Kärgula

Ajalugu

Kärgula mõis (saksa Kerjel, varemini Pillepal), 9,6 km kirikust kirdes, Pühajõe kaldal, oli 1544. a. Tartu piiskopkonna-foogti (Stiftsvogt) Georg Kurseli päralt, kes oli ühtlasi ka Sõmerpalu omanik. G. Kurseli järeltulijad pidasid mõisat kuni 17. sajandi keskpaigani, mil see kaasavarana v. Tausaszide omanduseks sai. Jäi reduktsioonist puutumata. 1725. aastal müüs Heinrich Johann von Tausasz Kärgula mõisa Caspar von Wilckenile. Läks von Wilckenitelt 1791. aasta ostu teel Freymannidele, kellele järgnevad veel paar omanikku enne 1865. aastat, mil viimane omanikusugu – Sieversid – mõisa ostab. Planeeriti ja jagati 1921. aastal. Härrastemaja – kaunis nägus kahekorruseline kiviehitis
http://www.ra.ee/fotis/index.php?type=2&id=6860
http://books.google.ee/books?id=JUECAAAAYAAJ&lpg=RA1-PA83&ots=S2HrvOaLk_&dq=pillepal%20hof&pg=RA1-PA83#v=onepage&q=pillepal%20hof&f=false
http://www.folklore.ee/era/pub/files/ERAT28valik.pdf
Issanda Ihu kabel on seisnud Kärgula mõisa lähedal ühe väga vana männa kohal, mis seal praegu seisab, ja kus ka hoone vundament praegu näha, umbes 1 klm. mõisast tulles Urvaste kiriku poole, pahemat kätt tee ääres. siin on vanasti kiriku küla asunud ja praegune Kärgula mõisa, endine Piilpalu (Pillepal/Stryk) asunud Pulliküla asemel, kus ta vundament alles ja näha. Kui nüüd mõis üle toodi ja ta nime “Kirk-küla” – Kärgula sai, siis pidi külas kirik olema.
Pildid
Kärgula vana nimi oli Kerikküla. Mõisa ajal kutsuti kohta Kerguliks ja Kerjeliks. Rüütlimõis. Asutatud aastal 1628.
Kärgula mõisapiirkonda kuulus ka Hänike küla, täpsemalt Hänike karjamõis ning Kerreti soos paiknesid mõisa heinamaad. (Vt ka Vambola Raudsepp. Kodulooline Hänike, 2014 http://web.zone.ee/vraudsepp/.
Kärgula vald eksisteeris 1939. aastani, mil ta jaotati Sõmerpalu ja Kooraste valdade vahel.
ARNOLD MATTEUS – Arhitekt
1914. aasta kevadel olid lõpueksamid ja peatselt saadi ka lõputunnistus. Esialgu pöörduti küll koju, kuid oli niigi selge, et see 10–11-hektarine maatükk jääb neile kitsaks. Isa lootis, et poeg Arnoldist saab advokaat, ema aga, et kirikuõpetaja. Nad tahtsid, et ta õpiks edasi gümnaasiumis. Kuid Arnold viis paberid sisse hoopis Tartu Reaalkooli. Seal õppis ta aastatel 1914–1918. Reaalkooli lõputunnistused anti varem kätte, kuna käis maailmasõda. Järgnes kiire astumine ülikooli. Peatselt algava Saksa okupatsiooni ajal nõuti üliõpilastelt poliitilise laitmatuse tõendit piirkonna eestseisjalt, kelleks oli Sõmerpalu mõisnik von Moeller. Eelnevalt oli vaja saada oma vallast see tõend. Nii ma siis kõmpisingi ühel suvepäeval Kärgula mõisasse ja seisin esimest korda silm silma vastu parun von Sieversiga. Algas dialoog. Von Sievers: "Wa-s, ülikooli? Siis peab sul ju olema ka see gümnaas! Mina: Ma lõpetasin Tartu Reaalkooli ja olengi juba üliõpilane, jätkamiseks on aga vaja seda tõendit. Parun: Unerhört!!! Leiso Augusti poeg Student! Ma teab, see August tubli mees, aber August oma ühe hobusega, poeg Student. Minul kaks poega, minu mõis vaene, ei jõuab neid saata ülikooli. August oma ühe hobusega, poeg Student, esimene Student vallas! Jaa, jaa, istub, ma annab see tõend. See August! See August!...
Kärgula vanem mõisnik olnud "Hull Vilkin". Ikka käsutanud naised mõisa, lasknud riided üles võtta, kes mees oma naist tagant tundnud, saanud viina, kes aga pole tundnud, saanud peksa. (J. Kolberg. Kgl (57.))
