google/wiki40b huggingface dataset:
Edgar Allan Poe

Edgar Allan Poe [pou] (19. jaanuar 1809 Boston – 7. oktoober 1849 Baltimore) oli ameerika romantiline kirjanik, luuletaja, toimetaja ning kirjanduskriitik.
Poe loomingu tuntuimat osa, põnevusjutte, tõlkis eesti keelde Johannes Aavik, propageerimaks uudissõnu. Eelkõige on Poe tuntud põnevus- ja õudusjuttude autorina. Teda peetakse kriminaalromaani žanri leiutajaks, samuti andis ta panuse tärkavasse teadusliku fantastika žanri. Ta oli esimene tuntud Ameerika kirjanik, kes üritas elatuda vaid kirjutamisest, mistõttu möödus tema elu ja karjäär rahalises kitsikuses.
Ta sündis Bostonis ning jäi varakult orvuks. Tema ema suri varsti pärast seda, kui isa oli pere hüljanud. Edgar võeti John ja Frances Allani pere tiiva alla, kuigi ametlikult teda ei adopteeritud. Ta õppis mõnda aega Virginia ülikoolis, kuid lahkus rahapuuduse tõttu pärast esimest semestrit. Poe astus West Pointi sõjaväeakadeemiasse, kuid sinnagi ei jäänud ta pidama. 6. märtsil 1831 heideti Poe West Pointist välja. Pärast seda ebaõnnestumist otsustas Poe Allanite juurest lahkuda. Oma kirjanikuteed alustas ta tagasihoidlikult, avaldades 1827. aastal anonüümse luulekogumiku "Tamerlane and Other Poems". Autoriks oli märgitud vaid "üks Bostonlane".
Poe keskendus proosale ning töötas järgnevatel aastatel mitmes perioodikaväljaandes, kus tema omapärane kirjanduskriitika stiil talle mõningase tuntuse tõi. Töö tõttu kolis ta tihti ning peatus eri linnades. 1835. aastal abiellus ta Baltimore'is oma 13-aastase nõo Virginia Clemmiga. 1845. aasta jaanuaris avaldas Poe luuletuse "The Raven" (eesti k. "Kaaren" või "Ronk"), mis osutus väga menukaks. Kaks aastat hiljem suri tema naine tuberkuloosi. Poe pidas plaani omaenese ajakirja avaldamiseks, kuid suri enne kui see mõte teoks sai. Poe suri 40-aastasena. Tema surma põhjus on tänaseni selgusetu. Võimalike surma põhjustena on pakutud alkoholimürgitust, koolerat, narkootilisi aineid, südamehaigust, marutõbe, enesetappu, tuberkuloosi jm.
Poe teosed mõjutasid kirjandust kogu maailmas. Tema mõju ulatus ka kosmoloogiasse ja krüptograafiasse. Poe ja tema teosed leiavad kajastamist tänapäeva kirjanduses, muusikas, filmis ja televisioonis. Mitu tema kunagist kodu on muudetud muuseumiks.
Mart Siliksaar

Mart Siliksaar (sündinud 15. novembril 1949 Tartus) on eesti sulgpallitreener.
Ta on klubi Triiton juht.
Ta lõpetas aastal 1968 Tartu 2. Keskkooli ja aastal 1973 Tartu Riikliku Ülikooli kehakultuuriteaduskonna.
Mart Siliksaare preagune tuntuim õpilane on Raul Must, kes osales 2008. aasta suveolümpiamängudel Pekingis ning 2012. aasta suveolümpiamängudel Londonis. Mart Siliksaar juhendab mitut treeninggruppi ja lapsi.
Sorgu tuletorn

Sorgu tuletorn on tuletorn Pärnumaal, mis on Pärnu linna halduses oleval Sorgu saarel.
Tuletorni geograafilised koordinaadid on 58° 10′ 43″ N, 24° 11′ 59″ E.
Sarvikpütt

