google/wiki40b huggingface dataset:
Naatriumatsetaat

Naatriumetanaat ehk naatriumatsetaat on keemiline ühend valemiga C₂H₃NaO₂. Tema lihtsustatud struktuurivalem on CH₃COONa) ja ta on etaanhappe naatriumisool.
Naatriumetanaat on valge vees lahustuv lõhnatu pulber. Tema tihedus on 1528 kg/m³, sulamistemperatuur on 324 °C ja keemistemperatuur 881,4 °C. Tema molaarmass on 82,03 g/mol. Vees lahustub teda 0 °C juures 362 g/l, 20 °C juures 464 g/l, 60 °C juures 1390 g/l ja 100 °C juures 1701,5 g/l. Tema leekpunkt on 250 °C ja isesüttimistemperatuur 607 °C. Normaaltingimustes on ta stabiilne, peab vastu isegi tuleleegile, ja veega ta ka ei reageeri. Tema sattumine nahale põhjustab kerget ärritust, aga suuremat kahju ei sünni sellestki.
Naatriumetanaattrihüdraadi C₂H₃NaO₂*3H₂O tihedus on 1450 kg/m³, sulamistemperatuur on 58 °C, keemistemperatuur on 122 °C ja lahustuvus etanoolis 53 g/l.
Naatriumetanaati kasutatakse paljudel aladel, näiteks tekstiilitööstuses väävelhappe neutraliseerimiseks, toiduainetööstuses vürtsina ja biokeemias püsiva pH hoidmiseks. Seda kasutatakse ka soojenduspatjades, kus naatriumetanoaadi kristalliseerumisel eraldub soojus.

Keemilised omadused

Naatriumetanaat on odav. Loomulikult saab seda valmistada laboris, kuid harilikult ostetakse seda keemiliste ainete tarnijatelt. Seda valmistatakse etaanhappe reaktsioonil naatriumkarbonaadi, naatriumvesinikkarbonaadi või naatriumhüdroksiidiga. Reaktsiooni käigus tekivad naatriumetanaat ja vesi ning kahel esimesel juhul ka süsihappegaas, mis eraldub muulidena, välja arvatud juhul, kui reaktsioon toimub hermeetilises anumas.
Äädika ja küpsetussooda vahel toimub järgmine keemiline reaktsioon:
CH₃COOH + NaHCO₃ -> CH₃COONa + H₂O + CO₂.
84 g keedusoola reaktsioonil 750 ml 8% äädikaga tekib vette 82 g naatriumetanaati. Kui suurem osa veest ära keeta, võib saada kas naatriumetanaadi kontsentreeritud lahuse või naatriumetanaadi kristallid.
Naatriumetanaati saab kasutada estrite saamiseks alküülhaliididega. Näiteks reaktsioon bromoetaaniga:
CH₃COONa + CH₃CH₂Br -> CH₃COOCH₂CH₃ + NaBr.
Sellises reaktsioonis kasutatakse tavaliselt karboksüülrühma keemilise aktiivsuse suurendamiseks katalüsaatorina tseesiumi.
Väävelhappega reageerides moodustab naatriumetanaat naatriumsulfaadi ja etaanhappe:
2CH₃COONa + H₂SO₄ -> 2CH₃COOH + Na₂SO₄.
Hans Rebane (1905–1983)

Hans Rebane (23. märts 1905 Vana-Kariste Halliste kihelkond – 4. märts 1983 St. Petersburg, Florida, USA) oli eesti vaimulik.
Lõpetas Viljandi maakonna poeglaste gümnaasiumi. Õppis 1923–1930 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Oli prooviaastal Pilistvere Andrease koguduses. Ordineeriti 20. detsembril 1931 õpetajaks.
Ta oli 1931–1932 Viljandi praostkonna vikaarõpetaja. Aastatel 1932–1939 töötas Kirbla Püha Nikolause koguduse õpetajana. 1939–1940 oli Halliste Püha Anna koguduse asetäitja õpetaja. 1940–1941 oli Narva-Alutaguse praostkonna vikaarõpetaja. 1941–1944 oli Jõhvi Mihkli koguduse õpetaja.
Lahkus 1944 Saksamaale. Oli põgenike õpetajaks Geislingeni, Memmingeni, Stuttgardi ja Frankfurdi laagrites ning Schwetzingeni töökompaniis 1944–1950.
Siirdus Saksamaalt USA-sse aastal 1950. Oli Ameerika luteri kiriku väljaõppel 1950–1952 St. Petersburgis Floridas. Helton Parishi õpetaja Virginias aastal 1952. Burkes Gardeni koguduse õpetaja Virginias 1954–1973. EELK Seabrooki koguduse õpetaja 1966–1973. Läks emerituuri aastal 1973.

