Lembit Pärn

Elulugu

Lembit Pärn oli pärit Venemaale väljarännanud eestlaste järeltulijatest ning ta sündis 
Stavropoli kubermangus Eesti-Haginski külas (praegune Jašalta küla Jašalta rajoonis Kalmõkkias).
Ta oli 1921. aastast NLKP liige. Ta läks kodukülast ära Petrogradi ja õppis aastatel 1922–1924 Leningradi Internatsionaalses Sõjakoolis, 1934. aastal Frunze-nimelises Sõjaväeakadeemias ja 1938. aastal NSV Liidu Punaarmee Kindralstaabi Akadeemias. Ta oli aastatel 1938–1940 akadeemia õppejõud, sai 1939. aastal sõjateaduse kandidaadi kraadi.

Tegevus Eesti okupeerimise ja annekteerimise ajal

Augustis 1940 määrati Pärn 8. armee staabiülema asetäitjaks Tallinna. Ta oli endise Sõjavägede Staabi ja Sõjaministeeriumi asjaajamise Punaarmee poolt ülevõtmise komisjoni esimees. 
Pärast Eesti sõjaväe ülevõtmise läbiviimist suunati ta septembris 1940 2. erikorpuse staabiülemaks Daugavpilsi. Märtsis 1941 suunati korpus Minskisse, kuhu see jäi kuni Nõukogude–Saksa sõja alguseni.

Nõukogude–Saksa sõda

Pärn alustas sõda otse sündmuste keskel olles Läänerindel. Tema 2. erikorpus esimestel päevadel lahingutegevusest osa ei võtnud. Pärn kurseeris sõja esimestel päevadel Nõukogude Liidu 10. ja 4. armee vahel, kokku oli Läänerindel sõja algul kolm armeed. Pärn oli üks esimesi, kes kandis olukorrast rindel ette marssal Boriss Šapošnikovile, kelle Stalin oli saatnud Läänerinde staapi, et segasest olukorrast teavet saada. Pärn oli alates augustist 1941 Brjanski rinde koosseisu kuuluva 50. armee staabiülem (armeejuhataja M. Petrov). Teda autasustati Punalipu ordeniga 30. septembril 1941 ning ülendati kindralmajoriks 7. oktoobril 1941. Detsembris 1941 juhtis ta kindralstaabi ohvitseride operatiivgruppi, kes aitas Moskva lahingute ajal 10. armees ja 1. kaardiväe-ratsakorpuses juhtida vastupealetungi ja organiseerida varustust; jaanuarist 1942 oli ta Volhovi rinde koosseisu kuuluva 59. armee staabiülem.
1942. aastal määrati Pärn Eesti rahvusväeosade juhiks. Ta oli 1942. aastal moodustatud 7. Eesti Laskurdiviisi ja seejärel 249. Eesti Laskurdiviisi ülem ning aastatel 1942–1945 eesti laskurdiviise ühendava 8. Eesti laskurkorpuse ülem.

Pärast sõda

Pärn töötas aastatel 1945–1948 Eesti NSV relvajõudude rahvakomissari,   ja ministrina ning aastatel 1947–1948 Eesti NSV sõjakomissarina. Ta oli aastatel 1948–1949 Moskvas Kindralstaabi Akadeemias täiendõppel ja aastatel 1949–1965 sealsamas õppejõud. Läks 1. jaanuarist 1965 erru, oli aastatel 1965–1971 ühe sõjateaduse instituudi vanemteadur.

Isiklikku

Lembit Pärn on maetud Moskvasse Novodevitšje kalmistule.

Mälestuse jäädvustamine

1965. aastal nimetati Lembit Pärn Velikije Luki ja 1973. aastal Tallinna aukodanikuks.
Lembit Pärna nime kandis kolhoos Rakvere rajoonis, mille keskus asus Vohnjas. Siit olid pärit Lembit Pärna suguvõsa liikmed, enne kui nad Venemaale välja rändasid. Kuni 2004. aastani seisis seal ka Lembit Pärna ausammas. Mais 2018 teisaldati sammas Lagedile, Eesti Vabadusvõitluse Muuseumi ja avati taas muuseumiööl. 
Ka Tallinna 42. Keskkool kandis pikka aega Lembit Pärna nime. Koolimaja ja Lomonossovi tänava (praegu Gonsiori tänav) vahelisel haljasalal oli Lembit Pärna mälestussammas, mis asub nüüd Maarjamäel Eesti Ajaloomuuseumis.