google/wiki40b huggingface dataset:
Kalev Muru

Kalev Muru 
(sündinud 29. detsembril 1954 Tartus) on eesti alpinist ja matkategelane.
Ta on koos Jaan Künnapiga  esimesi eestlasi, kes on tõusnud Tian Shani kõrguselt teise mäe Han-Tengri (7010 m) tippu. Ta on ka korranud Eesti kõrgtõusude rekordit alpinismis.
Ta on töötanud Eesti Kaitseväes ja Kaitseliidus instruktorina (auastmelt kapten).
2010. aastate esimesel poolel töötas Kalev Muru Tartu Herbert Masingu Koolis riigikaitseõpetajana, praegu töötab ta Pelgulinna Gümnaasiumis füüsikaõpetajana. Varem on ta töötanud ka insenerina Tõravere observatooriumis.

Haridustee

Ta lõpetas 1973. aastal Võru I Keskkooli ja 1978. aastal Tartu Riikliku Ülikooli füüsika erialal.

Alpinism

Ta on alpinismiga tegelenud 1974. aastast. Oma mägironija karjääri jooksul on ta tõusnud 16 korral üle 7000 m kõrguste mägede tippu. Ta kordas 1970. aastal Eesti kõrgtõusude rekordit, tõustes Pamiiris Ismoili Somoni mäetippu (7495 m). Ta on kuulunud aastatel 1976–1989 Nõukogude Liidu territooriumil korraldatud mägiekspeditsioonidel Eesti koondisse. Ta on meistersportlase kandidaat (1984). 
1982. aastal juhtis ta Tartu Ülikooli 350. aastapäeva tähistamiseks ekspeditsiooni Kesk-Pamiiri Tanõmasi mäeahelikku. Selle käigus esmavallutati Nõukogude Liidu tolle aja kõrgeim vallutamata mägi (sai nimeks Tartu Ülikool 350 (tipu kõrgus 6350 m)).  Tippu jõudsid kuus alpinisti Kalev Muru juhtimisel.
1986. aastal töötas ta Rahvusvahelises alpilaagris Pamir treener-konsultandi ja mägipäästjana. Koos Alfred Lõhmuse ja Jaan Künnapiga tegid nad 6 nädalaga 3 kõrgtippu – Korženevskaja (7105 m), Kommunismi (7495 m) ja Lenini mäetipp (7134 m).
1987. aastal korraldati ametiühingute üleliiduline alpinistide ekspeditsioon Han-Tengrile (7010 m).  Selle koosseisus tõusid tippu 8. augustil esimeste eestlastena Kalev Muru ja Jaan Künnap. 
Aastatel 1980–2000 oli ta Tartu alpiklubi Firn president. Ta on olnud Eesti Pamiiri mägiekspeditsioonide peakorraldaja. Ta on tegutsenud 1984. aastast matkatehnika ja alpinismikohtunikuna.
Ta on Jaan Künnapi Alpinismiklubi III taseme treener.
Yeferson Soteldo

Yeferson Julio Soteldo Martínez (sündinud 30. juunil 1997 Acariguas) on Venezuela jalgpallur, kes mängib Brasiilia kõrgliiga klubis Santos ja Venezuela jalgpallikoondises. Ta mängib põhiliselt vasaku äärepoolkaitsja positsioonil, kuid võib mängida ka ründava poolkaitsjana.
Ta alustas karjääri Venezuela kõrgliiga klubis Zamora, mille põhimeeskonnas debüteeris 2013. aastal. Ta tuli Zamoraga kolm korda Venezuela meistriks. 2015. aasta hooajal lõi ta Venezuela kõrgliigas 12 väravat.
2016. aasta detsembris liitus ta Tšiili kõrgliiga klubiga Huachipato. 2018. aasta hooajal mängis ta laenul teises Tšiili kõrgliiga klubis, Universidad de Chiles.
2019. aasta jaanuaris sõlmis ta nelja-aastase lepingu Santosega. Esimese värava Brasiilia kõrgliigas lõi ta 12. mail 2019 mängus Vasco da Gama vastu.
2017. aastal võitis ta Venezuela kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistrivõistlustel hõbemedali. Debüüdi Venezuela jalgpallikoondises tegi Soteldo 2. veebruaril 2016 sõprusmängus Costa Rica vastu.
Kohtla mõis