Isiklikku

Ka tema poeg Priit Rebane on vaimulik. Samuti olid vaimulikud äi praost Bernhard Steinberg ja naisevend Juhan Suurkivi.
Eduard Wiiralti nimeline stipendium

Eduard Wiiralti nimeline stipendium on 2004. aastal asutatud stipendium, millega Kultuuriministeerium toetab kunstiüliõpilaste õppe- ja loomingulist tööd ning enesetäiendamist. 
Stipendiumi asutasid Kultuurkapital, kultuuriministeerium ja Eesti Kunstiakadeemia ning seda anti esialgu välja Eesti Kunstiakadeemia aastapäeval, hiljem kalendriaasta jooksul. Stipendiumi suurus on 3000 eurot. Stipendiumide arv sõltub Eduard Wiiralti autoritasude laekumisest. Kuna Wiiraltil puudusid pärijad, siis laekuvad tema autoritasud Eesti riigile.
Stipendiumi saajad selgitab taotlejate seast välja ekspertidest komisjon, kuhu kuuluvad Eesti Kunstiakadeemia, Tartu Kõrgema Kunstikooli, Tartu Ülikooli, Eesti Kunstnike Liidu, Kultuuriministeeriumi, Eesti Kunstimuuseumi ning Kaasaegse Kunsti Eesti Keskuse esindajad. Eesti Kunstimuuseum lisab stipendiumile muuseumi kuldkaardi. Kaart on nimeline ning annab selle omanikule eluaegse tasuta külastusõiguse kõigis Eesti Kunstimuuseumi muuseumides.

Stipendiaadid

2004 – Alvar Reisner
2005 – Merike Estna
2006 – Flo Kasearu, Eike Eplik
2007 – Villem Jahu, Martinus Daane Klemet, Maris Palgi
2008 – Laura Põld, Eva Labotkin, Einike Leppik, Olivia Verev, Veiko Klemmer, Margus Tamm, Eva Jakovits
2009 – Sigrid Viir, Laura Toots, Lauri Koppel
2010 – stipendiumi ei antud välja
2011 – Paul Kuimet
2012 – Mihkel Ilus
2013 – stipendiumi ei antud välja
2014 – Ivar Veermäe, Sten Saarits
Huvirühm

Mõiste

Huvigrupi ehk sidusrühma määratlus, selle eesmärk ja iseloom organisatsioonis ning juhtide roll on aastate jooksul muutunud.
Huvirühma kõige varasem definitsioon pärineb 1963. aastast Stanfordi Uurimisinstituudilt (SRI). Seal on huvigruppideks nimetatud "neid rühmitusi, kelle toetuseta organisatsioon enam ei eksisteeri".
"Sidusrühmade kontseptsiooni isa" Edward Freeman on jätkanud definitsiooni kasutamist kohandatud kujul: "grupid, mis on olulised organisatsiooni püsimiseks ning eduks". See definitsioon on täielikult organisatsioonile orienteeritud, seega eelistavad akadeemilised ringkonnad Freemani (1984) seletust, kus osanikke on defineeritud kui "mingit gruppi või indiviidi kes saab mõjutada või on mõjutatud organisatsiooni tulemuslikkusest."
Hiljem on definitsiooni pidevalt täiendatud ja muudetud. Isegi Edward Freeman muutis oma definitsiooni aja jooksul.  Oma mõjukas raamatu "Strateegiline juhtimine: sidusrühmade lähenemisviis" (1984) määratleb ta sidusrühma: "Mis tahes rühm või üksikisik, kes võib mõjutada või mõjutada organisatsiooni eesmärkide saavutamist". Ühes oma viimastes definitsioonides Freeman (2004) määratleb sidusrühmi kui "neid rühmi, kes on elujõulise elulemise ja edukuse seisukohast eluliselt tähtsad ettevõttele".
Mõned alternatiivsed definitsioonid viitavad sellele, et sidusrühmad peavad olema need, kellel on olemas võimalus mõjutada organisatsiooni või projekti. Näiteks: "Inimesed või väikesed rühmad, kellel on õigus reageerida organisatsioonile, selle üle läbirääkimised ja muuta organisatsiooni strateegilist tulevikku".
Mikko Lagerspetz (2004) on huvirühma ehk sidusrühma ehk sidusgruppi määratlenud teadvustatud ühiste huvide nimel tegutseva ühenduse (näiteks mittetulundusühingu, liikumise, katusorganisatsiooni, võrgustiku) või inimeste või organisatsioonidena, kelle huvid mõnes küsimuses ühtivad
Friedebert Tuglase monument

