google/wiki40b huggingface dataset:
Rain Kooli

Rain Kooli (sündinud 26. juunil 1971 Harkus) on soome-eesti ajakirjanik. 
Ta töötab ajakirjanikuna mõlemal pool Soome lahte mõlemas keeles.

Sõnaloome

Oma ajakirjandusliku töö käigus on Rain Kooli osalenud ka eesti keele sõnaloomes. Ta on esimesena kasutusele võtnud muu hulgas väljendid "idarahaskandaal" (uudisteportaali Delfi (portaal) juhtkirjas 21.12.2010), "tundetaip" (presidendi sõnausel 2010. aastal väljavalitud sõna), "uduketrajad" (libauudiste tekitajate ja levitajate kohta, Vikerraadio päevakommentaaris 28.11.2016), "veendumusmeedia" (ideoloogilise, religioosse või poliitilise maailmapildi või meelsuse misjonärlikuks levitamiseks mõeldud alternatiivmeediakanalid, Vikerraadio päevakommentaaris 9.1.2017) ja "adulugemine" (funktsionaalne lugemisoskus, Vikerraadio päevakommentaaris 3.12.2018).

Muud

Rain Kooli mängis Soomes üle kümne aasta aastat harrastusteatris, kus tema paljude rollide seas oli muuhulgas ka Jussi roll A. H. Tammsaare romaanist "Tõde ja õigus". Soome harrastusteatris tegi ta koostööd lavastaja Peeter Tammearuga. 
Ta osales Åke Lindmani lavastatud täispikas sõjafilmis "Etulinjan edessä" (2004).
2012. aastal välja antud raamatu "Kange ja karge Soome" autor, kaasautor oli abikaasa Piret Kooli. Raamat ilmus GO Reisiraamatute sarjas, kirjastas AS Ajakirjade Kirjastus.
Võõpsu raamatukogu

Võõpsu raamatukogu on raamatukogu Põlva maakonnas Räpina vallas Võõpsu asulas. Raamatukogu juhataja on Lea Saaremäe.
Ihaste tee

Ihaste tee on tänav Tartus Ihastes.
Ta algab Kalda teelt ja lõpeb ristumisel Metshaldja tänavaga, millest edasi kulgeb Hipodroomi tänav. Tänava pikkus on 2,52 km.
Gerd Tarand

Blogimine ja ajakirjandus

Alates 2007. aastast avaldab Tarand arvamuslugusid isiklikus veebipäevikus. 2009. aasta oktoobris võeti Gerd Tarand Eesti esimese blogijana Eesti Ajakirjanike Liidu liikmeks.

Gerd Tarandi blogi asub aadressil http://www.gerdtarand.eu/.

Töökäik

Alates 2011. aastast on Tarand omaniku ja juhatuse liikmena töötanud tõlkeagentuuris Word Link Estonia OÜ. Eelnevalt töötas Tarand tõlkebüroos projektijuhina, kliendihaldurina internetireklaami ettevõttes, hariduskampaania koordinaatorina, Euroopa Noortenädal 2008 projektijuhina Eestis, noorte osaluse peaeksperdina riigiasutuses Eesti Noorsootöö Keskus, projektijuhina Eesti Noorteühenduste Liidus ning tegevjuhina (peasekretär) MTÜ Noored Sotsiaaldemokraadid juures.

Hariduskäik

Haridusteed alustas Tarand 1992. aastal Tallinna 49. Keskkooli esimeses klassis. Aastatel 1993–2001 õppis Tarand Tallinna 21. kooli põhikooli inglise keele kallakuga klassis ning lõpetas põhikooli. Alates 2001. aastast õppis Tarand Tallinna Mustamäe Gümnaasiumi keeleklassis, sooritanuna Saksa keele eksterneksami Tallinna Vanalinna Täiskasvanute Gümnaasiumis lõpetas Tarand keskkooli. Keskkooli järgselt on Tarand õppinud Rahvusvaheliste Suhete õppekavadel Euroülikoolis ning Tallinna Tehnikaülikoolis.
Talvepalee

