Lugansk

XVIII sajand

1740.–1750. aastad – talvituskohad ja mõned väikevene kasakate talud kaasagse linna territooriumil. Aastatel 1753–1755 lubati valitsuse loal nendega liituda serbia, horvaatia, moldaavia ja bulgaaria perekondadel. Sinna asusid ka vasaku kalda ukrainlased, venelased ja teised rahvused. Tekkis asundus Kamennõi Brod (kivine koolmekoht).
1790 – valitsuse palgatud šoti insenerile Charles Gascoigne'ile tehti ülesandeks uurida maagi- ja kivisöemaardlaid Slaaviserbia rajoonis. Gascoigne täitis ülesande ja kinnitas valitsusele, et “leitud rauamaagi ja kivisöe leiukoht lubab nende mineraalide rikkaliku hulga parima kvaliteedi juures”.
14. novembril 1795 andis Katariina II määruse esimese malmivalu tehase rajamiseks Impeeriumi lõuna osas, Lugani jõe orus, mis saigi aluseks linnale. Küla Kamennõi Brod ja Vergunka said esimesteks asustatud punktideks, kuhu asusid Luganski valutehase töölised.
1797 – tehase asula nimeks sai Luganski tehas. Töölised ja spetsialistid toodi Venemaa kubermangudest ja välismaalt. Administratiiv-tehniline personal koosnes Gascoigne'i värvatud inglastest.

XIX sajand

1823. aastal avati asulas esimene õppeasutus – mäenduse tööstuskool. 1860. aastate lõpus elas asulas kuni 10 000 inimest. 1870. aastate keskel anti käiku Luganski–Debaltseve raudtee.
3. septembril 1882 kinnitas imperaator Venemaa impeeriumi ministrite komitee määruse linna moodustamise kohta Luganski tehase ja sellega ühendatud Kamennõi Bori asula baasil.
1896 – saksa tööstur Gustav Hartmann hakkas ehitama auruvedurite tehast. Sisseseade toodi Saksamaalt.
1897. aasta rahvaloenduse andmetel oli asulas 20 404 elanikku, kes keelelise tunnuse järgi jagunesid järgmiselt: suurvene – 13 907, väikevene – 3902, juudi – 1449. valgevene – 716.

XX sajand

1900 – anti ekspluatatsiooni esimene kohapeal valmistatud auruvedur.
XX sajandi alguses oli Lugansk Venemaa suur tööstuskeskus. Seal oli 16 vabrikut ja tehast, ligi 40 käsitöönduslikku ettevõtet. Linnas töötas telefonijaam, oli ehitatud uus posti-telegraafi kontorihoone. Töötas 5 kino. Luganskis oli 6 õigeusu kirikut, sünagoog, rooma-katoliku ja luteri kirik.
1917–1919 – revolutsiooni ja kodusõja sündmused. Võimul olid enamlased, Kesk-raada, Austria-Saksa väed, Doni kasakad, Lõuna-Venemaa relvajõud.
Aprill 1918 – Donetski-Krõvõi Rigi vabariigi pealinn.
Veebruar 1919 – detsember 1920 – Donetski kubermangu pealinn.
Detsember 1919 – linnas kehtestati lõplikult nõukogude võim.
1926 – linnas elas 77 000 inimest.
31. oktoobril 1931 – Luganskist väljus esimene raske auruvedur NSV Liidus, seeriast Feliks Džeržinski.
1. mail 1934 lasti käiku esimene trammiliin.
5. novembril 1935 nimetati linn Vorošilovgradiks.
3. juunil 1938 – linnast sai oblasti keskus.
17. juuli 1942 – 14. veebruar 1943 – saksa okupatsioon.
1956 – linnas elas üle 250 000 elanikku.
1958 – linnale tagastati endine nimi Lugansk.
1970 – pärast K. Vorošilovi surma nimetati linn Vorošilovgradiks.
1990 – Lugansk sai tagasi oma esialgse nime.
1991 – linnas elas 524 000 inimest.

XXI sajand

2001. aasta rahvaloenduse andmetel elas linnas 463 000 inimest.
2009. aastal elas linnas 474 000 inimest.

Ukraina kriis

2014. aasta 1. märtsil heisati Luganski kohale esmakordselt Venemaa lipp. 8. märtsil kuulutasid julgeolekuteenistuse hoone hõivanud venemeelsed separatistid ennast "Luganski parlamentaarseks vabariigiks".
27. aprillil teatasid venemeelsed separatistid, et on moodustatud ühendus Luganski Rahvavabariik.
11. mail korraldati nn referendum Donetski ja Luganski staatuse kohta.
12. mail kuulutas ühendus Luganski Rahvavabariik välja iseseisvuse. Esimesena tunnustas vastloodud ühendust Lõuna-Osseetia. Ukraina käsitleb ühendust terroristliku organisatsioonina. Luganskist põhja poole jääv, valdavalt ukraina keelt kõneleva elanikkonnaga ala on jäänud keskvalitsuse ja kohalike omakaitseüksuste kontrolli alla.
6. juulil saabus linna 8 veoautot ja 4 autobussi Slovjanskist põgenenud terroristidega.