Kohtla mõis (saksa keeles Kochtel) oli rüütlimõis Jõhvi kihelkonnas Virumaal.
Kohtla mõisa mainitakse esmakordselt 1419. aastal ja see on vanim pidevalt eksisteerinud mõis kogu Jõhvi kihelkonnas. Mõis rajati arvatavasti 15. saj algul selleks, et paremini majandada Lodede ulatuslikke maavaldusi. Pärast nende maade jagamist üksikute pärijate vahel tekkisid uued mõisad Kukrusele ja Eredale ning Kohtla kaotas oma esialgse tähtsuse.
Tõenäoliselt rajati mõis Kohtla-nimelise väikeküla asemele, mille ajalugu ulatub ilmselt muinasaega välja. Tegemist võib olla ka kunagise Eesti vanema suurmajapidamise ehk “mõisaga”.
1419–1678 kuulus Kohtla mõisale ainult pool Odrisi külast.
1549. aastal mainitakse Kohtla omanikuna Edise lossi valdajat ja Jõhvi kiriku patrooni Otto Tuuvet. Millal ta mõisa ostis, ei ole täpselt teada.1553  müüs ta selle edasi Johan Brackelile.
Ühel keskaegsel kaardil kannab Kohtla isegi nime Brakelshof (Brakeli mõis). Jürgen Anthony Brackel, kes 1678 mõisale teise poole Odrisi külast tagasi ostis, langes ise hiljem Põhjasõjas. Tema lesk Louise Margaretha asus elama Tartusse, kus abiellus uuesti ja müüs tühjana seisva ning osaliselt panditud maadega mõisa 1728 Carl Gustav Stahlile. 1745. aastal vahetas Stahl Kohtla mõisa Tartumaal asuva Äksi mõisa vastu ja
vahetusega kaasnesid kõik perekonnamõisaga seotud õigused, näiteks matusepaik ja loož Jõhvi kirikus.
Uueks omanikuks saanud Äksi mõisa valdaja Conrad Adolf Freytag Loringhaven ei jäänud kohale aga kauaks ja 1750 ostis mõisa talt 13000 riigitaalri eest Otto Magnus Stackelberg.
See oli mõisnik, kes tuli siiakanti 1731 ja hakkas kokku ostma kohalikke mõisaid (1763 ka Ereda). Tema poeg Magnus juunior sai 1775 tänutäheks aktiivse diplomaatilise tegevuse eest krahvitiitli.
Kuna Stackelbergi ulatuslike valduste peamõis asus Püssis, hakkas Kohtla rahvas teda nüüdsest suupärasemalt kutsuma lihtsalt “Püssi krahviks”.
Edaspidi tuli Kohtlal leppida kõrvalmõisa staatusega ja omanik külastas seda heal juhul kord või paar aastas. Stackelbergidele kuulus mõis Eesti Vabariigi maareformini. 
1921. aastal jagati mõisa maad kruntideks ja endise mõisa keskusesse hakkas tasapisi kujunema asula.
Seoses Roodu-Nõmmele õlitööstuse rajamisega 1931. aastal ja põlevkivikaevanduse avamisega 1937 kiirenes asula kasv tunduvalt ja 1945 moodustati iseseisev Kohtla alev.
Endine mõisahoone, milles 1933–1941 asus Kohtla kool, põletati 12. augustil 1941 nõukogude vägede poolt nagu ka suurem osa Kohtla-Nõmmest. Mõisa park on mingil kujul siiski tänaseni säilinud.
Heinrich Christensen

Heinrich Christensen (sündinud 14. augustil 1973 Kopenhaagenis) on taani näitekirjanik, stsenarist ja lavastaja.

Haridus

Heinrich Christensen on võtnud näitlejatunde eraõpetajatelt, ning lõpetanud 2007. aastal Taani Riikliku Teatrikooli (Statens Teaterskole) lavastaja erialal. Samal 2007. aastal asus ses õppeasutuses lavastajana tööle.

