google/wiki40b huggingface dataset:
Richard Layard

Peter Richard Grenville Layard, parun Layard FBA (sündinud 15. märtsil 1934) on Suurbritannia majandusteadlane ja Londoni Majanduskooli (LSE) emeriitprofessor.
Oma karjääri alguses uuris Layard, kuidas vähendada töötust ja ebavõrdsust. 1961–1963 osales ta valitsuse tellimusel kõrgharidusega tegelenud komisjoni töös. Komisjoni 1963. aastal avaldatud Robbinsi raporti tulemusel laiendati Suurbritannias 1960ndatel ja 1970ndatel oluliselt kõrghariduse pakkumist.
Ta oli üks esimesi majandusteadlasi, kes hakkas tegelema õnnetunde uurimisega. Sealhulgas uuris ta ka sissetulekuga mitteseotud muutujate (nt vaimne tervis) mõju õnnetundele. Õnnelikkust uurides kombineerib Layard teadmisi majandusteadusest, psühholoogiast, neuroteadusest ja filosoofiast.
Praegu huvitab teda, kuidas parem vaimne tervis saaks inimeste ühiskondlikku ja majanduslikku elu parandada. Layardi töö vaimse tervise valdkonnas (sh 2006. aastal avaldatud depressiooni käsitlenud raport) viis algatuseni, mille eesmärk oli parandada Suurbritannia elanike juurdepääsu psühholoogilisele nõustamisele (Improving Access to Psychological Therapies; IAPT).
Koos John F. Helliwelli ja Jeffrey Sachsiga oli Layard 2012. ja 2013. aastal maailma õnneraporti (World Happiness Report) toimetaja.

Kriitika

Layardi lähenemist on ka kritiseeritud. Õnnetunnet käsitlev uurimistöö peab Layardi teesi küsitavaks ja väidab, et inimesed muutuvad sissetuleku suurenedes ikkagi õnnelikumaks.

Isiklik elu

Layard käis stipendiaadina (King’s scholar) prestiižses Etoni erakoolis. Bakalaureusekraadi sai ta Cambridge'i Ülikoolist ja magistrikraadi Londoni Majanduskoolist.
2000. aastal anti talle aadliseisus ja ta sai Suurbritannia parlamendi lordide kotta, kus ta esindab leiboristide vaateid. 2006. aastal anti oluliste teenete eest aadliseisus ka ta sotsiaaltöötajast abikaasale Molly Meacherile (paruness Meacher). Tegu on ühega vähestest paaridest, kus mõlemad pooled on iseseisvalt tiitlini jõudnud.
Lymphocryptovirus

Nimetus

"Lympho" tähendab tõenäoliselt perekonda liigitatud viiruste lümfotroopsust ehk lümfikoes paljunevat viirust.
Teaduslik uurimistöö

Teaduslik uurimistöö (inglise scientific research) on metoodiline, süstemaatiline ja loominguline tegevus uute teadmiste saamiseks ning nendele teadmistele uute rakendusalade leidmiseks. Teaduslikule uurimistööle kehtivad kindlad standardid. Erinevates teadusharudes võivad need standardid teatud määral erineda. Näiteks reaalteadustes ja humanitaarteadustes kasutatakse sageli erinevaid uurimismeetodeid. Teadusliku uurimistöö raames viiakse läbi uurimusi ja uuringuid, mille tulemused avaldatakse kas eraldiseisva teosena või teadusartiklina teadusajakirjas.
Gasparone

