google/wiki40b huggingface dataset:
Brasa

Brasa on asum Lätis, Riia linna Vidzeme eeslinna osa pindalaga 1,741 km². Bukulti asub Mežaparksi, Čiekurkalnsi, Teika, Grīziņkalnsi, Centrsi, Skanste, Sarkandaugava asumi vahel. 14 102 elanikku (2010).
Brasa asub üldiselt tasasel alal, kõrgused asumi territooriumil on vahemikus 2-9 meetrit üle merepinna. Asumis paikneb osaliselt UNESCO maailmapärandi nimistus asuv Riia kesklinna kaitstav ala.
Brasa asum tekkis aastal 1873 rajatud Brasa raudteejaama juurde. Algul kandis jaam Kara hospitālise või Krieghospitali, hiljem (aastast 1913) Brasla nime. Aastal 1903 ehitati jaama juurest haruraudtee Andrejsala sadamasse, toona ehitati ka Brasa raudteejaam. Brasa nime kannab jaam aastast 1938.
Enne raudteejaama asus asumis aastal 1750 ehitatud sõjaväehospidal, selle kõrval asus aga Aderholdi mõis. Hospidali juurde tekkis aastal 1773 katkuepideemia tagajärjel kalmistu nimega Pokrova kapi, selle lähedusse aga Lielie kapi kalmistu. Kalmistu lähistele ehitati aastal 1864 kirik, kus käivad koos Riia lätlastest õigeusklikud. Piirkond sai oma nime ilmselt Mazā Jumpravmuiža mõisa rentniku Martin Brasa nimest, kes XVIII sajandi lõpus asumi alal Čiekurkalnsi veetorni lähistel kõrtsi pidas. Riia linnaga liideti Brasa aastal 1828. Asum hakkas intensiivsemalt arenema siiski alles peale raudteejaama rajamist.
Aastal 1947 hakkas Brasat läbima Riia esimene trollibussiliin, mis lõppes Lielie kapi kalmistu juures. Brasasse ehitati samal aastal ka esimene üle raudtee viiv sild Riias, VEFi sild. Teine (Brasa sild) ehitati paar aastat hiljem; töö oli nii kvaliteetne, et sild pole tänapäevani hooldust vajanud.
Läti muusika

Läti muusika on Lätist pärinev või lätlaste loodud või esitatud muusika.
Läti rahvamuusikat iseloomustavad eelkristlike teemadega tekstid, burdooni kasutavad laulustiilid ja kandlemäng. Rahvalaulutraditsioon on vähemalt tuhat aastat vana. Üles on tähendatud 1,2 miljonit eri teksti ja 30 000 meloodiat. Laulud on väga lihtsad ja lühikese vormiga, enamasti ainult üks või kaks muusikalist lõiku, tekst on lõppriimita, kuid värsimõõt on neljajalgne trohheus. Teemad on tihti rahvuslikust mütoloogiast, aga ka inimeste elust, kõige rohkem laule on sünni, pulmade ja surma kohta. Kirjanik ja folklorist Krišjānis Barons avaldas aastatel 1894–1915 6-köitelise läti rahvalaulude kogu "Latvju dainas".
Rahvalaule saadeti ka rahvapillidel, millest tähtsaim oli läti kannel kokles. 1970. aastatel taaselustati kandlemängutraditsioon, mis oli säilinud vaid Kuramaal ja Latgales. 20. sajandil arendati välja ka uus kokletüüp, millel on palju rohkem keeli, mehhanism keelte kõrguse muutmiseks poole tooni võrra ja muud täiustused, mis võimaldavad mängida laiemat repertuaari.
Lätis on tugev koorilaulutraditsioon. Professionaalsete kooride kõrval laulavad kümned tuhanded lätlased harrastuskoorides. Iga viie aasta tagant toimub suur üleriigiline laulu- ja tantsupidu.
Noorte Naiste ja Noorte Meeste Kristlik Ühing

Noorte Naiste ja Noorte Meeste Kristlik Ühing (ka Noorte Naiste ja Noorte Meeste Kristlike Ühingute Liit; lühend NNKÜ-NMKÜ) on praegusel kujul aastast 1994 tegutsev organisatsioon.