Friedebert Tuglase monument on Friedebert Tuglasele 100. sünniaastapäevaks püstitatud monument, mis asub Tartus Ülejõe pargis. Taiese autorid on skulptor Edgar Viies ja arhitekt Andres Mänd.
Küllo Arjakas

Küllo Arjakas (sündinud 10. oktoobril 1959) on Eesti ajaloolane ja poliitik.
Küllo Arjakas on uurinud peamiselt Eesti lähiajalugu, eriti riigi loomist. Peamiselt on ta panustanud raamatute kommenteerimisse ja eessõnade kirjutamisesse, koostanud ka ajalooõpikuid.

Haridus

Ta lõpetas Pärnu 1. Keskkooli 1977. 1979–1983 õppis ta Tartu Riiklikus Ülikoolis ajalugu.
2009 sooritas ta Rahvusarhiivis arhivaari kutsetunnistuse eksami.

Ühiskondlik tegevus

Küllo Arjakas on Keskerakonna asutajaliige.
Alates 1987 oli ta Eesti Muinsuskaitse Seltsi liige, Eesti Kongressi liige 1990–1992, Eesti Sõjahaudade Hoolde Liidu liige aastast 1993, MTÜ Konstantin Pätsi Muuseum liige aastast 1995, Eesti Arhivaaride Ühingu liige alates 1999.
Alates 2006 oli ta Riigi Muinsuskaitse Nõukogu liige. Ta kuulus Vabadussõja võidusamba žüriisse (selle liikmed olid Andres Põder, Andres Alver, Ülar Mark, Mare Mikof, Jaan Elken, Urmas Reinsalu, Taavi Aas, Gunnar Laev, Laine Jänes, Aivar Reivik, Küllo Arjakas ja Jaak Aaviksoo).
Vars

Vars (caulis) on taime harunemisvõimeline peamiselt maapealne organ, mis ühendab lehti, õisi ja vilju juurega. Varte hulka kuuluvad ka risoomid.

Eluiga

Puittaimede varred ehk tüved (ja juured) võivad elada 4000–6000 aastat (mammutipuu), mõnel rohttaimel on varre iga aga vaid 30 ööpäeva.

Mõõtmed

Pikimate puittaimede varred on üle 100 m pikkused (mammutipuudel, eukalüptidel), väänduvatel rohttaimedel kuni 300 m pikkused (rotangpalm Indias). Eesti kõrgeimad puud on tammed ja kuused (ligi 50 m), pikima varrega rohttaimeliigid aga humal (15 m), pilliroog (umbes 6 m) ja karuputk (umbes 3 m). 
Maailma jämedaim vars on mammutipuu tüvi (läbimõõt umbes 15 m), Eestis Tamme-Lauri tamme tüvi Urvastes (8 m).