Talvepalee (vene Зимний дворец) on Peterburi kesklinnas asuv endine Venemaa keisrite palee. Palee on osa Paleeväljakut ümbritsevast hoonekompleksist. Tänapäeval on Talvepalee osa Ermitaaži kunstimuuseumi hoonekompleksist.
Hoone on suurepärane näide vene barokkarhitektuurist. Talvepalee ehitati aastatel 1754–1762 itaalia arhitekti Bartolomeo Rastrelli projekti järgi.
Boris Nurmiste

Boris Nurmiste (aastani 1931 Boris Neuhaus; 27. november (vkj 14. november) 1907 Pihkva – 13. mai 1996 Tallinn) oli Eesti põllumajandusteadlane, viroloog.

Elulugu

Boris Nurmiste oli teenistuja poeg.
1927. aastal lõpetas Nurmiste Tallinna Linna Poeglaste Reaalgümnaasiumi, 1932 agronoomina Tartu Ülikooli põllumajandusteaduskonna, põllumajanduskandidaat (1952, TÜ), väitekiri "Kartuli viirushaigused Jõgeva Riikliku Sordiaretusjaama kartulisortimendis ja ohtlikumate kartuliviiruste tõrjeküsimuste selgitamine". 1942–43 täiendas end Berliin-Dahlenis.
Nurmiste oli 1934–39 Taimekaitse ja Seemnekontrolli Ameti laborant-kontrolör, 1939–41 TÜ taimehaiguste katsejaama assistent, 1942–48 Jõgeva Sordiaretusjaama vanemteadur; 1948–51 Eesti Teaduste Akadeemia Põllumajanduse Instituudi nooremteadur, 1951–57 vanemteadur, 1957–62 Eksperimentaalbioloogia Instituudi vanemteadur, 1962–83 viroloogiaosakonna juhataja.

Teadustöö

Boris Nurmiste oli Eesti taimeviroloogide koolkonna rajaja. Uuris peamiselt kartuliviirusi. Esitas päriliku nakkuse tekkimise, s.o viiruse ja taime genoomi liitumise idee ning lõi kartuli viirusresistentsete sortide aretuse põhialused. Leidis uue kartulit kahjustava viiruse. Üleliidulise Mikrobioloogia Seltsi, Üleliidulise Geneetikute ja Selektsionääride Seltsi liige, Eesti Taimekaitse Seltsi auliige. Eesti NSV teeneline teadlane (1976). Nõukogude Eesti preemia (1967, kollektiivis). Saanud mitmeid autasusid. Üle 70 teadustrükise, sh 1 monograafiat.
Ervin Rusalep

Ervin Rusalep (ETBLis ekslikult Rusalepp; sündinud 25. juunil 1934 Rakveres) on Eesti füüsik.

Elulugu

Ervin Rusalep on tööliste poeg.
Lõpetas 1953 Rakvere 1. Keskkooli, 1958 TÜ füüsika osakonna ja 1961 Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) aspirantuuri; tehnikakandidaat (1971, Kuibõševi Polütehniline Instituut), väitekiri "Изучение структуры метастабильных фаз электролитических осажденных сплавов меди и олова". Oli TPI füüsikainstituudi assistent 1961–62, vanemõpetaja 1962–72, dotsent 1972–2002.

Teadustöö

Uurimisvaldkond: metallide sulamite ja pooljuhtide röntgenograafia, väävelhapudest lahustest saadud tina ja vase elektrolüütilised sulamid, pooljuhtmaterjalide – CdS, ZnS, Si, Ge ja GaAs – röntgenstruktuuranalüüs ja difraktsioontopograafia. 11 teadustrükist.
Raugi alumine tulepaak

