google/wiki40b huggingface dataset:
Sündinud 1976

Sellel leheküljel on loetletud 1976. aastal sündinud tuntud inimesi.
Peterburi–Varssavi raudtee

Raudtee rajamine

1851. aasta novembris kirjutas keiser Nikolai I alla ukaasile raudtee ehitamise kohta.
Raudtee ehitamisel valiti rööpmelaiuseks sama, mis Peterburi–Moskva raudteel: 1524 mm. Rööpad tarnisid suuremas osas Uurali tehased. Kuni Krimmi sõja alguseni (oktoober 1853) osteti rööpaid sisse ka Inglismaa firmadelt.
Peterburi–Varssavi raudtee muldkeha ja inseneriehitised ehitati välja kaheteelise raudtee jaoks, kuid rahaliste vahendite puudusel paigaldati maha esialgu rööpad vaid üheteelise raudtee jaoks.     
Peterburi–Varssavi raudtee ehituse ülemaks määrati kindralmajor Eduard Gerstfeldt (hilisem teedeministri asetäitja), kes varem oli juhtinud Varssavi–Viini raudtee ehitust. Tema asetäitjaks inseneriehitiste alal sai Peterburi teedeinseneride korpuse instituudi professor kindralmajor Stanisław Kierbedź.
1853. aasta novembris avati rongiliiklus Peterburi–Gattšina lõigul. Aastatel 1853–1857 olid ehitustööd praktiliselt seiskunud seoses rahaliste vahendite nappusega riigikassas ja 1853. aasta oktoobris alanud Krimmi sõjaga.
1856. aasta oktoobris võttis Ministrite Komitee vastu otsuse kaasata raudtee ehitusse välismaine kapital. 1857. aasta jaanuaris asutati Venemaa raudteede peaühing, mille põhikapital saadi Prantsuse investoritelt. Ühingu peakorter asus Pariisis. Sellele ühingule üle antud pooleliolevat raudtee-ehitust hakati ehitama ehitusjärkude kaupa. Ehitusmaht jaotati 8 lõiguks, osa neist ehitati samaaegselt.
1857. aasta detsembris avati rongiliikluseks Gattšina–Luga lõik, 1859. aasta veebruaris Luga–Pihkva lõik, 1860. aasta jaanuaris Pihkva–Ostrovi lõik, 1860. aasta novembris Ostrovi–Dünaburgi lõik, 1861. aasta aprillis lõik Kovnost Preisimaa piirini. 1862. aasta märtsis avati Dünaburgi–Landvarovo lõik, sama aasta mais Landvarovo-Kovno lõik ja viimase lõiguna valmis 1862. aasta detsembris Landvarovo–Varssavi lõik.
Peterburi–Varssavi raudtee avati liikluseks 27. detsembril (vkj 15. detsembril) 1862.  See läbis 9 Venemaa kubermangu: Peterburi, Pihkva, Kuramaa, Kovno, Vilno, Grodno, Lomža, Sedlitsi ja Varssavi kubermangu.
Peterburi–Varssavi raudtee koosseisu kuulus 63 raudteejaama. Raudteed teenindas 101 vedurit. Kaubarongid arendasid kiirust 40–45 km tunnis, reisirongid – kuni 80 km tunnis.

Sillad ja tunnelid

Peterburi–Varssavi raudteel rajati suuremad sillad erinevalt varasematest raudteedest (sealhulgas Peterburi–Moskva raudtee) metallsõrestikust fermidega. Esimeseks metallist võrefermidega raudteesillaks Euroopas oli sild üle Luga jõe.
Mitmed sillad raudteel projekteeris prantsuse insener Piarron de Mondésir.
Ainuüksi Ostrovi–Dünaburgi lõigul rajati 50 kivivõlvsilda ja 36 metallsilda.
Peterburi–Varssavi raudtee kõrvalharul, mis viis Preisimaa piirini, ehitati kaks esimest raudteetunnelit Venemaal: Panerių tunnel Vilno lähedal pikkusega 427 m ja Kovno tunnel pikkusega 1278 m. Mõlema tunneli ehitust juhtis prantsuse insener G. F. Perrot.
Allan Bloom

