google/wiki40b huggingface dataset:
Holomiktiline veekogu

Holomiktiline veekogu on veekogu, kus aastas vähemalt korra on veetemperatuur ja veetihedus kogu veesamba ulatuses ühtlane ning mille tagajärjel toimub veesamba täielik segunemine.
Holomiktilisteks veekogudeks loetakse ka amiktilisi veekogusid.
Näiteks kui parasvöötme järve veetemperatuur on kogu veesamba ulatuses umbes 4ᵒC, siis enamasti juba väikese tuule korral toimub täielik segunemine.
Enamik Eesti järvi on holomiktilised, kusjuures segunevad enamasti aastas 2 korda (dimiktiline).
Ado Emmo

Ado Emmo (13. august 1884 Päärdu – 20. märts 1964) oli Eesti klaverimeister ja puusepp.
Ta õppis Tallinna Kunsti-Tööstuskoolis joonistamist ning hiljem täiendas ennast meister Sipelga käe all.
Ado Emmo abiellus Tallinnas Therese-Johanna Kiesemanniga. Therese-Johanna oli kutseline pianist, kes saatis klaveril kinodes tummfilme. 1932. aastal sündis tütar Vilja.
Ado Emmo on valmistanud umbes 20 klaverit. Tema valmistatud pillid olid väga kauni ja maitseka viimistlusega. 
Lisaks valmistas ta mööblit (puhvet, riiulid, söögitoamööbel, toolid), millest osa on ka säilinud. Ado Emmo töötas Eesti Vabariigi raudteel tislerina. Teda kutsuti tööle Tallinna Klaverivabrikusse, kuid raudtee ei tahtnud võimekast töömehest loobuda. Kohusetunne jättis ta ametisse, kuigi olles juba pensionil, oleks ta võinud vabalt hingelähedasele tööle asuda. Eesti Raudteel töötas ta kõrge eani.
Ado Emmo suri 20. märtsil 1964 ning on maetud Tallinna Rahumäe surnuaiale.
Küllike Rooväli

Küllike Rooväli (21. oktoober 1969 Tallinn – 4. juuli 2018) oli eesti ajakirjanik ja fotograaf.

Eluloost

Küllike Rooväli kasvas üles Tallinnas Kelmikülas, õppis Tallinna 22. keskkoolis, 46. Keskkoolis, Tallinna Vanalinna Täiskasvanute Gümnaasiumis ning lühikest aega Sisekaitseakadeemias. Ta on osalenud Eesti Noorte Mereklubis ja hiljem saanud väikelaevajuhi tunnistuse.

Töö ajakirjanduses

Rooväli alustas ajakirjanduses 1993. aastal kaastöödega ajalehtedele Post ja Õhtuleht. 
Alates 1. augustist 1993 oli ta põhikohaga krimiuudiste toimetaja ajalehes Õhtuleht. Aastatel 1995–1996 oli politseiameti pressiesindaja (vaneminspektor, teenistuja), aastatel 1996–1998 Tallinna Politseiprefektuuri pressiesindaja (inspektor, politseiametnik). Samaaegselt politseitööga ei katkestanud ajakirjanduslikku tööd ja tutvustas politsei tegevust, avaldades artikleid ja fotosid.
Alates 1998. aastast oli Küllike Rooväli ajalehe Postimees ajakirjanik. Ta on töötanud Postimehes reporteri ja vanemtoimetajana, 1. oktoobrist 2008 kuni 30. aprillini 2009 oli uudistetoimetuse juht. Alates 2009. aasta sügisest kuni 2012. aasta sügiseni töötas ta TV3 uudistetoimetuses päevatoimetajana. 2012–2014 oli ta ajalehe Postimees fototoimetuse juhataja . Seejärel asus ta tööle Õhtulehte.
Alates juunist 2012 oli Küllike Rooväli ka Kuku Raadio saate "Meretund" toimetaja ja saatejuht.
Karl Schlossmann

