google/wiki40b huggingface dataset:
Alfred Kongo

Alfred Kongo (10. oktoober 1906 Kanepi – 31. detsember 1990 Tartu) oli eesti maalikunstnik.
Alfred Kongo astus Kõrgemasse Kunstikooli Pallas 1929. aastal. Nõukogude okupatsioonivõimu poolt augustis 1940 likvideeritud kooli asemel lõpetas ta Villem Ormissoni ja Ado Vabbe õpilasena ühena viimastest pallaslastest koos Viktor Karruse ja Endel Kõksiga 1. septembril 1940 asutatud Konrad Mäe nimelise Riigi Kõrgema Kunstikooli aastal 1940. Eesti kunstiellu lülitus ta 1930. aastate lõpul koos Elmar Kitse, Endel Kõksi ja Lepo Mikkoga, leides tunnustust kui isikupärase laadiga maalija. 
Meistriklassi õpilasena maalis Kongo 1940. aastal Tartu kommertsgümnaasiumi tellimusel suureformaadilise pannoo “Kanepi maastik” (praegu Tartu Kunstimuuseumi kogus), mis jäigi tema ainsaks monumentaalteoseks. Lõputööna maalis ta ühe vähestest figuraalsetest kompositsioonidest “Ateljees”, kus maaliva modellina on jäädvustatud sel ajal kunstikoolis õppinud Valve Janov. 
Pärast kunstikooli lõpetamist jäi Kongo Tartusse. Nõukogude okupatsiooni tõttu jäi ta ilma Pallase lõpetajatele varem võimaldatud enesetäiendamisperioodist Euroopas. Ta ei reisinud kunagi Pariisi ja nagu mitmetele teistele kaasaegsetele jäi tallegi aastakümnete jooksul ainsaks võimaluseks näha Pariisi koolkonna meistrite originaaltöid sõjajärgsetel sõitudel Peterburi ja Moskva kunstimuuseumidesse. Aastatel 1940–1941 oli Kongo Eesti Kunstnike Kooperatiivi Tartu osakonna asjaajaja. Tema tegevusest sõja-aastatel on vähe andmeid. Kongol õnnestus vältida mobilisatsiooni nii Nõukogude kui Saksa armeesse ning ta veetis sõjaperioodi Tartus ja kodutalus. Sobimatuna Nõukogulikku loomereeglistikku järgnes töö Tartu Kunstifondi nahaateljees. Aastatel 1946–1948 töötas Kongo Tartu Riiklikus Kunstiinstituudis assistendi ametikohal sisuliselt maaliõppejõuna, kuid 1948. aastal alanud nõiajaht rahvuslikule intelligentsile ei jätnud puutumata ka Kongot. Ta vabastati õppejõu kohalt ning ligi 10 aasta jooksul oli välistatud tema esinemine näitustel.
1958. aastast peale esines Kongo taas näitustel. 1960. aastate teisest poolest said võimalikuks neil aastail tavapärased reisid Poola, Tšehhoslovakkiasse, Saksa Demokraatlikku Vabariiki ja Soome. Aastatel 1960–1986 oli Kongo dekoratiivmaali õppejõud Tartu Kunstikoolis. Tema õpilastest on kasvanud rida nimekaid kunstnikuisiksusi nagu Leili Muuga, Tiit Pääsuke, Jüri Kask, Aime Unt, Tiiu Pallo-Vaik, Kaarel Kurismaa, Anu Põder, Paul Allik. Tema esimene isikunäitus toimus Tartu Kunstimuuseumis 1966–1967, mil Kongol täitus 60. eluaasta. 
Kongo on loonud palju maastikumaale ja natüürmorte.
Ta armastas oma maastikes kujutada vanu talumaju maalilise looduse keskel.
Kärdla–Käina maantee

Asulad Kärdla–Käina maanteel

Kärdla linn, Prählamäe küla, Paluküla küla, Tubala küla, Nõmba küla, Tammela küla, Villemi küla, Ristivälja küla, Allika küla, Mäeküla küla, Putkaste küla, Käina alevik, Laheküla küla, Selja küla.
Monarch (1991)