Looming

Heinrich Christenseni teatritekste iseloomustab mõtteselge ja raputav ühiskondlik satiir. Koos teatrirühmitusega Mungo Park lõi ta edukaid lavastusi (2004 "Trold kan tæmmes", 2006. "Mungo Revy"). Neist on rahvusvahelist tähelepanu äratanud lööv ja provokatiivne teatritekst "Opsang" (2008, taani keeles umbes 'moraaliloeng', inglise keeles "Lecture", eesti keelde tõlgitud kui "Moraal"). Seda teismelistele suunatud teismeliste-teemalist muusikalist etendust on lavastatud ja mängitud suure eduga mitmes Euroopa riigis (olemas taani-, norra-, rootsi- ja ingliskeelne variant), sealhulgas Eestis. Christensen on lavastanud ja mänginud taani teatritrupis The Loyal Shakespeare Company, kus ta lavastas "Romeo ja Julia" ning "Hamleti". Kaasa teinud revüüetenduses "Bornholmerrevyen" (2008, 2009), ning lavastanud 2010 Taani TV-s levimuusikaauhindade jagamise show'd "P3 Guld".
Heinrich Christensen elab Kopenhaagenis ja töötab vabakutselise lavastajana erinevates Taani teatrites

Tunnustused

Heinrich Christensen sai 2008. aastal lavastuse "Café Zennep" eest Reumerti talendiauhinna (taani keeles Årets Reumert).
Babtyno mõis

Babtyno mõis (ka Žemaitkiemise mõis, leedu Babtyno dvaras või Žemaitkiemio dvaras) on endine mõis Leedus Kaunase rajoonis Babtai vallas Žemaitkiemises.

Ajalugu

Mõis kuulus XVI sajandil Šiukstade suguvõsale. XVII sajandil oli mõis Andrius Vilimavičiuse ja Jokūbas Sauginavičiuse ühisomandis, kuni nad mõisa aastal 1897 Prozoritele müüsid. Juba samal aastal müüsid need mõisa edasi von Korffidele. Aastal 1830 läks mõis Giedraitiste valdusesse. Sel aastal kuulus mõisakompleksi 16 hoonet.
Järgmised omanikud olid Tyszkiewiczid. Esimese maailmasõja järel mõis tükeldati, järelejäänud 20 hektari suurune osa läks Vladas Nagevičiuse valdusesse.

Mõisakompleks

Vanimad säilinud hooned on varakamber ja peahoone, mida mainiti juba aastal 1797. Suurem osa mõisakompleksi praeguseks säilinud ehitistest pärineb aga XIX sajandist. Sajandi alguses valmis küün, keskpaigas ait ja sajandi lõpus laut. Lisaks neile kuulub mõisakompleksi veel tulpkabel.
Pärast seda kui Vladas Nagevičius läände pages, oli mõisa peahoone kasutusel kolhoosi kontori, kohaliku kultuurimaja ja külanõukogu haldushoonena. Tänapäeval on selle omanikuks ärimees Mindaugas Šventoraitis. Küün on muudetud kontserdisaaliks.
Astrud Gilberto

Elukäik

Astrud Weinert sündis brasiillannast ema ja sakslasest isa lapsena Brasiilias Bahia osariigis Salvadoris ning kasvas üles Rio de Janeiros. 1959. aastal abiellus ta João Gilbertoga, ent 1960. aastate keskpaiku abielu lahutati ning Astrudi elukaaslaseks sai tema muusikaline partner, USA džäss-saksofonist Stan Getz.
Alates 1963. aastast elab Astrud Gilberto Ameerika Ühendriikides.
Ehkki ta ei olnud kunagi varem kutselise lauljana esinenud, osales Gilberto mõjukal albumil "Getz/Gilberto", kus tegid kaasa João Gilberto, Stan Getz ja Antonio Carlos Jobim. Laulu "Tüdruk Ipanemast" salvestus tõi talle kuulsuse bossanoovalauljana. Albumit müüdi üle miljoni eksemplari ning see jõudis kuldplaadi staatusse.
1964. aastal osales Gilberto filmides "Get Yourself a College Girl" ja "The Hanged Man". Tema esimene sooloalbum oli "The Astrud Gilberto Album" (1965). Ameerika Ühendriikides läks ta koos Stan Getziga turneele. 1970. aastail alustas Gilberto endakirjutatud laulude plaadistamisega, kusjuures plaadistused olid nii portugali, inglise, hispaania, itaalia, prantsuse, saksa kui ka jaapani keeles.
1982. aastal liitus Gilberto ansambliga tema poeg Marcelo, kes osales bassimängijana turneedel rohkem kui kümme aastat. Ta oli ka albumite "Live in New York" (1996) ja "Temperance" (1997) kaasprodutsent. Astrud Gilberto teine poeg Gregory Lasorsa mängis albumi "Temperance" loos "Beautiful You" kitarri.
1992. aastal sai Gilberto USA latiinodžässi elutööauhinna, 2002. aastal sai ta rahvusvahelise latiinomuusika kuulsuste halli liikmeks.
2002. aastal teatas ta, et loobub määramata ajaks avalikest esinemistest.
Lääne-Nigula kirikumõis

