltermaa poole kulgeb laevatee täiesti sirgelt, seejuures umbes 5 kilomeetrit enne Hiiumaad kulgeb laevatee Heltermaa kanalis.
Laevatee on tähistatud poidega, mis asuvad peamiselt Rukki ja Heltermaa kanalite ääres (vaata Rukki kanali poid, Heltermaa kanali poid). Kaldal moodustavad liitsihi Heltermaa ülemine ja alumine tulepaak ning Rohuküla ülemine ja alumine tulepaak.
Laevatee sügavus on vähemalt 5,0 meetrit. Rohuküla–Heltermaa laevaliini laevadel tuleb madala veetasemega kohati reise ära jätta. Kui veetase langes 49 sentimeetrit alla keskmise, ei saanud suurima süvisega liinilaev (St. Ola) laevateel liigelda. Näiteks Scania ja Harilaid liiklesid seni, kuni veetase oli 55 sentimeetrit alla keskmise. Parvlaev Muhumaa on sõitnud ka veetasemega 59 sentimeetrit alla keskmise. Samas, 14. septembril 2011 jäeti Hiiumaa kapteni otsusel reis ära mitte kõrge veetaseme tõttu, mis oli 70...80 cm üle keskmise, vaid sellepärast, et Rukkirahu kanalis ei ole tormiga ohutu liigelda.
Umbes poolel teel Rukkirahu ja Heltermaa vahel ristub laevatee Kumari kanali põhjaosaga ja peamise Muhu väina laevateega.
Laevateed kasutatakse aastaringselt, sellest lõuna poole jääv veeala (kuni Virtsu–Kuivastu laevateeni) suletakse talvel sageli laevaliikluseks, et võimaldada tekkida jääteede jaoks piisavalt paksul merejääl.
Ernst & Young Baltic

AS Ernst & Young Baltic on Eesti ärikonsultatsiooni- ja audiitorettevõte. Ettevõte kuulub kontserni Ernst & Young.
Ettevõte kanti Äriregistrisse 2002.
Ettevõte annab välja auhinda aasta ettevõtja.
Pjotr Požerevitski

Pjotr Požerevitski (eestipäraselt ka Peeter Požerevitski; 1828–1895) oli Eestis tegutsenud vene rahvusest õigeusu vaimulik.

Eluloolisi andmeid

Pjotr Požerevitski sündis 22. augustil 1828 köster Vassili Požerevitski peres, lõpetas Pihkva Vaimuliku Seminari 1848. Ta suri Saaremaal Torgus 7. novembril 1895 ja on maetud Torgu kalmistule.
Õunapuu

Ajalugu ja põlvnemine

Aed-õunapuud hakati kultiveerima umbes 20 000 aastat tagasi ja sellega võib ta olla esimene kodustatud taim. 
Aed-õunapuu looduslikuks eellaseks peetakse mägi-õunapuud (Malus sieversii), mis kasvab Lääne-Hiinas Xinjiangis ja Kesk-Aasias. Selles piirkonnas paikneb ka Almatõ linn, mille nimi tähendab 'õunapuu'. Vanemas pomoloogiaalases kirjanduses ongi mägi-õunapuud linna nõukogudeaegse nime Alma-Ata järgi nimetatud alma-ata õunapuuks. Mägi-õunapuu on vastupidav mitmetele taimehaigustele ja teda kasutatakse tänapäevani aed-õunapuu haiguskindlamate sortide aretamiseks.
Aed-õunapuu arengus on teatud osa olnud ka mets-õunapuul (Malus sylvestris) ja kitaikal e ploomilehisel õunapuul (Malus x prunifolia).
Eestis on aed-õunapuu levinuim ja kõige külmakindlam viljapuu. On teada, et õunapuid kasvatati Eestis kloostrite juures juba keskajal. Sealt hakkasid õunapuusordid levima ka mõisa- ja taluaedadesse ning 17. sajandist on teada juba umbes 60 sorti. Saja aasta vanustest sortidest kasvatatakse Eestimaa aedades tänapäevani 'Valget Klaarõuna', 'Martsipani', 'Suisleppa', 'Liivi Kuldrenetti', 'Pärnu Tuviõuna', 'Sügisjoonikut' ja 'Antonovkat' . Tänapäeval on maailmas teada üle 30 000 õunasordi, kuid paljud neist on ohustatud, sest suures mahus kasvatatakse väheseid majanduslikult kõige tulusamaid õunasorte.

Levik

Metsikult kasvavaid õunapuuliike tuntakse umbes 33. Need kasvavad kõik eranditult põhjapoolkeral, Euraasia ja Põhja-Ameerika parasvöötmes. Kultuurtaim aed-õunapuu on seevastu levinud kogu parasvöötmes ja ka lähistroopikas.