Allan David Bloom (14. september 1930 Indianapolis, Indiana osariik – 7. oktoober 1992 Chicago, Illinoisi osariik) oli USA filosoof ja esseist.
Ta oli "suurtel raamatutel" (Great Books) põhineva hariduse propageerija ja sai tuntuks Ameerika postmodernistlikku kõrgharidust kritiseeriva teosega "The Closing of the American Mind" (1987). Bloom tõlkis ka Platoni "Riigi", tõlgendades seda tavapärase utoopia asemel irooniliselt.
Oederi põikkupar

Oederi põikkupar ehk oederi põiksammal (Plagiopus oederi) on kerakupraliste sugukonda kuuluv sammaltaim. 
Ta on Eestis arvatud II kaitsekategooriasse (seisuga 2012).
Goodhue maakond

Ajalugu

Maakond moodustati 1853. aastal.
Dubroŭna

Ajalugu

Aega, mil linna esimest korda mainitakse, on raske määrata. Aastal 1392 räägitakse meetrikas "tühjast Dubrovenskaja maast". XV sajandi lõpus on see piirkond omandanud nime «Дубровенскі шлях». Piirkonna keskuseks oli Dubrovenskaja küla. Vene ajaloolane M. Ljubavski usub, et see Smolenskile kuulunud küla oli praeguse Dubroŭna eelkäija, ja et piirkond oli oma nime saanud asula järgi. Teada on, et toona oli neil aladel juba kindlus.
Esimene kindlam märge Dubroŭnast kui asulast pärineb aastast 1514. Asulast sai hiljem samanimelise krahvkonna keskus. Esimeseks omanikuks oli Jerzy Karol Hlebowicz. Asulat rüüstasid korduvalt venelased.
Aastal 1630 ehitati Dubroŭnasse klooster ja kirik. Aastal 1654 põletasid Moskva väed kindluse maha j küüditasid elanikud Smolenskisse. Järgmine küüditamine leidis aset aastal 1664. Aastal 1690 läks asula Sapiehade valdusesse. Vene väed rüüstasid asulat ka Põhjasõja ajal. Aastal 1732 hakati asulas regulaarselt laatasid pidama. 
Aastal 1772 läks asula esimesel Poola jagamisel Vene impeeriumi koosseisu. 2 aastat hiljem sai asulast Potjomkinite suguvõsa valdus. Aastal 1781 asutati linnas kellatehas, esimene Venemaal. Aastast 1787 oli Dubroŭna Ljubamirskite valduses.
1924. aastal liideti alev Valgevene NSV-ga, aastal 1925 sai Dubroŭnast aga linn. Teises maailmasõjas hukkus linnas ja selle ümbruses üle 4000 inimese.
Mall Tomberg

Liikmesus

Mall Tomberg on Eesti Kunstnike Liidu auliige ja kuulub Eesti Tekstiilikunstnike Liitu.

Isiklikku

Tema abikaasa on kunstnik ja disainer Bruno Tomberg, nende tütar on käsitööline Riina Tomberg. Mall Tombergi isa oli kunstnik Voldemar Haas.
Efva Attling

Biograafia

Efva Attling kasvas üles musikaalses perekonnas Stockholmi eeslinnas Högdalenis koos nelja õe – Susanne, Lena, Louise ja Agnetaga. 
Ta töötas kaksteist aastat modellina, enne kui asutas bändi X Models, kes on eelkõige tuntud lauludega "Två av oss" ja "Hemlighet". Attling on sooloartistina välja andnud albumid "Stormvarning" (1985), "Nerver" (1989) ja "Sanningen ligger på min säng" (1997). 
Praegu töötab Efva disainerina. Tal on ehtestuudio Stockholmis Södermalmis. Evfa kujundatud ripatsit "Homo Sapiens" on kandnud Madonna 1999. aastal ja Meryl Streep. Lisaks on ta disaininud Synseami prille, Orreforsi veiniklaase, kaks hinnasilti ning Levi'se ja H&M-i tooteid.
Attlingi poed asuvad nii USA-s, Norras, Rootsis kui ka Soomes.

