Esimene Bulgaaria tsaaririik

Mõistestik

Esimene Bulgaaria tsaaririik sai tuntuks lihtsalt kui Bulgaaria alates selle tunnistamisest Bütsantsi poolt aastal 681. Mõned ajaloolased kasutavad nimesid Doonau Bulgaaria või Esimene Bulgaaria riik. Aastatel 681–864 oli riik tuntud ka kui Bulgaaria khaaniriik, Doonau Bulgaaria khaaniriik või Doonau Bulgaari khaaniriik, et eristada seda Volga Bulgaariast, mis tekkis teisest bulgaaride rühmast. Oma olemasolu alguses kutsuti riiki ka Bulgari riik või Bulgari kaganaat. Aastatel 864–917/927 oli riik tuntud kui Bulgaaria vürstkond.
Looduna liiduna bulgaaride ja slaavlaste vahel vastastikuseks kaitseks Bütsantsi vastu lõunas ja avaaride vastu loodes, valitseti Esimest Bulgaaria tsaaririiki vastavalt bulgaari tavadele, kus riigipea oli khaan. Slaavlased omasid märkimisväärset autonoomiat ja lõpuks kujundasid nende keel ja tavad Bulgaaria kultuuri ja rahva, Bulgaaria muutus slaavi riigiks.

Taust

Hilise Rooma keisririigi ajal olid tänapäeva Bulgaaria maad korraldatud mitmeks provintsiks – Scythia Minor, Möösia (Ülem- ja Alam-), Traakia, Makedoonia (Esimene ja Teine), Daakia (Doonaust põhjas), Dardania, Rodope ja Haemimontus, ja seal elas segarahvastik romaniseerunud geetidest ja helleniseerunud traaklastest. Mitu järjestikust slaavi rändelainet 6. sajandil ja 7. sajandi algul viis piirkonna peaaegu täieliku slaavistumiseni, vähemalt keeleliselt.

Bulgaaria rahvuse moodustumine

On tõenäoline, et algseid bulgaare olid suuresti vähem slaavi rahvast, kelle hulka nad elama asusid. 7. ja 10. sajandi vahel sulandusid bulgaarid järk-järgult slaavlaste hulka, võttes omaks lõunaslaavi keele ja pöördudes aastal 864 Boris I ajal kristlusse (Bütsantsi riitus). Tänapäeva bulgaarlasi arvatakse tavaliselt olevat lõunaslaavi päritolu. Kuid slaavlased olid vaid üks kogukond, mis oli esindatud bulgaaride poolt vallutatud piirkonnas, olles ise hilismigrandid Balkani poolsaarel. Mitu muud rahvast sulandus lõpuks uude rahvusse. Sel ajal oli vana traakiarooma ja traakiabütsantsi rahvastiku riismete sulandumisprotsess selle uue etnose moodustumiseks juba märkimisväärne. Uus ühtse identiteediga rahvas tuvastub jätkuvalt kui Bulgaaria ja kinnitab samanimelist riiki omana. Tänapäeva bulgaarlased jätkavad algsete mitte-slaavi Bulgaari riigi ja Traakia esivanemate aus hoidmist, võttes samaaegselt omaks slaavi identiteedi.

Kindla tugipunkti loomine Balkani poolsaarel

Pärast otsustavat võitu Ongali lahingus aastal 680 edenesid bulgaaride ja slaavlaste armeed Balkani mägede lõunaossa, võites taas bütsantslasi, kes olid sunnitud sõlmima alandava rahulepingu, millega tunnistati uue riigi loomist keisririigi piiridel. Nad pidid Bulgaariale ka aastamaksu maksma. Samal ajal jätkus idas sõda kasaaridega ja aastal 700 hukkus khaan Asparuh lahingus nendega. Bulgaarid kaotasid territooriume Dnestri jõest idas, kuid suutsid säilitada maad läänes. Bulgaarid ja slaavlased sõlmisid lepingu, mille kohaselt sai riigipeaks bulgaaride khaan, kes kohustus ka riiki Bütsantsi vastu kaitsma, samas saavutasid slaavi juhid märkimisväärse autonoomia ja pidid kaitsma põhjapiiri piki Karpaadi mägesid avaaride vastu.
Khaan Asparuhi järglane khaan Tervel aitas aastal 705 kukutatud Bütsantsi keisril Justinianus II trooni tagasi saada. Vastutasuks sai ta Zagore ala Põhja-Traakias, mis oli riigi esimene laienemine Balkani mägedest lõunasse. Kuid kolm aastat hiljem püüdis Justinianus seda jõuga tagasi võtta, aga tema armee sai Achelouse lahingus lüüa. Aastal 716 sõlmis khaan Tervel Bütsantsiga tähtsa kokkuleppe. Konstantinoopoli piiramise ajal aastatel 717–718 saatis ta 50 000-mehelise väe ümberpiiratud linnale appi. Otsustavas lahingus tapsid bulgaarlased umbes 30 000 araablast ja khaan Tervelit kutsusid tema kaasaegsed Euroopa päästjaks.