Õitsemine ja viljumine

Aed-õunapuu õitseb Eestis mais või juuni alguses. Õied on valged või roosakad. Õunapuu õisikuks on sarikõisik. Õunapuu õiel on õievars, viis tupplehte, viis kroonlehte, hulgaliselt tolmukaid ja üks viie suudmega emakas. Emaka alumine osa on sigimik (vilja alge), mida ümbritseb sigimikuga kokku kasvanud õiepõhi. Kui sigimik on viljastunud, sulguvad pärast kroonlehtede varisemist õunapuuõie tupplehed (neist tekib karikas) ning õiepõhjast ümbritsetud sigimikust hakkab arenema viljahakatis. Viljastumata õied varisevad. Ka paljud viljahakatised varisevad lähima paari nädala jooksul. Viljadeks areneb hakatistest kümnendik. Õun on rüüsvili.
Õunasorte liigitatakse suvi-, sügis- ja taliõunteks. Suvisordid korjatakse tarbimisküpsuses, kuid enne seemnete pruunistumist. Taliõunte koristamisega oodatakse seemnete pruunistumiseni ja tarbimisküpsuse saavutavad nad alles hoidlas.

Kasutamine

Õunu kasutatakse nii värskelt kui erinevatel viisidel töödeldult. Kehvematest õuntest ja spetsiaalselt selle jaoks aretatud sortidest tehakse mahla.
Õunad säilivad kuude viisi, säilitades sealjuures suure osa oma toiteväärtusest. Ainult tsitruselised on neile selles osas võrdväärsed. Hilissügisel korjatud ja jahedas säilitatud taliõunad võivad pidada vastu järgmise saagini.
Suurimad õunatootjad on Hiina, Ameerika Ühendriigid, Poola, Prantsusmaa, Iraan, Itaalia ja Türgi. Maailma kogutoodang on üle 50 miljoni tonni aastas. Eesti aastane õunasaak on 10 000 – 20 000 tonni.
Jõhvi vald

Asustus

Jõhvi vallas on Jõhvi linn, Tammiku alevik ja 11 küla.

Külad

Edise, Jõhvi, Kahula, Kose, Kotinuka, Linna, Pajualuse, Pargitaguse, Pauliku, Puru ja Sompa.

Vallavanemad

2019. aastast on vallavanem Max Kaur
Geir Suursild

Geir Suursild (sündinud 13. oktoobril 1994) on Eesti sõudja.
Lõpetas 2013 Pärnu Koidula gümn-i ja 2017 logistika erialal TTÜ. Aastast 2014 Millest OÜ juhatuse liige. Alates 2018 tegutsenud Hiinas noortetreenerina.

Sõudmine

188 cm, 87 kg
Sportima hakkas 2000 Tanel Randla jalgpallitreeninguil, aastast 2004 tegeles Reet Palmi ja Matti Killingu juhendamisel sõudmisega..
Hull (perekonnanimi)

Hull on eesti perekonnanimi.
Perekonnanime Hull (Ull) on pandud Torgu mõisas Jämaja kihelkonnas ja Leisi mõisas Karja kihelkonnas Saaremaal ning Hurmi mõisas Kanepi kihelkonnas Võrumaal. Nimede eestistamisel määrati Hullu-nimelistele isikutele uueks perekonnanimeks Haljas, Lehtmaa, Palmiste, Randma, Reva, Saare ja Sõmer.
1. jaanuaril 2017 sellise perekonnanimega inimesi Eestis ei ela või on neid vähem kui 5.
Wilhelm Burgdorf

Wilhelm Burgdorf (15. veebruar 1895 Fürstenwalde – 2. mai 1945 Berliin) oli Saksa ohvitser Teise maailmasõja ajal.
1. augustil 1914 astus ta junkruna 12. grenaderirügementi ja ülendati seal 18. aprillil 1915 leitnandiks.
Pärast teenistust Reichswehris oli Burgdorf 1. oktoobrist 1937 IX armeekorpuse adjutant.
1. augustil 1938 oberstleitnandiks ülendatud, määrati ta 1940. aasta suvel 529. jalaväerügemendi komandöriks. Sama aasta 1. septembril sai temast oberst ja 29. septembril 1941 autasustati teda Raudristi Rüütliristiga.
1. maist 1942 oli Burgdorf Wehrmachti personaliameti osakonnaülem ja koos ülendamisega kindralmajoriks 1. oktoobrist 1942 kogu selle ameti ülema asetäitja.
1. oktoobril 1943 sai temast kindralleitnant ja järgmise aasta 1. oktoobrist Wehrmachti personaliameti ülem.
1944. aasta novembris jalaväekindraliks ülendatud Wilhelm Burgdorf laskis end 2. mail 1945 Berliinis maha.
Katrin Kello

Katrin Kello (sündinud 24. juunil 1977) on eesti ajaloolane ja ühiskonnateadlane. Ta on 2016. aastast Tartu Ülikooli Ühiskonnateaduste instituudi teadur.
Kello on lõpetanud Tartu Ülikooli cum laude ajaloo erialal 2000. aastal. Magistrikraadi sai ta samas ajaloo erialal 2003. aastal.
2014. aastal kaitses ta Tartu Ülikoolis doktorikraadi väitekirjaga teemal "The functions and contexts of general education history teaching: social and professional representations in Estonia and Latvia" (Üldharidusliku ajalooõpetuse funktsioonid ja kontekstid: sotsiaalsed ja professionaalsed representatsioonid Eestis ja Lätis).
Exitfilm

Exitfilm on Eesti filmistuudio.
Exitfilm tegutseb aastast 1992 ning tegeleb eelkõige Eesti filmide tootmisega.