Ülem-Ungari

Tänapäevane kasutus

Esimese maailmasõja järel oli nime Felvidék (nime Felső-Magyarország enam ei kasutatud) kasutamine ungari keeles piiratud Slovakkia ja Karpaadi Ruteeniaga. Tänapäeval kasutatakse sõna Felvidék Ungaris mõnikord Slovakkiast rääkides ja seda kasutatakse üksnes (ja anakronistlikult) Ungari ajalookirjanduses keskaega (ehk aega enne seda, kui see nimi tegelikult tekkis) käsitledes. Ent kolme piirkonna maakonda, mis pärast Esimest maailmasõda jäid Ungari osaks, ei kutsuta tänapäeval kunagi nimega Ülem-Ungari; neid kutsutakse lihtsalt Põhja-Ungariks (Észak-Magyarország).
Nime Felvidék kasutamist tänapäevase Slovakkia kohta peavad slovakid solvavaks ja mõned ungarlased ebasobivaks. Tavaliselt kasutab seda nime Slovakkia lõunapiiri ääres elav arvukas ungarlastest vähemus, viitamaks ungarlastest vähemusega aladele, kus nad elavad. Slovakkias elavad ungarlased kasutavad näiteks ka oma ajalehes Új Szó eri tähendusega nimesid Felvidék ja Szlovákia. Mõned neist kasutavad endi kohta nimetust felvidéki magyarok ('ülamaa ungarlased').

Keskaeg

Nimi Ülem-Ungari esineb ajaloopublikatsioonides sageli kui muude varasemate (sellal ladinakeelsete) tähistuste, mis märgivad ligikaudu sama piirkonda, mõnevõrra anakronistlik tõlge. Need muud nimed on näiteks Partes Danubii septentrionales ('Doonaust põhja pool asuvad alad') või Partes regni superiores ('kuningriigi ülemised osad'). Nimi "Ülem-Ungari" tekkis hiljem neist kahest fraasist viimase põhjal. 15. sajandil tähistas ungarlaste etnilise piirkonna põhjapoolset "piiri" mööda järgmisi asulaid kulgev liin: Šamorín, Trnava, Hlohovec, Nitra, Levice, Lučenec, Rimavská Sobota, Rožňava, Jasov, Košice, Sečovce ja Michalovce.

Liitmine Ungariga

8. sajandil tekkis piirkonnas sõltumatuks slaavi riigiks kujunenud Nitra vürstiriik, kuid sealne riigikord võis oma sõltumatuse kaotada juba ajal, mil see oli veel arenemisjärgus. 9. sajandi alguses asus vürstiriik tänase Slovakkia loodealadel.

18. sajandist 20. sajandi alguseni

Alates 18. sajandist (paljudes tekstides siiski alles ligikaudu pärast aastat 1800) kuni aastani 1920 kutsuti mitteametlikult Ülem-Ungariks (Felső-Magyarország või Felvidék) seda Tisza ja Doonau jõgedest põhja poole jäävat Ungari kuningriigi ala, mis koosnes tänasest Slovakkiast, Karpaadi Ruteeniast ja ka Nógrádi, Hevesi ja Borsod-Abaúj-Zempléni komitaatidest. Kuigi nimi ei olnud rangelt defineeritud, sai see nii tavapäraseks, et vähemalt üks piirkonda käsitsev allikas kasutas seda ka oma pealkirjas. Teised rahvad kasutasid paralleelselt nimesid Ülem-Ungari (kuningriigi põhjapoolse osa kohta), Slovakia (vaid nende alade kohta, kus olid enamuses slovakid) ja Ruteenia (peamiselt russiinidega asustatud ala). Slovakid ise kutsusid Slovakkiast lõunas asuvaid Ungari kuningriigi alasid nimega Dolná zem ('madalamal olev maa').
Esimese maailmasõja lõpus, Tšehhoslovakkia loomise käigus, nõudis uus loodav riik algselt kogu nn Ülem-Ungari Tšehhoslovakkia aladega liitmist (see hõlmanuks ka Tisza jõe ja tänase Slovakkia vahel asuvaid alasid). See nõue ei põhinenud aga sellel, et kogu piirkonda tähistati ühise nimega Ülem-Ungari, vaid sellel, et piirkonnas elas slovakkidest vähemus.

Rahvastik 18. sajandil

Tänase Slovakkia aladel aastal 1720 asunud 63 suuremast linnast, kus oli vähemalt 100 maksu maksvat majapidamist, olid slovakid enamuses 40 linnas. Sakslaste enamusega linnu oli 14 ja ungarlastest enamusega vaid 9.

Rahvastik 19. sajandil

Esimesed kogu Ungari kuningriigi rahvastiku kohta käivad komitaatide kaupa kogutud andmed avaldati aastal 1842. Selle uuringu järgi oli Ülem-Ungari komitaatide elanike arv üle 2,4 miljoni ning sealsed elanikud jagunesid rahvuse järgi järgmiselt: 59,5% slovakke, 22% ungarlasi, 8,3% russiine, 6,7% sakslasi ja 3,6% juute.

Rahvastik 20. sajandil

Ülem-Ungari koosnes järgmistest komitaatidest: Posoniensis, Nitriensis, Barsiensis, Honthum, Trentsiniensis, Thurociensis, Arvensis, Liptovium, Zoliensis, Geomoriensis et Kishonthensis, Scepusium, Abaujvariensis et Tornensis, Sarossiensis ja Zemplinum. Ungari kuningriigi viimases ja vastuolulises 1910. aasta rahvaloenduses moodustasid slovaki keele kasutajad enamuse neist mitmes.