Ühe- ja kaheiduleheliste taimede varre ehitus

Üheiduleheliste taimede vart katab kattekude ehk epiderm. Selle all on põhikoest esikoor, milles paiknevad kihtidena korrapäratult juhtkimbud. Juhtkimbud koosnevad juhtkoest: niineosast ehk floeemist ja puiduosast ehk ksüleemist. Varre südamiku moodustab põhikoest säsi. Varre jämenemine toimub tänu rakkude kasvule. Vars kasvab pikemaks ladvas asuva kasvukuhiku rakkude arvelt (apikaalne kasv), harvem – näiteks kõrrelistel – esineb vahekasv ehk interkalaarkasv.
Kaheiduleheliste taimede vartes asetsevad juhtkimbud korrapäraselt ringikujuliselt. Noortel taimedel moodustub niineosa ja puiduosa vahele kambium. Kambiumi rakkude jagunemisel moodustuvad uued niine- ja puidurakud. Väljapoole tekitab kambium niinerakke (sõeltorusid, saaterakke ja niinekiude), sissepoole aga puidurakke (trahheed ehk juhtsooned, trahheiidid ja puidukiud). Tänu sellisele kambiumirakkude jagunemisele ja eristumisele toimub varre jämenemine.

Võsu

Vart koos lehtedega nimetatakse võsuks. Kui selline vars asub pinnases, nimetatakse seda risoomiks ehk maa-aluseks võsuks. Võsul paiknevad tipupung ja sõlmekohtades külgpungad. Ladvapungast kasvab võsu pikemaks ja külgpungadest moodustuvad külgharud.
Pertti Pyhtilä

Pertti Juhani Pyhtilä (sündinud 15. mail 1961 Soomes Oulu läänis Saloinenis) on Tartus elav soome päritolu estofiil.
Pertti Pyhtilä on Soome kunstniku Paavo Pyhtilä poeg. Alates 1989. aastast on Pertti Pyhtilä elanud põhiliselt Tartus. Teda on nimetatud maailma tuntuimaks tartusoomlaseks.

Haridus

Pyhtilä lõpetas 1980 Raahe keskkooli (soome keeles Raahen lukio) ja asus õppima Helsingi ülikoolis soome keelt. Aastatel 1989 ja 1991 stažeeris ta Tallinna Pedagoogilises Instituudis, 1991. ja 2003. aastal Tartu Ülikoolis. Filosoofiamagistri kraadi omandas ta Jyväskylä Ülikoolist 2008. aastal kunstihariduse erialal.
Ta valdab soome, eesti, inglise ja rootsi, vähemal määral saksa, ladina ja vene keelt.

Töökohad Eestis

Eestis töötas Pyhtilä Soome suursaatkonnas Tallinnas (1991–1992) ja Tartus (1992-1993) ning kultuurisekretärina Soome Instituudis Tartus (1994–2001, 2003–2006; juhataja kohusetäitjana Tallinnas 1993–1994).

Tunnustused

Pertti Pyhtilä sai 6. veebruaril 2008 Maarjamaa Risti V klassi teenetemärgi kui Eesti-Soome kultuurisuhete edendaja.
Rahvusvahelisel muuseumipäeval 18. mail 2007 andis Eesti Muuseumiühing esmakordselt välja tiitli Eesti Muuseumide Sõber, mille sai Pertti Pyhtilä: "Eesti kultuuri tõsise huvilise ja aktiivse vahendajana on Pyhtilä aidanud kaasa Eesti ja Soome muuseumide koostööle ning, õppides Jyväskylä Ülikoolis museoloogiat, korraldanud mitmeid muuseumiteemalisi koolitusi. /---/".
Vabariigi aastapäeval 24. veebruaril 2007 pälvis Pyhtilä Tartu maavanema Esta Tamme käest Tartumaa kuldse tammeoksa (nr 9): "Tänu Pertti Pyhtilä innustunud ja aktiivsele tegevusele on Soome ja Tartumaa sidemed paljudes valdkondades arenenud ja tugevnenud."
Tartu Ülikooli rektor Jaak Aaviksoo andis Pyhtiläle 8. novembril 2006 järgneva sisuga tänukirja: "Tänan Teid Tartu Ülikooli ja Soome akadeemiliste sidemete arendamise eest. Soome Instituudi kultuurisekretärina vahendasite, toetasite ja korraldasite meie koostööd suurepäraselt."
Eesti kultuuriminister Signe Kivi andis Pyhtiläle 22. augustil 2001 tänukirja järgneva sisuga: "Te olete Eestis heade mõtete inimene, loovate ideede teoks tegija, meie abimees ja sõber. Tänu selle eest, edu Teile edasiseks."
Lisaks on Pertti Pyhtilä mälestusmedali "Wastne Testament 1686" laureaat (nr 66).
Juss Haasma