Lääne-Nigula kirikumõis (saksa keeles Pastorat Poenal) oli kirikumõis Lääne-Nigula kihelkonnas Läänemaal.
Aafrika kuninganna

"Aafrika kuninganna" ("The African Queen") on John Hustoni lavastatud film 1951. aastast.
Peaosades on Humphrey Bogart, kes sai selle osatäitmise eest parima meespeaosatäitja Oscari, ja Katharine Hepburn.
Maret Olvet

Isiklikku

Tema abikaasa Lev Vassiljev on skulptoriharidusega graafik.
Kinue Hitomi

Olümpiamängud

Hõbemedal 1928. aasta suveolümpiamängudel 800 m jooksus
Jämepeamadu

Levila

Nad elavad Lõuna- ja Kesk-Ameerikas ning Mehhikos.
Hermann Koch

Hermann Koch (2. aprill 1882 Võru – 29. märts 1957 Lüdersfeld) oli Eesti poliitik, advokaat ja tsemenditööstur.
Hermann Koch oli V Riigikogu liige. Oli 1918–1919 Eesti Ajutises Valitsuses Saksa vähemusasjade minister.
Aastatel 1913–1940 tegutses Hermann Koch advokaadina Tallinnas. Lisaks oli ka ettevõtete "Port Kunda" ja "Asserin" juhatuse esimees 1920.–1930. aastatel ning Põhja paberi- ja puupapivabrikute juhatuse liige.
Tema vend oli Saksa vähemusrahvuse kultuuriomavalitsuse president Harry Koch.
Emigreerus Umsiedlung'i käigus 1941. aastal Saksamaale, naasis 1941. aasta sügisel ja oli Saksa okupatsiooni ajal organisatsioonis "Todt" tsemenditööstuse juht Eestis.
Osariik (USA)

