google/wiki40b huggingface dataset:
Östrogeenid

Maolised

Madude östrogeeniringlust ja -toimeid on vähe uuritud. Arvatakse, et munajuhade areng kulgeb munasarjade östrogeenide toimel. 
Enne kevadist paaritumist on emaste madude östrogeenitase madalam kui harilikult.

Kartsinogenees

Osad endogeensed ja eksogeensed östrogeenid on inimestele ja loomadele kartsinogeensed, kuid täpseid molekulaarseid mehhanisme veel kirjeldada ei osata.
Mõned epidemioloogilised uuringud on näidanud, et östrogeeni sisaldavate suukaudsete rasestumisvastaste tablettide pikemajaline (> 5 aastat) manustamine suurendab emakakaelavähi tekke riski.

Etümoloogia

Sõna "östrogeen" on tulnud vanakreekakeelsetest sõnadest oistros ("parm" või "tugev kirg") ja genos ("sünd").
Epp Annus

Epp Annus (sündinud 30. augustil 1969) on eesti kirjandusteadlane.
Ta lõpetas juunis 1993 Tartu Ülikooli bakalaureuseõppe ja sama aasta detsembris magistriõppe eesti keele ja kirjanduse erialal. 2002. aastal kaitses ta samas eesti kirjanduse erialal doktoriväitekirja "Kuidas kirjutada aega". Ta on end täiendanud 1996. aastal Turu ülikoolis ja 1999. aastal Cornelli Ülikoolis.
Aastatel 1994–2004 töötas ta Underi ja Tuglase Kirjanduskeskuses teadurina, 1999-2001 Tartu ülikooli kirjandusteooria õppetooli lektorina. Alates 2005. aastast on Eesti Kirjandusmuuseumi kultuuri- ja kirjandusteooria töörühma vanemteadur.
Tema peamised uurimissunad on Eesti proosakirjandus, filosoofia ja kirjandus, argielu fenomenoloogia, postkolonialism.
Lääne maakond

Demograafilised näitajad

Arvestuslikult seisuga 1. jaanuar 2009 oli Lääne maakonnas 27 477 elanikku. Neist 46,45% oli mehed ning 53,55% oli naised. Sündimuse üldkordaja oli 8,95‰, suremuse üldkordaja 12,99‰ ja loomulik iive 4,04‰. 87,80% elanikest oli eestlased ja 9,03% venelased. Alaealisi (vanuses 0–14) oli 14,55%, tööealisi (vanuses 15–64) 67,90% ja pensioniealisi (65 ja vanemad) 17,55%. Töötuse määr oli 8,9%. Elanike tihedus oli 11,5 in/km².
24 569 (1.01.2012, arvestatud rännet) Linnarahvastiku osatähtsus on 42,5%.

Ajalugu

Varasema ajaloo kohta vaata artiklitest Läänemaa ja Haapsalu rajoon.
Praegune Lääne maakond loodi 1. jaanuaril 1990 seoses maakondade taastamisega, kui Haapsalu rajoon nimetati ümber Haapsalu maakonnaks. Lääne maakonna nime sai maakond 19. veebruaril 1990.

Õpetajakoolitus

20. sajandi algupoolel tegutses Haapsalu külje all Uuemõisas Läänemaa Õpetajate Seminar. 1950ndatel avati Haapsalu Pedagoogiline Kool. Õpetajakoolitus Läänemaal käivitati kolmandat korda 1998. aastal, kui alustas tegevust Haapsalu Kolledž, mis hakkas pakkuma ülikooliharidust ja Lääne regiooni haridustöötajatele täienduskoolitust.
Aacheni vapp