Karl Richard Benjamin Schlossmann (19. veebruar 1885 Puurmani vald – 17. detsember 1969 Stockholm) oli Eesti mikrobioloogiateaduse rajaja, bakterioloogiaprofessor ning hilisem arstiteaduskonna dekaan.
Karl Schlossmann kaitses 1920. aastal Voroneži ülikoolis teadusliku töö, mida hiljem Eestis loeti arstiteaduse doktori (dr. med.) vääriliseks.
Karl Schlossmann oli ka 1938. aastal asutatud Eesti Teaduste Akadeemia president.
Eesti Eugeenika ja Genealoogia Seltsi esimees.
Korporatsioon Sakala vilistlane.
Põgenes 1944 Rootsi.
NEET-noored

NEET-noored on noored, kes ei õpi, ei tööta ega osale ka väljaõppes ega koolitusel (NEET ‒ not in education, employment or training ‒ mittetöötavad või haridust ega kutset mitteomandavad noored). 
1980. aastate algul muudeti Suurbritannias sotsiaaltoetuste süsteemi, mille tulemusel jäid enamus 16–18-aastastest noortest ilma võimalusest töötutele mõeldud teenustest ja toetustest. Sellest sai alguse ja tekkis NEET-noorte kontseptsioon ja termin. Tehtud uuringutest selgus, et osa 16–18-aastastest ei õpi ega tööta ehk neil ei ole ühtegi noortele omast sotsiaalset staatust.
2011. aasta Eurofondi analüüsi kohaselt moodustasid NEET-noored Eestis 14,9% 15–29-aastasest rahvastikust. Majanduskeskkonnas toimunud muutused on mõjutanud noorte töövõimalusi, seetõttu on NEET-noorte osakaal Eestis viimase kümmekonna aasta jooksul olnud muutlik (Kasearu & Trumm, 2013). Noote mittetöötamine ja kooliskäimine tõstatab mitmeid sotsiaalseid probleeme ja see grupp nõuab ühiskonnas järjest enam tähelepanu. Eurofondi uuringu järgi on selliste noorte arv hinnanguliselt üle 40 000. Nende hulka kuuluvad nii töötud, perekondlike kohustustega noored, mitteametlike juhutööde tegijad, vabatahtlikud kui ka liikumis- ja vaimupuudega isikud.

Haridus

Haridus on üks oluline NEET-noori eristav tegur. Madala hariduse negatiivne mõju aja jooksul suureneb. Põhiharidusega on selgelt suurem risk kuuluda NEET-noorte hulka ja seda peamiselt seoses raskustega tööturul püsimisel. Euroopa Liidus on peamine varakult haridustee katkestamise põhjus enamasti ebasoodne sotsiaal-majanduslik taust. Eesti noorte edu koolis mõjutab sotsiaal-majanduslik taust vähem kui enamikus Euroopa Liidu liikmesriikides.

Euroopa Liidu "Noortegarantii" projekt

Võitlemaks NEET-noorte probleemiga on Euroopa Liidus loodud projekt "Noortegarantii" (Youth Guarantee), mis on algatatud Euroopa Komisjoni poolt. Eestis vastutavad noortegarantii rakendamise ja haldamise eest Sotsiaalministeerium ning Haridus- ja Teadusministeerium (Noortegarantii, 2014). Noortegarantii eesmärk on tagada, et alla 25-aastased noored saaksid hiljemalt nelja kuu möödudes töötuks jäämisest või formaalharidusest lahkumisest kvaliteetse töö-, haridustee jätkamise või koolituspakkumise. Noortegarantiid toetavad laiemad valdkondlikud strateegiad ja arengukavad: "noortevaldkonna arengukava 2014-2020 ja Elukestva õppe strateegia 2020 sisaldavad mitmeid noortegarantiid toetavaid eesmärke ja tegevusi".