Levila

Sarvikpütt on laialt levinud põhjapoolkera metsades ja metsasteppides Islandist kuni Sahhalinini, samuti Ameerikas, aga kõikjal levilas on ta vähearvukas. Talveperioodi veedab enamik linde ranniku lähedal. 
Eestis on ta harv haudelind, kelle pesitsusaegset arvukust hinnatakse 200–400 paarile, talvist arvukust 0–10 isendile. Kuid veel "Loomade elu" hindas teda madalatel taimestikurikastel veekogudel üsna tavaliseks

Välimus

Linnu üldpikkus on 31–38 cm, tiibade siruulatus 59–65 cm. Ta kaalub 250–500 g, olles nii pisut väiksem hallpõsk-pütist.
Sarvikpüti hundsulestik sarnaneb väga mustkael-püti omaga. Lindudel on pea ülaosas rõhtsalt kulgev kollane kiird, mis pea tagaosas laieneb. Nende kael on roostepunane. Nokk on otse ja seal võivad esineda valged laigud. Puhkesulestikus domineerivad valged toonid.
Hundsulestikus paistavad selgesti välja roostepruunid suletukad kõrvade juures ja tutt kuklas. Nendest suletukkadest on lind nimetusegi saanud. Roostepruunid on ka tema kael, pugu ja küljed.
Sarvikpüti puhkesulestik on märksa tagasihoidlikum ja mustvalgem.

Eluviis

Sarvikpütt toitub peamiselt veeselgrootutest. Harvem sööb ta kalu, seemneid ning taimede varsi ja lehti.
Nagu teisedki pütid, on sarvikpütt vees osav, maismaal kohmakas. Põhjus on jalgades, mis püttidel asuvad suhteliselt taga.
Pütid istuvad sügavalt vees ja sellepärast suudavad lendu tõusta üksnes pärast pikka hoojooksu. Maismaal on neil lendutõus peaaegu võimatu, sest nad ei suuda nii pikka maad joosta, kui lendu tõusmiseks on vaja. Sellepärast on lendamine neile vastumeelne.
Sarvikpütt on julgem ja kardab inimesi vähem kui näiteks tuttpütt. See võib olla seotud asjaoluga, et sarvikpütt elab väiksematel veekogudel ja inimesed jõuavad lähemale tulla, enne kui lind neid märkab. Väiksematel veekogudel pole ka nii lihtne põgeneda.
Sarvikpütid valivad partneri talvel või kevadel. Pole haruldane, et samad partnerid pesitsevad koos mitu aastat. Sarvikpüttide pulmamäng on vaatemänguline ning sisaldab koos ujumist, sukeldumist, poseerimist ja hirmsa häälega krooksumist.
Sarvikpütid on tuttpüttidest vaiksemad ja eraklikumad ega moodusta kolooniaid. Neid võib küll ühel väikesel järvel mitu paari pesitseda, aga mitte kolooniana.
Pütid ehitavad ujuva pesa ja kinnitavad selle kaldataimestiku külge. Emaslind muneb mais või juunis sinna 3–5 muna. Mune hauvad mõlemad vanemad keskmiselt nädala võrra vähem kui kuu aega.
Vastsündinud pojad elavad algul vanemate seljas. Vanalinnud suudavad, pojad seljas, niihästi lennata kui ka sukelduda. Vanalinnud toidavad poegi 2 nädalat. Pojad iseseisvuvad 4 nädala vanuselt, aga lennuvõimestuvad alles poolteisekuustena.
Pütid lahkuvad Eestist septembris-oktoobris Lääne- ja Lõuna-Euroopa rannikule ja jäävabadele järvedele. Pesitsusvaheajal elavad nad eraklikult, ehkki toiduotsingud paarikaupa või väikeste salkadena pole haruldased.
Sarvikpütid saavad suguküpseks aastavanuselt ja nende eluiga on kuni 5 aastat.
Ajdir

Ajdir (araabia keeles: أجدير; berberi keeles: ⴰⵊⴷⵉⵔ) on väike linn Marokos Al Hoceima lähedal. See oli Rifi Vabariigi pealinn 1922-1926 Abd el-Krimi juhtimisel (surnud 1963).
Kommentaarinõue