Aacheni vapp on Saksamaa Liitvabariigi Nordrhein-Westfaleni liidumaa Kölni ringkonna kreisivaba linna Aacheni vapp.
Vapil on paremale vaatav punaste küüniste, noka ja keelega must kotkas kuldsel põhjal (in Gold ein rot bewehrter und rot bezungter schwarzer).
Linna värvid on must ja kollane.
Vapp sätestati viimati 24. jaanuaril 1980 Aacheni linna peastatuudiga (Hauptsatzung), kuid see on kasutusel juba väga ammu.
Kotkas sümboliseerib riiki ning väljendab asjaolu, et Aachen oli kaua aega Saksa kuningate kroonimispaik. Kõigil riigilinnadel (linnadel, mis allusid otse keisrile, näiteks Besançon, Dortmund, Deventer), on vapil must kotkas kuldsel põhjal.
Keskaegsetel Aacheni pitseritel on kujutatud troonil istuv Karl Suur. Kõige vanemad pitserid pärinevad 12. sajandist. Samasugust kujutist kasutati 16. sajandini. Siis võeti vapil kasutusele Saksa-Rooma riigi kotkas.
Napoleoni ajal 1811–1817 oli Aacheni vapil kera, mille külgedel oli neli kotkast. Päises oli kolm mesilast, mis olid Prantsuse keisririigi riigilinna tunnuseks.
Ado Eigi

Haridus

1945.–1953. aastani õppis Ado Eigi Rakvere I Algkoolis, keskhariduse sai ta Rakvere I Keskkoolis aastatel 1953–1957 ning arhitektuurialase kõrghariduse Eesti NSV Riiklikus Kunstiinstituudi (praegune Eesti Kunstiakadeemia) arhitektuuriteaduskonnas aastatel 1959–1964.

Isiklikku

Abikaasa Niina Eigi (s 1941), sisearhitekt; tütred Riina Eigi-Sobolewska (s 1964) ja Maarja Mikkin (s 1971), mõlemad sisekujundajad; poeg Tanel Eigi (s 1968), arhitekt, disainer, kirjastaja ja veiniajakirjanik.
Andreas Osiander

Andreas Osiander (19. detsember 1498 Gunzenhausen – 17. oktoober 1552 Königsberg) oli saksa protestantlik usureformaator.
Osiander õppis enne reformatsiooni Ingolstadti ülikoolis preestriks ning määrati sellena 1520. aastal ka Nürnbergi ametisse, ta õpetas augustiinlaste ordus heebrea keelt. 1522. aastal teatas ta avalikult, et toetab Martin Lutheri õpetust. ning asus usupuhastust kuulutama. Tema tulist jutlust kuulas 1523. aastal ka Saksa ordu kõrgmeister Albrecht von Hohenzollern, kes õige pea pärast seda hakkas luterlaseks. Osiander sai tema vaimseks mõjutajaks ja nad säilitasid tiheda kontakti kuni reformaatori surmani. 1525. aastal saavutas Osiander Nürnbergi protestantlikuks muutmise, samal aastal ta ka abiellus. 1528. aastal aitas ta Albrechti vennal Georgil läbi viia luterlikku usupuhastust Ansbachis, seejärel osales ta 1530. aastal Augsburgi usutunnistuse kinnitamisel ning oli aasta hiljem ka Schmalkaldeni liidu sõlmimise juures.
1543. aastal aitas Osiander kaasa Mikołaj Koperniku raamatu "De revolutionibus orbium coelestium" trükkijõudmisele, seda hoolimata nii katoliiklaste kui ka teiste protestantide juhtide ägedast vastuseisust. Siiski pidi ta raamatus tegema teatavaid mööndusi, eemaldades osa Koperniku kirjutatust ja lisades oma mõttearendusi.
Leppimatu uue usu eest võitlejana olid Osianderile vastumeelt igasugused kokkulepped katoliiklastega. Kui keiser Karl V suutis protestante 1548. aastal rängalt lüüa ja vastu võeti Augsburgi interim, oli Osiander sunnitud Nürnbergist lahkuma. Ta tegutses lühikest aega Sileesias, 1549. aastal saabus aga Königsbergi oma vana tuttava hertsog Albrechti juurde. Samal ajal oli autoriteetseim protestant Philipp Melanchthon otsustanud Augsburgi interimi aktsepteerida ja püüdis luterlasi katoliiklastega lepitada. Hertsog Albrecht nägi selles, sarnaselt Osianderiga, ohtu protestantlikule usule tervikuna ja otsustas end sellest distantseerida. Preisimaa, mis asus väljaspool Saksa-Rooma riiki, osutus sel ajal ka ainsaks Saksa vürstiriigiks, kus protestandid said vabalt tegutseda. Seetõttu koondus sinna mitmeid erinevaid voole, mis omavahel peagi tülli läksid. Osianderil õnnestus saavutada aga hertsogi täielik toetus, ta valiti Königsbergi ülikooli esimeseks teoloogiaprofessoriks ning tema usuõpetusest kujunes Preisimaa ametlik usutunnistus. Kuid enamik Preisimaa teolooge teda siiski ei toetanud ning nõnda algas 1551. aastal tõsine vaidlus tema ja teiste vahel, mis lõppes tema ülikoolist lahkumisega. Osianderile jäi siiski hertsogi toetus ja 1552. aasta alguses esitas ta oma usuõpetuse lõpliku versiooni, mis keskendus õigeksmõistmisõpetusele. Seejärel suri ta ootamatult, kuid hertsog Albrecht kaitses tema ideid koos Osianderi väimehe Johann Funckiga veel ligi 15 aastat, kuni 1566. aastal Preisi maapäev otsustas viimaks siiski Wittenbergist lähtuvat ortodokssemat luterlust tunnistada.
Osianderi poeg Lukas ja tema pojad Andreas ning Lukas noorem olid samuti teoloogid.
Auküla peakraav