Olukorra põhjused

Osad NEET-noored ei ole selles olukorras vabatahtlikult, osad sunniviisiliselt. Tavaliselt võib NEET-noort mõjutada mitu erinevat asjaolu ja põhjust, miks ta on sellises olukorras.
Müüameri

Müüameri on mõnede uurijate käsitluses eristatud Läänemere hiliseim staadium, mis algas 16.–17. sajandil, kui Läänemerre jõudis laevade kaudu liiva-uurikkarp (Mya arenaria).
Eesti teadlaste arvates pole selle staadiumi eristamine piisavalt põhjendatud.
Carl Friedrich Gauss

Elulugu

Carl Fr. Gauss sündis 30. aprillil 1777 Braunschweigi linnas vaeses peres. Ta ei saanud läbi oma isa Gebhard Dietrichiga (1744–1808), kes ei pooldanud poja haridusteed, vaid eelistas, et Carl tegeleks pigem käsitööga, näiteks müürsepa või aednikuna. Samas oli Carlil väga hea suhe ema Dorothea Benzega (1743–1839), kes oli kohusetruu, kindla iseloomuga, tark ja alati rõõmsameelne ning kes tundis Gaussi üle suurt uhkust.

Tartu Ülikooli kandideerimine

Gauss kandideeris aastatel 1803 ja 1809 Tartu Ülikooli astronoomia- ja matemaatikaprofessori kohale.
Esimene kord Tartu Ülikool ei pannud tema kandidatuuri hääletusele, sest rektor professor Georg Friedrich Parrot (1767–1852) soovis leida õppejõude oma tutvusringkonnast, ning esitas kirjaliku avalduse, kus selgitas, et Gauss ei lahku Braunschweigist. Valituks sai Parroti soovi kohaselt J. W. A. Pfaff, kuid kes ei olnud huvitatud teaduslikust tööst ja lahkus võlgu tasumata aastal 1809.
1809. aastal kui Gauss oli pärast hertsogi surma asunud Göttingeni, kandideeris Gauss uuesti. 14 poolt- ja 5 vastuhäälega valiti Gauss ja saadeti talle kutse. Gauss otsustas siiski kutsest keelduda ja tõi välja kaks peamist põhjust: lesel on õigus pensionile alles viie teenistusaasta järel; Göttingeni jäädes saaks ta pensioni kohe ja kursi järgi suuremas summas kui Tartu maksimum. Teiseks, Gaussile ei sobinud, et puhta ja rakendusmatemaatika professuurid on astronoomia omaga ühendatud. Gauss soovis rohkem vabadust teaduslikuks tööks, kuid Tartus oleks ta pidanud suurema osa ajast kulutama matemaatika põhitõdede õpetamisele. Samuti mainis ta ka oma kirjas, et reisikuludeks pakuti 1000 rubla, kuid see ei kataks kulusid, ning pakutud 2500-rublase palgaga halveneks tema olukord vene raha madala väärtuse tõttu, kuid ei pidanud seda niivõrd oluliseks. Gauss soovitas enda asemele doktor Heinrich Christian Schumacheri (1780–1850). Valituks osutus siiski põdur professor Johann Sigismund Huth (1763–1818), kes peamiselt põdes ja Tartus ka suri.
Antanas Smetona

Antanas Smetona (10. august 1874 – 9. jaanuar 1944) oli Leedu poliitik ja riigitegelane, Leedu president 4. aprillist 1919 kuni 19. juunini 1920 ja 19. detsembrist 1926 kuni 15. juunini 1940.
Antanas Smetona oli üks 17. detsembril 1926 toimunud autoritaarse riigipöörde juhte.
Kui Nõukogude Liit 15. juunil 1940 Leedu okupeeris, põgenes Antanas Smetona Saksamaale. Lühemat aega viibis ta Šveitsis, 1941. aastal asus elama Ameerika Ühendriikidesse. Ta hukkus 1944. aasta jaanuaris tulekahjus oma kodus Ohio osariigis Clevelandis.
Jackie Evancho

