Robert Ryman

Elulugu

Robert Ryman sündis USA Tennessee osariigis Nashville’is. Ta õppis alates 1948. aastast Tennessee Polütehnilises Instituudis (praegune Tennessee Tehnikaülikool) saksofoni. Seejärel astus George Peabody Õpetajate Kolledžisse ning 1952. aastal kolis ta New Yorki eesmärgiga saada džässmuusikuks. Seal õppis ta klaverimängija Lennie Tristano käe all. Õpingute kõrvalt töötas noormees New Yorgi moodsa kunsti muuseumis (edaspidi MoMa) turvamehena kuni 1960. aastani ning just seal nähtud kunst inspireeris ka teda ennast kunstiga tegelema. Eriti mõjutas teda Henri Matisse, Pablo Picasso, Paul Cézanne ja abstraktsete impressionistide, sealhulgas Mark Rothko looming. Tänu oma töökohale sõbrunes Ryman ka minimalismi eestvedajate Dan Flavini ja Sol Lewittiga. 1960. aastatel suhtles Ryman tihedamalt ka teiste minimalistlike ja kontseptualistlike kunstnikega  Sama kümnendi alguses keskendus mees ka täiskohaga maalimisele.
Ametlikult ei ole Robert Ryman kunsti õppinud, vaid käis veidi aega mõnel kunstikursusel ja on palju õppinud just iseseisvalt katsetamise teel.
1961. aastal abiellus Ryman kunstiajaloolase Lucy Lippardiga, kellega ta sai poja Ethani. See abielu aga ei kestnud kaua ning peagi abiellus mees kunstniku Merrill Wagneriga. Paaril sündis kaks poega – Will ja Cordy.
Rymani esimene isikunäitus toimus 1967. aastal Paul Bianchini Galeriis. 1984. aastast näidati kunstniku loomingut Šveitsis Schaffhausenis Uue Kunsti Halli (Hallen für Neue Kunst) püsinäitusel, kuid 2014. aastal suleti see kunstihall täielikult. Rymani looming anti sihtasutusele Dia, mis eksponeeris seda Chelseas New Yorgis.
1973. aastal andis John Simon Guggenheimi mälestusfond Robert Rymanile stipendiumi. 1985 autasustati meest Skowhegani medaliga.1994. aastal valiti mees American Academy of Arts and Letters liikmeks New Yorgis ning 2003. aastal alustas ta tööd organisatsiooni asepresidendina. 2005. aastal tunnustati Rymanit Japan Art Association’s Praemium Imperale auhinnaga maali kategoorias. 
Robert Ryman suri 88-aastasena New Yorgis.

Looming

Robert Rymanist räägitakse enamasti just seoses minimlistliku ja kontseptualistliku kunstiga, kuid kunstnik on öelnud, et talle ei meeldi, kui teda minimalistiks nimetatakse. Ryman ise on end veidi provokatiivselt kutsunud hoopis realistiks.
Kuigi kunstnik on tuntud eelkõige oma valgete maalide poolest, kasutas ta oma varasel perioodil ka muid toone. 1955. aastal alustas Ryman esimese maaliga, mida ise professionaalseks pidas. Teos oli erinevalt tema hilisemast loomingust oranž ning see oli ka Rymani esimene avalikult eksponeeritud teos. Maal oli nähtav 1958. aastal MoMa töötajate näitusel.
Rymanit huvitasid värv ja selle puudumine, mistõttu hakkas ta peagi kasutama valget värvi ning jäi selle juurde pidama kogu eluks. Kuigi mehe teosed tunduvad esmapilgul üleni valged, sisaldavad need siiski erinevaid toone, mis tulenevad alusmaterjali ja kasutatud värvi toonidest. Lisaks ei ole ta maalid kõik samasuguse tekstuuriga ja ühtlaselt siledad, sest ta kasutas värvi pealekandmiseks erinevaid võtteid ja materjale. Ryman kandis tihtipeale värvi maalile skulpturaalsena.
Robert Ryman ei jäänud pidama vaid traditsiooniliste kunstivõtete juure, vaid eksperimenteeris maalipindadega, kasutades selleks nii metalli, lõuendit, puitu kui ka tavalist paberit. Kunstnik kasutas ka paljusid erinevaid tehnikavõtteid ja materjale, muuhulgas nii kaseiinvärve, õlivärve, guašše ja tinti.
Ryman juhib vaataja tähelepanu just maali tehnilisele poolele – pintsitõmmetele ja maalipinnale. Ta pintslikasutus varieerus tugevalt ning mõnel juhul kujutas ka ruudustikke. Rymani jaoks olid olulised maali strukturaalsed ja tehnilised aspektid – kunstnikku huvitas maal kui objekti ja kui seinapinna edasiarendus. Ta mängis teose ja seina vaheliste suhetega, tõmmates publiku pilgu maali äärte poole. Ka maalide kinnitusteks kasutatavad poldid, naelad ja muud vahendid olid tähtsad osad kunstiteostest. Robert Ryman kasutas peaaegu eranditult eri suuruses, kuid ruudukujulisi aluseid maalide jaoks.
Talle meeldis tegeleda kontrastidega, näiteks nii-öelda pehmete ja kõvade joontega. Samuti integreeris Ryman oma allkirja, mõnel juhul ka aastaarvu, maali kompositsiooni. Kuna teose alus moodustas tema puhul niivõrd olulise osa maali olemusest, meeldis talle pindu ise ette valmistada, näiteks ise lõuendeid alusraami külge kinnitada. Rymani maalide oluline osa oli ka valgus, milles neid näidatakse, sest see oli vaatamiskogemusel tähtis. See, kuidas valgus maalile langes, võis täielikult muuta kogemust, mille vaataja sellest sai.