Auküla peakraav (ka Karjamaa soon) on peakraav Lääne-Viru maakonnas. Kraavi pikkus on 4,2 km. Kraavi valgla suurus on 11,8 km².
Aarne Vesilind

Peep Aarne Vesilind, ka P. Aarne Vesilind, (13. juuni 1939 Tallinn – 28. jaanuar 2018 Hanover, New Hampshire, USA) oli eesti tehnikateadlane, filosoofiadoktor ja professor.
Aarne Vesilind sündis Tallinnas ja elas Pirital, kuid lahkus koos vanemate ja vennaga 1944. aastal Eestist, elas seejärel Saksamaal Geislingeni laagris ning alates 1949. aastast Ameerika Ühendriikides.
1962. aastal lõpetas ta Ameerika Ühendriikides Pennsylvania osariigis Bethlehemis Legigh' ülikooli ning sai 1968. aastal Põhja-Carolina ülikoolist Chapel Hillis doktorikraadi.
1970. aastast oli ta Duke'i ülikooli õppejõud, aastast 1977 professor. 1976. aastal oli külalisprofessor Uus-Meremaal Waikato ülikoolis. 1990–1991 töötas ta New Hampshire'is Hanoveris Darthmouthi eetikainstituudi külalisteaduri ja -professorina. Aastatel 1991–1996 oli ta rakenduseetika keskuse direktor.
Pärast 30-aastast tööd Duke'i ülikoolis jätkas ta oma akadeemilist karjääri Pennsylvania osariigis Lewisburgis asuvas Bucknelli ülikoolis.

Huvid

Palju aastaid tegutses ta skaudina (Eagle Scouti organisatsioonis). Ta oli ka kahe põlvkonna kolledžitudengite mentor.
Aarne Vesilind lõpetas nooruses muusikakooli. Pensionile jäänult pühendus ta senisest rohkem kogukondlikele tegevustele ja hakkas taas aktiivsemalt tegelema muusikaga: asutas kogukonna liikmetest mitu ansamblit-orkestrit (nt Exit 13 Tuba Quartet) ning tegi eriti puhkpillikoosseisude jaoks paljude muusikapalade (sh ka eesti autorite loomingu) seadeid. Eriti veetles teda ammu unustatud muusikapaladele uue elu andmine. Ta komponeeris ka ise muusikat, mida on esitanud paljud USA muusikud.
Ta oli osav ka puutöö vallas.