Isiklik elu

Attling oli aastatel 1985–1995 abielus Niklas Strömstedtiga, kellega tal on kaks poega. 
Aastal 1996 registreeris Efva oma kooselu Eva Dahlgreniga. Nad abiellusid 15. novembril 2009 Hotell Rivalis pärast seda, kui Rootsis võeti vastu samasooliste abielu seadus.

Auhinnad

Aastal 2010 pälvis Attling ajakirja Damernas Värld auhinna Guldknappen aksessuaaride kategoorias. Aprillis 2011 autasustas Rootsi kuninglik patriootiline ühiskond Efvat medaliga, sest ta on suutnud oma ehtedisaineri karjääriga rahvusvaheliselt silma paista.
Koivaliina vald

Ajalugu

Koivaliina mõisa juurde tekkis mõisavald aastal 1822. Aastal 1895 liideti sellega Sikšņi vald, aastal 1897 Grundzāle vald, aastal 1902 aga Bormaņi vald. Agraarreformi ajal oli Koivaliina mõisa (Schloß-Adsel) pindala koos Dārta mõisaga ja Koivaliina kirikumõisaga 2665,44 hektarit, Sikšņi mõisale kuulus aga 1179,65 hektarit maad. Agraarreformi järel loodi taas Grundzāle ja Bormaņi vallad.
Aastal 1935 oli valla pindala 232 km², elanikke oli seal 2487. 1945. aastal moodustati valda Koivaliina ja Vidaga külanõukogud, aga aastal 1949 likvideeriti vald ametlikult. Aastal 1967 liideti Koivaliina külanõukoguga Zvārtava külanõukogu „Straume” kolhoosi maad. Aastal 1990 muudeti külanõukogu vallaks. 2009. aastast kuulub vald Hopa piirkonda.

Kaitstvad objektid

Muinsusmälestistest on riikliku kaitse all Koivaliina mõisakompleks (park, ait, tall, tallmeistri maja, laut (hilisem tuletõrjujate maja), aedniku maja (hilisem viinaköök), kasvuhoone, mõisavalitseja maja, peahoone ja kahe selle toa laed), Zvārtava mõisa peahoone ja Koivaliina kirikumõisa hoonetekompleks (peahoone, tall, ait, laut, tõllakuur, kaks ahju ja viis ust), samuti ka Atsele ordulinnus, Koivaliina kalmistu kabel ja helilooja Jāzeps Vītolsi kodukoht. Kohaliku kaitse all on Zvārtava tuulik, Zvārtava mõisa park, tallid, ait, aedniku maja, Koivaliina mõisa pumbajaam, allikas "Lauvas mutes", veinikeldri varemed, jääkelder ja rehi, samuti ka Wulffide perekonna rahula värav, Koivaliina keskaegne kalmistu ja Salakase muinaskalme.
Looduskaitse all on Jaunrāmnieki pärn, Zvārtava mõisa pargis kasvavad tamm ja ebatsuuga, Vārpase lehiseallee, Vārpase jalakas, Koivaliina dolomiidipaljand, Kalameca ja Markuzi kraavid. Valda jäävad ka 51 hektari suurune Koivaliina männiku hoiuala, 325 hektari suurune Lepuri soo hoiuala, 618 hektari suurune Melnsala soo hoiuala ja 528 hektari suurune Slokase soo hoiuala. Valla keskosa läbib Ziemeļgauja kaitstav maastik.
Fergana org

Ajalugu

18.–19. sajandil asus siin Kokandi khaaniriik. Pärast viimase vallutamist venelaste poolt 1876. aastal liideti org Venemaa Keisririigiga (Fergana oblast) ning see oli Venemaa ja seejärel Nõukogude Liidu koosseisus aastani 1991.