Ehitamine

Kiil pandi laevale tehasenumbriga A30 Chantiers de l'Atlantique laevatehases 31. juulil 1989. Vettelaskmistseremoonia toimus 21. septembril 1990. 1991. aasta sügisel sai laev valmis ja anti omanikele Royal Caribbean Cruises Ltd. üle. Laeva ristiemaks sai Lauren Bacall. Laev asus oma esmareisile 17. novembril 1992.
Aastail 1991–2004 sõitis Monarch of the Seas Norra lipu ning sai seejärel Bahama lipu all. Aastail 2007–2010 oli laeva Monarch of the Seas kapten rootslanna Karin Stahre Janson ainus kruiisilaevade naiskapten.
Laeva kasutati kruiisidel Cape Canaveralist Bahama saartele, sealhulgas ka Royal Caribbeani omanduses Coco Cay supelranna äärde.
Konservatiivne fraktsioon

Konservatiivne fraktsioon (taani keeles Den Konservative Gruppe, norra keeles Den konservative gruppen, rootsi keeles Koservativa gruppen, soome keeles  Konservatiivinen ryhmä, islandi keeles Flokkahópur hægrimanna) on Põhjamaade Nõukogu konservatiivne fraktsioon. 
Fraktsiooni kuulub üheksa parteid.
Fraktsiooni esimees on Lyly Rajala Soomest.
Ogre mõis

Ogre mõis (saksa keeles Ogershof, läti keeles Ogresmuiža) oli rüütlimõis Liivimaal Võnnu kreisis Ērgļi-Ogre kihelkonnas. Tänapäeval asub Lätis Ogre piirkonnas Mazozolu vallas.
Mary (Suurbritannia printsess)

Mary, Suurbritannia printsess, Hessen-Kasseli maakrahvinna (5. märts 1723 Leicester House, London – 14. jaanuar 1772 Hanau, Saksamaa) oli George II ja kuninganna Caroline'i tütar.

Lapsepõlv

Printsess Mary sündis Leicester House'is Londonis, kui ta isa oli Walesi prints. Sellega seoses sai ta tiitli Tema Kuninglik Kõrgus Walesi printsess. 
Kui tema isast sai 11. juunil 1727 kuningas George II, sai Mary tiitliks Tema Kuninglik Kõrgus printsess.

Abielu

28. juunil 1740 abiellus Mary Hessen-Kasseli printsi Friedrichiga, kuid 1754. aastal kolisid nad lahku. 1760. aastal sai Friedrichist Hessen-Kasseli maakrahv ning Maryst maakrahvinna, kuigi ta ei elanud oma abikaasaga koos.
Charlotte Rampling

Tessa Charlotte Rampling (sündinud 5. veebruaril 1946) on inglise näitleja. Charlotte Rampling on tuntud oma rollidega filmides "Georgy Girl", "The Damned", "The Night Porter", "Farewell My Lovely", "Stardust Memories" ja "The Verdict".

Isiklikku

Tema endine abikaasa on prantsuse helilooja Jean Michel Jarre, nad kohtusid Saint-Tropez's 1976. aastal ja abiellusid 1978. Kui 1995. aastal tuli avalikuks Jarre'i suhe 31-aastase sekretäriga, siis Rampling ja Jarre lahutasid 1996. aastal. Neil on poeg David Jarre, kes sündis 1977.
Abikaasa eelosa

Abikaasa eelosa on pärandaja üleelanud abikaasa õigus nõuda endale peale pärandiosa ka abikaasade ühise kodu tavalise sisustuse esemed, kui need esemed ei ole kinnisasja päraldised.
Abikaasa õigus eelosale tähendab, et olukorras, kus pärandaja üleelanud abikaasa pärib koos teise järjekorra pärijatega, saab ta peale pärandiosa eelosana abikaasade ühise kodu tavalise sisustuse esemed, kui need ei ole kinnisasja päraldised.
Päraldis on vallasasi, mis, olemata peaasja osa, teenib peaasja ning on sellega seotud ühise majandusliku eesmärgi ja sellele vastava ruumilise seose kaudu. Kirjanduses on leitud, et kinnisasja päraldiseks on näiteks sisseehitatud köögimööbel.
Silmas tuleb pidada aga seda, et õigus eelosale (abikaasade ühise kodu tavalise sisustuse esemetele) on pärandja üleelanud abikaasal olemas üksnes siis, kui ta pärib koos teise järjekorra pärijatega.
Abikaasa eelosa eesmärk on võimaldada pärandaja üleelanud abikaasal jätkata tavapärast elu temale harjumuspärases keskkonnas – selline keskkond luuakse abikaasade ühise kodu tavalise sisustuse esemete üleandmisega üleelanud abikaasale.