Kommentaarinõue (inglise Request for Comments, lüh RFC) on interneti kohta käivate dokumentide nummerdatud sari, kus avaldatakse kirjeldusi ja teavitusi. Kommentaarinõuet annab välja Internetiehituse töörühm (IETF). RFC nr 1 avaldati 7. aprillil 1969. 2015. aasta detsembri lõpu seisuga oli välja antud 7736 dokumenti.
Kord avaldatud kommentaarinõudeid enam ei muudeta.
Vähestest RFC dokumentidest saavad internetistandardid. Kommentaarinõude numbrites on kirjeldatud kõiki internetistandardeid.
Nöbinina

"Nöbinina" on 2011. aastal Eestis valminud 10-osaline seriaal lastele.
Esimene osa oli Eesti Televisiooni eetris 25. detsembril 2011.
Seriaali lõi Kristiina Kassi raamatu "Nõianeiu Nöbinina" ainetel režissöör Elo Selirand. Peaosa mängib Mari Pokinen, teistes rollides on Kersti Tombak, Anu Lamp, Ülle Kaljuste, Hannes Kaljujärv, Laura Nõlvak, Tanel Ingi, Päär Pärenson, Mirtel Pohla, Krista Lensin, Ott Kartau, Kaidor Kahar, Priit Volmer ja teised. Laulud lõi Peeter Volkonski.
Sini-rägapart

Sini-rägapart (Anas discors) on partlaste sugukonda kuuluv linnuliik.
Teda võib näha ka Eestis.
Pärslased

Pärslased on iraani rahvas, kes moodustab enam kui poole Iraani elanikkonnast. Pärslased kõnelevad uuspärsia ehk farsi keelt ja selle lähedasi sugulaskeeli. Usuliselt on Iraani pärslased tänapäeval enamasti islamiusulised šiiidid, väike osa neist on zoroastristid.
Vanaaegsed pärslased olid rändrahvas, kes jõudis tänapäeva Iraani aladele 10. sajandi alguses eKr. Koos liitlastega rajasid nad ühe vanaaja võimsamatest impeeriumitest: Ahhemeniidide riigi ehk Pärsia suurriigi, mille kultuuriline, poliitiline ja ühiskondlik mõju hõlmas suure osa vanaaegse maailma territooriumist ja rahvastikust. Läbi ajaloo on pärslased andnud suure panuse kunsti ja teadusse ning Pärsia kirjandusse kuuluvad mitmed maailmas silmapaistvaimad kirjandusteosed.
Tänapäeval nimetatakse Afganistanis, Tadžikistanis ja Usbekistanis elavaid pärsia päritolu inimesi tadžikkideks, Ida-Kaukasuses (peamiselt nüüdses Aserbaidžaanis) elavaid aga taatlasteks. Ajaloolised olid need nimetused aga sünonüümid ja mitmed tuntud pärslased pärinesid väljastpoolt nüüdse Iraani ala: Kesk-Aasiast, Afganistanist ja Kaukaasiast.
Arv

Arvuvallad

Tähtsamad arvuvallad paigutuvad alamhulkadena üksteise sisse, näiteks naturaalarvud on ka täisarvud, täisarvud on ka ratsionaalarvud jne.

Üldistused

Üldistades võib arve käsitleda kui abstraktseid objekte, mida seostatakse mingi konkreetse kvantiteediga.

Hüperkompleksarvud

Üheks arvu mõiste üldistuseks on hüperkompleksarv, mis kuulub mõnda ühikelemendiga lõplikumõõtmelisse algebrasse üle reaalarvude korpuse .

Kardinaalarvud

Kardinaalarv mõõdab hulkade võimsust.

Aritmeetika

Aritmeetilisi tehteid arvudega, nagu näiteks liitmist ja korrutamist, üldistab abstraktne algebra, mis tegeleb algebraliste struktuuridega, näiteks rühmade, ringide ja korpustega.

