google/wiki40b huggingface dataset:
Saadjärv

Kalastik

Saadjärv on kalarikas, leidub särge, ahvenat, rääbist, haugi, angerjat, kiiska, viidikat ja teisi kalu. 
Saadjärve on toodud introduktsiooni eesmärgil ramuuli Sevani järvest.
Wilfried Kraack

Wilfried Kraack (2. september 1894 Peterburi – 8. jaanuar 1961 Regensburg) oli Eesti vaimulik.
Lõpetas gümnaasiumi Peterburis. Õppis aastatel 1913–1916 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas, lõpetas ülikooli cand. theol. astmega. Oli prooviaastal 1917–1918 Peterburis, olles samaaegselt usuõpetaja Anna koolis. Ordineeriti õpetajaks Tallinnas 14. septembril 1919.
Oli 1919–1939 Narva Johannese koguduse õpetaja, olles samaaegselt Narva Saksa Erakooli asutaja ja juht.
Lahkus aastal 1939 Saksamaale. Oli 1940–1945 vaimulik Lääne-Preisimaal Graudenzis, hooldades 1943–1945 Gotenhafeni saksa kogudust (praegu Grudziądz ja Gdynia Kujawy-Pomorze vojevoodkonnas). 1945–1950 oli Herrschingis (Baieris), 1950–1956 oli pastor Baieri liidumaal Ülem-Frangimaa ringkonna Coburgi kreisi Seßlachi linna Gemünda linnaosas. Suri aastal 1961 Regensburgis Baieri liidumaal.
Tartu Ülikooli muuseum

Muuseumi loomine

1960. aastate alguses hakkas orgaanilise keemia dotsent Tullio Ilomets koguma ülikooli hoonetest teadusajalooliselt huvitavaid ja olulisi esemeid. Algul paigutati kogutud seadmed, instrumendid ja õppevahendid ülikooli peahoone pööningule, aga 1965. aastal peahoones toimunud põleng andis kogumistööle tõsise tagasilöögi. Rektor Arnold Koop allkirjastas ülikooli ajaloo muuseumi asutamise määruse 1976. aasta 6. detsembril ning 1980. aastal avati esimene püsiekspositsioon, mis kajastas ülikooli ajalugu kuni 1918. aastani. 
1981. aastal kolis muuseum Tartu toomkirikusse, kus jagas ruume filosoofiateaduskonna ajaloo osakonnaga ning artiklikogumiku „Skandinaavia kogumik“ koostajatega.

Tartu Ülikooli ajaloo küsimusi

Tartu Ülikooli muuseumi väljaanne „Tartu Ülikooli ajaloo küsimusi“ on Eesti ainus teaduse ja ülikoolide ajaloole pühendatud sariväljaanne. Väljaannet hakati avaldama 1971. aastal ülikooli ajaloo komisjon eestvedamisel ning nüüd toimetab seda Tartu Ülikooli muuseum. See ilmub kord aastas (detsembris) nii paberil kui ka elektroonselt. Alates 37. numbrist publitseeritakse väljaannet avatud juurdepääsu põhimõttel Open Journals Systemi platvormi kasutades.
Teemanumbrite põhiosa kujuneb traditsiooniliselt Tartu Ülikooli muuseumi aastakonverentsidel peetud ettekannete põhjal, kuid vastu võetakse ka teisi nõuetele vastavaid artikleid.
Eevart Arrak