Abikaasade ühise kodu tavalise sisustuse esemete määratlus

Abikaasade ühise kodu tavalise sisustuse esemete ammendav määratlus (loetelu) õigusaktides puudub.
Tavalise sisustuse esemete määratlus on hinnanguline. Otsustamisel selle üle, kas konkreetne ese kuulub kodu tavalise sisustuse esemete hulka, tuleb lähtuda eelosa regulatsiooni eesmärgist (tavapärase elu harjumuspärases keskkonnas jätkamise võimaldamine), konkreetse eseme funktsioonist ning üldisest käibearusaamast (teisisõnu arusaamast sellest, mis kuulub kodu tavalise sisustuse esemete hulka).
Kirjanduses on asutud seisukohale, et abikaasade ühise kodu tavalise sisustuse esemetena saavad olla käsitletavad näiteks voodipesu, kodumasinad (majapidamismasinad), mööbel, raamatud, koduelektroonika (arvuti, raadio, televiisor).

Abikaasa eelosa õiguslik olemus

Pärandi avanemisel (pärandaja surma hetkel) ei lähe eelossa kuuluvate ühise kodu tavalise sisustuse esemete omandiõigus pärandaja üleelanud abikaasale automaatselt üle.
Pärandi avanemisel omandab üleelanud abikaasa (pärandaja seadusjärgse pärijana) õiguse nõuda pärandaja teise järjekorra seadusjärgsetelt pärijatelt vastavate esemete omandiõiguse ülekandmist.
Eestlased Lätis

Eestlased Lätis on Lätis elanud või elavad eestlased. Eestlased on Lätis vähemusrahvas, keda 2014. aasta alguse seisuga oli 2270 inimest (umbes 0,1% kogu Läti elanikest) .
19. sajandi lõpus oli eestlaste arv Lätis 10 000 ringis. Nüüdisajal elab enamik eestlasi Riias või Eesti-Läti piiri lähedal Lätis. Varem oli palju eestlasi ka Ludza (Lutsi) piirkonnas (Lutsi maarahvas).
Journal on Baltic Security

Journal on Baltic Security on aastast 2015 ilmuv Baltimaade julgeolekuteemaline ajakiri. Ajakirja annab välja Balti Kaitsekolledž. Ajakirja peatoimetaja on Asta Maskaliūnaitė.
Ajakiri ilmub kaks korda aastas.
Ajakirja eelkäija oli Baltic security and defence review (ilmus 2006–2014) ja omakorda selle eelkäija Baltic defence review (ilmus 1999–2004).
Claudius

Claudius (Tiberius Claudius Drusi Caesar Augustus Germanicus; sünninimi Tiberius Claudius Nero Germanicus; 1. august 10 eKr Lugdunum (tänapäeva Lyon) – 13. oktoober 54 pKr) oli Vana-Rooma keiser 25. jaanuarist 41 pKr kuni surmani 54 pKr. Ta oli esimene Rooma keiser, kes sündis väljaspool Itaaliat.
Tema valitsusajal impeerium laienes, nt vallutas ta 43 pKr Britannia, kuid keeldus lisanimest Britannicus.
Claudiuse surma asjaolud on teadmata. Paljud süüdistasid tema naist Agrippina Nooremat ta mürgitamises, kuid mürgitamise asjaoludest oli palju eri versioone. Claudiuse eluajal palvetati tema tervise eest. 63-aastaselt tegi ta avaldusi ja teatas ametlikes aktides, et näeb ette oma surma. Seetõttu on tõenäoline, et ta oli siis juba haige ja surigi haigusesse.
Soovälja peakraav

Soovälja peakraav on kraav Läänemaal Lääne-Nigula vallas Lemmikküla, Päri, Üdruma ja Laiküla külas.
Peakraavi pikkus on 11,9 km ning see suubub Laiküla külas (58° 46′ 2″ N, 23° 57′ 52″ E) vasakult Liivi jõkke (2,2 km suudmest). Peakraavi valgala on 12,5 km². See saab alguse Päri külas (58° 50′ 16″ N, 24° 2′ 10″ E). Kraavist lääne ja loode poole jääb Laiküla soo. Kraav kulgeb Risti–Virtsu–Kuivastu–Kuressaare maantee kõrval mõnesaja meetri kaugusel lääne pool. Kraavist ida ja kagu poole, teisele poole Risti–Virtsu–Kuivastu–Kuressaare maanteed jääb Keskküla raba.
Soovälja peakraav on tugevasti muudetud mitteavalik veekogu, mille piiranguvöönd on 50 m.
Soovälja peakraavi keskkonnaregistri kood on VEE1117500.
Karvane naistepuna