Ajalugu

Arvu mõiste on arenenud koos matemaatikaga. Naturaalarvu mõiste tekkis vajadusest esemeid loendada. Kõik rahvad, kes on tundnud kirja, on vallanud naturaalarvu mõistet ning kasutanud mingit arvutamissüsteemi. Ratsionaalarvude kasutamise kohta on andmeid perioodist enam kui 3000 aastat tagasi.
Negatiivsete arvude kasutamise kohta on teateid II sajandist ekr. Hiina matemaatikute töödest. Euroopasse jõudsid negatiivsed arvud nähtavasti araablaste vahendusel Indiast. Neid hakati Euroopa matemaatikute hulgas laialdaselt kasutama alles pärast prantsuse matemaatiku R. Descartesi (1596–1650) tööde ilmumist. Üksikuid irrratsionaalarve tunti ja kasutati juba antiikajal. Seda mitmetest geomeetrilistest ülesannetest lähtudes. Reaalarvude matemaatiliselt korrektse käsitluse andsid 19. sajandi teisel poolel R. Dedekind (1831–1916), G. Cantor (1845–1918) ja K. Weierstrass (1815–1897).
Esimesed teated imaginaararvu kasutamisest ulatuvad 16. sajandisse. On teada, et 1545. aastal avaldas Itaalia matemaatik G. Cardano (1501–1576) töö, milles vaadeldi võrrandit x³-12x+16=0. Lahendamisel kasutas ta avaldist  ning leidis selle abil lahendid , . Laialdaselt kasutas kompleksarve Peterburi Teaduste akadeemia akadeemik L. Euler (1707–1783), kes muuhulgas võttis kasutusele sümboli i imagnaarühiku tähisena. Alles 18. sajandi lõpus anti kompleksarvude geomeetriline tõlgendus.
East Anglia Ülikool

East Anglia Ülikool (inglise keeles University of East Anglia, lühendatult UEA) on ülikool Ida-Inglismaal Norfolki krahvkonnas Norwichis.
Üliõpilaste arv on 19 585 (2006), sealhulgas esimese astme kõrgharidust omandamas 15 190 üliõpilast ja kraadiõppureid on 4395. 
Ülikool asutati 1963. aastal oktoobris, mitte oma praeguses linnakus. Ülikool oli ette nähtud 1200 tudengile ja ühiselamuid ei olnud.
Kuid juba 1961 olid loodava ülikooli juhid võtnud ühendust arhitekti Denys Lasduniga, kelle projekteeritud hooneid tollal ehitati Cambridge'i ülikoolis, ja palusid tal ka East Anglia ülikoolilinnak projekteerida. Selle jaoks valiti koht linna lääneservas ja varem oli seal golfirada. Lasdun avalikustas oma projekti pressikonverentsil 1963. aasta aprillis, aga üksikasjalike jooniste tegemine võttis veel ühe aasta ja lõplik projekt erines esialgsest oluliselt. Ülikoolilinnaku esimesed hooned avati 1966. aasta lõpus. 1968 asendas Lasduni ülikoolilinnaku peaarhitekti kohal Bernard Feilden, kelle juhtimisel lõpetati peahoone ja raamatukogu ehitus. Feilden rajas ka areenikujulise väljaku, mis oli ette nähtud sotsiaalse suhtluse jaoks ja mida tema eelkäija plaanides ei olnud. Nendes hoonetes asub East Anglia Ülikool tänapäevani.
Lasdun oli brutalismi järgija – see on lähedane rahvusvahelisele stiilile. Ta koondas kogu õppe- ja teadustegevuse "õppemüüri". See oli üksainus 460 m pikkune ehitis. Piki hoonet kulgeb jalgtee, millelt avanevad "õppemüüri" mitu sissepääsu. Jalgteest teisel pool on paljukorruselised ühiselamud, mille iga ülemine korrus on alumisest kitsam ja alumise korruse katusel on terrassid. Sarnasuse tõttu nimetatakse neid ühiselamuid tsikuraatideks.
Ülikoolilinnakust lõunas voolab Yare'i jõgi. 1975. aasta paiku kaevandati jõeorus kruusa ja selle tulemusena sai ülikool endale tiigi. Tiiki nimetatakse Broad. East Anglias olevat põhiliselt laevatatavate jõgede ja järvede süsteemi nimetatakse Norfolk Broads, aga ülikooli tiik on nii väike, et see ei ole laevatatav.
2005 sai East Anglia ülikool koos Essexi ülikooliga Inglismaa Kõrghariduse Rahastamise Nõukogult 15 miljonit naelsterlingit uue ülikoolilinnaku rajamiseks Ipswichi. Projekti toetasid Suffolki krahvkonna nõukogu, Ipswichi linnaosa nõukogu, Suffolki kolledž, Ida-Inglismaa Arendamise Amet ning Õppimise ja Oskuste Nõukogu. Raha eest valmis 2007. aasta septembris Suffolki ülikoolilinnak.
2010. aasta jaanuaris avas East Anglia Ülikool Londonis selleks otstarbeks ehitatud õppehoone rohkem kui 1000 tudengi jaoks.
Ülikooli kunstigalerii ja muuseum asuvad ülikoolilinnaku territooriumil paiknevas Norman Fosteri projekteeritud Sainsbury visuaalse kunsti keskuses, mis avati 1978. Kuubikujulise hoone esikülg on klaasist. 
Ülikoolilinnaku territooriumil on eksponeeritud arvukalt skulptuure, nende seas ka kolm taiest Henry Moore'ilt.
Akanyaru