Raugi sihi alumine tulepaak on tulepaak Saare maakonnas Muhu vallas Vahtraste külas.
Moodustab koos Raugi ülemise tulepaagiga sihi. Tulepaakide vahekaugus on 755 meetrit.
Tulepaak on 25 meetrit kõrge ja tuli merepinnast 27 meetri kõrgusel. Raugi alumine tulepaak on ülemisest 15 meetrit madalam.
Tuli on nähtav 15 meremiili kaugusele.
Tuli vilgub pimedal ajal aastaringselt. Tule periood kestab 5 sekundit; see põleb 2 sekundiks, misjärel on 3 sekundiks kustunud. Samasugune tsükkel on ka ülemisel tulepaagil, kuid tuled on sünkroonimata.
Tuli on valge ning laevadelt vaadates põleb sektoris 159–167° (liitsihi asimuut 163°).
Raugi sihttulepaagid näitavad peamist Muhu väina laevateed Kõverlaiu ja Kumari laiu ning nende saarte ümber paiknevate madalate vahelt. Raugi sihttulepaakide ning Kesse ülemise ja Kesse alumise tulepaagi sihi ristumiskohas (laevatee pööramiskohas) asub Raugi tulepoi.
Loss Paranoias

Loss Paranoias on Eesti ansambel. Ansambel asutati 2011. aastal.
Eesti Laulul 2012 osales Loss Paranoias lauluga "Valedetektor", mis sai finaalis kuuenda koha.
Ussimaarjapäev

Ussimaarjapäev (8. september) on eesti rahvakalendri tähtpäev.
Väike maarjapäev ehk ussimaarjapäev ehk ussi magamise päev (setud tähistavad hoopis 14. septembrit ehk viissenjapäeva kui usside magama minemise päeva) on selle 19. sajandil vähetuntud ja 20. sajandiks unustatud päeva paralleelnimetused. Eestis teatakse püha alates 16. sajandist. 
Üldine on olnud metsaminekukeeld põhjendusega, et mets tahab puhata ja ussid rahulikult urgu minna. Lubatud oli minna marjule. Mõnevõrra oli levinud õmblemis- ja ketramiskeeld, et uss ei nõelaks. Sel päeval kaotavad nõelussid maaga kokku puutudes oma mürgi ja nende salvamine pole enam ohtlik. Enamik koristus- ja külvitöid (rukkikülv, viljakoristus) pidi olema lõpetatud. Mõnel pool usuti, et kesa sümboolselt kündmine hävitab kahjurid ja rukkiussid.
Ussimaarjapäeva peeti õunte valmimise päevaks.

Neitsi Maarja sündimispäev

Varaseim teade päeva tähistamisest pärineb 6. sajandist, algusega Süürias või Palestiinas, kus apokrüüfide mõjul kujunes välja jumalaema kultus. Katoliku kirik adapteeris 7. sajandil Maarja austamise tava idakirikust. Kuna Maarja sündimine on tuntud üksnes apokrüüfide kaudu, siis tunnustati püha aeglaselt, ehkki näiteks Kreeta püha Andreas pühitses 9. sajandil päeva mitmete jutlustega, et põhjendada 8. septembrit Maarja sünnipäevana. Veel 9. sajandil polnud jumalaemakultus laialt levinud.
Prantsusmaal on püha seostatud ilmutusega – püha Maurilius kuulis Angeris jumalaema sündi tähistavate inglite laulu.
Jumalaema sündimist tähistavad erinevad kirikud erineval ajal. Näiteks tähistab idakirik püha 12. septembril, kopti kirik aga 1. mail, selle katoliiklik haru omakorda 10. septembril.
Kankaanpää

Külad

Ala-Honkajoki, Hapua, Jämiänkeidas, Kankaanpää, Karhoismaja, Karhusaari, Korvaluoma, Kyynärjärvi, Leppäruhka, Luomajärvi, Niinisalo, Taulunoja, Venesjärvi, Veneskoski, Verttuu, Vihteljärvi, Vihusaari, Vuorenmaa.
Per Hermansson Fleming