Morfoloogia

Tema lehed paknevad püstisel varrel vastamisi ja on kuni 1,5 mm pikkuse leherootsuga. Lehed on kuni 5 cm pikad ja mõlemalt küljelt karvased. Ülemiste lehtede kaenaldes tekivad pungad.
Õisikuks on pööris. Õis on mõlemasooline, 5 kroonlehega ja radiaalsümmeetriline. Kroonlehed, emakas ja tolmukad on kollased. Emaka asend on ülemine, see tähendab, et ta paikneb tupplehtedest kõrgemal. Tupplehed on lühikesed, 3–4 mm pikad, varre poolt kokku kasvanud ja süstjad. Nende servas on selgelt nähtavad mustade näärmete rivid. Tolmukaid on 24–30 ja pikimad neist on 7–10 mm pikad. 
Vili on kupar. Kupar on munajas, piklik või kooniline, 4–7 mm pikk ja 3–5 mm lai. Seemned on pruunid ja umbes 1 mm pikkused.

Levila

Karvane naistepuna on Euroopas väljaspool Vahemere maid, samuti Lääne-Aasias madalatel ja keskmistel kõrgustel laialt levinud. Väljaspool Euroopat on teda leitud Alžeerias, Kasahstanis, Kirgiisias, Angaraa ääres, Sajaanides ja Xinjiangis.
Karvane naistepuna on Eestis harv, kasvab peamiselt läänerannikul ja Lääne-Eesti saartel, kus ta eelistab lubjarikast pinnast.

Kasvukoht

Peamiselt kasvab ta toitainete- ja lubjarikkal pinnasel põõsaste ja mitmeaastaste umbrohtude hulgas, asmuti mäginiitudel ja tihnikutes ning keskmise kõrgusega lehtpuu- ja männimetsades. Ta eelistab sooje kohti parasvöötmes merelises kliimas. Pinnas peaks olema ühtlaselt niiske, aga mitte tugevalt happeline, vaid pigem lämmastikurikas.

Erijooned

Erinevalt teistest naistepunadest on karvase naistepuna vars karvane ja lehtedel on äärel poolläbipaistvad mustad täpid. Tema kõrgus on 30–100 cm. Nad kasvavad rühmiti ja rühmad võivad küllaltki suured olla.
Taim õitseb juunist augustini. Võimalik on nii isetolmlemine, putuktolmlemine kui ka tuultolmlemine. Kui õit sõrmede vahel hõõruda, annab õis välja punast värvi, sest sisaldab punast värvainet hüperitsiini, kuivatatud taim koguni 1,7%.
Taim talvitub nii, et tema alumised lehed on maapinnal või kõdu alla mattunud, mistõttu teda nimetatakse ka hemikrüptofüüdiks.
Karvasel naistepunal on 9 kromosoomi.
James Tait Blacki mälestusauhind

James Tait Blacki mälestusauhind on kirjandusauhind, mida antakse igal aastal välja inglise keeles kirjutatud silmapaistnud kirjandusteoste autoreile.
1919. aastal asutatud James Tait Blacki mälestusauhind on Šotimaa vanim kirjandusauhind ja kõrvuti samal aastal asutatud Hawthorndeni auhinnaga ühtlasi Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriigi vanim kirjandusauhind. Šotimaa Edinburghi Ülikooli poolt väljaantava auhinna asutas 1919. aastal pr Janet Coats Black oma abikaasa, kirjastuse A & C Black Ltd. partneri, James Tait Blacki mälestuseks. Auhindu antakse kolmes kategoorias: ilukirjandus, biograafia ja näitekirjandus.
Neli Nobeli kirjandusauhinna laureaati – Sir William Golding, Nadine Gordimer, J. M. Coetzee ja Doris Lessing – kuulutati eelnevalt James Tait Blacki mälestusauhinna laureaatideks. Tuntud autorite seas on veel D. H. Lawrence, Arnold Bennett, E. M. Forster, John Buchan, Robert Graves, Graham Greene, Evelyn Waugh, Muriel Spark, J. G. Ballard, Angela Carter, Margaret Drabble ja Salman Rushdie. Hiljem on auhinna saanud veel Graham Swift, Zadie Smith, Martin Amis ja Ian McEwan.
Gianfranco Terenzi