Osariik on Ameerika Ühendriikides 1. järgu haldusüksus. Riik jaguneb 50 osariigiks.
Osariikidel on vastavalt riigi föderalistlikule süsteemile osaline autonoomia, nad jagavad oma suveräänsust Ameerika Ühendriikide föderaalvalitsusega. Ameeriklased on seetõttu korraga nii föderatsiooni kui ka oma püsielukohaks oleva osariigi kodanikud. Ühest osariigist teise kolimine on vaba, välja arvatud teatud kohtumääruste alusel näiteks tingimisi vabastatud kinnipeetutel või pärast lahutust laste hooldusõigust jagavate vanemate lastel.
Igal osariigil on oma konstitutsioon, mis on detailsem kui föderaalne konstitutsioon. Kõige lühem konstitutsioon on Vermonti osariigil (8300 sõna), kõige pikem Alabamal (357 000 sõna). Iga osariik on föderaalse konstitutsiooni ratifitseerimisega andnud osa võimu föderaalvalitsusele. Ajalooliselt on osariikide võimuvaldkonda jäänud korrahoid, haridus, tervishoid, transport ja infrastruktuur, kuigi tänapäeval rahastatakse ja reguleeritakse ka neid märkimisväärsel määral föderaalselt. Üldine suundumus on tsentraliseerimise poole, mis on tekitanud elavat arutelu osariikide võimupiiride ja üksikisikute õiguste teemal.
Riiklikul tasandil on igal osariigil Kongressis vähemalt üks esindajatekoja liige ja kaks senaatorit. Senaatoreid on igal osariigil kaks, esindajatekoja liikmete arv sõltub rahvaarvust – näiteks Wyomingil, Vermontil, Alaskal, Põhja- ja Lõuna-Dakotal, Delaware'il ja Montanal on ainult 1 esindajatekoja liige, Californial aga 53.
Igas osariigi "presidendiks" on kuberner, kes valitakse neljaks aastaks (New Hampshire'is ja Vermontis kaheks aastaks), tema asetäitjaks on asekuberner, kes on tihti ka osariigi senati presidendiks. Asekuberneri ei ole Arizona, Maine, New Hampshire, Oregoni ja Wyomingi osariikides. Maine'is ja New Hampshire'is on kuberneri asetäitjaks osariigi senati president, Arizonas, Oregonis ja Wyomingis aga osariigi riigisekretär.
Lisaks kubernerile on igal osariigil oma seadusandlik kogu, mis koosneb nagu Kongressgi kahest kojast, välja arvatud Nebraska. Algselt oli Nebraska kogu kahekojaline, kuid 1937. aasta reformidega alamkoda elimineeriti. Kõige väiksem seadusandlik kogu ongi Nebraskal, koosnedes 49 liikmest. Väikseim kahekojaline kogu on Alaskal (40-liikmeline esindajatekoda ja 20-liikmeline senat), suurim kogu on New Hampshire'il, koosnedes 400-liikmelisest Esindajatekojast ja 24-liikmelisest senatist. Kokku on kõikide osariikide peale 7383 seadusandjat, kellest 5411 on alamkodade liikmed ja 1972 on senaatorid.
Osariikidel on õigus luua iseseisvalt majandus- ja kultuurialaseid kontakte teiste riikidega või välisorganisatsioonidega tingimusel, et need registreeritakse vastavas föderaalasutuses. Kaitsealased ja välispoliitilised küsimused otsustab ning lepingud tehakse ainult riiklikul tasandil vastavas ministeeriumis.
Osariigid on jagatud maakondadeks, millel võib olla teatud kohalikku valitsusvõimu, kuid nad ei ole suveräänsed.
Ameerika Ühendriikide konstitutsioonis ei ole öeldud, kas osariikidel on õigus föderatsioonist välja astuda, kuid Ameerika Ühendriikide Ülemkohus otsustas 1869. aasta kohtuasjas, et ühepoolne unioonist väljaastumine on konstitutsioonivastane.
Eesti väliskaubandus- ja infotehnoloogiaminister

Väliskaubandus- ja infotehnoloogiaminister (aastatel 2015–2019 ettevõtlus- ja infotehnoloogiaminister, aastatel 2014–2015 väliskaubandus- ja ettevõtlusminister) on Eesti valitsuse liige, kelle vastutusvaldkonnad on järgmised: ettevõtluse arengu toetamine, ekspordiarengu ja kaubanduse kaitsemeetmete korraldamine, investeeringute kaasamine, tehnoloogiline arendustegevus, innovatsioon, ehitus, elamumajandus, turism, informaatika, telekommunikatsioon, postside ja riigi infosüsteemide arendamise koordineerimine, samuti majanduse arengukavade väljatöötamine ja elluviimine eelnimetatud valdkondades, väliskaubanduse valdkond ja välisministeeriumi vastavate struktuuriüksuste tegevuse suunamine.
Ettevõtlus- ja infotehnoloogiaministri vastutusvaldkonda kuuluvad Riigi Infosüsteemi Amet, Eesti Interneti Sihtasutus, Ettevõtluse Arendamise Sihtasutus, Riigi Infokommunikatsiooni Sihtasutus, sihtasutus Ida-Virumaa Tööstusalade Arendus, sihtasutus KredEx, sihtasutus Tallinna Teaduspark TEHNOPOL, MTÜ Eesti Intellektuaalomandi ja Tehnoloogiasiirde Keskus, MTÜ Nordic Institute for Interoperability Solutions, AS Eesti Post ja AS KredEx Krediidikindlustus.
Ettevõtlus- ja infotehnoloogiaminister esindab Eestit Euroopa Liidu välisasjade nõukogus väliskaubanduse küsimustes ja konkurentsivõime nõukogus infotehnoloogia küsimustes ning transpordi, telekommunikatsiooni ja energeetika nõukogus infotehnoloogia ja telekommunikatsiooni küsimustes.
Ettevõtlus- ja infotehnoloogiaminister juhib majandus- ja taristuministriga kahasse majandus- ja kommunikatsiooniministeeriumi.
Väliskaubandus- ja infotehnoloogiaminister oli alates 29. aprillist 2019 kuni 30. aprillini 2019 Marti Kuusik. Alates 16. maist 2019 on väliskaubandus- ja infotehnoloogiaminister Kert Kingo.
Vilhelm Reiman