Jackie Evancho, tegelikult Jacqueline Marie Evancho (sündinud 9. aprillil 2000 Pittsburghis) on Ameerika Ühendriikide lapslaulja.
Ehkki ta oli edukalt osa võtnud mitmest talendivõistlusest ning tema esimene album "Prelude to a Dream" ilmus juba 2009. aastal, saavutas ta laiema tuntuse 2010. aastal osalemisega telesarja "America's Got Talent" viienda hooaja saadetes, kus ta sai 10-aastasena teise koha. 2010. aastal ilmunud albumiga "O Holy Night" oli ta selle aasta enimmüüdud debütant ning noorim edetabelite esikümnesse jõudnud debütant USA ajaloos. 14. juunil 2011 ilmus album "Dream With Me" ning 1. novembril 2011 jõulualbum "Heavenly Christmas".
Clausthal-Zellerfeld

Ajalugu

Clausthal-Zellerfeld koosnes algselt kahest linnast, mis ühendati 1924. aastal üheks haldusüksuseks. Clausthal on tuntud vana Clausthali tehnikaülikooli ja selle suurepärast hoonete poolest, samas Zellerfeld on tüüpiline turismikuurort matkajatele ja talisportlastele. Clausthal-Zellerfeld on suurim linn piirkonnas, mis asub mägedes, mitte jalamil.
Kaevandamine piirkonnas algas 16. sajandil. Moodsa trossi leiutas rauakaevanduste teenindamiseks 1830. aastatel Saksa mäeinsener Wilhelm August Julius Albert, seda kasutati kaevandamisel Harzi mägedes Clausthalis. See võeti kiiresti omaks, kuna osutus paremaks kanepiköitest ja metallkettidest, mida varem kasutati, ja leidis varsti tee mitmesuguste rakendusteni, sealhulgas said kõige olulisemaks rippsillad. Langelsheim–Altenau (Oberharz) raudtee avati 1877. aastal ja pikendati 1914. aastal Altenauni. Suur jaamahoone ja 70 muud ehitist linnas purustati õhurünnakus 7. oktoobril 1944. 92 inimest kaotas elu.
Kaevandustegevus peatati 1930. aastal, kuna maagilademed ammendusid. Täna on ümbritsevas Harzi piirkonnas suured kaevandusjäänukid, millest mõned on nüüd muuseumid. Raudteeliin suleti 1976. aastal. Endine raudteejaam, mis pärast 1944. aastal purustamist aastatel 1961–1963 taas üles ehitati, majutab täna turismiinfot ja linna raamatukogu.
Clausthali tehnikaülikool loodi 1775. aastal mäeinseneride harimiseks. Täna on see tehnikaülikool inseneriteaduste õpetamiseks.
Niibi raba

Niibi raba (ka Niibi soo) on raba Lääne maakonnas Lääne-Nigula vallas. 
Raba põhjaservast saab alguse Riguldi jõgi. Rabas on mitu järve: Kaevandu järv, Linaleojärv ja Rootsiküla järv. Raba lääneservas on Varkla kraav.
Soo pindala on 1331 ha. Soo turbakihi paksus on 4 m.
Völs am Schlern

Geograafia

2010. aasta 30. novembri seisuga elas seal 3463 inimest.
Valla pindala on 44,4 km².
Völs am Schlerni vallas on frazioni (alljaotused, peamiselt külad ja asundused) Blumau (Prato all'Isarco), Oberaicha (Aica di Sopra), Peterbühl, St. Anton (S. Antonio), Obervöls (Fiè di Sopra), Prösels (Presule), Prösler Ried (Novale di Presule), St. Kathrein (Santa Caterina), St. Konstantin (San Costantino), Ums (Umes), Unteraicha (Aica di Sotto), Untervöls (Fiè di Sotto) ja Völser Ried (Novale di Fiè).
Völs am Schlern külgneb järgmiste valdadega: Kastelruth, Karneid, Ritten ja Tiers.

Keeleline jaotus

2011. aasta rahvaloenduse järgi kõneles 94,92% rahvastikust esimese keelena saksa keelt, 4,46% itaalia keelt ja 0,62% ladiini keelt.