Isiklikku

Abikaasa Elizabethiga tutvus ta juba lapsena Beaveris koolis käies. Nende lapsed on Pamela, Steve ja Lauren.
Tema vend on Priit Vesilind.
Aarne Vesilind suri 28. jaanuaril 2018 vähki.
Jõepere (Vinni)

Jõepere oli küla Viru-Jaagupi kihelkonnas. Tänapäeval kuuluvad endise küla maad Lääne-Virumaale Vinni valda Kaukvere küla territooriumi hulka.
Geograafilised koordinaadid on 59° 12′ 45″ N, 26° 54′ 30″ E.
Endist Jõepere küla läbib Purtse jõgi.
Jõepere külas oli peatuskoht Sonda–Mustvee raudteeliinil. Jõepere peatusele eelnes Lümatu peatus ja järgnes Tudu raudteejaam.
Jõepere lähedal idas Ida-Virumaa Lüganuse vallas asub Koolma (18. sajandi kaartidel Kolma) küla.
1977 liideti Vinni külanõukogus 43 asulat, sealhulgas Jõepere.
Koordi vald

Koordi vald (saksa keeles Kirrisaar) oli vald Järvamaal Peetri kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1893 ja siis liideti see vald Esna vallaga.
Elektriahel

Elektriahel ehk vooluahel on aktiiv- ja passiivelementide kogum, milles võib kulgeda elektrivool. Elektrotehnikas on aktiivseks elemendiks elektrienergia allikas ehk vooluallikas, ülejäänud elemendid ‒ elektrienergia tarbijad ‒ on passiivsed elemendid. (Elektroonikaahelate puhul liigitatakse elemendid aktiivseteks ja passiivseteks teistsugusel alusel.)
Elektriahela ühesuguse vooluga osa on haru. Kolme või enama haru ühenduskoht on sõlm. Jadamisi elementidest moodustuv kinnine voolurada on kontuur.
Elektriahel võib koosneda ühest või mitmest jada- ja rööpühenduses elementidega harust. Kõrvaloleval ülemisel skeemil on hargnematu vooluahel, seega kõik elemendid jadaühenduses. Alumisel joonisel on hargnev vooluahel, milles vooluallikaga on jadamisi kaks rööpühenduses takistit; ahelal on kaks haru ja kaks sõlme.
Liitsõnades võib ahel tähendada ka teatud kindlate omaduste või ülesandega ahelalüli või -osa, nt RC-ahel, sisendahel, toiteahel, vastusideahel jt.
Elektriahela kontuuri ja samuti hargnematut kinnist vooluahelat nimetatakse vooluringiks.
Elektriahelat, mille põhiosadeks on induktiiv- ja mahtuvuselemendid ning milles on võimalikud elektrivõnkumised, nimetatakse võnkeringiks.
Elektriahela graafiline kujutis elektritingmärkide abil on elektriskeem.
Ignacy Mościcki

Ignacy Mościcki (1. detsember 1867 Mierzanowo Masoovia Ciechanówi maakonnas – 2. oktoober 1946 Versoix Genfi lähedal) oli Poola president 4. juunist 1926 kuni 30. septembrini 1939.

Visiit Eestisse

Ignacy Mościcki käis ametlikul visiidil Eestis 1930. aasta suvel.
Shanghai staadion

Shanghai staadion on mitmeotstarbeline staadion Hiinas Shanghais. Seda kasutatakse siiski põhiliselt jalgpallivõistluste pidamiseks. Staadion ehitati 1997. aastal, kui kaheksandad Hiina Riiklikud Mängud peeti Shanghais. Staadion mahutab 80 000 pealtvaatajat, ning seda on hakatud kutsuma "80 000 inimese staadioniks" (inglise keeles "80,000 people's Stadium"). Staadion on üks maailma suuremaid jalgpallistaadione ja Hiinas suuruselt teine staadion pärast Pekingi Rahvusstaadioni. Staadioni kasutati 2008. aasta olümpiamängudel jalgpallivõistluste võistluspaigana. Seal peeti kuus meeste ja kaks naiste alagrupimängu ning nii meeste kui ka naiste üks veerand- ja poolfinaal. Ka meeste pronksmedalimatš toimus sellel staadionil.