Elulugu

Vilhelm Reiman oli tööliste poeg.
Reiman lõpetas 1929 Marchlevski-nimelise Lääne Vähemusrahvuste Kommunistliku Ülikooli Leningradi osakonna. 1949 kaitses ta ajalookandidaadi kraadi Moskvas väitekirjaga "Большевики Эстонии в борьбе за власть Советов (1917/1918 гг.)" ("Bolševikud Eestis võitluses nõukogude võimu eest 1917-18").
1929–34 oli ta Leningradi eesti kirjastuse Külvaja juhataja, 1934–36 Välismaa Tööliste Kirjastuse Leningradi osakonna Eesti sektsiooni juhataja, 1936–37 Leningradis kirjastustöötaja, 1938–40 Leningradi masinatööstuse varumiskontori juhataja, 1940 Leningradi Raadiokomitee eesti toimetuse juhataja, 1940–41 Eesti Raadiokomitee asejuhataja ja kirjastuse Poliitiline Kirjastus peatoimetaja asetäitja, 1941–42 Leningradi Raadiokomitee eesti saadete peatoimetaja, 1942–43 Eestimaa Kommunistliku Partei (EKP) Keskkomitee propagandaosakonna instruktor Moskvas ja 1943–44 Üleliidulise Raadiokomitee eesti saadete peatoimetaja asetäitja ja peatoimetaja. 1944–61 oli Reiman Tartu Ülikooli NLKP ajaloo kateedri (aastani 1956 marksismi-leninismi aluste kateedri) juhataja, aastast 1950 dotsent, 1949–56 ajaloo-keeleteaduskonna dekaan, 1951–53 õppeprorektor ning 1961–77 Tallinna Polütehnilise Instituudi NLKP ajaloo kateedri dotsent.

Teadustöö

Vilhelm Reimani peamine uurimisvaldkond oli EKP tegevus Oktoobrirevolutsiooni perioodil. 1951–53 oli ta EKP KK liikmekandidaat. Ta avaldas ligi 80 teadustrükist ja aimeraamatut.
Rutt Koppel

Rutt Koppel (aastani 1967 Aimla, 29. oktoober 1938 Pärnu – 28. september 2004 Tõravere) oli eesti astronoom.

Elulugu

Ta sündis õpetajate peres.
Lõpetas 1957 Paide Keskkooli ja 1962 Tartu ülikooli.
Töötas aastast 1962 Tartu Observatooriumis insenerina, vaneminsenerina ja teadurina.
Töödelnud helkivate ööpilvede rahvusvahelise vaatlusvõrgu kaudu saadud ja satelliitidel tehtud atmosfäärimõõtmiste andmeid ning koostanud sellekohaseid andmebaase, mõõtnud atmosfääriosooni. Osalenud uurimislaeval neljas Läänemere ekspeditsioonis.
Avaldanud üle 20 teadustrükise.
Härjapõlvlane

Härjapõlvlane on väikest kasvu üleloomulik olend paljude rahvaste mütoloogias.

Välimus

Neid kutsutakse ka kääbusteks, kelle all mõistetakse pisikesi muinasjutulisi, hallihabemelisi mehikesi, kelle kasv vaevalt härja põlveni ulatub. Nende pea on palju suurem, kui keha ning nende tundemärgiks  on pikk habe. Kääbused on kõik meessoost, kuid  maa-aluste seas on naisi ka.