Per Hermansson Fleming (surnud u 1674, teistel andmetel u 1693) oli Rootsi sõjaväelane ja riigitegelane.
Per Hermansson Fleming sündis Savonlinna lääni (Rootsi: Nyslotts län) maahärra ning Askaineni vallas asunud Hannula ja Louhisaari (Rootsi: Villnäs) mõisniku Herman Klasson Flemingi (1579–1652) ja tema teise abikaasa Anna Jakobsdotter Stubbe pojana. Tema vanavanaisa oli Tallinna, Häme ja Viiburi linnuse komandant ning kogu Soome asehaldur admiral Herman Persson Fleming (u1520–1583). 
Õppis Turu Ülikoolis, mille järel aastatel 1649–1654 teenis kaptenina Kronobergi rügemendis (Rootsi: Kronobergs regemente), oli 1650. aastal kuninglik kammerhärra, 1655 Visby linnuse komandant ning aastatel 1661–1670 Saaremaa asehaldur ja Kuressaare linnuse komandant. 
Talle kuulusid Saaremaal Jämaja kihelkonnas Sääre (Zerel) ja Mehempäh, Rootsis Stora Roo (Ro) ja Gäddeholm ning Soomes Hannula mõis.
Bobisõit

Ajalugu

Bobisõit sai alguse 19. sajandi lõpul Šveitsis. Algatajaks peetakse inglast Wilson Smithi, kes ühendas 1885. aastal laua abil 2 kelku ja sõitis selle kaksikkelguga Sankt Moritzist Celerianasse. Kelgu konstruktsiooni täiendas ameeriklane Towensen aastatel 1888–1889. Ta suurendas esikelgu jalaste pöördeulatust ja tegi tagakelgule rehataolise piduri. 1889. aastal peeti esimesed bobisõiduvõistlused. Nüüdisaegse bobiga sarnaneva kelgu ehitas šveitslane C. Matis (ka Mattys, Mathias) 1891. aastal. Šveitslane Rösinger konstrueeris 1903. aastal kelgule rooli ja piduri. 1927. aastal ehitas šveitslane Fritz Feierabend esimese teraskelgu.
Esimene bobirada pikkusega 1610 meetrit ehitati 1902. aastal Sankt Moritzis (varem sõideti mägiteedel ja kelguradadel).
1923. aastal asutati Pariisis Rahvusvaheline Bobisõiduföderatsioon FIBT (prantsuse keeles Fédération Internationale de Bobsleigh et de Tobogganing). Sellesse kuulub 55 riiki ja selle president on Robert H. Storey (Kanada).
Olümpiamängude kavva on bobisõit kuulunud 1924. aasta esimestest taliolümpiamängudest alates. 1924. ja 1928. aastal võisteldi nelja- ja viiebobidel, klasse eraldamata, võistlus nelja- ja kahebobidel on kavas 1932. aastast alates. Ainus kord jäid bobisõiduvõistlused pidamata 1960. aasta Squaw Velley´s (USA), sest seal ei olnud bobirada.
Maailmameistrivõistlusi on korraldatud 1924. ja 1928. aastal (toimusid koos olümpiamängudega) ning järjepidevalt igal aastal neljabobidel alates 1930. aastast (välja arvatud 1933 ja 1940–1946) ja kahebobidel 1931. aastast (välja arvatud 1940–1946), kui võistlused jäid ära II maailmasõja tõttu.

Bobirada

Rada ehitatakse kivist, mullast ja puidust või valatakse betoonist, kaetakse lumega ja jäätatakse. Tänapäeval valmistatakse tehisjääradu.
Külgseinte kõrgus on tavaliselt 0,5 m, kuid kurvides peab see ületama bobi trajektoori lae vähemalt 1 m võrra (julgestusala). Rada on keskmiselt 1500 m pikk ja 1,40 m lai, raja langus on 8–15% (lähte ja finiši kõrguste vahe keskmiselt 150 m. Rada peab sisaldama vähemalt ühe S-kujulise kaare, viraaži (mitu üksteisele järgnevat üleminekukaart) ja niinimetatud silmuse ehk juuksenõelakaare (140–180 kraadi).
Eestile kõige lähem bobirada asub Lätis Siguldas. See oli ka ainus bobirada endises Nõukogude Liidus.