Enklaavid

Fergana oru enklaavid moodustati NSV Liidu perioodil. Org jagati 1920. aastate keskel Usbeki NSV, Kirgiisi ANSV ja Tadžiki ANSV vahel. Kokku on Fergana orus 8 enklaavi, millest 6 asuvad Kõrgõzstani territooriumil (nendest neli Usbeki ja kaks Tadžiki eksklaavi). Suurim on 352 km² suurune Usbeki eksklaav So‘x, kus elab pea 60 000 inimest, kellest 99% on tegelikult tadžikid.
Kõrgõzstani eksklaav Barak, mis asub Usbekistani territooriumil, moodustus 1955. aastal, kui Vorošilovi nimelise kolhoosi maad anti üle Usbeki NSV-le. Selle tulemusena jäi Baraki küla Kirgiisi NSV territooriumist äralõigatuks. 230 ha suurusel enklaavil elas varem ligi 1000 inimest. Range piirirežiimi kehtestamisega 1999. aasta augustis  tekkisid enklaavis elavatel inimestel suured raskused, mistõttu hakati sealt lahkuma. Kui 2008. aastal oli Baraki elanike arv veel 625 inimest, siis 2014. aastaks oli see langenud 20-ni.
Arthur Masuaku

Valenciennes

Masuaku tuli läbi Valenciennese noortesüsteemi. Ta tegi oma Prantsusmaa kõrgliiga (Ligue 1) debüüdi hooaja avamängus 2013–14 hooajal 10. augustil Toulouse'i meeskonna vastu. Ta vahetati sisse Tongo Doumbia asemele pärast 75. minutit. 29. jaanuaril 2014 lõi Masuaku oma esimese ametliku värava Valenciennese meeskonnas 1:2 kaotusmängus võõrsil Marseille'i vastu.

Olympiakós

Juulis 2014 liitus Masuaku Kreeka kõrgliigaklubiga Olympiakos. Ta tegi oma Superliiga (Kreeka kõrgliiga) debüüdi Níki Volose meeskonna vastu ja oma kolmandas liigamängus andis ta kodustaadionil peetud 3:0 võidumängus kaks resultatiivset söötu. Kolm päeva hiljem ta tegi oma debüüdi ja skooris UEFA Meistrite Liigas Madridi Atlético vastu 3:2 võiduga lõppenud kodumängus.
2015. aasta aprillis ja mais näitasid Itaalia suurklubid nagu Roma, Inter ja Juventus huvi teda enda meeskonda palgata. Tema agent Roger Henrotay teatas, et lepingu pikendus Olympiakóse klubiga on tegevusjärgus. Juulis tuli avalikuks, et ligi nelja miljoni eurone pakkumine on tehtud Itaalia kõrgliigaklubi Genoa poolt Olympiakósele. Pakkumine sisaldas ka kunagist Olympiakóse mängijat Ioánnis Fetfatzídist, kes siirdunuks ülemineku lisasättena Genoast oma kunagisse koduklubisse tagasi. Masuaku koduklubi lükkas selle pakkumise tagasi.

West Ham United

8. augustil 2016 liitus Masuaku pärast 4-aastase lepingu sõlmimist Inglismaa kõrgliigaklubiga West Ham United. West Ham United maksis Olympiakósele Masuaku üleminekusummana 6,2 miljonit naela. Ta tegi oma Inglismaa kõrgliiga debüüdi West Hami meeskonnas 2:1 võõrsil kaotuses Chelsea jalgpalliklubile. 15. augustil 2016 tunnistas Masuaku, et enda Premier League'i debüüti tehes tundus talle Inglismaa kõrgliiga väga raske, just liiga omapäraste omaduste poolest, mis sisaldab kiiret mängutempot ja väga füüsilist lähenemist mängule. Ta lõi oma esimese värava West Hami meeskonnas Inglise karikasarjas (EFL Cup) Bolton Wanderersi vastu 19. septembril.