Ajalugu

Organisatsiooni ajalugu ulatub 1920ndate algusse. Aastal 1925 asutati Noorte Meeste Kristlik Ühing (lühend: NMKÜ). Aastal 1931 registreeriti Noorte Naiste Kristlik Ühing (lühend: NNKÜ) põhikiri.
Aastal 1940 need kaks organisatsiooni suleti.
Aastal 1994 need kaks organisatsiooni ühinesid ja moodustati: Noorte Naiste ja Noorte Meeste Kristlik Ühing.
Fjodor Dostojevski

Elukäik

Fjodor Dostojevski pärines põlisaadlist. Tema perekonnanimi tuleneb Valgevene Dostojevo küla nimest.
Ta sündis Mihhail Dostojevski ja Maria Dostojevskaja (sündinud Netšajeva) teise lapsena. Perekond elas vaestehaigla territooriumil, kus isa arstina töötas, ning noorena nägi ta haigla aedades mängides madalast sotsiaalsest klassist pärit patsiente.
Fjodor Dostojevski puutus kirjandusega kokku juba varakult. Alates kolmandast eluaastast luges talle lugusid kangelastest, muinasjutte ja legende tema lapsehoidja, kes ta lapsepõlve palju mõjutas. Kui ta oli nelja-aastane, hakkas ema teda piibli abil lugema õpetama. Vanemad tutvustasid talle mitmesugust kirjandust, sealhulgas vene kirjanikke, Euroopa romantikuid, seiklusjutte ja ka Homerose eeposi. Kuigi Dostojevski isa vaateid haridusele on kirjeldatud kui rangeid ja karme, on Dostojevski ise öelnud, et vanemate õhtune ettelugemine pani ta kujutlusvõime elama.
Hariduselt oli Fjodor Dostojevski insener. Ta lõpetas 1843. aastal Peterburi sõjaväeinseneride kooli. Kirjutamist alustas ta kahekümnendates eluaastates. Esimene romaan, "Vaesed inimesed", avaldati 1846. aastal.
Aastast 1847 olid Dostojevskil sidemed Petraševski ringiga, mille tegevus kuulutati riigivastaseks. Dostojevskile määrati surmanuhtlus, mis hiljem asendati sunnitöö ja asumisele saatmisega. Armuandmine kuulutati välja pärast mahalaskmistseremoonia täitmist (ära jäi ainult käsklus "tuld").
Aastad 1850–1854 veetis Dostojevski sunnitööl. Aastatel 1854–1859 oli ta väeteenistuses lihtsõdurina.
25. jaanuaril 1881 algas Dostojevskil ootamatult verejooks kurgust ja 28. jaanuari õhtul ta suri.

Seosed Eestiga

3. juulil 1843 saabus Fjodor Dostojevski aurikul Storfursten Tallinna. Uuel tänaval, majas, mis kannab praegu numbrit 10, asus Tallinna Insenerikomando, kuhu sõjaväeteenistuse korras oli suunatud tema vend Mihhail. Insenerivägede ohvitserist vend oli 1842. aastal Tallinna Niguliste kirikus abiellunud Tallinnast pärit Emile Caroline Ditmariga. Tol ajal Peterburis õppinud kirjanik võttis tema külastamiseks 28-päevase puhkuse, et ravida end "Tallinna tervisevetel".
9. juunil 1845 tuli Dostojevski Tallinna teist korda. Sel aastal veetis ta Tallinnas terve suve ja töötas jutustuse "Teisik" kallal.
25. mail 1846 sõitis Dostojevski Tallinna viimast korda. Paljudest kirjaniku Tallinna tuttavatest said tema raamatu tegelaste prototüübid. Dostojevski ühe kuulsama teose "Sortsid" (uues tõlkes "Kurjad vaimud") tegevus pidi algul toimuma Tallinnas.
Kapitalistliku süsteemi püramiid