Kultuur

Igasuvine Semper Music International Festival toob Völs am Schlerni kokku rahvusvaheliselt tuntud muusikuid ja õpilasi kogu maailmast.
Aluliina kirik

Varasem ajalugu

Sealse ordulinnuse juures asuvat kirikut on esmakordselt mainitud aastal 1432. Ordumeister Burchard von Dreileben eraldas küll juba aastal 1341 raha linnuse juurde kiriku rajamiseks, ent pole teada, kas kirik tegelikult sinna ehitati. See kandis Maarja nime. Poola võimu ajal läks sealne kirik jesuiitide valdusesse, misjärel nii Lāzberģi mõisas kui ka Zeltiņis hakati jumalateenistusi pidama, kuigi sealsed palvemajad allusid Aluliina kihelkonnale.

Pastor Ernst Glück

1683. aastal sai Ernst Glückist Aluliina pastor. Ta elas ka praeguse kirikumõisa ruumides, puutudes seal otseselt kokku lätlastega. Nii otsustas ta Piibli läti keelde tõlkida. 1688. aastaks oli Uue Testamendi tõlge valmis, 1694. aastaks oli aga kogu Piibel tõlgitud ja ka trükivalgust näinud. See oli väga oluliseks sammuks ühtse läti kirjakeele kujunemisel.
Lisaks Piibli tõlkimisele tegeles Glück talurahvaharidusega: ta rajas nii Aluliina kui ka Volmari ümbrusse mitu talurahvakooli.
1687. aastal sai Glückist Koknese praost ehk Liivimaa üks mõjukamaid kirikutegelasi, kuigi ta jäi ka edasi Aluliina kihelkonda. Tema tegevus Lätis lõppes 1702. aastal, kui Vene väed vallutasid Aluliina ning viisid Glücki sõjavangi. Koos Glückiga viidi sõjavangi ka tema teenijanna ja kasutütar Marta Skawronska, kellest hiljem sai Venemaa keisrinna Katariina I.

Praegune kirikuhoone

Praegust kirikuhoonet ehitati aastatel 1781–1788. Hoone kavandas Christoph Haberland. Kirik sai koguduse patroonidelt Vietinghoffidelt kaks kroonlühtrit ja hõbedast veinikannu.
Kirikuhoone on maakividest ja seda ehib 55,5 meetri kõrgune kellatorn. Torni tipus on klaasakendega vaateplatvorm, mis rajati Aluliina mõisniku soovil, kes tahtis sealt ümbruskonna maalilist maastikku imetleda.
Aastal 1923 kirikuhoone elektrifitseeriti. Aastal 1935 asetati kiriku seinale mälestustahvel Aluliina vabastanud soome vabatahtlikele Põhja Pojad. Aastal 1999 kirikuhoonet remonditi.
Aluliina kirik, selle neli ust, interjöör, kantsel ja altar on riikliku kaitse all olevad mälestised.
Solidaarsus (ametiühing)

Solidaarsus (poola keeles Solidarność, täieliku poolakeelse nimega Niezależny Samorządny Związek Zawodowy "Solidarność") on Poola ametiühing, mis sai tuntuks oma Nõukogude Liidu vastase tegevuse poolest. Ühingu eesotsas oli Lech Wałęsa.
Ühing kujutas endast totalitarismi- ja kommunismivastast sotsiaalset massliikumist. Liikumisse kuulusid väga erinevaid poliitilised jõud: alates katoliiklikest konservatistidest kuni ultravasakpoolsete sotsialistide ja anarhistideni.
Ühing loodi augustis-septembris 1980 Gdanski laevatehases. Ühing legaliseeriti 10. novembril 1980. Jaanuaris 1982 keelustasid Nõukogude võimuorganid ühingu tegevuse. Detsembrist 1981 kuni 1986. aastani tegutses ühing põranda all. Ühing taaslegaliseeriti aprillis 1989. 
1989–1990 taotles ühing maailmarevolutsiooni ning oli Poola Rahvavabariigis tegutseva Poola Ühinenud Töölispartei likvideerimise eestvedajaid.
Viki küla