Faktoloogia

Esmaettekanne 26. jaanuaril 1884 Viinis Theater an der Wienis. Dirigeeris Karl Millöcker.
Rollide loojad: Maria Theresa Massa (Carlotta), Josef Joseffi (Erminio), Alexander Girardi (Benozzo), Alexander Guttmann (Sindulfo), Felix Schweighofer (Baboleno Nasoni), Rosa Streitmann (Sora). 
Peamised osad: Carlotta (sop), Baboleno Nasoni (bass buffo), Erminio Saluzzo (ten), Sindulfo (ten), Luigi (kõneroll), Sora (sub), Zenobia (alt), Benozzo (ten).
Oli helilooja operetiloomingus viimane edukas töö. Kuni 1915. aastani lavastati Viini teatrites korduvalt. Võeti otsekohe lavastamisele Berliinis (Friedrich-Wilhelmstädtisches Theater) ja Londonis (Standard Theatre). Püsis aastakümneid repertuaaris Austrias, mitmes Saksamaa teatris, Budapestis, New Yorgis ja mujal. Viini Volksoper tõi 1933. aastal lavale Paul Knepleri muudetud libretoga ja Ernst Steffani ümberarranžeeritud muusikaga versiooni, mida esitati ka Berliinis. 1938. aastal muutsid teksti Eduard Rogat ja Paul Burkhardt. See faabula on tänapäeval saksa keelt kõnelevates maades ettekantavate uuslavastuste aluseks. 
Eestis on teose lavastanud Estonia 1909 ja Vanemuine 1954.

Faabula (1938. aasta libreto järgi)

Tegevus toimub umbes 1820. aasta paiku Sitsiilias Siracusa ümbruses. Kohalik kõrts on salakaubavedajate peakorter. Politsei tähelepanu kõrvalejuhtimiseks, on nad välja mõelnud oma juhiks kellegi Gasparone, kes olevat süüdi kõigis ümbruskonnas toime pandud kuritegudes. 
Krahv Erminio on Firenze kunstnik, kes on sisse võetud krahv Santa Croce abieluvälisest tütrest, leskkrahvinnast Carlottast. Salakaubavedajad lasevad lahti jutu, et Carlottalt on teekonnal läbi metsa midagi röövitud. Carlotta ei kinnita seda. Politseipealik Babolen Nasoni della Paciolla käib pidevalt jälitusretkedel, et Gasparonet tabada, kuid tema ettevõtmisi ei saada edu. Ta kahtlustab, et krahv Erminio ongi Gasparone. Politseipealik on seda enam Erminio ründamisest huvitatud, et tahab oma poega Sindulfot Carlottaga paari panna. 
Sindulfo aga on huvitatud restoran Meduusi omaniku ja salakaubasmugeldaja Benozzo noorest abikaasast Sorast. Pärast keerulisi intriige, suuri segadusi ja ebaõnnestumisi tabada Gasparone on politseipealik Nasoni sunnitud alla andma. Ta ei suuda takistada krahvi suhteid Carlottaga. Ka Benozzo asub oma naise eest võitlema, võtab Sindulfo vangi ja hoiab teda koopas kinni. Lõpuks selgub, et Gasparone on väljamõeldud kuju ja Erminio vabaneb kahtlustest. See võimaldab tal Carlottaga abielluda.
Joaveski papivabrik

Joaveski papivabrik (ka Joaveski paberivabrik) oli papivabrik Harju maakonnas Joaveski külas Joaveski hüdroelektrijaama juures.
1930. aastatel ettevõte pankrotistus ja ettevõtte vallasvara müüdi oksjonil.
1944 asutati sealsamas uus ettevõte nimega Joaveski puupapivabrik. Seda nime kandis ettevõte aastani 1953. 1954-1959 kandis ettevõte nime Joaveski papivabrik.
Susannah York

Susannah York (9. jaanuar 1939 Chelsea – 15. jaanuar 2011 London) oli Briti teatri- ja filminäitleja.
Susannah Yorki filmikarjäär algas 1960. aastal, kui ta sai rolli Ronald Neame'i filmis "Tunes of Glory". Tema esimene suurem filmiroll oli aga Henry Fieldingi romaani 1963. aasta adaptatsioonis "Tom Jones". Samuti on ta mänginud Fred Zinnemanni filmis "Mees kõigiks aegadeks" ("A Man for All Seasons"), Delbert Manni lavastatud filmis "Jane Eyre" ning Supermani filmides, kus ta kehastab peategelase ema.
Aastal 1969 kandideeris ta rolli eest filmis "Äraaetud hobused lastakse ju maha" ("They Shoot Horses, Don't They?") Oscarile, kuid auhinna võitis seekord Maggie Smith. Susannah York võitis osatäitmise eest Briti Akadeemia filmiauhinna (1971).
Aastal 1972 võitis ta Cannes'i filmifestivalil parima näitleja auhinna filmi "Images" eest.
Susannah York on kirjutanud ka kaks lasteraamatut.
Ta oli 1960–1976 abielus Michael Wellsiga. Neil sündis kaks last: poeg Orlando ja tütar Sasha.
Susannah York suri 72-aastasena vähki.
Culbersoni maakond