Juss Haasma (sündinud 23. augustil 1985 Tallinnas) on eesti näitleja.
Ta lõpetas Tallinna Vanalinna Hariduskolleegiumi ja 2008. aastal Eesti Muusikaakadeemia kõrgema lavakunstikooli XXIII lennu.
2008–2009 töötas ta Ugala teatri näitlejana. Alates 2009. aastast on ta vabakutseline näitleja.
2015. aasta sügisel osales ja võitis ta TV3 telesaate "Su nägu kõlab tuttavalt".

Isiklikku

Tema isa on Arne Haasma.
Trisagion (Pärt)

"Trisagion" (originaalpealkiri "Introductory Prayers") on eesti helilooja Arvo Pärdi 1992. aastal loodud teos keelpilliorkestrile. Teos on pühendatud Ilomantsi Prohvet Eliase kogudusele selle 500. aastapäevaks. Muusikateose pikkus on 12 minutit. Teose kandis esimest korda ette Ensemble XXI (dirigent Lygia O'Riordan) 18. juulil 1992 Soomes Ilomantsis.
Kazbek Valijev

Kazbek Šäkimulõ Valijev (kasahhi keeles Қазбек Шәкімұлы Валиев; sündinud 5. juuliil 1952 Kroonlinnas Leningradi oblastis) on kasahhi alpinist ja treener, suurmeister alpinismis (1982). 
Viieaastaselt kolis vanematega Almatõsse. 1974. aastal lõpetas siin Lenini-nimelise Kasahhi Polütehnilise Instituudi geofüüsika teaduskonna. 1986. aastal kaitses Novosibirskis NSV Liidu Teaduste Akadeemia Siberi osakonnas geoloogia-mineraloogiakandidaadi kraadi väitekirjaga Maa loodetest.

Alpinism

Valijev alustas alpinismiga instituudi esimese kursuse üliõpilasena. Sai 1978. aastal NSV Liidu meistersportlaseks ja 1979. aastal NSV Liidu meistriks alpinismis. 1980. aastal arvati ta NSV Liidu alpinismikoondise põhikoosseisu. 1982. aastal pääses Nõukogude esimese Everesti ekspeditsiooni meeskonda. 1989. aastal sai NSV Liidu alpinismikoondise kapteniks.
Aastatel 1974–1990 tegi ta 21 tipputõusu NSV Liidu piires asunud seitsmetuhandelistele, sealhulgas tõusis 9 korral Kommunismi (7495 m) ja kahel korral Džengiši (7439 m) tippu.

Edukad tipputõusud kaheksatuhandelistele

Valijev on kolmel korral tõusnud kaheksatuhandelise tippu. 1982. aastal võttis ta osa Jevgeni Tamme juhitud Nõukogude esimesest Everesti ekspeditsioonist ja esimese kasahhina tõusis Džomolungma (8848 m) tippu (seongus Valeri Hrištšatõiga). 1988. aastal tõusis rahvusvahelises ekspeditsiooni liikmena Dhaulagiri (8167 m) tippu. Aasta hiljem osales Valijev Eduard Mõslovski juhitud Nõukogude teises Himaalaja ekspeditsioonis kuueliikmelise Kasahstani meeskonna kaptenina. 16. aprillil tõusis meeskond tema juhtimisel Kanchenjunga (8586 m) tippu.

Kasahstani Himaalaja ekspeditsioonide juht

Valijev juhtis Kasahstani esimest (1991 Dhaulagirile), teist (1995 Manaslule) ja kolmandat (1996 Cho Oyule) Himaalaja ekspeditsiooni.