Eevart Arrak (8. märts 1936 Mõrgi – 27. juuli 2014) oli eesti maalikunstnik.
Ta sündis Võrumaal Mõrgi külas metsavahi kolmelapselises peres. Üldhariduse omandas ta Võrus ja Tartus. Kunstihariduse omandas ta aastatel 1960–1967 oma venna Erich Arraku ja tema abikaasa Melanie Arraku Veeriku tänavas asunud vabaateljees; koos Piibe Arraku (neiuna Müürsep), Aksel Eisti, Jüri Marrani ja Lembit Lepaga.
Tema töömehepõli algas tisleri ja pagari ametis. Ta on töötanud kinos "Komsomol", teeninduskombinaadis "Edu", Tartu Kammivabrikus ja Konservitehases. Lisaks töötas ta Teaduste Akadeemia Zooloogia ja Botaanika Instituudis, olles seotud koguteose "Eesti NSV floora" illustratsioonidega. Viimane töökoht oli tal aastani 2003 Tartu Kutsehariduskeskuses Põllu tänavas.
Näitustel hakkas ta esinema aastast 1964. Ta viljeles kõiki žanre, kuid hiljem pühendus ta maastikumaalile. Tal kujunes oma stiil, kasutades impressionismi, abstraktsionismi ja ekspressionismi saavutusi. Tema kõige säravamad maalid valmisid peale tema 70. eluaastat. Ta oli aastast 2000 Tartu Kunstnike Liidu liige. Tema suuremad isikunäitused olid aastatel 2006 ja 2011 Tartu Kunstimajas ja aastal 2007 Tallinnas Draakoni galeriis.

Isiklikku

Ta oli abielus kunstnik Piibe Arrakuga, nende peres on üles kasvanud poeg ja kaks tütart, tütar Katrin on samuti kunstnik. Tema vend Erich Arrak ja vennanaine Melanie Arrak olid samuti kunstnikud.
Otto Rästas

Elulugu

Otto Rästas asus 1907. aastast tööle tehasetöölisena Tallinnas, 1912. aastast astus ta VSDTP liikmeks, kust saadeti administratiivkorras illegaalse tegevuse pärast välja. 1913. aastal asus elama Narva, kus töötas kommunistliku töölisajalehe Kiir toimetuses, kust 1914. aastal asus elama Harkovi, kus ta peagi vahistati ning saadeti riigikorravastase illegaalse kirjanduse levitamise eest asumisele Siberisse – Astrahani kubermangu Jekaterinoslavi, 1915. aastal aga Tsaritsõnisse. 
Pärast 1917. aasta Veebruarirevolutsiooni valiti O. Rästas Tsaritsõni Nõukogu Täitevkomitee liikmeks.
Maist 1917 tegutses O. Rästas Tallinnas, oli VSDTP Tallinna komitee agitaator ja propagandist ning hiljem Punakaardi Staabi liige. 
1918. aastal pärast Eesti Vabadussõja algust ja Narva vallutamist määrati ta Eesti Töörahva Kommuuni Nõukogu eriülesannetega volinikuks, Võru TSN Täitevkomitee sekretäriks ja esimeheks ning veebruarist 1919 ETK Nõukogu liikmeks (ETK Sotsiaalkindlustuse komisjoni komissari (Rudolf Vakmanni) kohusetäitjaks).
Aastail 1920–1924 viibides illegaalselt Eestis, osales O. Rästas illegaalses poliitilises tegevuses, oli EKP Keskkomitee liige ning oli ka üks 1. detsembri riigipöördekatse korraldajatest.
Aastail 1924–1926 oli O. Rästas Kominterni Täitevkomitee sekretariaadi Balti riikide kommunistlike parteide vastutav sekretär (ответственный секретарь Секретариата коммунистических партий прибалтийских стран при Исполкоме Коминтерна); samuti 1924. aastast ÜK(b)P Eesti sektsiooni sekretär, 1928. aastast Kominterni Eesti sektsiooni sekretär, 1935. aastast Leningradis ilmunud ajalehe Edasi vastutav toimetaja. 
Otto Rästas mõisteti 1938. aastal NSV Liidus toimunud eesti kommunistide vahelises poliitilises võimuvõitluses süüdi "nõukogudevastases tegevuses" (fontannikute süüasi) ja lasti maha 27. jaanuaril 1938.
Ain Lillepalu

Ain Lillepalu (sündinud 18. oktoobril 1957) on Tallinna linnaametnik. 1993 aastal oli esimene Mustamäe linnaosa vanem.
Ta on lõpetanud Tallinna Polütehnilise Instituudi. 
Ain Lillepalu on töötanud 1986–1993 aastani Tallinna Mustamäe EEV peainsenerina ja juhatajana, Mustamäe linnaosa vanem ja vanema asetäitja, Keskkonnaministeeriumi jäätmeosakonna juhataja.
Vello Liiv