Kapitalistliku süsteemi püramiid on 1911. aastal Ameerika Ühendriikides ilmunud karikatuur, mis kritiseerib kapitalismi. Teos kujutab ühiskonna klassistumist ja majanduslikku ebavõrdsust. Esimest korda avaldati karikatuur Industrial Workeris, kus see kandis signatuuri "Nedeljkovich, Brashich, & Kuharich".
Karikatuuril on sotsiaalne püramiid: hierarhia, mille tipus seisab rikas vähemus, keda vaesunud massid ülal hoiavad. Püramiidi ülemine kiht kujutab kapitalismi esindavat rahakotti. Selle all seisavad kuningad ja riigijuhid sõnumiga "meie valitseme teid". Allpool riigijuhte asetsevad vaimulikud sõnumiga "meie narritame teid" ning nende all sõjavägi sõnumiga "meie tulistame teid". Eelviimasel kihil asub keskklass sõnumiga "meie sööme teie eest" ning kõige alumisel kihil töölisklass, kes kannab püramiidi enda õlul. Nende sõnum on "meie töötame kõigi eest … meie toidame kõiki".
Teos põhineb vene karikatuuril, mis avaldati anonüümselt 1900. aastal. Originaaltöö kujutab küürus töölisklassi, kes püramiidi ülal hoiab. Püramiidi all on salm "Tuleb kord aeg, mil vihast võetud inimesed oma küürus seljad sirgu lükkavad ning püramiidi ühe tugeva õlatõukega kukutavad." 1900. aasta originaalteosest erineb 1911. aasta karikatuur muu hulgas selle poolest, et Vene impeeriumi must kotkas on asendatud kapitalismi sümboliseeriva rahakotiga, Vene tsaari ja tsarinna asemel kujutatakse üldisemaid figuure (monarhi ja kahte riigijuhti) ning puudub revolutsiooniline salm. Mõlemas teoses sümboliseerib kukkunud laps tööliste armetust. Ühine joon on ka tööliste punane plagu, mis sümboliseerib sotsialistlikku liikumist.
Karikatuur kritiseerib kapitalistlikku süsteemi, eelkõige selles tekkinud raha ja võimu hierarhiat. Samuti illustreerib teos, kuidas töölisklass kõiki teisi ülal peab ning kuidas töölisklassi toetuse kadumisel laguneks praegune sotsiaalne kord.
Maurice de Wulf

Maurice De Wulf (1867–1947) oli tomistlik filosoof ja filosoofiaprofessor Leuveni katoliiklikus ülikoolis Belgias. Ta on keskaja filosoofia historiograafia üks pioneere.
De Wulfi raamat "Keskaja filosoofia ajalugu" ("Histoire de la Philosophie Médievale") ilmus esimest korda aastal 1900 ning anti hiljem mitme kordustrüki ja tõlkena uuesti välja. 1920. aastatel õpetas ta Harvardi Ülikoolis. Aastal 1922 avaldati ta raamat "Keskaja filosoofia ja tsivilisatsioon".
Raamatus "Keskaja filosoofia ajalugu" ei kõrvuta De Wulf keskaegset filosoofiat skolastikaga, nagu teeb enamik ajaloolasi, ning leiab keskaegses filosoofias kaks põhilist suunda: skolastika, mida esindavad filosoofid nagu Aquino Thomas, John Duns Scotus ja Albert Suur, ning antiskolastika, mille isa on Johannes Scotus Eriugena ning millega jätkasid katarid, albilased ja panteistlikud suunad. Seda de Wulfi arvamust ei ole enamik ajaloolasi ja filosoofe siiski tunnustanud.
Altailased