Culbersoni maakond (Culberson County) on maakond USA-s Texase osariigi lääneosas.
Maakonna halduskeskus on Van Horn.
Maakonna pindala on 9876 km². Veepindala on 1 km².
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 2398.
Kesk-Albaania vabariik

Ajalugu

Kesk-Albaania vabariik loodi Esad paša Toptani poolt ja lõppes, kui Albaania vürst Wilhelm zu Wied võttis 7. märtsil 1914 pärast Albaaniasse saabumist riigi üle kontrolli. Riigi territooriumi piiras põhjas Mati jõgi ja lõunas Shkumbini jõgi jõgi. On allikaid, mis seovad Kesk-Albaania vabariigi lõpu 1. veebruariga 1914, kui Esad paša Toptani juhitud Albaania delegatsioon pakkus Albaania trooni Wilhelm zu Wiedile. Kesk-Albaania vabariigi lipp oli punane valge tähega all paremas nurgas.
Kesk-Albaania vabariik andis välja oma postmarke. Faik Konica andis esialgu oma toetuse Esad paša valitsusele.

Toetus Serbia kuningriigilt

Serbia kuningriik nõustus Esad paša valitsust rahaliselt ja vajadusel isegi sõjaliselt toetama. Vastutasuks lubas Esad paša neutraliseerida umbes 20 000-mehelise katšakkide rühma Kosovos ja Makedoonias. Viimaseid juhtis Isa Boletini ning toetasid Ismail Qemali ja tema Albaania ajutine valitsus. Esad paša nõustus aitama Serbia kuningriigil omandada osa rannikualast Mustast Drinist põhjas.

Tagajärjed

Kesk-Albaania vabariigi loomisega isoleeris Esad paša Toptani Ismail Qemali ja tema Albaania ajutise valitsuse toetajad Albaania põhjaosast, kus elasid peamiselt katoliiklased. Need katoliiklased tõrkusid allumast mõlemale rahvuslikule valitsusele, nagu nad tõrkusid ka allumast Osmanitele. Seega pärast Balkani sõdu ja enne, kui vürst Wilhelm zu Wied võttis 7. märtsil 1914 kontrolli äsjaloodud Albaania vürstkonnas, oli Albaania jagatud kolmeks osaks. Üks osa Mati jõest põhjas oli katoliiklaste kontrolli all, territooriumi keskmises osas oli Esad paša Toptani valitsuse kontrolli all Kesk-Albaania vabariik ja kolmas osa Shkumbini jõest lõunas oli Ismail Qemali Albaania ajutise valitsuse kontrolli all, viimane kuulutas Albaania vilajeti sõltumatuks.
Eerik Saarnok

Eerik Saarnok (24. jaanuar 1930, Tallinn – 24. juuli 1990, Tallinn) oli Eesti arstiteadlane ja viroloog.

Elulugu

Eerik Saarnok oli teenistuja poeg.
Lõpetas 1949 Tallinna 7. Keskkooli, 1955 TÜ arstiteaduskonna, 1968 Tallinna Epidemioloogia, Mikrobioloogia ja Hügieeni Teadusliku Uurimise Instituudis aspirantuuri, meditsiinikandidaat (1971, Eesti Teaduste Akadeemia), väitekiri "О лабораторной диагностике вирусов Коксаки А и их выявления в Эстонской ССР". Oli 1955–59 Kohtla-Järve Naha- ja Suguhaiguste Dispanseri dermatoloog-veneroloog, 1959–63 peaarst, 1963–65 Tallinnas Vabariikliku Dermatoveneroloogia Dispanseri laboriarst, 1968–75 Eksperimentaalse ja Kliinilise Meditsiini Instituudi enteroviiruste labori ja viroloogia sektori vanemteadur; 1975–76 Kirovi-nimelise Näidiskalurikolhoosi peasanitaararst, aastast 1976 Tallinna Dermatoveneroloogia Dispanseri statsionaari dermatoloog ja osakonnajuhataja.