Vello Liiv (sündinud 30. mail 1940 Tallinnas) on eesti disainer, mükoloog ja loodusfotograaf.
Ta on pildistanud suure osa mitmete Eesti seenemäärajate fotodest. Ta on seeneperekonna punalehik (Entoloma) tunnustatud uurija,
Paekivi

Paekivi kasutamine

Paasi on kasutatud iidsetest aegadest saadik kalmete, hoonete ja kindlustuste rajamisel ning paest on ka suurem osa riigi tähtsamatest arhitektuurimälestistest, sealhulgas UNESCO maailmapärandi nimekirja kantud Tallinna vanalinn.
Paas on hõlpsasti töödeldav ning aegade jooksul on sellest valmistatud kauneid skulptuure. Viimasel ajal leiab paas edukalt kasutamist hoonete sise- ja välisviimistluses ning isegi ehete valmistamisel.

Paekivi Eesti sümboolikas ja kultuuris

Alates 4. maist 1992 on paas Eesti rahvuskivi. Samal päeval avati Porkuni linnuse väravatornis paekivi tutvustav väljapanek, millest nüüdseks on saanud paemuuseum.
Eesti kirjanduse ühe suurteose, Anton Hansen Tammsaare viieosalise romaani "Tõde ja õigus" üks läbiv peategelane on Andres Paas, peategelaste seas on ka tema poeg Indrek Paas.
Halli paepinda sümboliseerib hõbedane palk Keila valla vapil.
Heraldilised lipukesed Paide vapil sümboliseerivad paekivi. Ühe teooria järgi tuleneb Paide linna nimi just paekivist.
Leevi raamatukogu

Leevi raamatukogu on raamatukogu Põlva maakonnas Räpina vallas Leevi külas. Raamatukogu juhataja on Kaili Rätsep.
Soosaare soostik

Soosaare soostik on soostik Viljandi maakonnas Võrtsjärve madaliku põhjaosas tasandikul.
Soostiku lõunaosa on moodustunud Võrtsjärve kinnikasvamisel, ülejäänud osa mineraalmaa soostumisel. Soostik toitub peamiselt sademetest, põhja- ja tulvaveest.
Soostiku rabalasund on suurim (6,8 meetrit) Soosaare rabas.
Amatrice

Haldusjaotus

Amatrice halduspiirides on peale keskuse ka järgmised osavallad (frazioni): Aleggia, Bagnolo, Capricchia, Casale, Casale Bucci, Casale Nadalucci, Casalene, Casale Nibbi, Casali della Meta, Cascello, Castel Trione, Collalto, Collecreta, Collegentilesco, Collemagrone, Collemoresco, Collepagliuca, Colletroio, Colli, Conche, Configno, Cornelle di Sopra, Cornelle di Sotto, Cornillo Nuovo, Cornillo Vecchio, Cossara, Cossito, Crognale, Domo, Faizzone, Ferrazza, Filetta, Fiumatello, Francucciano, Forcelle, Moletano, Musicchio, Nommisci, Osteria della Meta, Pasciano, Patàrico, Petrana, Pinaco Arafranca, Poggio Castellano, Poggio Vitellino, Prato, Preta, Rio, Retrosi, Roccapassa, Rocchetta, Saletta, San Benedetto, San Capone, San Giorgio, San Lorenzo a Pinaco, San Martino, Santa Giusta, Sant'Angelo, San Tomasso, Saletta, Scai, Sommati, Torrita, Torritella, Varoni, Villa San Cipriano, Villa San Lorenzo a Flaviano, Voceto.