Ettevõtlus ja ühiskondlik tegevus

1990. aastal lõi Valijev mägiturismifirma Rahvusvaheline Alpilaager Han-Tengri ja sai selle peadirektoriks. Alates 2010. aastast on ta Kasahstani Vabariigi Alpinismi ja Kaljuronimise Föderatsiooni president (aastatel 2001–2010 oli asepresident).
Kurgja maanteesild

Kurgja maanteesild on 2001. aastal Kurgjal üle Pärnu jõe ehitatud 25-tonnise kandejõuga rippsild. 
75,5 meetri pikkune ja 6 meetri laiune sild on ühesuunaline. Silla ehitus läks maksma 5,6 miljonit krooni. See on Eesti esimene autoliikluseks mõeldud rippsild.
Meenikunno looduskaitseala

Meenikunno looduskaitseala (varem Meenikunno maastikukaitseala) asub Põlva ja Võru maakonna piiril. Kaitseala loodi 1981. aastal Meenikunno raba kaitseks ja see organiseeriti ümber looduskaitsealaks 2015. aastal.
Kaitsealal asub mitmeid järvi. Neist suurimad on Nohipalu Mustjärv, Nohipalu Valgjärv, Suur Suujärv ja Keskmäne Suujärv.
Maismaaosa pindala on 2991,3 ha ja siseveekogude alla jääb 36,3 ha.
Kaitsealal on viis sihtkaitsevööndit (Meenikunno, Nohipalu, Oodsipalo, Saapasaarte ja Vinso) ning kaks piiranguvööndit (Liipsaarõ ja Mustjärve).
Hõimuhertsogkonnad

Hõimuhertsogkonnad (saksa Stammesherzogtümer) olid varakeskajal põhiliselt vanade saksa hõimude asualad piirkonnas, mida seostatakse Frangi riigiga, eriti idas. Need hõimud olid algselt frangid, saksid, alemannid, burgundid, tüüringid ja ruugid.
5. sajandil liikusid burgundid Rooma riiki ning aastatel 443 ja 458 asustasid Burgundia. Hilisemate hertsogkondadega võrreldes ei olnud need üksused defineeritud kindlate administratiivpiiridega, vaid suurte germaani hõimude asualaga. Nende hertsogid ei olnud ei kuninglikud administraatorid ega maaisandad.
Sakside, bajuvaaride, tüüringite, frankide ja alemannide territooriumitest tekkisid vastavalt Saksimaa, Baieri, Tüüringi, Frangimaa ja Švaabimaa.

Hõimuhertsogkonnad Prantsusmaal

Saksa ajaloolased on hõimuhertsogkonna mõistega piirdunud tavaliselt Ida-Frangi riigil koos germaani hõimude mitmekesisusega erinevalt romaniseerunud ja palju ühtlasemast Lääne-Frangi riigist, mille hertsogkondi peeti kohalikeks etnilise ühtekuuluvuseta administratiivüksusteks. Siiski on mõned ajaloolased väitnud, et ka Prantsusmaa hertsogkondadel (Bretagne, Normandia, Gascogne, Akvitaania ja Burgundia) oli etniline baas, enne kui Prantsuse kuningad hakkasid 14. sajandil hertsogeid nimetama. Germaani hõimuhertsogkondade olemust ja rolli iseloomustatakse nüüd sageli vastandina Frangi riigi vanadele hertsogkondadele.
Kaksteist Karl Suure (suri 814) paladiini inspireerisid kaheteistkümne iidse peerkonna loomise, kuus ilmalikku geograafilist üksust (Normandia, Burgundia, Akvitaania, Flandria, Toulouse, Champagne) ja kuus vaimulikku geograafilist üksust (Noyon, Reims, Laon, Langres, Beauvais, Châlons). See süsteem viidi ka ristisõdijate riikidesse, kuna tava oli frankide seas tuntud ja levinud.
Kuuralaid

Kuuralaid (ka Kuura laid) on Saare maakonnas Muhu vallas asuv väike saar (laid).
Laiu koordinaadid on 58° 29′ N, 23° 18′ E.
Rhadinaea

Levila

Need maod elavad Ameerika Ühendriikides,   Mehhikos, Kesk-Ameerikas ja Colombias.
Aivar Pilv

Aivar Pilv (sündinud 22. märtsil 1961) on eesti vandeadvokaat.