Teadustöö

Uurimisvaldkond: viroloogia, viirushaiguste laboratoorse diagnoosimise meetodid. Evitas Eestis Coxsackie A-grupi viiruse laboratoorse diagnoosimise vastsündinud valgetel hiirtel. Nõukogude Eesti Tervishoiu ingliskeelsete tekstide toimetaja. 9 teadustrükist.
Baat

Baat (varem ka baht, tai บาท baat, sümbol ฿) on Tai rahaühik.
Baadi ISO 4217 kood on THB.
1 baat jaguneb 100 satangiks.

Kurss

1 baat = 0,349277 Eesti krooni (30. aprill 2007)
Paažikorpus

Paažikorpus, samuti Paažide korpus, ametlikult Tema Keiserliku Majesteedi Paažikorpus (vene keeles Пажеский корпус, ametlikult Пажеский Его Императорского Величества Корпус) oli Venemaa keisririigis aastatel 1759–1917 tegutsenud kinnine sõjaväeline keskõppeasutus.

Ajalugu

Paažikorpuse asutas  1759. aastal Peterburis keisrinna Jelizaveta Petrovna paažide ja kammerpaažide väljaõppeks. 1802. aastal reorganiseeriti see õppeasutuseks, mis sarnanes teiste kadetikorpustega. Korpusel oli võrreldes ülejäänud Venemaa sõjakoolidega eripära: ohvitsere valmistati ette erinevatele väeliikidele; teised õppeasutused olid väeliigi põhised (jalavägi, ratsavägi, insenerid jne). Õppeasutus oli elitaarne: sinna võeti pärusaadlikke ja neid, kelle isa oli olnud vähemalt kindralleitnandi (resp. viitseadmirali) või vanaisa täiskindrali aukraadis. Kooli lõpetades said kadetid alamporutšiku (ratsaväes korneti) aukraadi ja neil oli privileeg teenida oma valitud polgus. 1810−1917 toimus õppetegevus Vorontsovi palees. Kool suleti Ajutise Valitsuse sõjaministri Aleksandr Kerenski otsusega juulis 1917. Aastatel 1759−1917 õppis koolis 4505 ohvitseri.
SELLi mängud

SELLi mängud on rahvusvahelised üliõpilasspordi võistlused, mida peetakse vaheldumisi Soomes, Eestis, Lätis ja Leedus. Sellest ka nimi SELL, mis tuleneb korraldajamaade emakeelsete nimede esitähtedest.