Nimi

Shanghai staadion asub Shanghai sisestaadioni lähedal. Nende nimedel on nii hiina kui ka inglise keeles väga väike erinevus, mis tekitab tihti segadust nende leidmisel, eriti pärast Shanghai metroo 4. liini avamist. Liinil on peatused mõlema staadioni juures.
Vaud' kanton

Ajalugu

1803. aastal muutis Lémani kanton nime Vaud' kantoniks ja liitus Šveitsi konföderatsiooniga.
Jaan Oks

Jaan Oks (28. veebruar 1884 Pärsama vald – 25. veebruar 1918 Tallinn) oli eesti kirjanik.

Elukäik

Jaan Oks oli pärit Saaremaalt Ratla külast, Pärsamaa vallast.  Lõpetas 1902 Kaarma seminari. Töötas 1905–1911 kooliõpetajana. Massu vallakooli juhatajana asus ta tööle 1905. 1907. aastal sõitis Samaara kubermangu kösterkooliõpetajaks. Oli tubli koolmeister, aga alkoholiprobleemide tõttu vallandati pärast paari tööaastat. 
1912. aastal saadeti ilma kindla töö- ja elukohata Jaan Oks sundkorras kodukohta Saaremaale, kus tegeles peamiselt füüsilise tööga. 1914. aastal mobiliseeriti Oks sõjaväkke, kuid tervislikel põhjustel teda rindele ei saadetud ning ta viibis Petrogradi sõjaväehospidalis, aastast 1915 Tallinnas merekindluse ehitustöödel. Mais 1917 paigutati luutuberkuloosi põdev Jaan Oks Tallinna Linnade Liidu haigemajja, oktoobris Tallinna priihospidali, kuid haiguse ravimine oli lootusetult hilinenud.

Looming

Kirjutas (eriti 1906–1910) rohkesti proosat, luulet ja kirjanduskriitikat ning publitsistikat – enamik on hävinud. Lisaks kirjutas ka arvustusi, mida iseloomustavad järsud maitseotsustused ja otseütlemised. Oksa üksikud tööd ilmusid Noor-Eesti albumeis ja ajakirjas, enamik jäi avaldamata. Oks saatis neid ise laiali ajalehetoimetustesse, kuhu need jäidki. Friedebert Tuglase sõnul, kes Oksaga kümmekond aastat kirjavahetuses oli, "on Oks kirjutanud ühes luuletustega mitu- ja mitusada tööd."
Danske Bank

Danske Bank Baltikumis

2012. aasta 15. novembrini kandis Eesti haru nime Sampo Pank, kuna 2007. aasta 1. veebruaril ostis Danske Bank Group Sampo kontserni üksused Soomes ja Baltimaades. Varem kandis pank nimesid Eesti Forekspank (30.06.1992 – 20.01.1999) ja Optiva Pank (21.09.1999 – 28.12.2000).
Eestis oli Danske Bankil 2012. aasta novembris üle 500 töötaja, enam kui 110 000 era- ja 20 000 äriklienti.
2016. aastal müüs pank oma jaepanganduse ärid Leedus ja Lätis Swedbankile ning pani müüki Eesti jaepanganduse äri. Samal aastal läksid müügiks ka Danske Banki pensionifondid. Danske Banki varahaldusettevõtte Danske Capital AS-i aktsiad omandas LHV Pangale kuuluv AS LHV Varahaldus.
2015–2018 oli Danske Banki Eesti haru tegevjuht ja Balti panganduse juht on Ivar Pae.