Altailased on turgi rahvas Venemaal Altai Vabariigis ja naaberaladel. Kõnelevad turgi keelte kirgiisi-kõptšaki rühma kuuluvat altai keelt. 2010. aasta rahvaloenduse andmetel elas Venemaal 79 773 altailast. Neist elas Altai Vabariigis 73 756 (35,8% elanikkonnast).
Eestis elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 4 altailast, neist Tallinnas 3.
Peamise religioonina on säilinud šamanism (burhanism), selle kõrval on vähesel määral levinud ka õigeusk.
Altailased jagunevad lõuna- ja põhjaaltailasteks, kes erinevad teineteisest keele, kultuuri ja antropoloogilise tüübi poolest. Lõunaaltailased kuuluvad selgelt mongoliidse rassi siseaasia ja lõunasiberi tüüpi. Põhjaaltailaste mongoliidsus ei tule nii selgesti esile, neil on ka europiidseid jooni ja nad kuuluvad antropoloogiliselt uurali rassi.
Jaroslavli ja Rostovi piiskopkond

Jaroslavli ja Rostovi piiskopkond (vene keeles Ярославская и Ростовская епархия) on Vene Õigeusu Kiriku piiskopkond, mis katab umbes tänapäevase Jaroslavli oblasti ala. 2004. aastal oli piiskopkonnas 19 praostkonda ja 269 kogudust.
Jaroslavli ja Rostovi piiskopkonda juhib 15. märtsist 2012 metropoliit Panteleimon (Dolganov). Piiskopkonna peakirik on Theodorose peakirik   Jaroslavlis, kuid tuntum on tähtsuselt järgmine, Rostovi Jumalaema Uinumise peakirik. Vaimulik seminar asutati 1994. aastal Jaroslavlis, kuid viidi 2003. aastal üle Rostovisse.
Piiskopkond asutati ametlikult 991. aastal, kuid tegelikult peaaegu sada aastat hiljem 1073–1076. aastal. See sai 1589. aastal metropoolia staatuse. Piiskopi ja hiljem metropoliidi asupaik oli Rostov, kuid see viidi 1786. aastal üle Jaroslavli. Arvatavasti oli selle taga keisrinna Katariina II kättemaks piiskopkonnale, sest metropoliit Arseni (Maciejewicz) oli avalikult olnud vastu keisrinna ja riigi sekkumisse kiriku asjadesse ja Katariina II liiderlikule eluviisile.
Penitsilliin

Penitsilliinid on antibiootikumide klass, mida saadakse perekonna Penicillium seentest. 
Penitsilliinid on ajalooliselt tähtsad, sest tegu oli esimeste ravimitega, mis ravisid varem tõsiseid haigusi nagu süüfilist ja stafülokokinakkusi. Ehkki penitsilliine kasutatakse laialdaselt ka tänapäeval, on paljud bakterite tüübid nende suhtes resistentsed.
Kõik penitsilliinid on beetalaktaam-antibiootikumid ning neid kasutatakse peamiselt grampositiivsete bakterite tekitatud haiguste ravis. 
Enamik penitsilliine on 6-aminopenitsillaanhappe derivaadid, mis erinevad üksteisest asenduse poolest aminorühma külgahelas. 
Bensüülpenitsilliin ehk penitsilliin G oli esimene antibiootikum, mida meditsiinis laialt kasutati. Selle avastamine on omistatud Alexander Flemingile (1928), kes koos tema masstootmise meetodi loojate Ernst Boris Chaini ja Howard Walter Floreyga pälvis 1945 Nobeli füsioloogia- või meditsiiniauhinna.
Penitsilliinide toimemehhanism ei ole täielikult teada.