Loodus

Amatrice territooriumil asub Lazio kõrgeim punkt, Gorzano mägi (2458 m). Sama veelahkme joonel asuva Pizzo di Moscio, Cima Lepri ja Pizzo di Sevo tipud on samuti merepinnast kõrgemal kui 2400 m. Merepinnast 868 meetri kõrgusel asuv 1 km² pindalaga Scandarello paisjärv valmis 1924. aastal.
Amatrice asub kõrge seismilise aktiivsusega alal. Piirkond sai tugevaid kahjustusi 2016. aasta augustis Kesk-Itaaliat tabanud maavärinas.
Târnăveni

Ajalugu

Esimene kirjalik teade asulast on 1279. aastast (Dychen Sent Marton).
Oli Ungari kuningriigis alates 1876. aastast Kis-Küküllő komitaadi keskus. 
Pärast Esimest maailmasõda läks koos Transilvaaniaga Rumeeniale, 1940 Põhja-Transilvaania all Ungarile, 1945 (ametlikult 1947) tagasi Rumeeniale.
Oli kuni 1950. aastani Târnava Mică maakonna (ungari Kis-Küküllő vármegye) keskus. 
Alates 2002. aastast kuulub linna halduspiirkonda kolm asulat - Bobohalma (ungari Bábahalma), Botorca (ungari Őrhegy) ja Cuştelnic (ungari Csüdőtelke), mis kuni 2002. a-ni olid Gănești vallas.

Rahvuslik koosseis

1910. aastal oli 4 417 elaniku seas 3 210 ungarlast, 957 rumeenlast, 118 sakslast, 125 mustlast ja 7 slovakki.
1992. aastal oli 28 634 elaniku seas 20 054 rumeenlast, 5 966 ungarlast, 2 368 mustlast, 214 sakslast, 15 juuti ja 7 ukrainlast.

Vaatamisväärsused

Unitarianistliku kiriku ansambel (rumeenia Biserica unitariană) on Rumeenia kultuurimälestis nr MS-II-m-A-16042.
Ben Okri

Ben Okri (sündinud 15. märtsil 1959) on Nigeeria luuletaja ja proosakirjanik. 
Tema teoseid on sageli klassifitseeritud maagiliseks realismiks, ent autor ise on sellist määratlust eitanud. 1991. aastal anti talle romaani "Näljutatud tee" ("The Famished Road", e.k. 1998) eest Bookeri auhind. Eesti keeles on temalt ilmunud veel ka romaan "Jumalaid hämmastades" ("Astonishing the Gods", e.k. 2012) ja luulekogu "Aafrika eleegia" ("An African Elegy", e.k. 2014).
Ta kirjutab inglise keeles.
Saare Maakonna Keskraamatukogu

Saare Maakonna Keskraamatukogu on Saare maakonna suurim raamatukogu. See asub Kuressaares aadressil Tallinna 6.
Tihumeeter

Tihumeeter on mahuühik (lühend tm), mis on võrdne ühe kuupmeetri puidumassi ruumalaga. Harva kutsutakse ka tihemeetriks. Oluline on rõhutada, et mõeldud on tihedat, õhuvahedeta puitu, mõõdetakse või hinnatakse ilma kooreta (tähis: ka – koore alt) või koos koorega (tähis: kp – koore pealt).
Suhteliselt lihtne on mõõta kandilise ristlõikega materjali, siis lähtutakse tema nimimõõtudest ja arvutatakse tema maht kui risttahukate mahtude summa. Keerukam on lugu paberipuu või küttepuudega, kus tihe puidumaht (tihumeetrid) leitakse virna mõõtmete järgi arvutatud virna mahu ja virna tihedusest sõltuva koefitsiendi (tavaliselt 0,5–0,6) korrutisena. Põhimõtteliselt on olemas metoodikad selle koefitsiendi määramiseks sõltuvalt puiduliigist, selle keskmisest diameetrist ja virnastamisviisist, ent enamasti on tegemist ostja ja müüja vahelise tavapraktikal tugineva kokkuleppega. Saepalkidel, mille hind ja ka mõõdud on suuremad, mõõdetakse tihumeetrite saamiseks iga palki eraldi. Nüüdisaegsetes saeveskites on selleks laserkiirtega mõõtvad sorteerimisliinid.
Kõnekeeles lühendatakse see tihti lihtsalt "tihuks" (nt "ostis tihu leppa").
Arvid Leopold Brasche