Sisemine ebastabiilsus ja ellujäämisvõitlus

Dulo klanni viimane võsu, khaan Sevar suri aastal 753. Tema surmaga langes khaaniriik pikka poliitilisse kriisi, mille ajal oli noor riik hävimise äärel. Vaid viieteistkümne aasta jooksul valitses seitse khaani, kes kõik mõrvati. Oli kaks peamist kildkonda: mõned aadlikud tahtsid kompromissitut sõda bütsantslaste vastu, samas teised otsisid konfliktile rahumeelset lahendust. Selle ebastabiilsuse kasutas ära Bütsantsi keiser Konstantinos V (745–775), kes algatas üheksa suurt kampaaniat eesmärgiga Bulgaaria kõrvaldada. Aastal 763 võitis ta Bulgaaria khaani Teletsi Achelouse lahingus, kuid bütsantslased ei suutnud kaugemale põhja edeneda. Aastal 775 meelitas khaan Telerig Konstantinost paljastama tollele ustavad Bulgaaria õukonnas, hukkas siis kõik Bütsantsi spioonid pealinnas Pliskas. Tema järglase, khaan Kardami ajal võttis sõda soodsa pöörde pärast suurt võitu Markellai lahingus aastal 792. Bütsantslased said põhjalikult lüüa ja olid taas kord sunnitud khaanidele tribuuti maksma. Võidu tulemusena sai kriis lõpuks läbi ja Bulgaaria astus uude sajandisse stabiilse, tugeva ja ühtsena.

Slaavi kirjasüsteemi loomine

Kuigi Bulgaaria knjasil õnnestus saavutada autonoomne kirik, olid selle kõrgem vaimulikkond ja teoloogilised raamatud ikka veel kreekakeelsed, mis takistasid jõupingutusi rahvastik uude usku pöörata. Aastatel 860–863 lõid kreeka päritolu Bütsantsi mungad Kyrillos ja Methodios esimese slaavi tähestiku glagoolitsa, Bütsantsi keisri käsul, kes püüdis Suur-Määri riiki õigeusku pöörata. Kuid need püüded nurjusid ning aastal 886 jõudsid jüngrid Kliment Ohridist, püha Naum ja Angelarius, kes Suur-Määri riigist pagendati, Bulgaariasse ja võeti Boris I poolt soojalt vastu. Bulgaaria knjas tellis kahe jüngrite juhitava teoloogiaakadeemia loomise, kus tulevast Bulgaaria vaimulikkonda õpetati kohalikus rahvakeeles. Kliment saadeti Ohridi Edela-Bulgaarias, kus ta aastatel 886–893 õpetas 3500 õpilast. Naum rajas kirjanduskooli pealinnas Pliskas, kolides hiljem uude pealinna Preslavisse. Preslavi kirikukogul aastal 893 võttis Bulgaaria omaks glagoolitsa ja vanakirikuslaavi (vanabulgaaria) keele kui kiriku ja riigi ametliku keele, ja saatis Bütsantsi vaimulikkonna välja. 10. sajandi alguses loodi Preslavi kirjanduskoolis kirillitsa.

Kultuur

Esimese Bulgaaria tsaaririigi kultuurilist pärandit defineeritakse Bulgaaria historiograafias tavaliselt Pliska-Preslavi kultuurina, mis on nime saanud esimese kahe pealinna, Pliska ja Preslavi järgi, kuhu on koondunud enamus säilinud mälestisi. Palju selle aja mälestisi leidub Madara, Šumeni, Novi Pazari, Han Krumi ümbruses Kirde-Bulgaarias, samuti tänapäeva Rumeenia territooriumil, kus rumeenia arheoloogid kutsuvad seda "Dridu kultuuriks". Esimese tsaaririigi jäetud säilmeid on avastatud ka Lõuna-Bessaraabias, mis nüüd jaguneb Ukraina ja Moldova vahel.