Gianfranco Terenzi (sündinud 2. jaanuaril 1941) on San Marino poliitik, kes oli 1. oktoobrist 2014 1. aprillini 2015 San Marino kaptenregent. Ta oli ametis koos Guerrino Zanottiga.
Ta on San Marino Kristlik-Demokraatliku Partei liige.
Gianfranco Terenzi oli kaptenregendi ametis ka oktoobrist 1987 aprillini 1988), oktoobrist 2000 aprillini 2001) ja aprillist oktoobrini 2006.
Carl Johannes Masing

Carl Johannes Masing (ka Karl Johannes Masing; 9. oktoober 1811 Rakvere – 22. veebruar 1878 Peterburi) oli Eesti vaimulik.
Õppis aastatel 1823–1831 Tallinna kubermangugümnaasiumis ja 1832–1834 Tartu Ülikoolis usuteaduskonnas. Ordineeriti õpetajaks 20. novembril 1835 Kuressaares.
Oli aastatel 1835–1860 Mustjala Anna koguduse õpetaja ja 1860–1878 Peterburi Mihkli koguduse õpetaja.
Masing oli agar haridustegelane oma kogudustes ja esines silmapaistvalt vaimuliku kirjanduse alal. Kirjutas õigeusku siirdumise vastase lendlehe.

Isiklikku

Tema poeg Albert Ludwig Immanuel Masing oli Peterburis luteri pastor (saksa-vene Maria koguduses), poeg Gotthilf Leonhard Masing oli slaavi keelte professor Tartu Ülikoolis. Vend Ferdinand Magnus Masing oli luteri pastor Samaras ja hiljem Jämaja Kolmainu koguduses. Pojatütre mees (Gotthilf Leonhardi väimees) Hermann Johannes Ederberg oli Hargla ja Koeru koguduse pastor. Pojapoeg (Albert Ludwig Immanueli poeg) Johannes Konstantin Masing oli luteri pastor Peterburis (saksa-vene Maria koguduses).
Kolberģi mõis

Kolberģi mõis (saksa keeles Goldbeck, läti keeles Kolberģa muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Aluliina kihelkonnas. Tänapäeval asub mõisasüda Lätis Alūksne piirkonnas Jaunalūksne vallas Kolberģise külas.
Mõisa hoonetekompleks (ait, küün ja häärber) on kohaliku kaitse all olevad muinsusmälestised.

Mõisa suurus

Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 3 ja 1/4 adramaad, sellele allus 307 mees- ja 316 naishinge.
Maareformi ajal aastal 1920 kuulus mõisale 1166 hektarit maad.

Karjamõisad

Aastal 1816 kuulus mõisale kaks karjamõisa: Vizikumsi karjamõis (Wissekum, hilisem Vizikumsi mõis) ja Ploskum.
Eduard Ertis

Eduard Ertis (1. jaanuar 1915 Smolniku asundus, Oudova kreis, Peterburi kubermang – 19. detsember 1994 Tartu) oli eesti kirjandusteadlane ja kirjanik. 
Ta oli 1954–1990 Kirjandusmuuseumi direktor.
Dynamite Vikings

Koosseis

Jaak Sooäär, Thommy Andersson ja Karsten Mathiesen kohtusid, õppides džässi Kopenhaageni konservatooriumis, eesmärgiga kombineerida tihe kompositsioon vaba improvisatsiooniga originaalsete helide leidmiseks. Hoolimata erinevate elektroonikaseadeldiste kaasamisest ja veidi ebatavalisest kontrabassist on neid klassifitseeritud klassikalise power trio koosseisu langevana, mille piire nad arvustajate sõnul laiendavad.  Kõigil ansambli liikmetel on käsil mitmeid teisi projekte.