Elulugu

Ta lõpetas 1979 Otepää Keskkooli ja 1984 Tartu Ülikooli õigusteaduskonna.
Alates maist 1984 on ta advokatuuri liige. 1984–1990 oli ta Tallinna II Õigusnõuandla advokaat, 1991–1992 Vanalinna Advokaadibüroo advokaat. Veebruarist 1992 on ta vandeadvokaat.
Veebruaris 1993 asutas Advokaadibüroo Aivar Pilv, mis tegutseb siiani. Pilv oli aktsiaseltsi ainuomanik kuni 2004. aasta lõpuni. 2009. aasta suve seisuga kuulus talle 81% aktsiatest. Detsembris 2007 sõlmis Advokaadibüroo Aivar Pilv ühinemislepingu Advokaadibürooga Tark & Ko, kuid märtsis 2008 selgus ootamatult, et ühinemine jääb ära. Juunis 2008 sõlmis Advokaadibüroo Aivar Pilv ühinemislepingu bürooga Siigur, Kõrgesaar & Partnerid. Seekord viidi ühinemine lõpuni ja juba augustiks 2008.
Aivar Pilv on aastaid kuulunud Eesti Advokatuuri juhtorganeisse, olles sealhulgas märtsist 1994 märtsini 1995 Advokatuuri kvalifikatsioonikomisjoni liige, märtsist 1995 aprillini 2001 Advokatuuri juhatuse liige, sealt edasi kuni aprillini 2004 juhatuse aseesimees. Aprillis 2004 valiti Eesti Advokatuuri esimeheks ja märtsis 2007 uuesti veel ka teiseks ametiajaks, olles selles ametis kuni 4. märtsini 2010.
Pilv on alates 2002. aastast Eesti Advokatuuri esindajana Kohtute Haldamise Nõukoja liige.
Ta on esindanud näiteks Villu Reiljanit, Ines Karu, Elmar Seppa, Andrus Veerpalu, Andres Selli ja Toomas Tooli.
2013. aastal käivitas Aivar Pilv venekeelse portaali zakon24.ee, kust leiab Eesti ja Euroopa Liidu õigusakte puudutavad uudised, olulisemad kohtulahendid ning aktuaalsemate õiguslike probleemide analüüsid.

Isiklikku

Ta on abielus, poeg Marko on samuti advokaat.
Elastinen

Elastinen (pärisnimega Kimmo Ilpo Juhani Laiho; sündinud 18. aprillil 1981 Helsingis) on Soome räppmuusik.
Ta lõpetas 2000. aastal Sibeliuse gümnaasiumi muusikaharu.
Ta on avaldanud kolm sooloalbumit.
Fiona May

Fiona May (sündinud 12. detsembril 1969 Sloughtis Suurbritannias) on Itaalia kergejõustiklane (kaugushüppaja). 
Kahekordne olümpiamängude (1996 ja 2000) hõbemedali omanik ja kahekordne maailmameister (1995 ja 2001).
Fiona May oli algul Suurbritannia koondise liige, kuid pärast abiellumist itaallasest teivashüppaja Gianni Iapichinoga 1993. aastal hakkas võistlema Itaalia värvides.
Tema isiklik rekord on 7.11 (1988).

Olümpiamängudel

1996 hõbemedal 7.02
2000 hõbemedal  6.92

Maailmameistrivõistlustel

1995 maailmameister 6.98
1997 pronksmedal 6.91
1999 hõbemedal 6.94
2001 maailmameister 7.02

Sisemaailmameistrivõistlustel

1997 sisemaailmameister 6.86

Euroopa meistrivõistlustel

1994 pronksmedal 6.90
1998 hõbemedal 7.11

Euroopa sisemeistrivõistlustel

1998 Euroopa sisemeister 6.91

Isiklikku

Fiona May on 182 cm pikk ja kaalub 61 kg.
Eesti Eurovisiooni lauluvõistlusel

2000–2002

2000. aastal oli Eesti lugu üks favoriitidest, kellele ennustati võitu. Inese esituses kõlanud lugu "Once in a Lifetime" saavutas seni kõrgeima tulemuse – 4. koha. 
2001. aastal purustati Kopenhaagenis aasta varem püstitatud rekord: Tanel Padar, Dave Benton ja 2XL tõid lauluga "Everybody" Eestile võidu. See andis Eesti Televisioonile õiguse korraldada 2002. aasta Eurovisiooni lauluvõistlust, mis toimus Tallinnas Saku Suurhallis. Eestit esindas siis Rootsi lauljatar Sahlene, kes lauluga "Runaway" saavutas 3. koha.
Gobi

