Ionogeel

Ionogeelide süntees

Ioonsete vedelike geelistamiseks on mitu võimalust. Üks võimalus on lisada ioonsesse vedelikku kõrgel temperatuuril teatud kogus väikese molekulmassidega geelistajaid (LMWGs) . Pärast seda segu jahutatakse, mille käigus toimub geelistumine. Geelistajad (nt tsüklodekstriin, glükoos) on võimelised iseorganiseeruma ioonses vedelikus tänu vesiniksidemetele, elektrostaatiliste interaktsioonidele või π-π interaktsioonidele. Meetodi puuduseks on saadava ionogeeli nõrgad mehaanilised omadused. Võimalus on ka lihtsalt segada ioonset vedelikku ja polümeeri solvendis, mis pärast eemaldatakse või kasutada polümeeri pundumist ioonses vedelikus. Samuti saab läbi viia monomeeri polümerisatsiooni otse ioonses vedelikus. Oluline on polümeeri segamine ioonse vedelikuga, segunemise omadused halvenevad polümerisatsiooni käigus.

Ionogeelide süntees sool-geel-meetodil

Enamik klassikalisel sool-geel-meetodil saadud materjalidest on madala laenguülekandega elektriliselt isolaatorid. Ioonsed vedelikud on aga tänapäeval tuntud laengu kandjad päikesepatareides, superkondensaatorites, kütuseelementides ning liitiumioonakudes. Sool-geel-meetodil sünteesitud ionogeelid on uus paljulubavate omadustega hübriidmaterjalide klass, milles on ühendatud selliseid atraktiivsed ioonse vedeliku omadused nagu elektrijuhtivus, keemiline ja termiline stabiilsus, läbipaistvus, madal aururõhk ja maatriksist tuleneva mehaanilise stabiilsuse ning sool-geel-meetodi paindlikuse materjalide kuju ja suuruse tuunimisel.
Kasutades prekursorina erinevaid metallialkoksiide (alkoholaadidid) on saadud geelid termiliselt stabiilsemad tänu metalloksiidsele võrgustikule. Kõige rohkem teaduslikke uurimusi põhineb SiO₂ põhjal tehtud ionogeelidel. Mainitud ionogeelide valmistamiseks kasutatakse enamasti prekursoritena tetrametoksüsilaani, tetraetoksüsilaani ja erinevaid ioonseid vedelikke rakendades nii hüdrolüütilist  kui ka mittehüdrolüütilist sool-geelprotsessi.
Arvutisimulatsioon [EMIM] ioonsete vedelike puhul näitab vedeliku struktureeritust polaarsete ja mittepolaarsete doomenite vahel. On näidatud, et polaarsel doomenil on kolmedimensioonilise ioonse vedeliku kanalite struktuur.

Ionogeelide omadused

Homogeenne keemiliselt seotud ionogeel tagab vedeliku lekkimiskindluse, mis võimaldab potentsiaalselt rakendada selliseid materjale katalüüsis, elektrokeemias, sensoorikas ning elektroonikaseadmetes. On näidatud et ionogeelides on materjali juhtivus samas suurusjärgus, mis prekursoriks olevas ioonses vedelikus . Ionogeelide ioone juhtivus jälgib temperatuuri ja viskoossuse muutudes Arheniuse kõvera sarnast käitumist. Viskoossust mõjutab suuresti vee sisaldus ioonse vedeliku prekursoris. Näiteks [BMIM] [BF4] veesisalduse suurenemine 2% massi järgi, vähendab ioonse vedeliku viskoossust 50% . Selline sõltuvus on omane ainult ioonsetele vedelikele, mis on vees lahustuvad. Kuna sool-geel-meetod sisaldab vee hüdrolüüsi, siis sool-geel-meetodil sünteesitud ionogeelid sisaldavad alati suuremal või vähemal määral vett. Ionogeelide iseärasuseks on võimalus neid funktsionaliseerida, dispergeerides funktsionaalseid molekule, metalli komplekse või nanoosakesi ioonses vedelikus. Rakenduste seisukohalt on uus hübriidmaterjal seega väga paindlike ja varieeritavate omadustega.

Nanoosakeste süntees

Uudseks momendiks nanoosakeste valmistamisel on sünteesimine ioonsete vedelike keskkonnas, mis tagab sünteesi käigus nanoosakeste homogeense dispersiooni tekkimise. Mitmetes töödes on näidatud, et nanoosakeste saamine ioonsetes vedelikes on tehnoloogiliselt eriti perspektiivikas ja kiiresti arenev teadussuund, kuna ioonsed vedelikud suudavad väga efektiivselt dispergeerida tekkinud osakesi, olles ise samal ajal sünteesi keskkonnaks. Samuti on näidatud, et ioonsetes vedelikes on võimalik makromõõdus ainet jahvatades saada väga kitsa suuruse jaotusega geele – nanodispersioone. Ioonsete vedelike perspektiivikaks iseärasuseks ionogeelis on võimalus kasutada nende koordineerivat mõju moodustuvate nanoosakeste suurusele ja struktuurile, kombineerides ioonset vedelikku moodustavaid katioone ja anioone. SiO₂ nanoosakeste puhul on näidatud, et osakesed hakkavad agregeeruma [EMIM][NTf2]-s, mille tulemusena tekib ioonses vedelikus SiO₂ osakestest seotud võrgustik, kusjuures materjal püsib geeljas kuni 5% SiO₂ osakeste puhul .