Liigitus

Nimetamine džäss-ansambliks on siinkohal mõneti tinglik, ehkki nad on enda tegevust siiski niimoodi kokku võtnud.  Nende enda kodulehel on nad lasknud ennast liigitada progressiivse postmodernse džässroki ansambliks ja proge-fusioni ansambliks.  Muuhulgas on kriitikud veel öelnud, et ansambel on "üsnagi raskesti verbaliseeritav ja sürreaalne kooslus, kelle muusikast võib leida kõike, mis on ebatraditsiooniline ja esitab väljakutse peavoolu muusikale" või jäetud muul moel klassifitseerimine tagaplaanile.  Ansambli puhul, mis juba tahtlikult oma lähtežanride piirialadele asetub, võib sellist kriitikute segadust ka loomulikuks pidada. Bändi juhtfiguuri, Jaak Sooääre, sõnul ongi džäss liikumas džässist eemale, mistõttu ka segadused žanrilise määratlusega teda eriti ei üllata.

Arengutee

Ansambel alustas oma loominguteed püüdega kombineerida tihedat kompositsiooni vaba improvisatsiooniga ning enda sõnul pidasid esialgu pidevat omavahelist võistlust sellest, kes suudab välja mõelda kõige keerukama viisi.  Aja jooksul on nende looming muutunud lihtsamaks ja rokilikumaks, kusjuures nad ise mainivad ka kultuuriruumi mõju loomingule, kus Skandinaavia maade džässikultuuri võib pidada võrreldes näiteks Eestiga üsna reglementeerituks, samas kui Eesti publik on altim kuulama nende viimase aja funkilikumat väljendust. Ansambel on üsna ühtlase tempoga välja andnud kolm plaati. Ühiseks heliloominguks ei jätku viimasel ajal teiste projektide kõrvalt enam palju aega ning uusi lugusid peamiselt komponeerinud Jaak Sooäär. 
Tulevikku iseloomustades on bändi liikmed kurtnud, et repertuaari kuuluvate lugude keerukuse tõttu on üsna keeruline leida kontsertide jaoks asendusliikmeid, mistõttu ei ole võimalik ka esineda kui kõik kolm liiget kohal pole. Pühendumusest ja andekusest hoolimata jääb bändiliikmete sõnul paljudel võimekatel muusikutel midagi puudu. Eranditena on bändina koos mänginud Jan Schröder, Raoul Bjorkenheim ja Marzy Nyman.

Laulude nimetamine

Oma muusikast rääkides on bänd pidanud eriliseks ka seda, kuidas nad oma loomingule pealkirju valivad. Nimelt nõuab õigesse seisundisse jõudmine tihti mitu päeva, mil nad on ainult loo kirjutamisega tegelenud. Terviku valmimisel aga valdab neid teatud unikaalne tunne, millele nad siis üritavad nime panna. Nõnda on sündinud näiteks pealkirjadd "Lemonade for three", "Snow in the car", "Right place, wrong time", "Search for Happiness" jne. On tulnud ette ka, et nad on kontserdi ajal publikult nime küsinud ning nende hulgast ka sobiva leidnud.
Keskpark (Keila)

Keskpark on park Keila linnas Paldiski maantee, Haapsalu maantee ja Jaama tänava vahelises kolmnurgas. Park on rajatud endise Keila kalmistu kohale.
Nõukogude ajal kandis park Alice Tisleri nime ja seal asus tema monument, kuigi lahing, kus ta langes, leidis aset mujal.
Park kui endine kalmistu on kultuurimälestisena kaitse all. Ka on muinsuskaitse all pargi lääneosas asuv teises maailmasõjas hukkunute ühishaud.
Birkenesi vald

Ajalugu

Birkenes kui omavalitsus loodi 1. jaanuaril 1838, kui ajalooline Tveiti kihelkond jagati Tveiti ja Birkenesi vallaks, sest kihelkonna poolitas maakonnapiir. 1883. aastal liideti osa Bireknesi asustamata alast Landviki vallaga. 1967. aastal liieti Birkenesiga Herefossi ja Vegusdali vald. 1970. aastal liideti Birkenesiga Frolandi valla asustamata alasid, mis aastani 1967 olid Myklandi valda kuulunud. 1979. aastal liideti Birkenesiga Frolandi vallast lisaks asustamata Landheia ala. Hiljem on kaks Birkenesi valla asustatud ala liidetud vastavalt Evje og Hornnesi ja Frolandi vallaga.
Xanthomyza phrygia

Levila

Ta on levinud Kagu-Austraalias eukalüptimetsades, kus on haruldane. Pesitsevat populatsiooni on hinnatud 1500 vanalinnule. Liiki ohustab metsade raie.