SELLi mängude lühiajalugu

1908. aastal asutasid Tartu Ülikooli üliõpilased oma spordiklubi. Selle hilisem õigusjärglane Eesti Akadeemiline Spordiklubi ühendas spordist huvitatud üliõpilasi üle 1918. aastal asutatud noore Eesti Vabariigi.
1923. aastal peeti esimesed regionaalsed rahvusvahelised üliõpilaste spordivõistlused, mis said hiljem tuntuks kui SELLi mängud.
Aastatel 1923–1940 toimusid SELLi Suvemägud kolmeteistkümnel, SELLi Talimängud (alates 1929. aastast) viiel ja SELLi Maleolümpiad (alates 1937. aastast) kolmel korral. Esimesed SELLi mängud korraldati 14.–16. septembril 1923 Tartus ja selle perioodi viimased (talimängud) 2.–3. märtsil 1940 Otepääl.
29. novembril 1936 otsustas SELL-i keskbüroo võtta Baltimaade üliõpilaskondade vaheliseks läbikäimiskeeleks saksa keele.
SELLi mängude algatamist ja käivitamist tuleb lugeda Eesti üliõpilaskonna juhtide ja Eesti Akadeemilise Spordiklubi aktivistide kõige väljapaistvamaks saavutuseks. Vaid Lääne-Euroopas oli tehtud esimesi katseid riikidevaheliste üliõpilasvõistluste korraldamiseks, kuid seal oli toeks Rahvusvaheline Üliõpilasspordiliit (CIE). Põhjamaades ja Ida-Euroopas midagi sellist veel ei kavandatud ja nelja riigi üliõpilassportlaste ühendamine oli ennekuulmatu julgustükk. Eesti üliõpilasspordi tippaastad olid 1937–1940. SELLi mängud olid laienenud, korraldus paika pandud, huvi ja tagajärjed tõusnud, majanduslik heaolu suurenenud. Balti riikide üliõpilassportlaste rahvusvahelised sidemed katkestas nõukogude okupatsioon 1940. aastal.
1991. aastal toimus Eesti Vabariigi taasiseseisvumine ja 1992. aastal asutati Eesti Akadeemiline Spordiliit (EASL). 1997. aastal organiseeris EASL nelja Balti regiooni riigi üliõpilasspordi esindajate kohtumise, kus otsustati, et SELLi mängude traditsioon tuleb taastada.
75 aastat pärast esimeste SELLi mängude toimumist (1923), 1998. aasta mais toimusid esimesed SELLi mängud pärast nõukogude okupatsiooni lõppemist. Osales 800 sportlast 59 ülikoolist ja 13 riigist. Eesti Akadeemiline Spordiliit taastas oma staatuse Balti regiooni üliõpilaste spordivõistluste initsiaatori ja koordineerijana.

Mängude kavas olevad spordialad

Kergejõustik, ujumine, judo, orienteerumine, male, korvpall, võrkpall, jalgpall, saalihoki. 
Lisaks neile aladele on mõnel aastal kavas olnud ka tennis, sulgpall, lauatennis, maadlus, iluvõimlemine.
Talimängudel on võisteldud murdmaasuusatamises, kiir- ja iluuisutamises, jäähokis.
Läti Pank

Läti Pank (Latvijas Banka) on Läti keskpank.
Läti Pank asutati 7. septembril 1922 riikliku säästu- ja krediitpanga järglasena.
Läti Pangal on Lätis pangatähtede emissiooni ainuõigus. 1922 ja 1993 võttis Läti Pank Läti rubla asemel kasutusele Läti lati; 1. jaanuaril 2014 selle asemel euro.
Leopard (heraldika)

Leopard ehk lion passant guardant on heraldikas kasutatav tavaskujund.
Leopardiks nimetatakse sammuvat ja otsavaatavat lõvi. Selle terminiga eristatakse teda tagajalgadel seisvast (ründavast) lõvist (lion rampant).
Heraldilise lõvi teeb leopardiks eelkõige selle peaasend. Sammuvat kehaasendit nimetatakse leopardseks.
Terminit leopard tunti juba 12. ja 13. sajandil vanaprantsusekeelsetes vapikirjeldustes. Kui lõvi piktograafiliseks prototüübiks oli algselt lakata emalõvi, siis leopardi kujutati isalõvina. Leopardi kasutamine oli arvatavasti seotud vajadusega ühel vapikilbil esitada mitut kuningavõimu sümboliseerivat lõvi. Vanimad leopardidega vapid kuulusid Inglise ja Taani kuningale.
Mõnede riikide vapil kujutatakse ka tegelikku leopardi (loomaliik Panthera pardus).
Maria Pljuhhanova

Elulugu

Lõpetas 1970 Riia 23. Keskkooli, õppis 1970–74 TÜ-s, lõpetas 1975 Riia Ülikooli, oli 1977–80 TÜ aspirant, filoloogiakandidaat (1982, TÜ), väitekiri "Изображение исторического лица в литературе переходной эпохи (национальные корни литературной биографии XVIII в.)". Oli 1975–77 Läti Rahvusraamatukogu vanemraamatukoguhoidja, 1980–86 TÜ vene kirjanduse kateedri õpetaja ja vanemõpetaja, 1986–92 dotsent, 1993–94 vene ja slaavi filoloogia osakonna dotsent, aastast 1994 elab Itaalias, Perugia Ülikooli professor. Õpetanud vene rahvaluulet, kirjandusteooriat, sissejuhatust kirjandusteadusse, vanavene, 18. sajandi – 19. sajandi I poole kirjandust, Venemaa ajalugu.