Arvid Leopold Brasche (21. jaanuar (vkj 9. jaanuar) 1878 Tallinn – 7. juuli 1938 Trockau, Baieri) oli Eesti vaimulik.
Õppis 1890–1894 Keiserlikus Nikolai I Gümnaasiumis. Aastal 1895 alustas õpinguid Tartu ülikooli füüsika-matemaatikateaduskonnas, kuid 1896–1900 õppis ta usuteaduskonnas. Prooviaastal oli ta Märjamaal, Hageris ja Tallinnas. Ordineeriti õpetajaametisse 14. jaanuaril 1902 Tallinnas.
Oli aastal 1902 Tallinna Püha Vaimu koguduse abiõpetaja. Töötas aastatel 1902–1931 Kullamaa ja Piirsalu koguduse õpetajana.
Aastal 1933 oli ta Hirschfeldis õpetajaks. 1934–1938 töötas ta Dobienis (Saksi-Anhalti liidumaal) õpetajana.

Isiklikku

Tema isa Johann Heinrich Brasche oli Saarde ja Tallinna Toompea Kaarli koguduste õpetaja. Emapoolne vanaisa Heinrich Ferdinand Hoffmann oli Koeru koguduse õpetaja. Vend Christfried Brasche oli Juuru koguduse õpetaja, onupoeg Johannes Brasche oli Harju-Madise koguduse õpetaja. Poeg Ulrich Brasche (1909–1984) oli lendur.
Kim Philby

Noorpõlv

Kim Philby sündis Harry St. John Bridger Philby (hiljem šeik Abdulla) pojana. Mõne aja pärast asus pere Inglismaale, kus Kim Philby sai väga hea hariduse, muutudes paljude eakaaslaste kombel härrassotsialistiks. 1929. aastal asus Kim Philby õppima Cambridge’i Trinity College’isse, mille ta lõpetas 1933. aastal. Seal tutvus ta samas õppivate Etoni eliitkoolist pärit noormeestega, keda ühendasid sotsialismilembus ja homoseksuaalsus.

Luuretegevus

Mõnedel andmetel värbas Nõukogude luuraja Arnold Deutsch ta 1. juunil 1934 Londoni Regent's Parkis.

Hispaanias

Philby sõitis Hispaania kodusõja ajal 3. veebruaril 1937 Hispaaniasse Sevillasse, kus ta hakkas tegutsema vabakutselise ajakirjaniku ja Nõukogude Liidu agendina ning pidi aru andma sealsetest julgeolekuotsustest Francisco Franco peakorteris. 
24. mail 1937 sai ta ajalehe The Times Francisco Franco peakorterisse määratud erikorrespondendiks. 
Philby reportaažid olid Franco suhtes niivõrd soosivad, et Franco andis talle 2. märtsil 1938 Cruz de la Orden de Merito Militari ordeni.
Kim Philby, saanud Nõukogude-vastase luure koordinaatoriks (1945–1947), paljastas hulga eesti agente (Richard Maasing, August Rei, Henri Laretei, Aksel Linkhorst). 
1947–1949 määrati ta tööle Istanbuli. 1949 sai Philbyst Briti salaluure sideohvitser CIA juures Washingtonis. CIA hakkas teda kahtlustama ja 1951 olid nad üpris kindlad, et Philby võib olla Nõukogude spioon.
Kim Philby suri NSV Liidus 1988. aastal ja on maetud Moskva Kuntsevo kalmistule. 
Kim Phliby isa Harry St. John Bridger Philby oli Saudi Araabia kuninga Abd al-aziz Al Saudi lähedane nõunik, läks islamiusku ja sai kuninga väimeheks. Kim Philby vend Khaled Philby on ÜRO kõrge ametnik, endine ÜRO esindaja Turkmenistanis.
Põhja tänav (Pärnu)

Põhja tänav on tänav Pärnus Kesklinna linnaosas.
Tänav saab alguse Laialt tänavalt ja suundub lõunasse, ristub Aida tänavaga, keerab siis itta ja lõppeb Hommiku tänaval. Tänava pikkus on umbes 350 meetrit.
Tänav sai nime 1915. aastal.
Lasipuu (tööriist)