Avastamine

Penitsilliini avastajaks peetakse šoti teadlast, Nobeli auhinna laureaati Alexander Flemingit, kes 1928 avastas, et sobival substraadil kasvanud pintselhallik eritab antibiootiliste omadustega ainet, mille ta nimetas penitsilliiniks. Sellest sai alguse antibiootikumide avastamise ajastu. Penitsilliini kui ravimi väljatöötajateks peetakse Howard Walter Floreyt, Ernst Chaini ja Norman Heatleyt.
Siiski on Penicillium'i bakteriostaatilisest toimest teateid juba enne Flemingit. Sinise hallitusega (tõenäoliselt Penicillium) leiva kasutamine mädaste haavade raviks on rahvameditsiinis teada olnud keskajast saadik. Esimene avaldatud teade kuulub John Tyndallile Kuningliku Seltsi väljaandes 1876. Ernest Duchesne kirjeldas seda 1897. aasta artiklis, mida Pasteuri Instituut autori nooruse tõttu avaldamiseks vastu ei võtnud. Märtsis 2000 avaldasid San José San Juan de Diosi haigla arstid Costa Rica arsti Clodomiro Picado Twighti (1887–1944) käsikirjad. Need kirjeldasid Picado vaatlusi perekonna Penicillium seente toimest ajavahemikul 1915–1927. Picado teatas oma avastustest Pariisi Teaduste Akadeemiale.
12. veebruaril 1941 katsetati penitsilliini esimest korda inimese peal.
1952. aasta toodeti ainuüksi USA-s rohkem kui 300 tonni penitsilliini.

Toime

Penitsilliinil on in vitro bakteritevastane toime. In vivo toime ei ole päris selge, võimalik, et antibiootikum kinnitub mikroorganismi pinnale või absorbeeritakse mikroorganismi poolt nii, et rakuhingamine saab inhibeeritud, glutamiini ja lüsiini assimilatsioon ja nukleiinide lagundamine blokeeritud.
Anadroomne ränne

Anadroomne ränne on loomade ränne merest jõgedesse. Terminit kasutatakse peamiselt siirdekalade puhul.
Anadroomse rände puhul toitutakse meres ja sigitakse jões.
Anadroomsed kalad on näiteks lõhe ja meriforell.
Kanuti gildi hoone

Kanuti gildi hoone asub Tallinnas aadressil Pikk 20 / Pühavaimu 5. Hoone on tunnistatud riiklikuks kultuurimälestiseks.
Hoones tegutses ajalooline Tallinna Kanuti gild.
Tänapäeval asub hoones muu hulgas Kanuti Gildi SAAL.
Keith Maurice Ellison

Keith Maurice Ellison (sündinud 4. augustil 1963 Detroitis) on Ameerika Ühendriikide jurist ja poliitik.
Ellison sündis ja kasvas katoliiklikus peres. Tal on 4 venda, 2 vanemad ja 2 nooremad. Ellison ja tema 3 venda on juristid, üks on arst. Üks vendadest on ühtlasi baptistliku Uue Seaduse Kiriku pastor.
19-aastaselt, ülikoolis käies pöördus Ellison islami usku. 1987 kaitses ta magistrikraadi majandusteaduses ja 1990 doktorikraadi õigusteaduses.
Ellison abiellus oma keskkooliaegse kallima Kimiga, kes töötab keskkoolis matemaatikaõpetajana. Neil on neli last: tütar Amirah ning pojad Jeremiah, Eliah ja Isaiah. Kim ei ole muslim, kuid nad kasvatavad oma lapsi muslimitena.
Ta oli esimene muslim, kes valiti Ameerika Ühendriikide Kongressi liikmeks. Ta valiti sinna 2006. aastal Minnesota 5. valimisringkonnast, mis on alates 1963. aastast demokraatide käes olnud. Ellison sai 4 kandidaadi seas absoluutse enamuse (56%). 2008 valiti ta tagasi, saades seekord 3 kandidaadi seas 71% häältest.
Ametissevannutamise tseremoonial otsustas ta vande anda, käsi mitte piibli peal nagu ülejäänud, vaid koraani peal. Ta on USA ajaloos esimene kongresmen, kes andnud ametivande koraanil. See tekitas USA-s laialdast tähelepanu ja konservatiivsete ringkondade, sealhulgas konservatiivsete kongresmenide kriitikat.
Ametivandeks kasutati Londonis 1764 välja antud kaheköitelist koraani, mis oli kunagi kuulunud Thomas Jeffersonile ja mida tänapäeval säilitatakse Kongressi raamatukogus.
Siiski pole Ellison esimene, kes vande andmisel on kasutanud mõnda muud raamatut peale piibli. Mitu juuti on vandunud Tanahil ja praegune kongresmen Henry Waxman, kes on 17 korda järjest Californiast kongressi valitud (samuti juut), kinnitas, et ta pole iial, käsi piiblil, midagi vandunud.
Televisioonis Glenn Beckile antud intervjuus väljendas Ellison oma seisukohta islamiäärmusluse suhtes: "Nad on kurjategijad. Kuid ma arvan, et inimesi, kes sooritavad kuritegusid, tuleb kohelda kurjategijatena, olenemata nende usust. Osama bin Laden ei esinda islamit rohkem kui Timothy McVeigh kristlust."
Valge tee kutse