Teadustöö

Uurimisvaldkonnad: kirjandusteadus, vene kirjanduse ajalugu, vene rahvaluule; semiootika. Üle 100 teadustrükise.
Maarika Mesipuu-Veebel

Maarika Mesipuu-Veebel (sünninimi Maarika Mesipuu; sündinud 26. mail 1983) on eesti näitleja.
Ta on lõpetanud Kuressaare Gümnaasiumi 2002. aastal, Tallinna Pedagoogilise Seminari 2005. aastal ja Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia näitekunsti erialal 2009. aastal. Alates 2010. aastast töötab ta Rakvere Teatri näitlejana.
Rikkevool

Rikkevool (ingl fault current) on seadme rikkekohta läbiv elektrivool. Rikkevool võib põhjustada seadmete riket ning olla eluohtlik.
Rikkevoolu tekkimise peamine põhjus on elektriisolatsiooni halvenemine, seepärast nimetatakse rikkevooluks harilikult ülemäära suurenenud lekkevool]]u.
Infradüünvastuvõtja

Infradüünvastuvõtja on superheterodüünvastuvõtja erilahendus, mis on kasutusel amplituudmoduleeritud (AM) raadiosignaalide vastuvõtjates.

Tööpõhimõte

Infradüünvastuvõtja kõige olulisem iseärasus on sisendvõnkeringide puudumine. Antennist suunatakse kõik vastuvõetavad signaalid laiaribalisse raadiosagedusvõimendisse. Selle väljundis on madalpääsfilter, mis laseb läbi näiteks  kõik AM-ringhäälingu lainealade sagedused, kuid tõkestab kõrgemate sageduste edasipääsu. Filtrile järgnevad sagedusmuundur ja esimene vahesagedusvõimendi. Et saavutada selektiivsust peegelkanali signaali suhtes, valitakse vahesagedus ostsillaatorisageduse võrra kõrgem vastuvõetava sageduspiirkonna kõrgeimast sagedusest. Infradüünvastuvõtjat iseloomustabki see, et kõik signaalisagedused on allpool ostsillaatorisagedust (ladina keeles infra ’allpool’).
Näiteks kui võetakse vastu signaale sagedusega 0,15–12 MHz, võib vahesageduseks valida fᵥₛ = 25 MHz. Ostsillaatori sagedus fₒ = fᵥ + fᵥₛ peab siis olema muudetav vahemikus 25,15–37 MHz ja peegelsagedused fₚ = fₛ + fₒ on 50,15–62 MHz. Nii kõrged peegelsagedused on väljafiltreeritavad madalpääs- või ribafiltritega. See asjaolu võimaldab kasutada ostsillaatorisignaalina ristkülikimpulsse ja rakendada täppishäälestuseks impulss-signaale genereerivat sagedussüntesaatorit.
Esimesele vahesagedusvõimendile järgneb teine sagedusmuundur ja vahesagedusvõimendi. Need võivad olla samasugused kui tavalises superheterodüünvastuvõtjas (näiteks vahesagedusele 465 kHz).
Laiaribalise eelselektsiooni põhimõte pole iseenesest uus, kuid see seab ranged nõuded ostsillaatorisageduse stabiilsusele, mille tagab vaid sagedussüntesaator. Kõrge vahesageduse tõttu on samuti vajalik, et vahesagedusfiltri suhteline pääsuriba oleks hästi kitsas, umbes 50 korda kitsam kui tavalise vahesageduse korral. Kuna seda ei ole lihtne saavutada, jäetakse lõpliku kitsaribalise filtreerimise ülesanne teise vahesagedusvõimendi peale.
Vaadeldava vastuvõtja häirekindlus sõltub suuresti raadiosagedusvõimendi ja segusti ülekandekarakteristiku lineaarsusest. Kui vastuvõtjasse satub ülemäära tugevaid signaale, siis võimendi mittelineaarsuse tõttu tekivad parasiitsed kombinatsioonsagedused juba enne sagedusmuundurit. Selle ärahoimiseks võib kasutada automaatset võimendusreguleerimist häiresignaali järgi. Erinevalt tavalisest automaatsest võimenduse reguleerimise (AVR) süsteemist, mispuhul vastuvõtutrakti võimendus muutub sõltuvalt kasuliku signaali tasemest, toimub siin reguleerimine kõigi vastuvõtjasse saabuvate signaalide summa järgi. See kõrgsagedussignaalide summa võimendatakse, detekteeritakse ja saadud pingega tüüritakse raadiosagedusastme võimendust.