Rahvusmeeskonna karjäär

Olles esindanud Prantsusmaa jalgpallikoondist noorte vanuseklassis, otsustas Masuaku 2017. aasta juunis kasutada enda õigust esindada täiskasvanute tasemel Kongo Demokraatliku Vabariiki. Ta kutsuti esimest korda Kongo DV jalgpallikoondisse kaheks kvalifikatsioonimänguks Tuneesia vastu augustis 2017. Koondisedebüüdi tegi ta aasta hiljem, 13. oktoobril 2018 mängus Zimbabwe vastu.
4. novembril 2017, kui West Ham United võõrustas oma kodustaadionil Eesti koondise kaptenit Ragnar Klavanit ja Liverpooli, oli Masuakul võimalus mängu jälgida pingilt.
Manivald Korv

Manivald Korv (12. mai 1926 – 31. detsember 2003) oli Eesti keemik.
Ta lõpetas aastal 1951 Tallinna Polütehnilise Instituudi mäe-keemiateaduskonna kütuste keemilise tehnoloogia erialal.
Manivald Korv suri 31. detsembril 2003 ja ta maeti 10. jaanuaril 2004 Metsakalmistule.
Oosaare neem

Oossaare neem (ka Hoosaare neem) on neem Saare maakonnas Muhu vallas.
Neeme koordinaadid on 58° 38′ N, 23° 8′ E.
Abdulhamit Gül

Isiklikku

Ta on abielus ja kolme lapse isa.
Sargvere mõis

Sargvere mõis (saksa keeles Sarkfer) oli rüütlimõis Peetri kihelkonnas Järvamaal. Nüüdisajal jääb kunagine mõis Paide linna Järva maakonnas.

Ajalugu

Sargvere mõis asutati 1722. aastal, mil see eraldati Esna mõisast.
Mõisa esimene omanik oli tollase Esna mõisniku Otto Magnus von Esseni tütar Christine Hedwig, kes oli abielus Kirna mõisniku Hans Heinrich von Ferseniga. Sargvere mõisa ajaloo muudab huvitavaks see, et mõisa pärandati edasi vaid naisliinis.
Christine Hedwig von Esseni ja Hans Heinrich von Ferseni tütar Louise Magdalena oli abielus kaks korda: esmalt Karl Johann von Delwigiga ja siis Erich Helmich von Kaulbarsiga. Teisest abielust sündinud Christina Louise von Kaulbars abiellus Heinrich Magnus von Buddenbrockiga ja nende tütar Anna Auguste Louise omakorda Friedrich von Kurselliga.
1827. aastast rentisid mõisat järgemööda Schillingid, Riesenkampffid ja Stackelbergid.
Mõisa viimseks võõrandamiseelseks omanikuks oli Emmeline von Stackelberg.

Mõisakompleks

Mõisa barokkstiilis peahoone ehitati 1760. aastatel, mil mõis kuulus Erich Helmich von Kaulbarsile.
Kahekorruselises kivihoones on säilinud ka rokokoostiilis stukklagesid. Hoone ees oli suur auväljak ja seda ümbritses segastiilis park. Pargis kasvab Eesti jämedaim harilik saar.
Pärast võõrandamist tegutses mõisahoones kool. Hiljem on seal asunud raamatukogu ja praegu Sargvere mõisa muuseum.
Mõisahoone ees on mälestusmärk Sargveres sündinud dirigent Verner Nerepile.
Ogre

Ajalugu

Piirkonna varaseimad asukad olid liivlased. Ogre on nime saanud Ogre jõe järgi, mis kandis vanades allikates Vōgene (Wogene, Woga) nime. Tänapäevase nime olevat jõele andnud Katariina I; kuna jões elas palju angerjaid, siis oli see Ogre (vene keeles угри) jõgi. 
Linna tekkele pani aluse aastal 1861 valminud Riia–Daugavpilsi raudtee ja linna kohale rajatud Ogre raudteejaam. Selle ümber tekkisid suvilad, suverestoranid ja paviljonid. Esimese maailmasõja ajal jäi asula rindele ja suurtükitules hävis suurem osa varasematest hoonetest. Aastal 1920 sai Ogrest alev ja aastal 1928 linn. Kuni Teise maailmasõjani oli linn koos Jūrmala, Saulkrasti ja Siguldaga üks tähtsamaid suvituspiirkondi Lätis.
Nõukogude võimu ajal riigistati kõik linnas asunud restoranid, pansionaadid, sanatooriumid ja võõrastemajad. Linn oli aastani 2009 Ogre rajooni keskus.
Talitee