Lasipuu (ka: kaevepuu, pusipuu) on ühest otsast teritatud puu (tavaliselt kuusk), mida vanasti kasutati ahetud rukkirehe parte vahelt torkimiseks. Rukkirehte torgiti siis, kui see oli nii kokku vajunud, et soojust sellest läbi enam ei käinud.
Raikküla vald (1939)

Raikküla vald oli vald Harjumaal aastail 1939–1950.
Vald moodustati senise Raiküla valla maa-alast; senise Kabala valla maa-alast, välja arvatud Pühatu ja Riidaku külade ning Pühatu ja Riidaku asunduste maa-alad; senise Rapla valla Jalase küla ja Koikse asunduse maa-aladest.
1939. aastal oli vallas 2151 elanikku, territooriumi suurus oli 13 411,17 ha.
Esimene vallavanem oli Jaan Kutser. 1939. aasta detsembris valiti vallavanemaks Johannes Võmma.
Heinrich Vipper

Heinrich Vipper (20. detsember 1928 Visusti – 19. mai 2013 Tartu) oli eesti maaviljelusteadlane.
Ta alustas kooliteed aastal 1937 Kaarepere algkoolis, hiljem õppis ta Tartu Majandustehnikumis raamatupidamist. Kuid kuna kontoritöö talle ei meeldinud, tuli ta tehnikumist ära ja astus aastal 1946 Tartu 1. Keskkooli, mille lõpetas aastal 1948. Seejärel asus ta õppima Tartu Riikliku Ülikooli põllumajandusteaduskonda, kuid kuna aastal 1951 kõrgharidussüsteemi Tartus reorganiseeriti, lõpetas ta aastal 1953 kiitusega Eesti Põllumajanduse Akadeemia agronoomiateaduskonna, omandades õpetatud agronoomi kutse.
Tööle suunati ta olleaegse Eesti NSV Teaduste Akadeemia Polli filiaali nooremteaduri ja tootmismajandi juhataja ühitatud töökohale. Aastatel 1956–1966 töötas ta nooremteadurina Eesti Maaviljeluse ja Maaparanduse Teadusliku Uurimise Instituudi Polli katsebaasis. Oma Polli tööperioodil uuris ta valge mesika, maisi, üheaastase lupiini ja teraviljade agrotehnikat. Aastal 1966 kaitses ta väitekirja teemal "Üheaastased lupiinid (Lupinus sp.), nende introduktsiooni võimalused ja agrotehnika Eesti NSV-s". Seejärel viidi ta üle Kuusiku katsebaasi vanemteaduri ametikohale. Aastatel 1972–1978 töötas ta Kuusiku katsebaasi juhatajana. Kuusikul kujunes tema põhivaldkonnaks mullaharimise aluste uurimine, mille juures pööras ta erilist tähelepanu mullaharimise praktiliste võtete väljatöötamisele Eestis. Aastatel 1970–1985 oli ta aktiivne künnivõistluste propageerija ja oli korduvalt vabariiklike künnivõistluste peakohtunik.
Aastal 1979 siirdus ta Eesti Põllumajanduse Akadeemiasse, maaviljeluse kateedrisse vanemõpetaja töökohale; aastal 1983 sai ta dotsendi kutse, aastast 1992 jätkas tööd professorina; aastast 1994 oli ta emeriitprofessor. Aastatel 1980–1994 oli ta maaviljeluse kateedri juhataja ning luges maaviljeluse kursust agronoomia ja maaparanduse erialadele.
Vana-Otepää

Kirjandust

Endel Susi. Vana-Otepää muinasajast tänapäevani.Pärnu, 2012
Endel Susi. Vana-Otepää – seitsme professori noorpõlvemaa. Pärnu, 2014
Aulepa tuulepark

Aulepa tuulepark on tuulepark Lääne-Nigula vallas Läänemaal. 13 tuulikuga tuulepark valmis aastal 2009 ning 2011. aasta suvel lisandus neile veel kolm tuulikut. Iga tuuliku elektritootmise võimsus on 3 MW, mis teeb kogu pargi võimsuseks 48 MW ning pargi aastane elektritoodang on kuni 123 GWh. Laiendatud tuuleelektrijaama toodanguga saab katta ca 43 000 keskmise tarbimisega Eesti pere aastase elektrivajaduse.
Pargi 16 tuulikust 8 asuvad Aulepa külas, 6 Suur-Nõmmküla külas ning 2 Vanaküla külas.
Edward Brophy

Edward S. Brophy (27. veebruar 1895 – 27. mai 1960) oli Ameerika Ühendriikide näitleja ja koomik.
Jaak Naber

Jaak Naber (sündinud 2. jaanuaril 1952 Tartus) on Eesti ajaloolane.

