Anna O.

Tema isa surm

Bertha Pappenheimi isa suri 5. aprillil 1881. Selle tulemusena muutus ta täiesti jäigaks ja ei söönud päevade viisi. Tema sümptomid halvenesid ja 7. juunil viidi ta enesetapukatsete tõttu vastu tahtmist Inzersdorfi sanatooriumi, kuhu ta jäi novembrini. Pärast naasmist ravis Breuer teda edasi. Ta naasis sellesse sanatooriumi aastate jooksul korduvalt (vahel enda soovil). 
Breueri sõnul jõudis Bertha aeglane ja vaevarikas meenutamistöö lõpule 7. juunil 1882, kui ta rekonstrueeris esimese hallutsinatsioonide öö Ischlis. Selle jooksul meenutas ta eraldi sümptomeid pärast nende ilmnemist seeläbi need likvideerides. "Ta on sellest ajast saadik täielikult taastunud." ütles Breuer oma juhtumianalüüsi lõpus.

Bellevue Sanatoorium

12. juulil 1882 suunas Pappenheimi Bellevue Erakliinikusse Kreuzlingenis Bodeni järve ääres, mida juhtis Robert Binswanger. Breuer ei ravinud enam pärast ravi Bellevues teda isiklikult. 
Kreuzlingenis viibides külastas ta oma nõbusid Fritz Homburgerit ja Anna Ettlingeri Karlsruhes. Viimane oli üks Karlsruhe Tüdrukute Keskkooli (Mädchengymnasium) asutajatest, kus käis noor Rahel Straus. Ettlinger tegeles kirjatööga. 1870. aastal ilmunud artiklis pealkirjaga "Vestlus naiste õigustest" (Ein Gespräch über die Frauenfrage) nõudis ta naistele võrdseid haridusõiguseid. Ta andis ka eratunde ja organiseeris "daamide kirjanduskursuseid".
Pappenheim luges talle ette mõningaid enda kirjutatud lugusid ja temast 14 aastat vanem nõbu julgustas teda oma kirjandusalast tegevust jätkama. Selle 1882. aasta lõpus toimunud külaskäigu jooksul osales Pappenheim ka õdedele mõeldud treeningkursuses, mida pakkus Badeni Naiste Liit (Badischer Frauenverein). Kursuse eesmärk oli anda noortele naistele kvalifikatsioonid õendusasutustes töötamiseks. Ta ei suutnud kursust enne oma külaskäigu lõppu lõpetada. 
29. oktoobril 1882 tema seisund paranes ning ta vabastati Kreuzlingenis ravist. Järgnevate aastate jooksul, millest teatakse vähe, elas ta vaikset elu oma emaga Viinis. Selle aja jooksul onn tõendeid kolmest viibimisest Inzersdorfis; tema haigusest ei saadud jagu.
Hoolimata haigusest oli Pappenheim tugev karakter. Breuer kirjeldab teda kui "märkimisväärse intelligentsusega, hämmastavalt tarkade arutluskäikude ning terava intuitsiooniga" naist [...]”.
Pappenheim sai üldsuse jaoks tuntuks pseudonüüm preili "Anna O." , Breueri patsient all. Tema juhtumilugu kirjeldati "Hüsteeria uuringutes" (Studien über Hysterie) (1895), mille Breuer ühes Freudiga avaldas. Teda esitletakse esimese juhtumina, mille puhul oli võimalik "põhjalikult uurida" hüsteeriat ja selle sümptomid kaotada. Tema väide, et probleemide sõnastamine aitas tal end koormast vabastada, on kooskõlas hilisema psühhoanalüüsis kasutatud raviga, mida nimetatakse "katarsise teooriaks". Seepärast kirjeldas Freud teda kui "tegelikku psühhoanalüütilise lähenemise rajajat". Ta oli üks vähestest patsientidest, kes enda ravija ravimeetodini viis. Anna seadis ise oma teraapia ajakava, asetas end ise hüpnoosi ning viis end ise "tühjaksrääkimise" teel oma sümptomite algpõhjusteni. Sellele juhtumiuuringule tuginedes formuleeriti esimest korda väide, et "hüsteerikud kannatavad enamuses oma meenutustest", teisisõnu allasurutud traumaatilistest mälestustest, mida saab "töödelda" neid seostades. Selle asemel, et sündmusest tingitud negatiivseid emotsioone töödelda, need n-ö lämmatatakse ühes mälestuste endiga, kuid afekt säilib alateadvuses ja väljendub sümptomina.