"Valge tee kutse" on Juhan Saare kahevaatuseline dokumentaalnäidend, mis räägib eesti helilooja Raimond Valgre elust ja loomingust. Näidendi lavastas Kaarel Kilvet ja see kanti esimest korda ette 1985 Noorsooteatris. Lavastuses mängis Valgre rolli Sulev Luik.
Kuremaa mõis

Ajalugu

Kuremaa mõis eraldati tõenäoliselt Laiuse ordulinnuse maadest juba 16. sajandil. Mõisa esimeseks teadaolevaks omanikuks oli Johann Wrangell. Liivi sõja ajal langes Kuremaa piirkond Poola valdusse ja mõis läks Andreas Chotkowskyle. 1598. aastal ostis Johann Wrangelli poeg Fabian Wrangell 8100 taalri eest mõisa tagasi.
17. sajandi keskel pärisid mõisa naisliini mööda Ungern-Sternbergid. Kuremaa mõis jäi nende valdusse järgmise sajandi keskpaigani, mil Liivimaa maamarssal Georg Konrad von Ungern-Sternberg müüs Kuremaa mõisa oma õe Dorothea Elisabeti abikaasale Moritz Wilhelm von Pistohlkorsile. Moritz Wilhelm von Pistolkhors pärandas 1783. aastal 45 000 hõberubla väärt mõisa oma pojale. Pankrotistunud mõis müüdi 1810. aastal 45 000 hõberubla eest Liivimaa Krediidiühingule, kes omakorda müüs selle 1821. aastal Reinhold Wilhelm von Liphartile. 1828. aastal päris tema pojapoeg Karl Eduard von Liphart Kuremaa ja Võikvere mõisa.
1834. aastal ostis Kuremaa mõisa 200 000 bankorubla eest Alexander von Oettingen. Oettingeni ajal algas mõisakeskuse väljaehitamine. 1844. aastal valmis esinduslik peahoone. Mõisas hoogustus majandustegevus: suurendati teravilja külvipinda ja laiendati kartulikasvatust piirituse tootmise eesmärgil. 19. sajandi keskel oli Kuremaa mõis oma karjamõisatega Palamuse kihelkonna suurim, ning selle väärtuseks hinnati 70 000 hõberubla. Kuremaa mõisa iseloomustab omaette ansambli moodustavate hoonete rohkus. 1834. aastal, kui Aleksander von Oettingen mõisa ostis, oli seal 18 hoonet-ehitist. Mõisa võõrandamise ajal oli neid aga juba 48. 
Viimaseks Oettingeniks Kuremaal oli Alexander von Oettingeni poja Erich von Oettingeni pojapoeg Hans Jürgen Erich von Oettingen (1912–1990), kes pärast Eesti Vabariigi loomist ja mõisamaade rekvireerimist ei lahkunud Eestist, vaid jäi Kivijärve mõisa tükeldamise järel selle keskuse peremeheks, kuni 1939. aasta baltisakslaste lahkumiseni.
Mõisast 2,5 kilomeetrit põhja poole, Laiusele suunduva tee lähedale rajasid mõisaomanikud von Oettingenid oma perekonnakalmistu, mille kavandas 1899. aastal pargiarhitekt Walter von Engelhardt (1864–1940), sinna püstitati uusgooti stiilis matusekabel. Tänapäevaks on umbes põlvekõrguse kivimüüriga ümbritsetud surnuaed on 80 sammu pikk ja 90 sammu lai. 2008. aastal oli alles üks risti jäänus ja Marie von Oettingeni kalmult suur raudrist. 
1919. aastal Erich von Oettingenilt võõrandatud mõisahoones hakkas 1921. aastal tegutsema Kuremaa Karjakasvatuskool, kooli juures avati ka karja kontrollassistentide eriklass ja piimanduskool. Viimane aga viidi 1922. aastal üle Õisusse. Kooli tarbeks ehiti hoone ümber täiskahekorruseliseks.