Ajalugu

Infradüünvastuvõtja leiutas E. M. Sargent ja selle skeem ilmus raadioajakirjas 1926. aasta augustis. Erinevalt superheterodüünvastuvõtjast võimendas see infradüünvastuvõtja vahesageduse asemel summasagedust, mis koosnes sisendsignaali ja ostsillaatori sageduse summast. Esimese E. M. Sargenti infradüünvastuvõtja vahesageduseks oli 3,2 MHz (tolleaegsete superheterodüüvastuvõtjate vahesagedus oli 50 kHz).
Geipomm

Geipomm (inglise keeles Gay bomb) on Ameerika Ühendriikide õhuväe uurimislaboris välja mõeldud hüpoteetiline mittesurmav psühhokeemiline relv, mis peaks aktiveerumisel käivitama vastaspoole sõjaväelaste hulgas homoseksuaalse käitumise, häirimaks nende distsipliini ja moraali.
1994. aastal avaldasid Ohios asuva USA õhuväe Wrighti uurimislabori teadlased kolmelehelise aruande, milles pakuti välja mitu uut tüüpi mittesurmavat keemiarelva. Pakutud ideede hulgas oli ka soovitus kasutada tugevaid afrodisiaakumeid, et põhjustada vastaste seas homoseksuaalset käitumist. Sellise relva arendamiseks vajalikku summat hinnati 7,5 miljonile USA dollarile.
2007. aastal anti geipommile Ig Nobeli auhind, mida antakse Nobeli auhinna paroodiana kaheldava väärtusega teaduslikele avastustele.
Tõnu Seero

Tõnu Seero (25. juuli 1957 Tartu – 27. september 1998 Tallinn) oli eesti kirjanik ja ajakirjanik.
Küberneetika Instituudis vaneminsenerina töötanud Seero alustas ajakirjanikuna noortelehes Säde, kus kirjutas teatri- ja raamatuarvustusi. Hiljem tegutses ta ajalehtedes Meie Meel, Eesti Sõnumid, Sõnumileht ja Õhtuleht kultuuriajakirjanikuna. Tema viimaseks töökohaks jäi Tallinna Postimees, kus ta jõudis töötada vaid nädala. Viimasel kolmel eluaastal andis Seero ühtlasi ajakirjandustunde Tallinna Ühisgümnaasiumis.
Seero intervjueeris mitmeid Eesti kultuuritegelasi, näiteks 1993 Rahva Hääles Concordia ülikooli rektorit Mart Susi, 1994 Eesti Sõnumites kultuuri- ja haridusminister Peeter Oleskit, 1995. aastal Sõnumilehes presidendi kantselei välisosakonna nõunikku Aksel Tamme ja raamatukaupmeest Mati Rebast, poliitik Jaak Allikut, Arne Pajulat ja Mati Luike. Eesti Sõnumites intervjueeris ta kirjanikke Leelo Tungalt ja Ave Alavainut, autorikaitsjat Kalev Rattust, dirigent Paul Himmat, kultuuri- ja haridusminister Peeter Kreitzbergi. 1996. aastal Sõnumilehes kunstiteadlast Karin Hallast, Ringhäälingunõukogu esimeest Rein Veidemanni, kultuuriajakirjanik Juune Holvandust. 1998. aastal Õhtulehes stsenarist Aita Kivi ja multiplikaator Priit Pärna, Soome lauljat Katri Helenat, Sõnumilehes Rein Raamatut ja vaibakunstnik Lea Valterit. Lisaks ilmus tema sulest üle 300 kultuuriteemalise artikli, raamatu-, teatri- ja kontserdiarvustuse.
Tõnu Seero avaldas eluajal kaks lasteraamatut: "Kaarel teab" (1994) ja "Jürimari pere lood" (1995, kordustrükk 2002). Postuumselt ilmusid 2007 ka tema lasteraamatud "Kaarli lood" ja "Tubli lapse juturaamat". 1996. aastal võitis Ajakirjanike Liidu ja Amerpapi huumorivõistluse Seero teos "Paber kannatab kõik", 1997 ilmus talt varjunime Zero all kogumik "Lahked inimesed ja õunasööjad".
Esseekogumikus "Elu sumeduses" (Tallinn: Tuum, 2009) ilmunud miniatuuris "Kus inimesed elavad" meenutas Tõnu Seerot tema kursusekaaslane literaat Kalev Kesküla.
Raigu mõis