Akanyaru (ka Kanyaru) on jõgi Aafrikas Rwanda ja Burundi piiril.
Ta on Nyabarongo (Nyawarungu) lisajõgi.
Georgi lint

Georgi lint on kahevärviline dekoratsioon, mida kasutatakse Püha Georgi ordenil, Georgi ristil või iseseisvalt.
Georgi lint oli algselt kollane riba, mida läbisid kolm musta triipu, hiljem asendus kollane värv oranžiga, kuna nii nägi ette 1913. aasta Püha Georgi ordeni statuut.
Tõravere raudteepeatus

Tõravere raudteepeatus on raudteepeatus Tartumaal Nõo vallas Tõraveres.
Selle geograafilised koordinaadid on 58° 15′ 36″ N, 26° 28′ 53″ E.
Viiekroonine münt (1994)

Kujundus

Kuldkollane münt kaalub 7,1 grammi, selle läbimõõt on 2,62 sentimeetrit, paksus 2 millimeetrit ning selle serv on sile.

Avers

Mündi esiküljel on Eesti väike riigivapp ja vermimise aasta "1994".

Revers

Mündi tagaküljel on kaljupanga kujutis (sama motiiv mis 100-kroonisel pangatähel), legend "EESTI PANK 75" ning nimiväärtus "5 krooni".
Majandusteooria

Majandusteooria on majandusteaduse osa, mis tegeleb rahvamajanduse kui terviku toimimise üldiste seaduspärasuste uurimisega.
 
„Majandusteooria on teadus, mis uurib inimeste käitumist oma eesmärkide saavutamisel nappide alternatiivselt kasutatavate vahenditega“
 – Lionel Robbins, 1932
Sitkalidak

Sitkalidak on asustamata saar Alaska ranniku lähedal Alaska lahe lääneosas Kodiaki saare kaguranniku ääres.
Saare geograafilised koordinaadid on 57° 8′ N, 153° 11′ W.
Saare pindala on umbes 300 km².
Sitkalidaki saarel leidis 1784. aastal aset Awa'uqi massimõrv, kui vene karusnahakaupmehed Grigori Šelihhovi juhtimisel tapsid 500 kuni 2000 alutiigi meest, naist ja last.
Kalevala päev

Kalevala päev (soome keeles Kalevalan päivä) on Soome riiklik tähtpäev, soome kultuuri päev, mida tähistatakse Soome rahvuseepose "Kalevala" auks 28. veebruaril. Soomes on see lipupäev.

