Transpordigeograafia

Transpordiliigid

Transpordiliikide seisukohalt on põhilisteks vormideks õhu-, raudtee-, maantee- ja veetransport. Igal neist on oma hind ning ka oma infrastruktuur ja liiklusvahend. Suurte koguste kaupade vedamiseks kasutatakse tavaliselt laevu. Laevade abil on võimalik vedada rohkem väiksemate kulude eest suuremate vahemaade taha. Inimestele, kes eelistavad lühikest sõiduaega ja võimalikult suurt mugavust, oleks kõige sobivamaks õhuteed ja maanteed. Raudteed kasutatakse tihti paikades, kus on vaja kaupu viia eemale veekogudest. Kuigi oluline oleks ära märkida, et Eestis on vastupidi, Eesti raudteetransport õitseb seetõttu, et Venemaa naftasaadusi toimetatakse veekogu juurde.

Maanteetransport

Maanteetransport ehk maanteevedu on kaupade ja inimeste vedu maanteedel. Kõige tavalisem maanteetranspordi vahent on sõiduauto, lisaks liigub teedel veel ka busse, veoautosid, jalgrattureid ja jalakäijaid. Sõiduautod pakuvad suurt vabadust inimeste liikumisele, kuid samas kasutavad nad palju energiat ning asfaltteede tõttu hõlmavad ka suurt maa-ala.

Veetransport

Veetransport on kõige aeglasem transpordivorm, mille abil saab inimesi ja kaupu vedada. Veetransport võib toimuda ookeanil, merel, järvel, jõel või kanalil. Veetranspordi vahenditeks võivad olla praamid, paadid, laevad ja purjekad.

Raudteetransport

Raudteetranspordi toimimiseks on vaja ehitada raudteesid ning neil liikumiseks ronge. Rong võib liikuda gaasi, diisli või elektri abil. Rongide abil saab vedada inimesi ning kaupu. Rongid on üsna energiasäästlikuid, kuid mitte nii palju kui laevad.

Õhutransport

Õhutranspordi puhul kasutatakse enamasti lennukeid. Õhutransport on üks kiirematest reisimisviisidest. Lennukeid kasutatakse nii inimeste kui ka veoste toimetamiseks kaugete vahemaade taha. Kuna lennutransport on kõrge hinna ning suure energiakuluga, siis lühemate vahemaade puhul võidakse kasutada helikopterit.

Transport geograafias

Ressursid, inimesed ja majandustegevused ei ole siin maailmas suvaliselt jaotunud. Geograafia otsib asjade ruumilist korrastatust kui ka nende vahelisi interaktsioone. Transport on selle ruumilise korrastatuse üks elemente, samuti on see ka mõjutatud geograafia poolt ja samas mõjutab transport ise geograafiat. Transport ei ole teadusala,  pigem rakendusvaldkond, mis kasutab erinevate teadusalade meetodeid ja kontseptsioone. Geograafe huvitab transport kahel põhjusel. Esiteks, transpordi infrastruktuurid, terminalid, varustus ja ühendused hõlmavad tähtsat kohta ruumis ja need moodustavad ruumilise süsteemi aluspõhja. Teiseks, geograafia püüab selgitada ruumilisi suhteid ning transpordivõrgustik on üks peamine huvipakkuv ruumiline interaktsioon.
20. sajandi teisel poolel on transpordigeograafia teadusharuna eraldunud majandusgeograafiast. Reisijate kasvav mobiilsus ja vedu õigustab transpordigeograafia teket kui spetsiaalset eriala. 1960. aastatel olid transpordikulud põhiliseks uurimisalaks ning transpordigeograafia toetus suures osas kvantitatiivsetele meetotidele. Alates 1970. aastatest alates oli globaliseerumine kõige keskmes, kaasaarvatus transpordigeograafias. 1970. ja 1980. aastatel pöörati siiski transpordile vähe tähelepanu majandusgeograafia kõrval, kuigi inimeste mobiilsus ja vedu ning madalad transpordi kulud olid siiski olulised tegurid globaliseerumise kõrval.