Ajalugu

Viki küla kasvas välja pundenikutalust, mille rajas 1592 Virita Ficke Clement. 17. sajandi teisest poolest on teada Vicke Simoni talu, mille maad paiknesid isoleeritud lappidena soode, metsade ja kiviste seljandike vahel.
Pajumõisa mõis lõi arvatavalt pärast Põhjasõda ümbruskonda uusi talusid; kõigile anti Wicki nimi. Kihelkonna koguduse meetrikaraamatutes Põhjasõja järgsest ajast on mainitud nimed Wicki Peter, Wicki Thomas ja Wicki Iak, keda ajaloolased on pidanud uuteks elanikeks. Aastast 1745 on lisaks neile teada ka Jüri pere ja Reinu pere.
Aastal 1778 mainiti esimest korda Viki küla (Dorf Wicki).
Aastaks 1823 olid kõik küla talud läinud üle Kihelkonna kirikumõisale.
2009. aastal anti välja küla ajalugu käsitlev raamat.
Alexander von Weiss

Alexander Karl Clemens von Weiss (10/22. august 1840 Uhtna – 25. november 1921 Varudi) oli baltisaksa päritolu Eesti insener, mõisaomanik ja poliitik.
Ta õppis aastatel 1861–1865 Tartu Ülikoolis matemaatikat ja astronoomiat, grad. Stud. 1868 . Õpingute algul astus ta korporatsiooni Estonia liikmeks. Aastatel 1865–1867 õppis ta Karlsruhe Polütehnikumis.
Ta töötas aastatel 1867–1873 ehitusinsenerina Lõuna-Venemaal raudtee ehitusel. Aastatel 1874–1879 töötas ta Peterburis Aleksandri silla ehitusel, aastatel 1880–1885 töötas ta Tallinnas sadamaehituse insenerina. Aastast 1881 oli ta Varudi mõisa omanik (Rakvere lähedal). 13/25. märtsil 1878 immatrikuleeriti ta Eestimaa rüütelkonda.
Tema poeg oli Balti pataljon ülem Constantin von Weiss.
Madis Ojamaa

Madis Ojamaa (30. märts 1937 Tallinn – 19. august 1987 Tallinn) oli eesti näitleja ja lavastaja.
Madis Ojamaa lõpetas Tallinna Kultuurhariduskooli ja 1961. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri. 1968. aastal lõpetas ta Moskvas A. V. Lunatšarski nimelise Riikliku Teatrikunsti Instituudi (GITIS) lavastajana.
Aastatel 1961–1963 töötas ta inspitsiendina Tallinna Riiklikus Akadeemilises Draamateatris. 1969–1970 ja 1974–1975 oli ta Lydia Koidula nimelise Pärnu Draamateatri lavastaja. 1971–1973 töötas Madis Ojamaa Tallinnfilmi ja 1976. aastast Eesti Reklaamfilmi režissöörina.
Madis Ojamaa oli filmi "Verekivi" (1972) režissöör, see oli tema ainus mängufilm. Ta oli ka kontsertfilmi "Uksed" režissöör.
Ta mõtles välja tegelaskuju Elisabeth Jõhvi ja koostas tolle tekstid.

Isiklikku

Näitleja, teatritegelane, näidendite kirjastaja ja raamatukaupmees Taavet Mutsu oli Madis Ojamaa emapoolne vanaisa. Eesti Reklaamfilmi rajaja Peedu Ojamaa oli Madis Ojamaa vend.
Maret Pank

Maret Pank (aastani 1968 Aus; sündinud 17. juunil 1943 Tallinnas) on Eesti keemik.

Elulugu

Maret Pank on töölise tütar.
Lõpetas 1961 Tallinna 21. Keskkooli, 1968 Moskva Ülikooli keemiateaduskonna, keemiakandidaat (1984, KI), väitekiri "Выделение и свойства металлопротеиназы Bacillus brevis".
Oli 1968–88 KI vaneminsener, noorem- ja vanemteadur, 1988–89 KBFI vanemteadur, 1989–91 KI teadussekretär, 1991–2005 Saarte Instituudi (aastast 1999 TTÜ Kuressaare Kolledži) direktor, 2005– teadus- ja arendusosakonna juhataja, orgaanilise keemia lektor.