Ajalugu

Helsingi ülikooli Savo-Karjala üliõpilasorganisatsioon (Savokarjalainen osakunta) hakkas tähistama Kalevala päeva iga-aastaselt 1860. aastail. "Kalevala" 50. ja 75. sünnipäeva tähistati suurelt. 1920. aastail hakati Kalevala päeva puhul ka lippe heiskama, ehkki ametlik lipupäev kehtestati alles 1978. 
Kalevala päeva tähistatakse 28. veebruaril, mil Elias Lönnrotil valmis "Kalevala" esimene versioon, nagu on öeldud "Vana Kalevala" sissejuhatuses 28. veebruaril 1835. Raamat ilmus trükist sama aasta lõpul. 1849. aastal avaldas Lönnrot teosest uue versiooni, nn "Uue Kalevala". Ehkki 2000. aastani lükkusid 24.–28. veebruaril tähistatud nimepäevad liigaastatel päeva võrra edasi, on Kalevala päeva ka liigaastatel tähistatud ikka 28. veebruaril.
Pähkla vald

Pähkla vald (saksa keeles Pechel) oli vald Saaremaal Kaarma kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1891 ja siis liideti see vald Kaarma-Suuremõisa vallaga.
Karl Nurk

Karl Nurk (24. juuni 1904  Tartu – 28. juuli 1976, Lõuna-Aafrika Vabariik) oli Eesti ja Briti sõjaväelane (kolonel). Ta oli üks nooremaid Vabadussõjas  osalenuid, olles siis 13 aastane. Sõtta pääsemiseks pidi ta end vanemaks valetama.
Pärast sõda lõpetas ta Hugo Treffneri Gümnaasiumi, teenis Sõjaministeeriumis ja lahkus 1924. aastal Eestist.
Hiljem teenis Aafrikas ka Prantsuse Võõrleegionis ja Briti armees. Talvesõja ajal läks Briti vabatahtlike üksuse juhina Soome. Kõigepealt saadeti ta suusatamist ja talvel sõdimist õppima. Sel ajal leppisid Soome ja Nõukogude Liit kokku vaherahus ning rindele nende üksus ei jõudnudki.  Samas üksuses oli vabatahtlikuks ka tulevane filminäitleja Christopher Lee.
Karl Nurk oli ka kirglik jahimees, jahtides muude loomade seas ka elevante ja lõvisid.
Tema isa oli Karel August Nurk ja ema Ernestine Josephine Västrik. Tal oli õde Helmi Nurk ja vend Richard Nurk.
Nemophora

Nemophora on perekond liblikalisi pikktundelkoilaste sugukonnast.
Maarjamäe

Ajalugu

1689. aastast esineb kirjalikke andmeid Maarjamäe piirkonnas asunud Ristimäe kõrtsi (Ristimeh Krog) kohta, mis tegutses veel 1869. aastalgi. Maarjamäele rajati 17. sajandil Streitbergi (Ristimäe) mõis, mille järgi hakati kogu piirkonda Ristimäeks kutsuma.
18.–19. sajandil tegeleti Maarjamäe piirkonna kindlustamisega ning sinna rajati rannakaitsepatarei. Selles paigas katsetati Peterburist saadetud süüterakettrelvi.
1811. aastal rajas kaupmees Johan Gottlieb Clementz Pirita tee äärde suhkruvabriku, mille järgi hakati praegust Maarjamäe asumit Suhkrumäeks kutsuma. Hiljem kujundas uus omanik Christian Rotermann hooned ümber tärklise- ja piiritusevabrikuks, mis põles 1869. aastal suures osas maha.
1820. aastatel asus suhkruvabriku lähistel vene kirjaniku Nikolai Karamzini salong, mille täpne asukoht ei ole enam teada. See salong oli vene edumeelse intelligentsi seas populaarne ning seda külastasid mitmed nimekad isikud, nagu poeet Anton Delvig ning Aleksander Puškini isa ja õde Olga.
Maarjamäele rajati 1870. aastatel Windecki suvemõis ja park.
1873. aastal omandas piirkonna Grigori Orlovi noorema venna Vladimiri järglane Anatoli Orlov-Davõdov (1837–1905), kes ehitas Orlovi ehk Maarjamäe lossi. Piirkond kingiti Vladimiri ja tema abikaasa vürst Tolstoi tütre Marija Jegorova tütrele Marija Vladimirovna Orlovale, kelle nime järgi saigi piirkond 1930. aastail nime Maarjamäe.
Maarjamäe lossis asus 1930. aastatel hotell-restoran Riviera Palace. Aastatel 1937–1940 asus lossis Eesti Vabariigi sõjaväe lennukool ning pärast II maailmasõda läks hoone Nõukogude armee kätte. Maarjamäe loss anti 1975. aastal üle Eesti Ajaloomuuseumile ning maja restaureeriti 1980. aastatel.
Maarjamäe kujunes 19. sajandi lõpus suvituspaigaks. Eramuehitus elavnes 1920ndate lõpus ja uuesti 1950ndate lõpus.
Maarjamäele loodi 1941. aastal Saksa sõjaväe kalmistu, mille ümber hakati 1942. aastal rajama parki. See kalmistu sai nõukogude ajal tugevalt kannatada, kui sinna kanti hakati Maarjamäe mälestusansamblit rajama. Tänapäeval kuuluvad nii Maarjamäe loss, Saksa sõjaväe kalmistu kui ka Maarjamäe mälestusansambel Kadrioru asumi alla.