Gobi (hiina 戈壁(沙漠); mongoli Говь) on kõrb Aasias.
Piirneb lõunas Nan Shaniga, läänes Tian Shaniga, põhjas Hangaiga ja idas Suur-Hingani mägedega.
Suurelt osalt kivi- ja savikõrb.
Hiina tasandikele iseloomulik lössist pinnas koosneb aleuriidist, mis tõenäoliselt on osaliselt pärit Gobi kõrbest.
Angerja vasallilinnus

Angerja vasallilinnus oli vasallilinnus Tallinna komtuurkonnas.
20. sajandi alguse seisuga asusid linnuse varemed Kohila vallas Hageri kihelkonnas Harjumaal. Tänapäevase haldusjaotuse järgi jäävad varemed Rapla maakonna põhjaservas paikneva Kohila valla alale Angerja külla.
See on üks vanemaid kiviehitisi Raplamaal, kuid säilinud on vaid 12 m³ kive.

Välimus

Linnus oli piklik tornitaoline kahe ruumiga ristkülikukujuline, kahe meetri paksuste välisseintega kahekorruseline paekivist ehitis, mille all asusid keldrid. Kindlustatud eluruumid asusid hoone keskel, seda osa peetakse vanimaks ehitusjärguks. Linnuse alt minevat rahvasuu järgi salakäik Salutaguse mõisa alla.
Linnuses ei domineeri kaitseelemendid, pigem oli see ajastule omaselt tugevasti kindlustatud eluhoone. Linnuse kaitsesüsteemi kuulus veetõke, mille moodustasid ühelt poolt Angerja oja ning teisalt sügav vallikraav.
Tänaseks on sellest säilinud kõrged müüriosad. Väikelinnusest on säilinud soklikorrus (osalt küll kinnivarisenuna) ning suur osa põhikorruse paksudest müüridest.
Linnus on olnud ümbritsetud tugeva kivist ringmüüri ja vallikraaviga.
Linnus on arhitektuurimälestisena kaitse alla võetud.

Ajalugu

Angerja linnus rajati 14. ja 15. sajandil. Majalinnus ehitati oletatavasti Kudeselide suguvõsa poolt. Hiljem on seda korduvalt ümber ehitatud ja kohandatud. Aastatel 1451–1455 kuulus linnus Saksa ordule, kes läänistas mõisa Brun Wetbergile. 16. sajandi alguses kuulus linnus Tallinna bürgermeistrile J. Viantile ja Helmi Üpruse arvates sai maja just sel perioodil lõpliku ilme. Toonase ümberehituse stiil matkib Tallinna meistreid.
Arvatakse, et linnus hävis Liivi sõjas.
Aastal 1963 leiti vasallilinnusest 200 meetrit kirde pool hõbeaare, mis sisaldas 12 hoburaudsõlge, käevõru, kaelavõru ja muud. Leid dateeriti 13. sajandi algupoolde.
Aastal 1986 leiti samast päästekaevamistel väikese, 3,7×3,5 meetri suuruse maja ase. Sellel oli tambitud savist põrand ja nurgas raudkividest laotud ahju jäänused. Männipalkidest maja oli ära põlenud arvatavasti 13. sajandil. Samal ajal hävis tõenäoliselt kogu muinasküla, mille kultuurkiht on jälgitav 3 hektari suurusel alal.
Hommikuleht

Hommikuleht oli Eesti ajaleht, mis ilmus 1992–1995. Lehe reklaamnumber ilmus 17. novembril 1992, esimene number ilmus 4. jaanuaril 1993. Esimene peatoimetaja oli Enno Tammer.
Hommikuleht oli teistest päevalehtedest kallim ja püüdis täita kvaliteetlehe nišši.
5. juunil 1995 ühinesid Hommikuleht, Päevaleht (endine Noorte Hääl) ja Rahva Hääl uueks väljaandeks, mille nimeks sai Eesti Päevaleht.