Hull Vilkini järele olnud mõis rentnike käes, kuna omanik ise Haanjas elanud. Rentnikuks olnud "Kuletsk" ja "Aandrep" (J. Kolberg. Kgl. (57.)) Kuletsk läinud Kärgulast Sõmerpalu valda Mustja mõisa.
Umbes a 1850 peale oli Kärgula mõisnikuks Vilhelm von Wahl. Ta olnud väga kuri ja lasknud mitu inimest surnuks peksta. (M. Unojaan. Lnm. (156.), L. Loppi. Kgl. (76.)) 1860. a ümber müüs Wahl 90 000 rubla eest mõisa Gregorius (või Georg) Ernesta von Siversile, rahvasuus "Jüri" nime all tuntud. Ta olnud väga kerge käega lööma ja hirmus kitsi, püüdnud igal puhul inimest rahaga petta. Peale maamõõtmise võtnud omavoliliselt talude küljest maad ja kui talumees läinud mõisast puid tahtma, öelnud: "Ma annaks ennem sulle paar saapaid, kui mul oleks, kui et palgi annan." (J. Kohlberg. Kgl. (57.)) Kohtuotsuse põhjal pidanud "Jüri" alati kandma labidat kepi otsas – olla tapnud kord inimese. (J. Ermel. Kgl. (10.))
Temalt päris mõisa ta poeg Richard von Sivers. Selle poeg Bernhard Sivers kasutab praegu asunikuna üht osa Kärgula mõisahoonest, mis ehitatud Võhandu kaldale, looduslikult väga ilusasse paika.
Kärgula mõisal oli 3 rehte: Krimmi, Mäe ja Palu rehi. Viimane olnud ühe poolega, mahutanud ainult 10 koormat vilja, teised kahe poolega.
Kärgula mõisa veetud puid Hänike kandist. Wahli aegne kuri kubjas "Tallitaja Juhan" nõudnud haoraiujalt söögivahes 35 kubu. Lepahagu pole kuidagi jõutud arvu täis raiuda. Oli jäänud aga mõni kubu puudu, arvestanud kubjas ainult kahe söögivahega. (K. Mägi. Kgl. (81.))
Ühel talvel lasknud Kärgula mõisnik 7 korda Venemaalt mõisakarjale heinu vedada. Olnud hirmus külm talv ja voorilistel tulnud külmanud leiba raiuda kirvega. "Tolli viin" viidud Narva. (K. Mägi. Kgl. (81.), S. Nõgel. Kgl. (89.))
Kärgula mõisaomanik Vahli ajal pidanud iga noorik ühel ööl härrat saunas pesema (!). Kord õnnestunud noorikul põgeneda, karanud jõkke ja peitnud end kaldal kasvava suure lepa juure alla – jäänud seega ainukesena puutumata. (M. Ermel. Kgl. (11.))
Kärgula mõisas olnud Vahli ajal õelaks kupjaks Juhan Rosse, nn Juhan Tallitaja. Kord andnud see rääkija isale hommikul rukkitüki kätte, õhtul vaatama tulles peksnud, miks see haljast vilja lõigata. (J. Ermel. Kgl. (10.))
Kärgula mõisast umbes ½ kilomeetrit vastuvett olnud vanal ajal ühel Võhandu jõe harul vesiveski, mille rent olnud üks siga. Kraavi kaevates tulnud tammi palgid välja. Mis ajast ajani veski olnud, pole teada.
Et Kärgula rahvas mõisnik Wahli ajal väga raskeid päevi elanud, siis leidsid tõekspidamist levinenud kuuldused, nagu jääks need, kes talu ostavad, igaveseks orjaks. Ja pole juletudki neid osta, umbes 10 oma peremeest jäänud valda, muidu läinud kõik kohad võõraile. Käspre ja Hindriku talud seisnud isegi ühe aasta täitsa tühjad. 50 rubla nõudnud mõisnik nende kahe eest käsiraha, kuid sellelegi vaatamata pole leidunud ostjat ja alles järgmisel aastal omandanud need väljast tulijad. (K. Rumm. Kgl. (127.)) Kärgula valda tulnud muuseas ka 2 mulki. (K. Mägi. Kgl. (81.))