Bobisõidu reeglid

Bobisõidus võisteldakse kahe- ja neljabobil (meeskonnas kaks või neli meest). 1953. aastal kehtestati bobi mõõtmete ja kaalu ühtsed nõuded. Iga võistluse eel kaalutakse bobi eraldi ja mehitatuna. Kui mehitatud bobil ei ole maksimaalkaalu, võib raskuse suurendamiseks lisada bobile lisa raskust. Lubatud on nii ratas- kui ka nöörrool. Võistlejad kannavad kaitseprille ja -kiivrit ning tihedat, tuulekindlat kehale liibuvat riietust.
Krooniline glomerulonefriit

Krooniline glomerulonefriit on progressiivse kuluga neerupäsmakeste immuunpatoloogiline põletik, mille tagajärjel hävivad nefronid ning tekib sekundaarne kortsneer. Väga sageli on kroonilise glomerulonefriidi tagajärjeks äge neerupuudulikkus.

Ravi

Kroonilise glomerulonefriidi enamiku vormide korral rakendatakse soolavaba dieeti, mis tähendab naatriumkloriidi hulga vähendamist toidus 1-2 grammile ööpäevas. Medikamentidest rakendatakse kindlasti metindooli, mis annuses 75–50 mg päevas 2–12 kuu vältel vähendab proteinuuriat, pidurdub fibriini ladestumine glomerulaarkapillaarides. IgG kontsentratsiooni vähendamiseks rakendatakse 2–2,5 mg asatiopriini kehamassi 1 kg kohta. Rakulise ja humoraalse immuunsuse vähendamiseks kasutatakse ka kloorbutiini annuses 0,1–0,2 mg/kg 3–8 kuu vältel ja tsüklofosfamiidi 100 mg päevas 6 kuu vältel.
Bruno Saul

Elulugu ja haridustee

Bruno Saul sündis 1932. aastal Narva linnas, ta õppis aastatel 1947–1951 Tallinna Elektromehhaanika Tehnikumis ning aastatel 1951–1956 Prof. M. A. Bontš-Brujevitši-nim. Leningradi Elektrotehnika Sideinstituudis, mille lõpetas raadioinsenerina. 
Aastatel 1956–1960 töötas Bruno Saul insenerina Eesti NSV Sideministeeriumi asutustes Tartus ja Harjumaal, aastatel 1960–1966 oli ta Eesti NSV Sideministeeriumi osakonnaülem, Eesti NSV Vabariikliku Raadiokeskuse ülem ning Eesti NSV Sideministeeriumi peainsener. 
1973. aastal lõpetas Bruno Saul ka NLKP KK Kaugõppe Kõrgema Parteikooli cum laude.

Eesti NSV Ministrite Nõukogus

Aastatel 1966–1969 oli Bruno Saul Eesti NSV sideministri asetäitja, 1969–1975 Eesti NSV sideminister. 
Aastatel 1975–1983 oli Bruno Saul Eesti NSV Ministrite Nõukogu esimehe asetäitja.

EKP Keskkomitees

Ajavahemikul 9. aprill 1983. aastal – 18. jaanuar 1984. aastal oli Bruno Saul EKP KK tööstussekretär (kinnitati ametikohale EK(b)P KK X pleenumil).

Eesti NSV Ministrite Nõukogus

Aastatel 1984–1988 oli Bruno Saul Eesti NSV Ministrite Nõukogu esimees. Läks ajalukku ühena nn seisakuaja sümbolitest.

Eraettevõtluses

Aastatel 1988–1991 töötas Bruno Saul NSV Liidu kaubandusesindajana Saksa DV-s, seejärel oli ta aastatel 1991–1992 Tartu Kommertspanga asepresident. Peale 1992. aastat on ta olnud tegev äris ning pidanud õppejõu ametit.

Esinduskogudes

Bruno Saul oli Eesti NSV Ülemnõukogu liige aastatel 1975–1990 ning NSV Liidu Ülemnõukogu saadik Eesti NSV-st aastatel 1984–1989.
Bruno Saul oli ka NSV Liidu kõrgeima parteilise organi NLKP KK liikmekandidaat aastatel 1986–1990.
Aleksander Tšikin