Talitee on talvel kasutatav tee, mis võib kulgeda nt üle soode, veekogude, väljade.
Taliteed olid eriti tähtsad vanemal ajal, kui suur osa maismaalisi vedusid tehti just talvel.
Enamik vanasid taliteesid kadus pärast raud- ja autoteede rajamist. Tänapäeval on tuntumaid taliteesid jääteed.
James Ward

James Ward (27. jaanuar 1843 – 4. märts 1925) oli Inglise psühholoog ja filosoof. Ta oli ka vaimulik Cambridge'is.

Elulugu

James Ward sündis Kingston upon Hullis ja oli pere üheksast lapsest vanim. Tema isa oli edutu kaupmees. Ward õppis Liverpooli instituudis ja koolis Mostyn House, kuni pidi isa pankroti pärast kooli pooleli jätma.
Ward oli Liverpoolis neli aastat arhitekti õpipoiss. Seejärel õppis ta kreeka keelt ja loogikat ning oli pühapäevakooli õpetaja. Ta astus 1863. aastal Spring Hilli kolledžisse, kus õppis 1869. aastani, mil lõpetas teoloogiaõpingud ja omandas Londoni Ülikooli bakalaureusekraadi.
Aastatel 1869–1870 avanes Wardil võimalus saada stipendium Saksamaale. Enne Göttingeni kolimist ja Hermann Lotze käe all õppimist otsustas ta osa võtta Isaac Dormeri loengutest Berliinis. Kui ta jõudis tagasi Inglismaale, sai temast Cambridge’i Emmanueli koguduse kiriku vaimulik, kus tema teoloogilist liberalismi pahaks pandi. Wardi olukorrale kaasa tundes, julgustas Henry Sidgwick teda Cambridge’i Ülikooli sisse astuma. Algselt, mitte veel üliõpilasena, võitis ta stipendiumi Trinity Kolledžisse ja seda väitekirjaga "Füsioloogia seos psühholoogiaga" ("The relation of physiology to psychology"). Osa tööst avaldati 1876. aastal uue ajakirja Mind esimeses numbris.
Kogu Wardi järgneva elu kohta oli Briti riiklikus biograafia sõnaraamatus öeldud, et ta hoidis eemale institutsioonilisest religioonist, samuti ei kaldunud ta sekularismi ega agnostitsismi poole, ning tema varajane usk vaimsetesse väärtustesse ja siiras suhtumine kõigisse religioonidesse ei kadunud kunagi.
Aastatel 1876–1877 viibis Ward taas Saksamaal, kus õppis Leipzigis Carl Ludwigi nimelises füsioloogia instituudis. Tagasi Cambridge’i minnes jätkas ta füsioloogia uurimistööd Michael Fosteri käe all.
Siiski 1880. aastal otsustas Ward selle teema juurest edasi psühholoogia juurde liikuda. Tema artikkel "Psühholoogia" Encyclopædia Britannica üheksandas numbris oli aga väga mõjuvõimas.
Ward oli Aristotelese Seltsi president ja tema naine Mary oli intellektuaalse naisseltsi liige (Ladies Dining Society) Cambridge'is.
James Ward suri Cambridge'is ja ta kremeeriti sealses krematooriumis.
Valentin Antonov

Valentin Dmitrijevitš Antonov (vene keeles Валентин Дмитриевич Антонов; 24. september 1926 Sara, Simbirski kubermang – 22. aprill 2014) oli Sahha näitleja, lavastaja ja õppejõud,  professor, Vene NFSV rahvakunstnik.
Ta töötas üle poole sajandi  Puškini-nimelise vene draamateatri näitleja ja lavastajana. Aastatel 1983–1987 oli ta teatri direktor. Lisaks teatritööle tegutses ta õppejõuna Moskva Kunstiteatri stuudiokooli filiaalis ja Arktika Riiklikus Kunstide ja Kultuuri Instituudis (professor).
1996. aastal Sahha presidendi seadlusega määrati ta Sahha (Jakuutia) Vabariigi Vaimsuse Akadeemia tegevliikmeks. Akadeemia üldkogul valiti ta akadeemia asepresidendiks.