Rahapesu skandaal

Finantsinspektsioon viis 2014. aastal Danske panga Eesti filiaalis läbi ulatusliku kohapealse kontrolli. Selle tulemusena tehti Danske Bank A/S Eesti filiaalile 15. juulil 2015 ettekirjutus, millega nõuti tuvastatud rikkumiste lõpetamist ning kohustati panka viima oma tegevus kooskõlla krediidiasutuste seaduse ning rahapesu ja terrorismi rahastamise tõkestamise seadusega. Lisaks kohustas Finantsinspektsioon krediidiasutust muutma oma protseduurireegleid, tuvastama nõuetekohaselt kliendiga sõlmitud ärisuhte eesmärk ja olemus, rakendama piisavaid meetmeid klientide tegevuse jälgimisel ning tagama muude rahapesu ja terrorismi rahastamise tõkestamise kohustuste kohane täitmine. Danske Bank A/S Eesti filiaal võttis tarvitusele meetmed tuvastatud puuduste kõrvaldamiseks.
2017. aasta märtsis avaldas rahvusvaheline ajakirjanike rühm koostöös Venemaa ajalehega Novaja Gazeta oma kolm aastat kestnud uurimistöö tulemused selle kohta, kuidas rahvusvahelised pangad osalesid 20,8 miljardi USA dollari väärtuses Venemaa päritolu raha pesemises. Eesti pankade kaudu pesti ajavahemikul 2011–2014 1,6 miljardit dollarit, millest suurem osa liikus läbi Danske panga Eesti filiaali.
Danske Banki nõukogu liige teatas 2017. aastal, et kuna Venemaa musta raha pesti ka nende panga kaudu, on Eestis kasutusele võetud kontrollsüsteemid ning määratud kohapeal tööle uus juhtkond. 2015. aastal lahkus Danske Banki Eesti filiaali juhi kohalt ootamatult Aivar Rehe, kes oli panga Eesti haru juhtinud alates 2006. aasta algusest (2006–2012 Sampo panga tegevjuhina kuni ülevõtmiseni Danske poolt).
2018. aasta 19. septembril avaldatud panga sisejuurdluse aruande järgi liigutasid aastatel 2007–2015 15 000 mitteresidenti läbi panga Eesti haru 9,5 miljoni tehinguga 200 miljardit eurot. Sisejuurdlus ei suutnud kindlaks teha, kui suur osa sellest võis rahapesu olla. Samal päeval teatas panga tegevjuht Thomas Borgen tagasiastumisest. Borgen vastutas aastatel 2009–2012 Danske panga rahvusvahelise panganduse ja sealhulgas Eesti filiaali tegevuse eest. Aruande järgi ei olnud panga Eesti filiaali kontrollisüsteemid piisavad, kahtlastest tehingutest teavitamine oli puudulik ja Eesti haru juhtkond tegeles rahapesu tõkestamisega liiga loiult. Pangagrupi tasandil leiti, et Danske kontrollsüsteemid ei olnud piisavalt põhjalikud ning kahtlustele reageeriti liiga aeglaselt.
Barokkarhitektuur

Barokkarhitektuur on barokiajastul (17. sajand kuni 18. sajandi I pool) loodud arhitektuur.
Barokset arhitektuuri iseloomustavad sümmeetria, paraadlikkus, eenduvad ja taanduvad pinnad ning ornamentaalsete ehisdetailide (maskaroonide, festoonide, teokarbimotiivide) rikkus.
Eesti arhitektuuris oli barokk levinud alates umbes 1640.–1650. aastatest kuni 18. sajandi lõpuni. 17. sajandi baroki eeskujuks oli Eestis küllaltki lihtsakoeline Madalmaade barokk, mis levis siiamaile Rootsi vahendusel. Itaalia (ja osalt ka Saksamaa) ülidekooririkas barokk ja selle lopsakaim vorm rokokoo Eesti arhitektuuris olulisel määral ei juurdunud.
Barokile eelnes arhitektuuris renessanss. 18. sajandi teisel poolel (alates umbes 1760.–1970. aastatest) segunes barokk tasapisi juba klassitsismi elementidega – selliseid sega-stiile nimetatakse kas hilisbarokiks või varaklassitsismiks.
19. sajandi teisel poolel valitsenud historitsismiajastul kasutati Eestis tihti baroki jäljendamist – seda nimetatakse uusbarokiks ehk neobarokiks või pseudobarokiks. Tihtipeale esines uusbarokk käsikäes alates 1890ndate lõpust levima hakanud juugendstiiliga ja ei ole viimasest alati erapooletult eristatav. Uusbarokk (koos juugendiga) oli Eesti arhitektuuris osaliselt levinud kuni 1930ndate lõpuni, perioodi lõpuosas küll tihti juba veidi rahulikuma heimatstiiliga ja rahvusromantilise stiiliga segunenult. Üks näiteid on Kadrioru administratiivhoone.
Saastna päevamärk