Arhitektuur

Varajase Bulgaaria arhitektuuri kõige olulisem tunnusjoon oli monumentaalne ehitis, mis oli roomlastele tuntud, kuid mida kaasaegsed bütsantslased ei kasutanud. Pliska ehitamisel rakendati kahte peamist ehitise tüüpi. Esimese ehitusmaterjalideks olid puit ja tellised. Teine tüüp oli kaitsemüüride ehitamine, kasutades mördiga seotud suuri tahutud lubjakiviplokkke. Sama meetodit kasutati Preslavi kindluse, Han Krumi sõjaväelaagri, Madara jahipalee ja Păcuiul lui Soare saare kindluse ehitamisel. Kindlused asusid peamiselt tasandikel, erinevalt Teise Bulgaaria tsaaririigi ajal ehitatutest.
Pärast kristluse vastuvõtmist aastal 864 algas kogu riigis intensiivne kirikute ja kloostrite ehitamine, sealhulgas Suur basiilika Pliskas, mis oli üks suuremaid selle aja ehitisi, pikkusega 99 m, ja suurepärane Kuldne kirik Preslavis. Suuremal osal sel ajal ehitatud kirikutest oli kolm löövi. Bulgaaria pealinn oli kuulus ka keraamika poolest, mis kaunistas selle avalikke ja religioosseid hooneid. Ilusad ikoonid ja kirikualtarid olid tehtud erilistest keraamilistest plaatidest. Oli arvukalt kullassepa ja hõbedasepa töökodasid, mis tegid peeni ehteid.

Keraamika

Üks kõige kuulsamaid Pliska-Preslavi kultuuri tunnusjooni oli paleede ja kirikute kaunistamine lakitud keraamiliste plaatidega, mis võib näidata Lähis-Ida (Araabia) mõju. Keraamilistele plaatidele maaliti peamiselt geomeetrilisi või taim-elemente, leidude seas on ka mõned pühakute kujutised. Kõige märkimisväärsemad nendest on hästisäilinud 20-plaadiline püha Theodorose ikoon, mis leiti Püha Panteleimoni kloostri varemetest Preslavi äärelinnas. Plaadid olid kas lamedad või torujad ja korraldatud moodustama korduvate motiividega friise. Pliska ja Preslavi hävitamise tõttu on säilinud vaid keraamiliste kaunistuste fragmente ja detaile. Enamus plaatide leide, samuti neid teinud töökodade arheoloogilisi tõendeid tulevad Preslavist ja ümberkaudsest piirkonnast (ennekõike Patleinast).
Bulgaaria koduseks kasutamiseks mõeldud keraamika peamised allikad on Novi Pazari, Devnja ja Varna nekropolid. Nõud tehti potikedraga, erinevalt slaavi tavadest. Keraamika lõõmutamiseks kasutati kahekorruselisi ahje. Varajase Bulgaaria keraamika kuju ja kaunistused sarnanevad leidudega Põhja-Kaukaasiast, Krimmi poolsaarelt ja Aasovi rannikult.

Religioon

Pärast Bulgaaria riigi loomist jätkasid bulgaarid ja slaavlased oma põliste usundite harrastamist. Bulgaaride religioon oli monoteistlik ja nad kummardasid Tengrit, taevajumalat. Kui Omurtag ja Leon V aastal 815 rahulepingu sõlmisid, pidi Bütsantsi keiser andma vande vastavalt Bulgaaria tavadele. Bütsantsi ajaloolased panid kirja, et "kõige kristlikum" valitseja pidi täitma erinevaid paganlikke riitusi, sealhulgas koerte veristamine ja nende kasutamine vande tunnistajana. Slaavlased austasid mitmeid jumalusi ja nende peajumal oli Perun. On tõendeid, et kristlus jäi Bulgaarias levinuks selle olemasolu esimese 150 aasta jooksul. 9. sajandi keskpaigas otsustas Boris I võtta vastu kristluse, et riigi rahvastik kindlalt ühendada.