Haridus ja kultuur

Maarjamäe asumi territooriumil asub Sisekaitseakadeemia.

Loodus

Maarjamäe asumis asuvad Maarjamäe mets ja Lillepi park. Asumi idaserval kulgeb Katleri oja.
Asum jääb osaliselt Pirita jõeoru maastikukaitsealale.

Maarjamäe asumi tänavad

Tuulenurga tänav on saanud nime Windecki suvemõisa järgi. Asumis esineb palju puudega seotud tänavanimesid, nagu Kase tänav, Kuslapuu tänav, Künnapuu tänav jm. Asumis on lisaks veel Haljas tee, Kose tee, Lehise tänav, Lepa tänav, Lepa põik, Nulu tänav, Paju tänav, Papli tänav, Pirita tee, Punga tänav, Pähkli tänav, Regati puiestee, Saare tänav, Sanglepa tänav, Sarapuu tänav, Tamme tänav, Tarja tänav, Tohu tänav, Tõru tänav ja Urva tänav.
Katrin Kivimaa

Katrin Kivimaa (sündinud 27. juunil 1969 Kohtla-Järvel) on eesti kunstiteadlane ja kunstikriitik.

Haridus

Katrin Kivimaa lõpetas Kohtla-Järve 1. Keskkooli (praegu Järve gümnaasium) 1987. aastal. 1993. aastal lõpetas ta Tartu Ülikooli cum laude ajaloo ja kunstiajaloo erialal. 1994-1995 õppis ta kunstiajaloo magistriprogrammis Kesk-Euroopa Ülikooli Praha kolledžis ning 1997–1999 soo- ja kultuuriuuringute magistriõppes Kesk-Euroopa Ülikoolis Budapestis. 2004. aastal kaitses ta kunstiajaloo doktorikraadi Leedsi Ülikoolis (University of Leeds), Suurbritannias. Tema doktoritöö teema oli "Nationalism, Gender and Cultural Identities: The Case of Estonian Art from the Impact of Modernity to the Post-Soviet Era 1850-2000", juhendaja prof. Griselda Pollock.

Töö

1993–1997 oli Katrin Kivimaa kultuurilehe Sirp kunstitoimetaja, 1997. aastal ka peatoimetaja asetäitja. Sel perioodil oli tema peamises huvifookuses jooksev kunsti- ja kultuurielu, mille ülevaateid ja kriitilisi analüüse avaldas mitmes väljaandes. Samal ajal osales ta kunstiprojektides kaasautorina.
2006. aastast töötab ta vanemteaduri ja professorina Eesti Kunstiakadeemia Kunstiteaduse instituudis (alates 2016 Kunstiteaduse ja visuaalkultuuri instituut). 2007–2011 oli ta Eesti Kunstiakadeemia Kunstiteaduste instituudi juhataja.
Tema peamised uurimisvaldkonnad on feministlik kunstiajalugu, moodne ja kaasaegne kunst. On teinud kaastööd akadeemilistele ajakirjadele Kunstiteaduslikke Uurimusi, Ariadne Lõng, n.paradoxa: International Feminist Art Journal ning avaldanud kunsti- ja kultuurikriitikat Sirbis, Vikerkaares, kunst.ee-s jm.
Ta osales 2001 Eesti sotsiaalteadlaste avalikus pöördumises "Kaks Eestit", milles tunti muret Eesti ühiskonna arengu pärast.
Katrin Kivimaa on Eesti Kunstnike Liidu ja Eesti Kunstiteadlaste ja Kuraatorite Ühingu liige.