Ionogeelid elektrolüüdi materjalidena

Ionogeelid, mis on ioonse vedeliku keemiliste ja füüsikaliste omadustega ning maatriksile omase kuju ja suuruse paindlikkusega, loovad uued efektiivsed võimalused selliseid süsteeme rakendada, disainimaks juhtivaid materjale elektrokeemilistes seadmetes (patareid, kütuseelemendid, fotogalvaanilised rakud jne). Tahkete elektrolüütide valmistamiseks on kasutatud [BMIM][NTf2], TiCl4, metaanhape ja metanooli emulsiooni, mida segati ultraheli abil ja kuivatati temperatuuril 80 °C. Saadud tahked elektrolüütmaterjalid näitasid suurt juhtivust (10-2 S/cm temperatuuril 275 °C) tänu nanostrukruursete ioonse vedeliku kanalite tekkimisele. Homogeenset ioonse vedeliku jaotumist materjalis ei õnnestunud saavutada: sõltuvalt ioonse vedeliku kontsentratsioonist moodustas see kas poore või kanaleid  Hiljuti töötati välja ka uudne süsiniknanotorusid sisaldav ionogeel (bucky gel) . Tänu süsiniknanotorude lisamisele oli materjalil nii ioonne kui ka elektroonne juhtivus 0,18 mS/cm. SiO₂ nanoosakeste puhul on näidatud, et osakesed hakkavad agregeeruma IL-is – [EMIM][NTf2]-s, mille tulemusena tekib ioonses vedelikus SiO₂ osakestest seotud võrgustik. Lisades geelistumisprotsessi ka CNT-sid on saadud suure jõudlusega elektrolüüte. Ionogeele on kasutatud ka uute värvile tundlike kvaasi-päikesepatareide arendamisel. Värvile tundlikud päikesepatareid sõltuvad õhukese fototundliku värvi kihi ladestamisest elektrit juhtivale alusele, näiteks poorsele titaanoksiidi nanoosakestest kihile. Sellise patarei elektrolüüdid valmistati sool-geel-meetodil, mis baseeruvad ränil ning koosnevad mitmest pindaktiivsest segust ja ioonsest vedelikust, mis põhineb imidasooliumiodiidil . Töös näidati, et dialküülimidasooliumi katioon moodustas kovalentse sideme sool-geelprotsessis trimetoksüsilaani grupiga. Rakendades sool-geel keemia protsesse ja kuumutades materjali 200 °C juures, saadi tahke, läbipaistev elektroodi materjal värvile tundlike (Graetzel tüüpi) päikeseakuelementide jaoks. Sool-geel-meetodil saadud ionogeele on demonstreeritud ka 2013. aastal ilmunud töös , kus näidati, et valmistatud ionogeele saab potentsiaalselt kasutada tahkete elektrolüütidena kõrgtemperatuursetes elektrokeemilistes seadmetes, sest väljatöötatud materjalid on termiliselt stabiilsed temperatuuril kuni 450 °C ja on suure ioonse juhtivusega toatemperatuuril (3,1 mS/cm). Ionogeelid valmistati [BMIM][BF4]-st ja tetraetoksüsilaanist. Näidati, et saadi suure ioonse vedeliku sisaldusega ionogeele (97 massiprotsenti), mis seisid stabiilsed mitme kuu vältel. Ioonse vedeliku suurt sisaldust ilma lekkimiseta seletati ioonse vedeliku BF4-aniooni ja räni pinnal olevate hüdroksürühmade vahel tekkivate vesiniksidemetega. On uuritud ka võimalust kasutada kõrgjuhtivaid, läbipaistvaid ionogeele (10-2 S/cm temperatuuril 25 °C), mis sünteesiti tetraetoksüsilaanist ja [EMIM][NTf2]-st, elektrolüütidena elektrokroomses seadmes . Tahkete ja paindlike elektrolüütide väljatöötamine on eriti tähtis ka superkondensaatori rakendamise seisukohalt.

Ionogeelid optikas

Ioonsed vedelikud on ka väga atraktiivsed optilised solvendid, mitte ainult nende stabiilsuse ja olematu aururõhu pärast, vaid neil on omadus olla läbipaistev praktiliselt kogu nähtavas ja lähis-infrapuna spektraalala ulatuses. Il-ide kasutamine optiliste materjalidena on piiratud nende vedela oleku tõttu. IL-ide ioonne keskkond võimaldab moodustada geele mitmete ioon-koordineeritud ühenditega (lantaniidid, soolad ja mitmesugused kompleksid). On näidatud äärmiselt suurt fotostabiilsust ionogeelides, mis sisaldavad lantaniidide komplekse. Dispergeerides ioonses vedelikus euroopiumi kompleksi ja kinnistades ioonse vedeliku SiO₂ maatriksis on saadud uudse luminestsentsi ja ioonse juhtivusega hübriidmaterjal.