Aleksander Tšikin (27. aprill 1915 Narva – 30. oktoober 2006) oli Eesti kergejõustikutreener. 
Aastatel 1944–1946 pälvis Aleksander Tšikin 400 ja 800 meetri jooksjana medaleid üleliidulistel võistlustel, kolmekümneselt sai NSV Liidu meistersportlaseks. 
Sportlaspõlves (aastani 1952) alustas Tšikin tööd Kalevi treenerina ja omandas erialase kõrghariduse. 
Tema õpilaste seas on Vladimir Kuts, Mart Vilt, Tõnu Lepik, Tõnu Kaukis, Pavel Rambak, Vello Lumi, Ants Savest, Endel Pärn, Raivo Mägi, Marko Metsala. 
Aleksander Tšikin oli Kalevi auliige (1964), NSV Liidu teeneline treener (1965). Teda autasustati Tallinna teenetemärgiga (1997) ning Valgetähe teenetemärgi medaliga (1997).
Veel vanuses 85+ oli Tšikin (aka Tsika) üks tuntumaid treenereid noorte kergejõustiklaste hulgas. Oma elu viimaste aastateni välja võis teda pea iga päev kohata Kalevi spordiväljakul noortele näpunäiteid ning energiat jagamas ja ka ennast sportlikus vormis hoidmas. Tema treeningstrateegia põhines inimeses huvi tekitamises ning õpilase endasse uskuma/endast "seda" leidma panemises. Tänu ainult positiivsete võtete kasutamisele oli Tsika õpilaste arv tohutult suur, aktsepteeritud oli iga sportliku huviga aktivist.
Kõik isikud, kelle ellu on ta midagi jätnud (keda on üle kolme põlvkonna) nõustuvad, et ta elas täisväärtuslikku elu ning seda lõpuni välja...
Aguaruna keel

Täpsem piirkond, kus aguaruna keelt kõneldakse

Peruu - Potro, Mayo ja Cahuapanase jõgede äärsed alad, Marañóni jõe läänepoolseimad alad.

Kõnelejate arv

38 300 ning suureneb.

Keelenäide

Semagku – krokodill
Namaka - kuldkala
tsájam uwéj "dedo de la mano"
(tähendab sõrm ja käsi)

Kirjaviis

Aguaruna keel kasutab Ladina kirjaviisi.

Keeleteaduslikult huvitavat

Aguaruna keel on hispaania keelega üsna sarnane. Mõnede materjalide põhjal võib väita, et see keel on teinud läbi suuri muutusi kiire ajaga, näiteks on selle keele sõnade järjestus fraasides muutunud vaid 100 aastaga vastupidiseks varasemale: 1909 oli võimalik ainult järjekord omadussõna-nimisõna, 1992 tavaliselt omadussõna-nimisõna, kuid oli võimalik ka nimisõna-omadussõna, 2005. aastaks oli ainuvõimalik variant nimisõna-omadussõna.
Bjärsjöholmi loss

Bjärsjöholmi loss asub Rootsis Skåne läänis Ystadi vallas 3 km kaugusel Ystadist.
Loss ehitati 16. sajandil ning algne kompleks koosnes neljast kiviehitisest ümber siseõue, praeguseks on aga säilinud kaks tiiba. 1849–1850 ehitati juurde uus kolmekorruseline ning kahe nelinurkse torniga hoone. 1890 tuli renoveerida üks algsetest lossitiibadest, kuid säilitada suudeti vaid katuseviilud.
Ihamaru

Ajalugu

Ihamaru esmamainiti (juba külana) 1617 kujul Ehamah. Edaspidi mainiti nimekujusid Ihammar kylla (1684), Ihamar (1723), Ihhoma Körtsi Peter (1783) ja Ihama (1798). Küla kuulus Karaski mõisale. 19. sajandil taanduski Ihamaru külanimi Karaski nime ees ja Ihamaruks kutsuti üksnes Ihamaru kõrtsi lähiümbrust. Näiteks 1839. aasta Rückeri kaart esitab Ihamaru kohal suure hulga väikekülasid, tänapäeva mõistes talurühmi nende nimedega. 1861 nimetati Ehamarro kõrtsitalu. Alles 1930. aastatel sai Ihamaru taas ametlikuks külanimeks.
Ihamaru peamised oma nimega kohad on Juusa, Runi, Täikülä, Valgõmõisa ja Viia. 1977 liideti Ihamaruga Täikülä, mis varem oli Hilba osa, Viia, mis seni oli omaette küla, ning Varbuse mõisa väikekülad Lukatsi ja Sõra.