Haridustee ja töökäik

1943. aastal võeti Antonov Nõukogude Armeesse; sõdis  Teises maailmasõjas 1943–1945. Kolm päeva enne sõja lõppu sai kõhtu haavata. Pärast demobiliseerimist 1948. aastal õppis ta esialgu  Sverdlovski teatriinstituudis, seejärel   Ostrovski-nimelises Leningradi Teatriinstituudis. 
Pärast instituudi lõpetamist 1952. aastal sai ta  Vene teatri Tšuvaššias näitlejaks. Seejärel töötas ta pikka aega Jakutskis  Vene draamateatris Jakuutias (1954–1966 ja 1971–2014). Vahepeal töötas ta Irkutski, Semipalatinski ja Orjoli teatrites.
Asta Palm

Asta Palm (aastani 1955 Kruuse; sündinud 6. mail 1927 Elvas) on Eesti maastikuarhitekt.

Elulugu

Asta Palm on kudumistööstuse omaniku tütar.
Lõpetas 1945 Tartu 3. Keskkooli, 1951 TPI arhitektuuri erialal, 1958–1962 ETUI aspirant, tehnikakandidaat (1964, TPI), väitekiri "Suurte linnade lähedaste puhketsoonide planeerimise arhitektuursed printsiibid (Tallinna näitel)". Oli 1951–1955 RPI Eesti Maaehitusprojekt arhitekt, 1955–1958 EPA maakorralduse kateedri õpetaja, 1962–1969 ETUI noorem- ja vanemteadur, ühtlasi 1967–1969 kohakaaslusega EPA maakorralduse kateedri vanemõpetaja, 1965–1975 EPA-s sama kateedri vanemõpetaja, 1975–1991 dotsent. Õpetas maa-asulate planeerimist ja maastikuarhitektuuri aluseid, maakorralduslikku ja tehnilist joonestamist.

Teadustöö

Uurimisvaldkonnad: regionaal-, linna- ja puhkealade planeerimine, nendega seonduvad looduskaitse ja maastikukujunduse probleemid. Uurimistöö tulemusi on rakendatud "Eesti NSV puhkealade generaalplaani" ja "Eesti NSV kompleksse territoriaalplaneerimise skeemi" koostamisel. Eesti Arhitektide Liidu ja ELUS-i liige. 50 teadustrükist, viis õppe-metoodilist vahendit.
Saarbrücken

Ajalugu

Saarbrückenit mainitakse esmakordselt 999. aastal. Saarimaa krahvkond tekkis 1120. aastal.
1793. aastal okupeerisid linna Prantsuse väed ja 1801. aastal liideti Saarimaa Prantsusmaaga ja 1815. aastal Preisimaaga. 1909. aastal liideti Saarbrückeniga Sankt Johanni ja Malstatt-Burbachi linn.

Majandus

Saarbrücken on söebasseini keskel asuv tööstuslinn. Peamised tööstusharud on metallurgia ja masinatööstus.
Gibbsi vabaenergia

Gibbsi energia (tuntud ka kui Gibbsi vabaenergia, tähistatakse ΔG (vabaenergia muut)) on termodünaamiline potentsiaal, mis iseloomustab tööd, mida termodünaamiline süsteem suudab teha konstantsel temperatuuril ja rõhul. Sellest ka tema nimetus "vabaenergia" – energia, mis on töötamise jaoks "kätte saadav", n.ö. "vaba". Gibbsi energia on võrdne maksimaalse kasuliku tööga, mida suudab teha suletud süsteem pöörduval protsessil ilma paisumistööta.
Gibbsi energia keemilise reaktsiooni jaoks on selle reaktsiooni toimumise potentsiaal, mis võrdub nulliga, kui reaktsioon on saavutanud tasakaalu.