Freud kirjutas:
Breueri tulemused on tänini psühhoanalüütilise teraapia vundamendiks. Väidet, et sümptomid kaovad nende alateadlike eeltingimuste teadvustamisel, on kinnitanud kõik järgnevad uuringud [...].
Freud määratles psühhoanalüütilise "teraapia", kuid mitte teooria. Psühhoanalüüs ei sündinud enne viis aastat hiljem ilmunud raamatut "Unenägude tõlgendamine" (Die Traumdeutung).

Allikad

Freud ja Breuer avaldasid 1893. aastal esimest korda Anna O. juhtumi aspektid kahes Viini meditsiiniajakirjas. Detailne juhtumiajalugu ilmus 1895. aastal raamatus "Hüsteeria uuringud", kus kirjutati esimest korda alateadlikest hüsteeria sümptomite põhjustest psühhoanalüütilises kontekstis.
Nimi Anna O. konstrueeriti tõstes tema initsiaalid "B.P." tähe võrra tähestikus tagasi "A.O." peale.
Kui 1953. aastal ilmus esimene Ernest Jonesi Freudi biograafia, kus Anna O. oli tuvastatav Bertha Pappenheimina, olid tema sõbrad ja imetlejad nördinud; nad teadsid teda vaid Frankfurdi aegadest. Üks põhjustest oli see, et Dora Edingeri biograafia vastandus Bertha tol ajal laimavaks peetava "vaimselt haigeks" nimetamisega, kujutades teda filantroopi ja naiste õiguste kaitsjana.
Jonesi kujutatu sisaldas veelgi rohkem detaile, eriti legende Breueri ravist, kuid peale uuringutes leitava info ei teatud midagi tema haiguse edasisest kulgemisest. Uued faktid said teatavaks üksnes tänu Henri Ellenbergeri ja hiljem Albrecht Hirschmülleri uuringutele, sest nad suutsid leida Breueri juhtumiajaloo Pappenheimist ja teisi dokumente Kreuzlingenis asuva Bellevue Kliinikuarhiividest.
Need Freudi kirjadest tema kihlatu Martha Bernaysile, mis on avaldatud, sisaldavad mõningaid vihjeid Pappenheimi teraapia kulust ja Freudi suhtest Breueriga, kuid enne, kui kõik Freudi kirjad avaldatakse, on ruumi igasuguseks spekuleerimiseks.