Raigu mõis (saksa keeles Raik) oli rüütlimõis Koeru kihelkonnas Järvamaal.
Mõisa omanikud olid Wrangellid.
Kera

Kera on matemaatikas teatav ruumi punktihulk, kerapinna ehk sfääri sisemus. Elementaarmatemaatikas ja tavakeeles mõeldakse kera all kera "tavalises kolmemõõtmelises ruumis" ehk kolmemõõtmelises eukleidilises ruumis, kuid matemaatikas üldistatakse kera mõistet ka -mõõtmelisele eukleidilisele ruumile (kus  on suvaline naturaalarv) ning veel üldisemalt kõigile meetrilistele ruumidele.

Kera kolmemõõtmelises eukleidilises ruumis

Selles alajaotuses nimetatakse ruumiks kolmemõõtmelist eukleidilist ruumi, nagu sõna ruum igapäevakeeles ja elementaarmatemaatikas mõistetakse.

Kera kui pöördkeha

Kera tekib ringi pöörlemisel ümber oma diameetri, seega on kera pöördkeha. Et kera piirav pind sfäär on pöördpind, siis kera on pöördkeha. Sfääri keskpunkt, raadius ja diameeter on ühtlasi ka kera keskpunktiks, raadiuseks ning diameetriks.

Kera tasapinnalised lõiked

Kera iga tasapinnaline lõige on ring. Mida lähemal on lõiketasand kera keskpunktile, seda suurem on lõikeringi raadius. Kui lõiketasand läbib kera keskpunkti, siis on lõikeringi raadiuseks kera raadius ja lõiget nimetatakse suurringiks. Kõiki teisi lõikeid nimetatakse väikeringideks. Kaht kerapinna punkti, mis ei ole ühe diameetri otspunktideks, läbib ainult üks suurringjoon.
Kera lõikav tasand jaotab ta kaheks kera segmendiks ja kerapinna kaheks sfääri segmendiks. Kera segmendi põhjaks on kera lõige. Mõlema segmendi kõrguseks on segmendi põhjaga ristuv lõik põhja keskpunktist sfäärini. Sfääri osa kahe paralleelse lõiketasandi vahel nimetatakse kera vööks ja kera osa samade tasandite vahel kera kihiks. Lõiketasandite vaheline kaugus on kihi kõrgus.

Kera puutujatasand

Tasandit, millel on kerapinnaga üksainus ühine punkt, nimetatakse kera puutujatasandiks selles punktis. Puutujatasand on risti puutepunkti tõmmatud raadiusega.

n-mõõtmeline kera

n-mõõtmelises eukleidilises ruumis Eⁿ nimetatakse lahtiseks keraks Bᵣ(p) punktist p (kera keskpunktist) väiksemal kaugusel kui r (kera raadius) olevate punktide hulka.
Aare (perekonnanimi)

Aare on eesti perekonnanimi.