Ajalugu

Aastal 1873 publitseeris Josiah Willard Gibbs artikli pealkirjaga "A method of geometrical representation of the thermodynamic properties of substances by means of surfaces", milles ta tutvustas esmaseid põhimõtteid oma valemist, mis ennustas paljude protsesside kulgemist kehade või süsteemide kokkupuutel. Uurides erinevate homogeensete ainete interaktsioone kokkupuutel ning kasutades oma kolmemõõtmelist ruumala-entroopia-siseenergia graafikut, suutis Gibbs ennustada muutuste teket.
Algselt defineeriti Gibbsi energia graafiliselt. Gibbsi esimeses termodünaamika artiklis "Graphical Methods in the Thermodynamics of Fluids" (Graafilised meetodid vedelike termodünaamika uurimiseks) aastal 1873 kasutas ta koordinaattelgedena entroopia ning ruumala telgi, et väljendada keha olekut. Sama aasta lõpus kirjutas Gibbs artikli "A Method of Geometrical Representation of the Thermodynamic Properties of Substances by Means of Surfaces" (Meetod ainete termodünaamiliste omaduste geomeetriliseks väljenduseks pindade abil), kus ta lisas kolmanda telje, mis vastas keha siseenergiale. Järgmisel aastal kasutas James Clerk Maxwell Gibbsi graafikuid, et luua üks kolmemõõtmeline graafik entroopia, siseenergia ning ruumala telgedega.
Aastal 1882 väitis Hermann Ludwig Ferdinand von Helmholtz, et n.ö. "keemiline külgetõmbavus" on suurim võimalik töö, mida reaktsiooni suudab teha, kui see kulgeb pöörduval viisil, näiteks elektriline töö akus. Seda maksimaalset tööd käsitletakse kui süsteemi vaba, kättesaadava energia (Gibbsi vabaenergia, kui temperatuur ja rõhk on konstantsed ning Helmholtzi vabaenergia, kui temperatuur ja ruumala on konstantsed) vähenemisena, samas soojust, mis süsteemist väljub, käsitletakse süsteemi siseenergia vähenemisena. Seetõttu G või F iseloomustavad energiat, mis on "vaba" töö tegemiseks.
Järgneva 60 aasta jooksul asendati mõiste keemiline külgetõmbuvus mõistega vabaenergia. Aastal 1990 IUPACi väljastatud atmosfäärilise keemia mõistete sõnastikus soovitati sõna "vaba" eemaldada, jättes ainult alles "Gibbsi energia".

Standardne formatsiooni Gibbsi energia

Aine standardne formatsiooni Gibbsi energia on Gibbsi energia muut 1 mooli selle aine kujunemisel selle aine komponentidest standardolekus.
Kõikidel elementidel nende standardolekus on formatsiooni Gibbsi energia 0, kuna nad on juba standardolekus.
Standardne formatsiooni Gibbsi energia on kasulik reaktsiooni suuna ennustamiseks standardtingimustel (rõhk on 1 bar ning temperatuur 25 kraadi Celsiuse järgi): reaktsioon liigub alati madalaima energiakoguse suunas.
Johann Vestring

Johann Vestring (ka Johann Westring; suri aastal 1681) oli Eesti vaimulik.
Ta õppis usuteadust (immatrikuleeriti 20. septembril 1656) Greifswaldi ülikoolis ja (immatrikuleeriti veebruaris 1658) Rostocki ülikoolis.
Ta oli aastatel 1661–1680 nii Pärnu eesti kui ka saksa koguduste s.t. Pärnu Eliisabeti koguduse ja Pärnu Nikolai koguduse abiõpetaja, aastatel 1680–1681 oli ta Pärnu Eliisabeti koguduse õpetaja.
Ta rajas aastal 1666 eestikeelse rahvakooli. Aastast 1680 oli ta ka kooli inspektor.

Isiklikku

Tema isa Heinrich Vestring oli Kose Püha Nikolause koguduse õpetaja, vanaisa Heinrich Vestring oli nii Tallinna Niguliste koguduse kui ka Tallinna Oleviste koguduse õpetaja ja Tallinna superintendent. Poeg Salomo Heinrich Vestring oli Tori ja Pärnu Eliisabeti koguduse õpetaja ning vaimulik kirjamees.