Välimus

Pikkus 20–24 cm. Keskmise suurusega meelind. Sulestik musta-kollase-valge kirju. Pea ja kael on mustad. Silma ümber on sulgedeta laik. Laul on meeldivakõlaline.

Eluviisid

Xanthomyza phrygia pesitseb eukalüpti- ja kasuariinimetsades. Ta toitub eukalüptide nektarist ja eriti pesitsusajal ka putukatest.
Väliskõrv

Asend

Väliskõrv asetseb anatoomilis-topograafiliselt trummikilest külgmiselt ehk lateraalselt.
Erie maakond (New York)

Ajalugu

Erie maakond moodustati 1821. aastal. Maakond sai nime Erie järve järgi.
Aemilianus

Aemilianus (Imperator Caesar Marcus Aemilius Aemilianus Augustus); sünninimi Marcus Aemilius Aemilianus; 207 või 213 Djerbas – oktoober 253) oli Vana-Rooma keiser augustist 253 kuni surmani.
Tapeti.
Niiluse krokodill

Levila

Neid Aafrika suurimaid (isased kuni 5 m pikkused) krokodille võib kohata Aafrikas, sh Sambias, ja Madagaskaril.
Puurmani vald (Kursi kihelkond)

Puurman(n)i vald (saksa keeles Talkhof) oli vald Tartumaal Kursi kihelkonnas. Valla pindala oli 162 km² ja elanikke oli 2164 (1934. aasta seisuga). Vald eksisteeris 1866–1939.
Vallas oli 405 talundit ja elamut ning need kasutasid 9184 ha maad (1929. aasta seisuga).
1892 liideti Puurmani vallaga Saduküla vald ja Puurmani kirikuvald.
Tahma-Toomas

Tahma-Toomas on vanadest riietest valmistatud inimkuju, mis toomapäeva või uusaasta hommikuks viidi salaja teise pere ukse taha.
Et ukse juures seisev Tahma-Toomas tähendas, et pere on laisk ja lohakas, siis püüti seda oma ukse juures kiiresti teise pere ukse juurde viia.
Tahma-Toomasega seotud komme säilis kõige kauem Lääne-Eestis, kus sellest on teateid veel 20. sajandi II poolel.
Babtai

Ajalugu

Küla on esimest korda kirjalikult mainitud aastal 1386 ja taas aastal 1394 (Babtindorf). Toona oli tegemist kindlustatud külaga, millel oli võimas väravakompleks. XV sajandil sai Babtaist Leedu suurvürstide valdus, selle staatuse säilitas asula XVIII sajandini. XVI sajandil sai Babtaist alev, XVII sajandil linn. Aastal 1672 ehitati asulasse esimene kirik, mille juures aastal 1774 hakkas tegutsema kihelkonnakool Samal aastal avati Babtais postijaam. Aastal 1732 sai Babtai õiguse pidada kolm korda aastas laata. Aastal 1792 kaotas asula linnaõigused.
Alevi elanikud osalesid aktiivselt jaanuariülestõusus. Tsaariajal kasutati vene keeles alevi kohta nimekuju Бобты. Pärast raudteede rajamist hakkas asula tähtsus kahanema. Aastal 1919 rajas Jurgis Urlikys lähedalasuvas Piepaliai külas Babtai Nõukogude Vabariigi, kus hakati koguma makse ning moodustati Venemaalt tulnud ja vasakpoolse ilmavaate omandanud sõduritest oma sõjavägi. Juozas Mikockuse juhtimisel suruti sealne liikumine maha, aga veel samal aastal tuli tal uuesti babtaisse suunduda, et suruda maha sealsed Poolaga liitumist toetavate Vandžiogala ülestõusnute pooldajad.
Nõukogude ajal küüditati 34 Babtai elanikku. Saksa okupatsiooniväed hukkasid Babtai lähedal metsas 85 sealset juuti,  lisaks hukati ka Vandžiogala juudid. Pärast sõda sai Babtaist kohaliku kolhoosi keskasula. Aastal 1960 rajati sinna aianduse katsejaam, aga aastast 1987 sai selle Leedu Puu- ja Köögiviljakasvatuse Instituudi eksperimentaalmajandi keskasula.