Nime päritolu

Läbi aegade on külanime kirjutatud kahel kujul: Ihama ja Ihama + aro. Tänapäevane külanimi tuleb neist viimasest. Ihama on läänemeresoome isikunimi, mida karjalased kasutasid veel 16. sajandil. Keskajal on eestlastelt ja liivlastelt teada selle nime s-lõpuline vorm: Ihamas, Jamas, Yemas.
Nimevariandis Ihamaru on liitunud sõna "aru" ("aro"), mis tänapäeval tähendab kuiva rohumaad, aga veel Wiedemanni ajal lihtsalt viljakat kuiva maad. Seda järelosa esineb eriti Põlva ja Kanepi vahelistes kohanimedes sageli.
Friedrich Luksep

Friedrich Luksep (algselt Eestis Friedrich Luksepp; 13. august 1920 Toropets – 7. detsember 2013 Båthöjden) oli eesti arst ja ühiskonnategelane Rootsis.
Friedrich Luksep sündis 13. augustil 1920 eesti perekonnas Venemaal Toropetsis, kus elas palju eestlasi. Isa Peeter oli olnud linnavalitsuse ametnik ja ema Emiline, sündinud Tikk, oli pidanud linna keskväljakul õmblustarvete poodi.
Perekond opteerus Tartu rahu järel 1921. aastal Eestisse, elades esmalt Tartus ja seejärel Pärnus. Friedrich lõpetas 1940. aastal Pärnu Poeglaste Gümnaasiumi ning astus Tartu Ülikooli loodusteaduse ja hiljem arstiteaduskonda.
Friedrich Luksep mobiliseeriti Punaarmeesse, kust tal õnnestus põgeneda. Saksa mobilisatsioonist oli päästnud terviserike ning ta pages detsembris 1943 Soome ja jõudis sealtkaudu 1. jaanuaril 1944 Rootsi.
Friedrich Luksep lõpetas Karolinska Instituudi 1950. aastal ning töötas arstina Löwenströmska, St Görani ja St Eriku haiglates. 1959. aastast töötas Farsta tervisekeskuses, kuni selle juhataja kohalt pensionile jäi. Ka Rootsi sõjaväeteenistuse oli ta läbinud arstina ning aastail 1965-1966 töötanud ka majori aukraadis Rootsi ÜRO vägede arstina Küprosel.
Friedrich Luksep oli Eesti Arstide Seltsi liige, mõnd aega Stockholmi Eesti Ühingu juhatuse liige ning kuulus Stockholmi Eesti Tenniseklubisse.

Isiklikku

Oli aastail 1952-1972 abielus Vivian Kotkaga. Poeg Peeter Luksep sündis 1955. aastal.
Viduklė

Ajalugu

Viduklėt mainitakse esimest korda aastal 1253. Kuni XIV sajandini mainitakse asulat ristisõdijate kroonikates veel mitmel korra (Wedükkelen). 
Aastal 1416 valmis esimene Viduklė kirik. XVI sajandil olid sealseteks pastoriteks Žemaitija piiskopid. Piiskoppidele kuulunud asulat nimetati esimest korda aleviks aastal 1526. XVII sajandi alguses laastasid alevit sõda ja katk.
Nõukogude ajal oli Viduklė kohaliku linnuliha tootmisele spetsialiseerunud sovhoosi keskasula.
Mastigodryas

Levila

Neid võib kohata Kesk-Ameerikas ja Lõuna-Ameerika mandrist põhja pool.

Sünonüüm

Macroprotodon 'i taksonoomiline sünonüüm on Dryadophis Stuart, 1939.
Suur Viirelaid

Suur Viirelaid on Saare maakonnas Saaremaa vallas Saastna lahes asuv 20,3 hektari suurune saar (laid). Laiu rannajoone pikkus on 3,7 kilomeetrit.
Laiu koordinaadid on 58° 25′ N, 23° 5′ E. Laiu kõrgus on kuni 5 meetrit üle merepinna. Laiul kasvab võsa.
Laid kuulub Kahtla-Kübassaare hoiuala koosseisu ja on looduskaitse all.
Sky Plus

Raadiosaated

Saatejuhtidega programm on eetris ööpäev läbi. Sky Plusi programm koosneb muusikast, uudistest ja liiklusinformatsioonist, lisaks on iga päev eetris mitmesugused raadiomängud.