Teadustöö

Uurimisvaldkond: bioorgaaniline keemia. XI rahvusvahelise fosforikeemia konverentsi (juuli 1989, Tallinn) publikatsioonide toimetaja. Saarte Instituudis uurinud peamiselt Eesti alaliselt asustatud saarte arenguprobleeme. Eesti Saarte Kogu kaastöönõukogu liige (1992–). Koguteose "Saaremaa" toimetuskolleegiumi liige (I osa ilmus 2002. a, II osa 2008. a, saatesõna autor M. P.). Saaremaa aasta naine (1998). Üle 25 teadustrükise.
Dina Kagramanov

Dina Kagramanov (sündinud 26. augustil 1986 Bakuus) on Aserbaidžaanist pärit Kanada maletaja, naiste rahvusvaheline meister (2009). 
Kagramanov on 2009. aasta Kanada naiste malemeister. Ta võitis 2009. aastal Kanadas peetud FIDE tsooniturniiri ja pääses 2010. aastal Antakyas toimunud naiste maailmameistrivõistluste turniirile (64 osavõtjat, nokautsüsteem), kus ta sai turniiritabelis 60. asetuse. Kagramanov kaotas seal avaringis Nana Dzagnidzele ja 32 parema hulka ei pääsenud.
Ta mängis Kanada naiskonna koosseisus kolmel naiste maleolümpial (2002, 2008, 2010).
Rockhouse

Rockhouse on eesti ansambel, mis loodi veebruaris 2007 Viljandis.
Ansambli liikmed on Kait Lukka (basskitarr, laul), Levo Jõgiaas (kitarr), Taavi Bergmann (trummid)
Bändi looming on eestikeelne.
Ljubomir Peevski

Ljubomir Peevski (sündinud 7. septembril 1943 Vratsa piirkonnas Bulgaarias) on bulgaaria kirjanik. 
Ta on nii näitekirjanik, satiirik kui ka humorist. Ta on kirjutanud peamiselt ulme- ja fantaasialugusid noortele.

Elulugu

Ljubomir Peevski sündis 1943. aastal Fureni külas Vratsa piirkonnas Bulgaarias.
Ta lõpetas 1970. aastal Sofia Tehnikaülikooli. Elukutselt on ta elektriinsener.

Looming

Eesti keeles on tema loomingust ilmunud aastal 1988 ulmelugu "Professor Sambergi silmad" kirjastuse Eesti Raamat väljaandel (koos Dmitõr Peevi kriminaallooga "Seitsmes karikas"; mõlemad lood tõlkis bulgaaria keelest Katrin Kurmiste).
Lubča

Ajalugu

Alevit on esimest korda mainitud aastal 1401. Aastal 1499 anti alev Chreptowicsitele. Aastal 1517 kuulus Lubča H. Jelmanovičile ja M. Mielaškovičile, siis mainitakse seda paika ka kui alevit, kuigi ametlikult sai asula aleviõigused alles aastal 1590. Hiljem kuulus nii Goštautastele, Kiszkadele kui ka Radziwillidele. Radziwillid rajasid alevisse ka lossi. Aastal 1655 rüüstasid alevit kasakad.
Alates kolmandast Poola jagamisest aastal 1795 Venemaa koosseisus. Pärast Esimest maailmasõda kuulus Lubča Poola koosseisu, 1939. aastast Nõukogude Liitu. Aastal 1957 sai vahepeal alevi staatuse kaotanud asula taas aleviks.
Normaalvõnkumine

Normaalvõnkumine ehk normaalmood on võnkuva süsteemi võnkevorm, mille puhul kõik süsteemi osad võnguvad lihtharmooniliselt ehk samal sagedusel. Seega liiguvad iga süsteemi osa ajas sinusoidaalselt sama võnkesageduse ja algfaasiga. Normaalvõnkumisele omaseid sagedusi nimetatakse ka süsteemi omavõnkesagedusteks. Igal füüsilisel kehal, näiteks ehitisiel või ka molekulil on oma normaalvõnkevormid, mis sõltuvad nende struktuurist, omadustest ja piiravatest rajatingimustest.
Madis Eek