Tänapäev

22. veebruaril 1986 sai loss tulekahjus kannatada. Restaureeritud loss avati 25. detsembril 1987. Säilinud kõrvalhooned on enamikus ümber ehitatud. 
Kuremaa mõisa peahoone, park, tall, valitsejamaja, ait, tõllakuur, ait-kelder, aednikumaja, uus rehi, meierei, laudad, kaalukoda, moonakate majad, tuuleveski, vana rehi ja Oettingenide kabel tunnistati 1999. aastal kultuurimälestiseks.
Maalehe Raamat

Maalehe Raamat oli Maalehe juures aastatel 1994–2009 tegutsenud kirjastus. 2009. aastal, kui AS Maaleht ja AS Eesti Ekspressi Kirjastus ühinesid, asutati AS Eesti Ajalehed, kes tegeles ka kirjastamisega. 2011. aastal ühines AS-iga Eesti Ajalehed ka Eesti Päevalehe raamatukirjastus ja asutati uus kirjastus: OÜ Hea Lugu.
Maalehe kirjastuse esimene väljaanne oli "Köögikalender 1994".
Boriss Bunejev

Boriss Bunejev (11. august 1921 Moskva – 1. september 2015 Moskva) oli vene filmilavastaja ja stsenarist.
Aastal 1944 lõpetas Bunejev režissööri erialal VGIK-i, kus ta õppis Sergei Eisensteini käe all. Aastail 1944–1949 töötas režissöörina filmistuudios Mosfilm. Aastast 1949 oli ta Gorki-nimelise filmistuudio režissöör.
Bunejev on filmi "Jambui mäe paha vaim" (1977) lavastaja ja stsenarist.
Oliver Schmitt

Oliver Jens Schmitt (sündinud 15. veebruaril 1973 Baselis) on Šveitsi ajaloolane.
Ta on 2005. aastast Viini Ülikooli Kagu-Euroopa ajaloo professor. Tema peamine uurimisvaldkond on Balkanimaade keskaeg. Pärast töötamist Põhja-Itaalia arhiivides ilmus 2008. aastal temalt Albaania rahvuskangelase Skanderbegi põhjalik biograafia, mille albanoloog Ardian Klosi tõlkis 2008. aastal saksa keelest albaania keelde. See raamat oli esimene kriitiline Skanderbegi käsitlus ja põhjustas Albaania meedias ägeda diskussiooni. Schmitt oli raamatus väitnud, et Skanderbegi ema Voisava oli pärit serbia Brankovići aadlisuguvõsast ja et Kastrioti aadlisuguvõsa on kreeka päritolu. Schmitti süüdistati laimamises ja Ardian Klosile (enesetapp 2012) heideti ette, et ta sellise teose tõlkida võttis.