Hommikuprogramm

Hommikuprogramm on raadioeetris viiel päeval nädalas, esmaspäevast kuni reedeni kella 6.00–10.00. 
Hommikuprogrammi saatejuhid (detsembri 2016 seisuga) on Alari Kivisaar, Kristjan Hirmo ja Maris Järva.
Luís Vaz de Camões

Luís Vaz de Camões (Euroopa portugali hääldus: [luˈiʒ ˈvaʒ dɨ kaˈmõjʃ]; 1524 või 1525 – 10. juuni 1580 Lissabonis) oli portugali luuletaja, kelle teost "Lusiaadid" (Os Lusíadas) peetakse Portugali rahvuseeposeks.
Ta õppis arvatavasti Coimbra ülikoolis. Seejärel teenis palgasõdurina Põhja-Aafrikas, osales avastusretkedel ning elas Macaus, Goas ja Mosambiigis. Portugali naasis ta umbes 1570. aastal. 
Ta kirjutas sonette, oode ja laule. Tema peateos "Lusiaadid", mis ilmus 1572. aastal, räägib värsseepose vormis portugallaste avastus- ja vallutusretkedest.
Tema surmapäev 10. juuni on Portugali rahvuspüha.
Tähtsaim Portugali kirjandusauhind, Prémio Camões, on tema järgi nime saanud.
Laidoneri liin

Laidoneri liin on 1930. aastatel püstitatud Eesti Vabariigi idapiiri kindlusehitiste rahvapärane nimetus. 
Johan Laidoner oli küll Sõjavägede Ülemjuhataja, kuid pole teada, et ta oleks olnud rohkem kui oma ametikohustuste tõttu seotud just piirikindlustustöödega. Samuti pole teada, et sellist nime oleks kasutatud ametlikes dokumentides.
Tulevast Eesti Vabariigi kirde- ja kagupiiri kindlustati juba I maailmasõja ja Vabadussõja ajal ja järel, kuid need tööd ei ole olnud seotud hilisemate piirikindlustustöödega. Eraldi kindlustati kirde- ja kagupiiri. Üldiselt kasutatakse Laidoneri liini nime kogu idapiiri kohta, kuid peamiselt mõeldakse selle all kirdepiiri kindlusehitisi. Kirdepiiril jõuti kindlusehitisi ehitada valmis oluliselt rohkem kui kagupiiril, seetõttu on kirdepiiri kindlustised paremini hoomatavad. Samuti asub suur osa neist praegu Eesti Vabariigi kontrolli all oleval territooriumil, samal ajal kui kagupiiri vähesed ehitised asuvad praegu Venemaa Föderatsiooni kontrolli all oleval territooriumil.
21. novembril 1933 otsustas Vabariigi Valitsus tarviliseks pidada Vabariigi idapiiri kindlustamise juba rahuajal. Peale majanduslike põhjuste raskendas piirikindluste ehitamist asjaolu, et polnud kindel, kuhu need tuleks ehitada. Nii arvas Jaan Tõnisson 19. juunil 1939, et piirikindlused tuleks ehitada ka Saaremaale. Peaminister Kaarel Eenpalu vastas, et kindlustustöid tehakse seal, kus seda kõige rohkem vaja on, aga Saaremaa kindlustamine oleks asjatu rahakulutus.
Karjamaa Põhikool

Karjamaa Põhikool on 1964. aastast Tallinnas tegutsev kool. 1964–1998 kandis nime Tallinna 15. Keskkool. Aastatel 1998–2014 kandis nime Karjamaa Gümnaasium. 1. septembril 2014 muutus kool põhikooliks.
Kooli direktor on Anna Krõlova.
Pürksi vald

Pürksi vald (saksa keeles Birkas) oli vald Läänemaal Noarootsi kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1890(?).
Valla alal asus Pürksi, Niibi ja Vööla mõis.