Töö

Härjapõlvlased on tuntud ka kui sepad, kellel on maa all omad sepikojad, kuis kääbused tihti seitsmekesi koos töötavad. Nad on küll väikseid, kuid neil on jõudu rohkem kui tavainimestel. Oma tööd teevad nad tavaliselt öösiti, kuid nad teevad seda hääletult, et ükski inimene neid ei kuuleks. Kuulda on neid jõulu- ja uusaastaööl, mil kostab tikk, takk. 
Saarlased teavad, et härjapõlvlased taovad jaanipäeval ühtelugu päeval ja ööl. See tagumine tuletab meelde, et aeg on minna heinamaale. Saarlased nimetavad härjapõlvlasi mõnikord maa-alusteks seppadeks.

Vihastamine

Härjapõlvlane vihastub kergelt ja teeb vihatujus inimesele kahju. Kui keegi härjapõlvlasele head teeb, siis oskavad nad head vastu teha. 
Maa-alused vihastavad niisama lihtsalt kui kääbusedki. Sageli vihastavad nad inimeste peale, ilma et inimene neid üldse pahandada tahaks või üldse teaks, et nad maa-alustega kokku oleks puutunud. Nende viha kartes püütakse neid alati lepitada ja enda poole meelitada.
Christfried Brasche

Christfried Brasche (10. juuni 1875 Tallinn – 18. aprill 1949 Würzburg) oli Eesti vaimulik.
Ta õppis 1887–1889 Eestimaa Rüütli- ja Toomkoolis (Tallinnas), 1889–1894 Keiserlikus Nikolai I Gümnaasiumis. Aastatel 1894–1901 õppis Brasche Tartu Ülikooli usuteaduskonnas, mille lõpetas ülikooli Cand. theol. astmega. 
Prooviaastal oli Hageri (praost Konstantin Thomsoni) ja Ambla koguduses (õpetaja Johannes Theodor Willbergi juures). Õpetajaks ordineeriti Brasche 26. augustil 1901. Teenis järgnevalt 1901—1902 Ambla kogudust ja 1902-1903 Tallinna Kaarli kogudust kui abiõpetaja.
Ta oli Juuru koguduse õpetaja aastatel 1903–1939, olles Ida-Harju praost 1929–1935. Lahkus 1939 Saksamaale. 1940—1941 oli ta Danzigi õpetaja ja 1941—45 Zoppoti õpetaja emer.

Isiklikku

Isa Johann Heinrich Brasche oli Saarde ja Tallinna Toompea Kaarli koguduste õpetaja. Emapoolne vanaisa Heinrich Ferdinand Hoffmann oli Koeru koguduse õpetaja. Vend Arvid Leopold Brasche oli Kullamaa ja Piirsalu koguduse õpetaja, onupoeg Johannes Brasche oli Harju-Madise koguduse õpetaja. Väimees Leo Gustav Treumann oli Vaivara koguduse õpetaja.
Kaija Siren

Kaija Siren (sünninimi Katri (Kaija) Anna-Maija Helena Tuominen; 23. oktoober 1920 Kotka – 15. jaanuar 2001 Helsingi) oli soome arhitekt.
Kaija Siren lõpetas 1948. aastal Helsingi tehnikakõrgkooli arhitektina. Aastal 1949 asutas ta koos arhitektist abikaasa Heikki Sireniga oma arhitektuuribüroo. Kaija ja Heikki Siren töötasid koos kogu elu. Neil sündis neli last.

Tunnustused

Heikki ja Kaija Siren said 1984. aastal Soome kultuurifondi preemia ja 1986. aastal valiti nad Ameerika Arhitektide Instituudi auliikmeks.
5. sajand eKr