Haridustee ja töökäik

Ta lõpetas 1997. aastal Viini Ülikooli ajaloo erialal. 2000. aastal sai ta Müncheni Ülikoolist doktorikraadi. 2003. aastal habiliteerus ta Regensburgi Ülikoolis Ida-Euroopa ajaloo alal. Aastatel 2004–2005 töötas ta Berni Ülikoolis õppejõuna ja 2005. aastal sai ta Viini Ülikooli ajalooprofessoriks.
Skalaariga korrutamine

Skalaariga korrutamine on üldistus tehtele "geomeetrilise vektori korrutamine arvuga". Üldiselt saab skalaariga korrutamise defineerida iga algebralise süsteemi jaoks, milles on defineeritud liitmine, kusjuures skalaariks nimetatakse sel juhul mõne ringi elementi. Tavaliselt räägitakse skalaariga korrutamisest vektorruumides või moodulites.
Trond-Arne Bredesen

Trond-Arne Bredesen (sündinud 4. veebruaril 1967) on endine Norra kahevõistleja. 
Bredesen võitis neli medalit maailmameistrivõistlustelt. Olümpiamängudel jäi tema parimaks tulemuseks Calgarys 1988. aasta OM-il tavavõistluses saadud 11. koht. Maailmakarikavõistluste üldkarika võitis Bredesen hooajal 1988–1989.
Lions-klubi

Lions Club International on maailma suurim heategevusorganisatsioon, millel on üle miljoni liikme 197 riigist. 
Organisatsioon asutati 1917. aastal USA-s. Rahvusvahelisse organisatsiooni kuulub ligi 45 000 Lions-klubi üle maailma.
Lions-klubi liikmete eesmärk on panustada ühiskonna ja selle liikmete positiivsesse arengusse.
Eesti Lions-klubid panustavad enim noortesse ja haridusse.
1989. aastal asutati Eesti esimesed Lions klubid - LC Tallinn City ning LC Tallinn Eesti I.

LEO

Lions-klubi noorteprogrammi LEO, mille akronüüm "Leadership, Experience and Opportunities” (Juhtimine, Kogumused ja Võimalused), eesmärgis on kasvatatada noori juhte, andes noortele võimaluse ennast arendada ning samas kellegi maailma paremaks muuta.
Tanel Tuhal

Tanel Tuhal (sündinud 25. juunil 1967 Pärnus) on eesti arhitekt.
Arhitektuurialase kõrghariduse omandas Tanel Tuhal Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi arhitektuuriteaduskonnas aastatel 1985–1992.
1992–1994 töötas Tanel Tuhal arhitektuuribüroos A Dato AS arhitektina. Alates 1994. aastast töötab Tanel Tuhal koos Ra Luhsega loodud arhitektuuribüroos Luhse&Tuhal OÜ.
Tanel Tuhali tuntumad tööd on Pirita uus klooster, Jõhvi Kontserdimaja, Lehe tänava elamud ning Vene Teatri laiendus. Lisaks on Tanel Tuhal koos Ra Luhsega edukalt osalenud mitmetel arhitektuurikonkurssidel. Tanel Tuhal on Eesti Arhitektide Liidu liige.
Pokatši

Ajalugu

Pokatši alev tekkis 1978. aastal Pokatši naftaleiukoha territooriumil. 1984. aastal hakati alevit ehitama 15 km vanast kohast eemal. 1992. aastal sai Pokatši linnaõigused.
Rodope mäed

Rodope on mäestik Euroopas Balkanil.
Kulgeb ida-lääne suunas. Mäestiku kõrgeim tipp on Golyam Perelik, mille kõrgus on 2191 meetrit.
Peeter Võsu

Peeter Võsu (sündinud 9. märtsil 1958 Tallinnas) on eesti kristlik poliitik ja ettevõtja.
Koos Andres Võsuga asutasid nad 1991. aastal Eesti Kristliku Televisiooni.
Ta on olnud Erakonna Eesti Kristlikud Demokraadid esimees.
Ta on Jeruusalemma Rahvusvahelise Kristliku Suursaatkonna Eesti Osakonna esimees.