Elulugu

Jaak Naber on teenistuja poeg.
1969. aastal lõpetas Naber Tallinna 7. Keskkooli, 1974 Tartu Ülikooli ajaloo-osakonna, 1993. aastal Uppsala Ülikooli ajalooinstituudi teaduskraadiõppes ning oli 1996-2000 Uppsala Ülikooli doktorant. 1994. aastal kaitses ta Uppsalas filosoofialitsentsiaadi kraadi väitekirjaga "Statlig svenskhetspolitik och tyskt lokalvälde i stormaktstidens Estland" (Uppsala, 1994).
Naber oli 1975–88 Ajaloo Instituudi nooremteadur, 1988–95 teadur, hiljem vabakutseline tõlkija.

Teadustöö

Jaak Naberi peamised uurimisvaldkonnad on Rootsi riigivõimu poliitika Eestis 16.–18. sajandil ning Eesti kooli- ja hariduslugu 16.–18. sajandil. Ta on osalenud Rootsi-Eesti ühisprojektis "Riik, ühiskond ja kirik 17. sajandil Rootsis ja Baltimail".
Naber on "Eesti kooli ajaloo" I köite (1989) põhiautoreid. Ta on tõlkinud ajalookirjandust rootsi keelest (J. Steffensson "Elu Ruhnul" 1994) ning avaldanud üle 20 teadustrükise, sh 1 monogaafia.
Ühekroonine pangatäht

1-kroonine on väikseima nimiväärtusega pangatäht, mis 1992. aasta rahareformiga kasutusele võeti.
Peale 1992. aastat pole 1-krooniseid paberrahasid juurde trükitud ning eurotsooniga liitumise ajaks olid need praktiliselt käibelt kadunud.
Ühe- ja kahekroonised pangatähed on trükitud Ameerika Ühendriikides, United States Banknote Company-s.

Kujundus

Pangatähe on kujundanud Urmas Ploomipuu, selle suurus on 140 × 69 mm ja see on kollakaspruunides toonides.

Esikülg

Kupüüri esiküljel on kujutatud Eesti maalikunstniku, haridus- ja muuseumitegelase Kristjan Raua büsti.