Untitled (Orange Painting), 1955

Robert Rymani esimene nii-öelda professionaalne teos. Kuigi maal paistab kaugelt täielikult monokroomsena, on seal tegelikult olemas toonierinevused ning väikesed rohekad laigud. Erinevalt tema hilisematest maalidest tundub see olevat maal, kus Ryman õppis värve kasutama ja harmooniaid looma. Ryman alustas paljusid oma teoseid ilma selge plaanita, millised need lõpuks välja näevad. Nii ka varasemate maalide puhul – ta kasutas neid katsetena, et õppida, kuidas töötavad erinevad värvid ja pintslid.

Untitled, 1960

1960. aastal valminud teos meenutab veidi rohkem Rymani hilisema perioodi stiili, kuid maali äärtest paistab veel veidi alumiste kihtide värvi.

Arista, 1968

Tegemist on puitalusele kinnitamata lõuendiga, mis on klammerdatud muuseumiseinale Dias New Yorgis. Riide ümber on tõmmatud sinine kriidijoon. "Arista" tõstatab küsimusi kunsti olemuse ja jäävuse kohta, sest seda konkreetset teost otseselt liigutada ei saa.

Accord, 1985

Teos kuulub Rymani kolmemõõtmeliste hulka, ehk ei ole otseselt maal ega skulptuur, vaid seisab kuskil nende vahepeal. Ryman rõhutas selle kunstiöö puhul just teose ja seinapinna vahelisi suhteid, sest valge maal on paigutatud metallist alusele, mis samal ajal mõjub nii raamina kui ka seinana maali taga.

Näitused

1958 MoMa töötajate näitus
1966 Systemic Painting Solomon R. Guggenheimi Muuseumis New Yorgis
1967 esimene isikunäitus Paul Bianchini Galeriis
1969 When Attidudes Become Form Berni Kunsthalles, Šveitsis
1972 Rymani esimene isikunäitus New Yorgis Solomon R. Guggenheimi Muuseumis
1972 Documenta 5, Kasselis
1974 esimene Rymani retrospektiiv Stedelijki Muuseumis Amsterdamis
1977 Documenta 6
1977 retrospektiiv Whitechapel kunstigaleriis, Londonis
1980 retrospektiiv Halle für Internationale Neue Kunst, Zürichis (hiljem liikus Euroopas ringi)
1982 Documenta 7
1984 loodi püsinäitus Rymani teostest Hallen für Neue Kunst, Schaffhausenis
1991 näitus Rymani loomingust aastatel 1958–1981, Espace d’Art Contemporain, Pariisis
1993 – 1994 rändnäitus Londonis, Madridis, New Yorgis, San Franciscos ja Minneapolises
21. sajandil toimus Robert Rymanil ka mitmeid väiksemaid näituseid üle maailma.

Tähtsus

Vaatamata tema enda arvamusele, kuulub Robert Ryman minimalstliku kunsti olulistemate kunstnike hulka, kes oluliselt arendas minimalistlikku ja kontseptualistlikku maalikunsti. Tema monokroomne värvikasutus on olnud inspiratsiooniks paljudele noorematele kunstnikele, sealhulgas Fernanda Gomesele.