Ravi lõpp

Pappenheimi ravist Josef Breueri poolt sai alguse legend. Seda anti eri versioonides edasi; üks versioon on Freudi kirjas Stefan Zweigile:
Ma suutsin ära arvata, mis tegelikult Br-i patsiendiga juhtus tükk aega pärast tema seltsist lahkumist, kui mul meenus vestlus Br-iga, mis on pärit ajast enne meie ühist tööd ja seostub teise kontekstiga, mida ta enam kunagi ei korranud. Sel õhtul, kui tema sümptomid olid üle läinud, kutsuti Breuer taas tema juurde ning ta leidis ta segaduses ja kõhukrampide käes väänlemas. Kui talt küsiti, mis viga on, vastas ta: "Dr Br laps hakkab sündima". Sel hetkel oli ta käes võti, mis avaks tee emadele, kuid ta pillas selle maha. Kõikide tema intellektuaalsete talentide juures puudus tal kõik Faustilik. Ta põgenes korraliku õudusega ja andis patsiendi edasi kolleegile. Ta vaevles kuude kaupa sanatooriumis, et oma tervis tagasi saada. Ma olin nii kindel oma rekonstruktsioonis, et ma avaldasin selle kuskil. Br noorem tütar (kes sündis varsti pärast selle teraapia lõppu, mis ei oma tähendusrikast seost), luges mu kirjeldust ja küsis oma isalt selle kohta. Ta kinnitas mu analüüsi, mille ta tütar hiljem mulle edastas. 
Kuna sellise Freudi publikatsiooni kohta midagi ei teata, pole selge, kas Breueri tütar oleks saanud seda lugeda. Ernest Jonesi versioonis läks Breuer pärast põgenemist teisele mesinädalale Viini oma naise Mathildaga, kes tegelikult seal lapse eostas – kontrastiks Bertha Pappenheimi kujutletavale lapsele. Selle kohta pole mingisuguseid tõendeid ja enamik sellest on valeks tunnistatud. Breuer ei põgenenud, vaid suunas oma patsiendi edasi Kreuzlingenisse. Ta ei läinud Viini, vaid perega suvepuhkusele Gmundenisse ning ta ei eostanud last (ei Viinis ega Gmundenis), kuna tema noorim laps – Dora Breuer – sündis 11. märtsil 1882, kolm kuud pärast väidetavat eostamist.
Freudi eesmärk ravi lõpu kirjeldamisel viisil, mis läheb osade kinnitatavate faktidega vastuollu, on ebaselge. Oletus, et ta tahtis end muuta ainsaks psühhoanalüüsi avastajaks Breueri kulul, on vastuolus Freudi kirjutistes leiduva avastuse kirjeldusega, kus ta ei pisenda Breueri rolli, vaid pigem rõhutab seda. Freudi käitumist võrreldakse mõnede autorite poolt tema käitumisega niinimetatud "kokaiini loos". Ka seal kujutas ta asjaolusid valesti mitte üksnes erakirjades, vaid korduvalt avaldatud vormis ilma igasuguse kasuta, mis kompenseeriks tema teadusliku maine püsiva kahjustamise riski.
Breuer on hiljem teraapiat kirjeldanud kui "jumalakohust", seda ilmselt vaatluse mõttes. See nõudis talt kahe aasta jooksul enam kui 1000 tundi.

Ravi edu

Pärast seda, kui Breuer lõpetas Bertha ravimise, jälgisid nii Freud kui Breuer Pappenheimi haiguse edasist kulgu. Freudi jüngrite seas arutati kahtlus ravi väidetava edukuse suhtes. Carl Gustav Jung ütles 1925. aasta eraseminaris:
Niisiis esimene juhtum, kus ta osutas ravi ühes Breueriga ning mida ülistati tohutult silmapaistva terapeutilise eduna, polnud midagi taolist.
Ja Charles Aldrich kandis ette:
Kuid selles kuulsas juhtumis ei saanud patsient terveks. Freud ütles Jungile, et kõik tema vanad sümptomid tulid pärast seda, kui ta oli juhtumi üle andnud, tagasi. 
Psühhoanalüüsi vastased kasutavad seda väidet argumendina selle terapeutilise lähenemise vastu. 
Seda, kuidas Pappenheim ise oma ravi edukust hindas, pole teada.  Ta ei rääkinud sellest eluepisoodist kunagi ja oli karmilt vastu igasugustele katsetele pakkuda tema hoole all olevatele inimestele psühhoanalüütilist ravi. 
Bertha Pappenheimi biograafia aspekte (eriti tema rolli Breueri patsiendina) käsitleti filmis "Freud: salajane kirg", mille režissööriks oli John Huston (ühes elementidega teistest varasematest psühhoanalüüsi juhtumiajalugudest). Film põhineb Jean-Paul Sartre käsikirjal, kes siiski end filmiversioonist distantseeris.

Kaasaegsed tõlgendused

Pärast Anna O. ravi 1800ndatel on praegused uuringud viidanud mitmetele haigustele, mille all ta kannatada võis. Paljud usuvad, et haigus polnud psühholoogiline nagu Freud kirjutas, vaid pigem neuroloogiline või orgaaniline. Meditsiiniajaloolane Elizabeth Thornton pakkus pärast paljude Freudi varaste patsientide intervjueerimist, et Anna O võis kannatada tuberkuloosse meningiidi all. Teised on pakkunud, et see oli entsefaliit, ajupõletiku vorm. Paljud on ka soovitatud, et ta kannatas oimusagara epilepsia all, kuna paljud tema sümptomid, sealhulgas kujutletud lõhnad, on tavalised epilepsia sümptomid.