Madis Eek (sündinud 31. jaanuaril 1966 Tallinnas) on Eesti arhitekt.
Alghariduse omandas M. Eek Tallinna Muusikakeskkoolis (1973–1979) ja keskhariduse Tallinna 43. Keskkoolis (Tallinna Tehnikagümnaasium; 1979–1984). Arhitektuurialase kõrghariduse omandas ta Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi (praegune Eesti Kunstiakadeemia) arhitektuuriteaduskonnas aastatel 1984–1989. 1995. aastal läbis M. Eek Tallinna Kunstiülikooli (Eesti Kunstiakadeemia) restaureerimiskursuse.
1989–1990 töötas Madis Eek projekteerimisinstituudis Eesti Maaehitusprojekt arhitektina. 1990–1993 töötas ta Soomes V. Suonmaa arhitektuuribüroos. Alates 1994. aastast töötab ta arhitektuuribüroos Eek & Mutso AS arhitekti ja juhatajana.
Madis Eeki loomingut iseloomustuvad korrapärased geomeetrilised vormid, hea keskkonnatunnetus ning kohati küllaltki kontrastne materjalikasutus. 1990. aastate töödes on näha üleüldine ajastule omane uudsete materjalide vaimustus.
Madis Eek on Eesti Arhitektide Liidu liige alates 2002. aastast.
Mooste külanõukogu

Mooste külanõukogu oli külanõukogu Põlva rajoonis. Külanõukogu moodustati 1945 Mooste valla territooriumil. Külanõukogu täitevkomitee asus Sääsaare asulas.
Külanõukogus tegutsesid Mooste näidissovhoos ja Sõpruse kolhoos.
Kleini pudel

Kleini pudel on ühepinnaline servadeta pind, mille avastas saksa matemaatik Felix Klein.
Ülle Ulla

Haridus

1946–1953 õppis Riiklikus Koreograafia koolis, keskeriharidus.

Ühiskondlik tegevus

Koostanud Tallinna Teatri- ja Muusikamuuseumi arhiivi jaoks dokumentaalse käsikirja "Ma armastasin "Estoniat"" (2013).

Tunnustused, autasud

Eesti NSV teeneline kunstnik (1965)

Isiklikku

Ülle Ulla oli kolm korda abielus. Tema esimene abikaasa oli tantsija Anatoli Hanson, teine abielu oli Ago-Endrik Kergega ja kolmas, ligi 20 aastat kestnud abielu Eri Klasiga.

Juubelid ja nende tähistamine

Tema 70. sünnipäeva tähistati Estonia Talveaias.
Tõuloomakasvatus

Tõuloomakasvatus on aastast 1998 neli korda aastas ilmuv populaarteaduslik ajakiri. Ajakirja annavad välja Eesti Tõuloomakasvatuse Liit ja EMÜ veterinaarmeditsiini ja loomakasvatuse instituut .
Ajakirja eesmärk on loomakasvatajatele süsteemselt edasi anda infot tõuaretusest, asjakohastest õigusaktidest, seadustest, tõuaretusühingutes toimunust jm.
Leiti Kannukene

Leiti Kannukene (sündinud 6. juulil 1939) on eesti brüoloog (sammalde uurija).  
Ta lõpetas aastal 1963 lõpetas Tartu Riikliku Ülikooli ning töötas 1964–1965 õpetajana Rõngus ja Vana-Kuustes. Aastail 1965–1968 oli aspirantuuris TA Zooloogia ja Botaanika Instituudis, 1969–1975 töötas samas nooremteadurina. Aastail 1975–1992 oli ta Tallinna Botaanikaaia nooremteadur, 1993–1997 Ökoloogia Instituudi teadur ning 1997–2008 Eesti Loodusmuuseumi botaanika osakonna koguhoidja.
Kannukene osales "Eesti punase raamatu" toimkonnas ja töörühmas.

Isiklikku

Tema isa oli teoloog ja vaimulik Robert Kannukene, tema vennapoeg on muusik Kristjan Kannukene.