Mõisnik aga oskas vahelgi veel sellest vähesest, mis orjal olemas, võtta matti. Nii oli Kärgula mõisnik von Wahl rehepeksu järele igalt peremehelt nõudnud magasiaita nende aasta seemne, et muidu "raiskavad" kevadeks ära. Pole siis ka kunagi rahul olnud, ikka seeme mitte küllalt puhas, viinud mõisa ja lasknud läbi "masina", kuid "prügi" jätnud mõisa. Enamasti aga olnud prügi puhas seeme. (J. Kolberg. Kgl. (57.))
ärgula kooli algus ulatada juba möödund sajandi esimestesse aastatesse. Asunud (vist) alul Kärgula mõisas. Koolmeistriteks olnud talupojad, kes lugeda ja kirjutada osanud, palgaks mõisalt saadud vili või muud natuuras. Umbes 30. aastate lõpus olnud puust õlgkatusega koolimaja Vumba talu maa peal (G. Villemson. Kgl. (165.)), õpetajaks Jaan Viise. Enne Viiset õpetanud keegi Pärli. Vumbalt viidud kool praegusele kohale, kuhu 1845. a ümber oli ehitatud savist koolihoone. Õpetajaks olnud siis rätsep Aidam Vilde kuni a 1869. (L. Loppi. Kgl. (76.), G. Villemson. Kgl. (165.))
Ligikaudu 1870. a olnud Kinetski talus kool. Ühel päeval käinud eesti, teisel saksa lapsed – Kärgula mõis olnud tol korral poolelteral 7 eestlase ja 7 sakslase käes – koolmeistri kohuseid täitnud Gr. von Siversi koka poeg Gustav Masing. (J. Ermel. Kgl. (10.))
Vahepeal, nädal enne jõule, oli rahvas mõisa metsast umbes 40–50 sülda valmislõigatud puid ära vedanud. Kord tulnud mõisnik von Siversile 16 koormat korraga vastu ja selja tagant lastud veel 2 pauku õhku. Siis veetud heinu mõisa küünidest. Peaasjalikult olnud vedajaks Kärgula ja Erastvere mõisa rentnikud. Vaabina mõisa küünidest veetud 4, Linnamäelt 6, Sõmerpalust 11–12 ja Kärgula mõisast ka mõned koormad. Kui aga Tootsi talunik Ado Reimani küüni kallale asutud, saadud üks varas kätte ja istunud 6 kuud Võrus.
Rahvajutt
Kärgula mõisast jookseb läbi jõgi. Selle jõe ääres on eemal mõisast üks kivi, kus ennemalt tantsimas käidi ja mõnikord ka suplemas. Neli korda aastas teatud päivil ilmub sellele kivile ruudulise suurrätikuga naisterahvas ja laulab imeilusat laulu. Kellelegie need sõnad meele ei jää ja viis samuti. Kui järgmist osa kuulad, ununeb eelmine. Neil samul öil käib pikk noormees teed mööda, mis Kärgula metsast läbi viib ja pakub igale vastutulijale praegugi paberosse: "Võtke paberosse, võtke paberosse!" Keegi aga ei julgevat võtta. Noormees lähvat jälle edasi. Samul öil käivat metsas ka üks suur uss ringi, se olevat umbes toobi jämedune. Keegi ei julgevat seda ära tappa. Noil öil eksivat iga teekäija ära, kes Kärgula metsast läbi läheb.
Kärgula mõisa moonamaja vastas (umbes 1 km mõisast) teisel pool teed kõrgel kallakul, mis praegu metsa all, olnud vanasti matusepaik. Rääkija isa sinna kartuli koobast kaevates leidnud inimese pealuu. (L. Loppi. Kgl (76.))
Kärgula Hermani asutalu krundil Kärgula-Urvaste maantee ääres kasvab suur mänd ümariku kivikeerastiku ääres, ümbermõõdult umbes 4 meetrit. Kaks tugevat oksa näib juba ammu murdunud olevat. Varem olnud mände kaks ja kutsutud "Krimmi pedaideks". Seal olnud vanasti kirik (L. Kolberg. Kgl (58.)) ja Kärgulat nimetatud siis "Kerikkülaks" (J. Toom. Urv (151.), P. Pallas. Kgl (93.))
Praegu on Urvaste kihelkonna piires Võhandu jõel 8 veskit: Sõmerpalu, Osula, Rägo, Utita, Sulbi, Parmu (Kärgula ja Erastvere valla piiril), Kärgula mõisa veski (praegu ehitamisel, vana põlenud) ja Jõgehara veski (Kärgula ja Kooraste valla piiril). Neist on Rägo ja Parmu nooremad. Võhandu olla eriti soodus selleks, et ta ainult kõige suurema pakasega külmuda, muidu olla talviti lahti. (M. Veiler. Smp (161.))