Tagakülg

Kupüüri tagaküljel on vaade Toompea lossile.
Stanisław Lem

Stanisław Herman Lem (12. september 1921 Lviv – 27. märts 2006 Kraków) oli juudi päritolu Poola kirjanik, filosoof ja satiirik.
Lem on tuntud põhiliselt oma teadusliku fantastika järgi. Tema teoseid on tõlgitud 41 keelde ja tema raamatuid on müüdud üle 27 miljoni eksemplari.
Lem sündis jõuka Poola juudist kurguarsti pojana. 1939 lõpetas ta Lvivis Karol Szajnocha nimelise II Gümnaasiumi, 1940–1941 (Nõukogude okupatsiooni ajal) õppis Lvivi ülikoolis arstiteadust. Saksa okupatsiooni ajal töötas Lem juudi päritolu varjamiseks võltsitud dokumentidega automehaaniku ja keevitajana ning osales vastupanuliikumises.
Lemi kasvatati katoliiklaseks, kuid hiljem sai temast ateist "moraalsetel põhjustel ... Maailm tundus mulle kokku panduna niivõrd valulikul viisil, et ma eelistan uskuda, et see pole loodud ... tahtlikult".
1946 repatrieerus Lem koos perekonnaga Nõukogude territooriumile jäänud Lvivist Krakówisse. Seal jätkas ta arstiteaduse õppimist Jagelloonide ülikoolis, kuid talle hakkas vastu lõssenkismi propageerimine ja viimasel eksamil kukkus ta pooleldi meelega läbi. Seetõttu ei antud talle arstidiplomit. Tema kursusekaaslased saadeti üldjuhul sõjaväearstideks, kuid Lem ei soovinud sõjaväes töötada.
Lisaks arstiteadusele on õppinud filosoofiat. Ta töötas assistendina teadusasutuses ja töö kõrvalt kirjutas jutte. Lemist sai üks populaarsemaid poola kirjanikke. Ta on laialt tuntud ka välismaal. 1976 väitis Theodore Sturgeon, et Lem on kogu maailmas kõige enam loetav ulmekirjanik.
Lem polnud kommunist, kuid ei toetanud ka Solidaarsust: ta nägi, et sel on head plaanid, kuid too on täiesti eluvõõras. 1982, kui Poolas kuulutati välja sõjaseisukord, emigreerus Lem Lääne-Berliini ja elas hiljem Viinis. 1988 naasis ta Poolasse.
Tema teosed käsitlevad filosoofilisi teemasid: arutlusi tehnika arengu ja intellekti loomuse kohta ning inimkonna kohast universumis, kahepoolse suhtlemise ja arusaamise võimatust tulnukatega, ahastust inimloomuse piiratuse pärast. Tema teoseid on käsitletud ka esseede või filosoofiliste raamatutena.
USA ulmekirjanike organisatsioon Science Fiction and Fantasy Writers of America valis 1973 Lemi auliikmeks, ent 1976 võttis temalt selle tiitli ära Lemi märkuste tõttu kaasaegse teadusliku fantastika kohta. Tema meelest oli see halbade ideedega ja halvasti kirjutatud ning huvitatud rohkem seiklustest kui ideedest ja uutest kirjanduse vormidest. Organisatsioon pakkus Lemile tavalise liikme staatust, mille ta lükkas tagasi.
1981 sai Lem Wroclawi ülikooli audoktoriks, 1998 Jagelloonide ülikooli, Lvovi ülikooli ja Opole ülikooli audoktoriks ning 2003 Bielefeldi ülikooli audoktoriks.
1997 sai ta Krakowi linna aukodanikuks. 1986. aastal anti talle Austria riiklik Euroopa kirjanduse auhind.
Lemi järgi on nimetatud asteroid 3836 Lem, mille avastas 1979 NSV Liidu astronoom Nikolai Tšernõhh.
Justus Heinrich Grohmann

Justus Heinrich Grohmann (31. mai/11. juuni 1764 Tallinn – 10./21. juuli 1826 Türi) oli Eesti vaimulik.
Grohmann õppis Tallinna gümnaasiumis. Ta immatrikuleeriti 18. oktoobril 1781 Leipzigi ülikooli ja 2. mail 1783 Jena ülikooli, kus oli kohal veel 1784. aastal. Ordineeriti 3. juulil 1793 õpetajaks.
Oli aastatel 1793–1828 (kutsuti 13. mail 1793) Türi Püha Martini koguduse õpetaja. Juunis 1825 sai ta Järva praostiks. Asutas mais 1821 Türi abipiibliseltsi.

Isiklikku

Tema poeg Woldemar Eugen Grohmann oli Türi Püha Martini koguduse õpetaja, pojapoeg Karl Woldemar Emil Grohmann oli luterlikuks vaimulikuks Tveris ja hiljem Tallinna Jaani koguduse õpetajaks, pojapojapoeg Gottwald Eugen Eduard Grohmann oli Püha Jakobi koguduse õpetaja, pojapojapoeg Gottfried William August Grohmann oli Risti ja Tallinna Jaani koguduse õpetaja.
Sunna

Sunna (araabia keeles ‏سنة‎ 'tava, eeskuju') on suuliselt edasiantud ja hadith'idena kirjapandud islami püha pärimus prohvet Muhammadi tegudest ja ütlustest, mis on eeskujuks ja juhatuseks iga muslimi elus.
Sunna on Koraani järel tähtsuselt järgmine islami õiguse (fiqh) allikas.