Tõlketekste

Nochlin, Linda. Miks pole olnud suuri naiskunstnikke. - Pandora laegas: feministliku kunstikriitika võtmetekste. Koost. K. Kivimaa ja R. Varblane. Tallinn: Kunst, 2000.
Lucy Lippard. Taassünni valu ja nauding. Euroopa ja ameerika naiste kehakunst. - Pandora laegas: feministliku kunstikriitika võtmetekste. Koost. K. Kivimaa ja R. Varblane. Tallinn: Kunst, 2000.
Deutsche, Rosalyn . Mehed ruumis. – Ehituskunst 39/40, 2004.
Jameson, Frederic. Kas ruum on poliitiline? - Ehituskunst 43/44.
Baumgärtel, Tilman. net.art: võrgukunsti materjalid; net.art 2.0: uusi võrgukunsti materjale. Tlk M. Jerser ja K. Kivimaa. Tallinn: Eesti Kunstiakadeemia, 2006.
Hollis, Richard. Graafiline disain: ülevaatlik ajalugu. Tallinn: Eesti Kunstiakadeemia, 2007.
Rogoff, Irit. Visuaalkultuuri uurides. – Kunstiteaduslikke Uurimusi, 3–4, 2016.
Pollock, Griselda. Sotsioloogiline mõtlemine, esteetiline mõtlemine. Ajaloolisi mõtisklusi sotsioloogia ja kunstiajaloo teemal. Tlk H. Soans, K. Kivimaa ja V. Sarapik. - Kunstiteaduslikke Uurimusi 3–4 (26), 2017.
Tallinna FC Puuma

Ajalugu

Jalgpalliklubi Puuma asutati 1981.aasta oktoobris, klubi ellukutsujateks olid Usbeki jalgpalli kasvandik ja Aleksandr Pak ning Kesklinna EEV vanempedagoog Helle Mäesepp. Detsembris 1992 sai FC Puuma iseseisva juriidilise staatuse ning muutus muudest organisatsioonidest sõltumatuks jalgpalliklubiks. Kuni klubi ametliku registreerimiseni 2000. aastal elatus FC Puuma üksnes lastevanemate entusiansmist, liikmemaksudest ja väikestest sponsortuludest, ehkki ka varasematel aastatel nappis klubi meeskondadel korralikku varustust. Olukord muutus 2001. aastal kui Tallinna linn hakkas noortega tegelevaid spordiklubisid toetama. FC Puumale ulatasid abikäe Haabersti, Põhja-Tallinna ja Lasnamäe linnaosa valitsused, samuti Tallinna Noorsoo- ja Spordiamet. Alates 2002. aastast toetab klubi ka Eesti Jalgpalli Liit. Alates 1981. aasta oktoobrist kuni tänaseni on klubis noori treeninud Aleksandr Pak, Valeri Kuraksin, Igor Dmitrijev, Sergei Fedulov, Andrei Šapovalov, Sergei Dmitrijev, Sergei Źakin, Vladimir Starovoitov ,Oleg Kalinin, Aleksei Katśnov, Dmiti Antonov, Paul Kirsipuu.
Härjanurme vald

Härjanurme vald (Gemeinde Herjanorm) oli vald Kursi kihelkonnas Tartumaal.
Vald kuulus Rahvuskogu 47. valimisringkonda, kust valiti Jaan Järve ja Riigivolikogu 47. valimisringkonda, kust valiti Karl Roomet.
1. aprillil 1939 arvati vald Jõgeva valla koosseisu.
Vallas on sündinud August Jukk, Ülo Oll, Hermann Rossländer ja Aleksander Tõnisson.