Saastna päevamärk on endine päevamärk Pärnu maakonnas Lääneranna vallas Saastna poolsaarel.
Päevamärgi geograafilised koordinaadid on 58° 43′ 15″ N, 23° 32′ 20″ E.
Terasest metallsõrestiktorni kõrgus jalamist on 28 meetrit.
Märgi number VTA nimekirjas oli 748.
Domikaalvõlv

Domikaalvõlv  on nelinurkse põhiplaaniga kuplitaoline ristvõlv. 
Võlvikivid ristuvad üksnes all nurkades (võlvikandades), kuid põhiosas on laotud kontsentriliste ringidena, mille tõttu servjooned on jälgitavad ka ainult nurkades (võlvikandades). Sageli on domikaalvõlv dekoratiivsete roietega. Kujunes 12. sajandil Lääne-Prantsusmaal ja levis sealt itta ja põhja, ka Eestisse (Kesk-Eesti ja Saare-Lääne kirikud).
Hadrianus

Hadrianus (Imperator Caesar Divi Traiani Parthici Divi Nervae Traianus Hadrianus Augustus; sünninimi Publius Aelius Hadrianus; 24. jaanuar 76 Italica – 10. juuli 138) oli Vana-Rooma keiser 11. augustist 117 kuni surmani.
Lisanimed, mida ta kandis (kasutas neid ainult Kreekas): Olympios (128), Panhellenios (132), Panionios (132). Tiitlid, millest ta keeldus: Optimus, Germanicus, Dacicus, Parthicus.
Hadrianuse eestkostja oli tema sugulane Traianus, kelle õe Marciana tütre Matidia tütre Sabinaga ta 100 abiellus. Hadrianus osales Traianuse juhtimisel sõjas daaklaste ja partlaste vastu, oli 108. konsul, siis asehaldur Pannoonias ja Süürias. Oma naise Plotina mõjul adopteeris Traianus surivoodil Hadrianuse ja määras ta enda järglaseks.
Hadrianus ei jätkanud Traianuse vallutuspoliitikat. Ta lõpetas sõja Partiaga, loobus Armeeniast ja Mesopotaamiast ning asus kindlustama riigipiiri. 122 alustati Britannias Solway lahest Tyne'i suudmeni kulgeva 17 kindluse ja 80 väravaga Hadrianuse valli ehitamist. Tugevdati Ülem-Germaania ja Reetia vahelist piirivööndit ning kindlustati Doonau piiri.
Hadrianus tegi pikki reise, mistõttu teda nimetati reisivaks keisriks. 121–125 külastas ta ida- ja lääneprovintse ning Aafrikat, 128–132 taas idaprovintse. 132–135 surus ta maha viimase suure juutide ülestõusu, mida juhtis Bar-Kohba.
Peter Elfelt