Kümnendid ja aastad

500. aastad eKr: 500 eKr
490. aastad eKr: 499 eKr, 498 eKr, 497 eKr, 496 eKr, 495 eKr, 494 eKr, 493 eKr, 492 eKr, 491 eKr, 490 eKr
480. aastad eKr: 489 eKr, 488 eKr, 487 eKr, 486 eKr, 485 eKr, 484 eKr, 483 eKr, 482 eKr, 481 eKr, 480 eKr
470. aastad eKr: 479 eKr, 478 eKr, 477 eKr, 476 eKr, 475 eKr, 474 eKr, 473 eKr, 472 eKr, 471 eKr, 470 eKr
460. aastad eKr: 469 eKr, 468 eKr, 467 eKr, 466 eKr, 465 eKr, 464 eKr, 463 eKr, 462 eKr, 461 eKr, 460 eKr
450. aastad eKr: 459 eKr, 458 eKr, 457 eKr, 456 eKr, 455 eKr, 454 eKr, 453 eKr, 452 eKr, 451 eKr, 450 eKr
440. aastad eKr: 449 eKr, 448 eKr, 447 eKr, 446 eKr, 445 eKr, 444 eKr, 443 eKr, 442 eKr, 441 eKr, 440 eKr
430. aastad eKr: 439 eKr, 438 eKr, 437 eKr, 436 eKr, 435 eKr, 434 eKr, 433 eKr, 432 eKr, 431 eKr, 430 eKr
420. aastad eKr: 429 eKr, 428 eKr, 427 eKr, 426 eKr, 425 eKr, 424 eKr, 423 eKr, 422 eKr, 421 eKr, 420 eKr
410. aastad eKr: 419 eKr, 418 eKr, 417 eKr, 416 eKr, 415 eKr, 414 eKr, 413 eKr, 412 eKr, 411 eKr, 410 eKr
400. aastad eKr: 409 eKr, 408 eKr, 407 eKr, 406 eKr, 405 eKr, 404 eKr, 403 eKr, 402 eKr, 401 eKr
Termodünaamika teine seadus

Termodünaamika teine seadus käsitleb  looduslike protsesside mittepööratavust. Tal on hulk omavahel ekvivalentseid sõnastusi. 
Clausiuse sõnastus:
Isoleeritud süsteemis kulgevad kõik protsessid entroopia kasvu suunas.
Clausiuse sõnastus (teine variant):
Soojus ei saa iseenesest üle minna külmalt kehalt kuumemale, st ei ole võimalik niisugune protsess, mille ainsaks tulemuseks on soojuse ülekandumine külmemalt kehalt kuumemale.
Thomsoni (lord Kelvini) sõnastus:
Ei ole võimalik ehitada perioodiliselt töötavat masinat, mis muudaks pidevalt soojust tööks ainult ühe keha jahtumise arvel, nii et ümbritsevates kehades ei esineks mingeid muutusi (st kogu soojust ei ole võimalik täielikult konverteerida tööks).
Ostwaldi sõnastus:
 Teist liiki perpetuum mobile on võimatu.
Termodünaamika teine seadus väljendab termodünaamiliste protsesside statistilist iseloomu ja on aluseks nii entroopia kui ka temperatuuri mõiste defineerimisel termodünaamikas.
Liin (pikkusühik)

Liin oli pikkusühik Inglise Prantsuse ja Vene mõõtühikute süsteemis.
Hans von Benckendorff

Johann Ulrich Nathanael von Benckendorff (tuntud ka kui Hans von Benckendorff) (2. aprill 1882 – 19. aprill 1919 Jäneda, Kalijärve tee) oli baltisaksa päritolu Venemaa riigitegelane, Jäneda mõisa omanik.

Elulugu

Johann päris 1910. aastal Aleksander von Benckendorffi valdused Jänedal. Ta ehitas Jänedale uue härrastemaja ning mõisa abi- ja kõrvalhooned.
Johann abiellus 1911. aastal Maria Zakrevskajaga.
1918. aastal kolis ta Venemaal toimunud Oktoobrirevolutsiooni tõttu koos lastega Jänedale.

Surm

Hans von Benckendorff tapeti 19. aprillil 1919 Jäneda lähedal Kalijärve ääres Kalijärve teel. Väidetavasti tegi seda  nelja relvalasuga Eesti Vabadussõjast kolmepäevasel puhkusel viibinud Teoküla elanik Rudolf Rosenstrauch. Teoküla elaniku Juuli Tomsoni sõnul sõimanud Johann Rudolfit mõisa sissetungimise eest. Rosenstrauch varitses Johanni Kuradisilla kõrval oosil.