Biograafia

Peter Elfelt sündis 1. jaanuaril 1866 Taanis. Oma nime muutis ta Elfeltiks, kui ta hakkas filme tegema.  Fotograafiat õppis ta 1893. aastal Hillerødis fotograaf Carl Rathsacki juures. Ta õppis ka kaamerategija Jens Poul Anderseni juures. 1893. aastal avas Elfelt Kopenhaagenis oma kahe vennaga ateljee. Kui tema fotograafioskused täiustusid, õitses ka tema äri ja 1901. aastal nimetati Elfelt kuningliku õukonna fotograafiks (Kongelige Hoffotograf). 
Oma Pariisi reisi ajal 1896. aastal õppis Elfelt üksikasjalikult kinoasjandust Prantsusmaa leiutajalt Jules Carpentier'lt. Tal oli Jens Poul Anderseni konstrueeritud filmikaamera. 1897. aasta algult filmis ta esimese Taani filmi "Kørsel med Grønlandske Hunde" ("Reis Gröönimaa kelgukoertega"). Järgnenud 15 aastal tegi ta mitu lühifilmi loodusest ja reportaaže Taani kuninglikust perekonnast. Elfelt tegi kokku umbes 200 lühifilmi.
1903. aastal filmis Elfelt oma ainsa draama. Lühifilm oli "Henrettelsen" oli Taani esimene mängufilm. Film põhines tõestisündinud lool, kus üks prantsuse naine mõrvas oma 10 last. Peaosas oli Francesca Nathansen ja see filmiti Christiansborgi lossialal. Endiselt kaheldakse selles, kas filmi näidati ka avalikkusele. Kui 1926. aastal küsiti Elfelti käest, kas ta on kunagi draamat filminud, mäletas ta, et oli sel teemal suurt vastumeelsust tundnud. 
 
„Kes küll mõtleks seda mõrva näidata filmina – kohutav idee. Ma kindlasti ei teinud seda.“
 – 30px, "30px", Peter Elfelt
Elfelt tegi ka esimese reklaamfilmi. Üks näide on 1904. aastast pärit Svendborgi õlletehase reklaam bocki õllest. 1901. aastal avas Elfelt kino "København Kinoptikon". Kuigi Elfelt oli Taani kino asutaja, pidas ta filmi fotograafi kõrval oma teiseks tööks.  Elfelt suri 18. veebruaril 1931.
Lembit Palm

Elulugu

Lembit Palm on talupidaja poeg.
Lõpetas 1948 Uuemõisa Põllumajandustehnikumi, 1952 Eesti Põllumajanduse Akadeemia agronoomiateaduskonna, majanduskandidaat (1967, Eesti TA), väitekiri "Земля как средство производства и вопросы ее оптимизации (на примере Эстонской ССР)". Oli 1952–67 EPA geodeesia ja maakorralduse kateedri assistent ja vanemõpetaja, 1967–68 NSVL TA Majandusmatemaatika Keskinstituudi Eesti filiaali juhtivinsener ja 1968–80 laborijuhataja, ühtlasi 1967–98 EPA/EPMÜ maakorralduse õppejõud kohakaasluse alusel, 1980–86 MI maakasutamise ökonoomika sektori juhataja ja 1986–92 vanemteadur, 1992–93 Tartu Ülikooli geograafia instituudi inimgeograafia õppetooli vanemteadur. Tähtsamad loengukursused: maakorralduse teaduslikud alused, geodeesia, maakasutamise ökonoomika, maakorralduslik projekteerimine, looduskasutuse organiseerimine valla tasemel.

Teadustöö

Uurinud peamiselt maakorraldaja kui akadeemilise haridusega professionaali kutsetööks vajaliku ratsionaalse teadusliku aluse kujunemist. Uurimuse tulemusi on kasutatud maakorraldusinseneride ja agronoomide ettevalmistamisel. 65 teadustrükist, õppevahendid
Kanepi–Leevaku maantee

Asulad Kanepi–Leevaku maanteel

Erastvere küla, Magari küla, Põlgaste küla, Sõreste küla, Puskaru küla, Kähri küla, Tännassilma küla, Metste küla, Puuri küla, Põlva linn, Himmaste küla, Adiste küla, Miiaste küla, Kauksi küla, Kanassaare küla, Võuküla küla, Leevaku küla.