Speaking from Ignorance: Not Agreeing with Others We Believe Are Correct

Ignoreerides tõde (Speaking From Ignorance) – mittenõustumine, kuigi usutakse, et teiste seisukoht on õige  on Bert H. Hodgesi, Benjamin R. Meagheri, Daniel J. Nortoni, Ryan McBaini ja Ariane Sroubeki sotsiaalpsühholoogia alane uurimus, mis ilmus ajakirjas Journal of Personality and Social Psychology, 2014, kd 106, nr 2, lk 218–234.

Sissejuhatus

Artiklis püstitatakse küsimus, kuidas inimesed toimivad olukorras, kus neil tuleb vestelda teemal, millest kaasvestlejad nende arvates rohkem teavad (näiteks teised näevad midagi, midagi inimene ei näe, kuid kirjeldavad, mida nad näevad): kas nad püüavad oma peaga kaasa rääkida või lihtsalt kordavad, mida teised ees räägivad. Olukord laieneb ka teistele tegevustele peale rääkimise. Kui inimesel ei ole infot või see pole ühemõtteline, siis ainus mõistlik lahendus tundub olevat konformism. Juhindumine asjatundjatest on üks kultuurilise evolutsiooni alustaladest) Sellega nõustuvad peaaegu kõik sotsiaalpsühholoogia teooriad, eriti sotsiaalse mõju teooriad. Sellise käitumise kaks kõige mõjuvamat põhjendit arvatakse olevat, et: 1) inimesed tahavad, et neil oleks õigus, ja 2) inimesed tahavad olla aktsepteeritud ja meeldida.
Autorid peavad ülalkirjeldatud olukorda, mida nad nimetavad  teadmatuna rääkimiseks (speaking-from-ignorance), tunduvalt keerulisemaks, ning ennustasid, et teadmatuna rääkijad otsustavad sageli teadjamate õigete vastustega mitte nõustuda, sest nad tahavad teha koostööd ning väärtustavad tõde, solidaarsust ja usaldust.  See hüpotees tuleneb väärtuste pragmaatika teooriast, mis aitab seletada Solomon Aschi tuntud uurimuste tulemusi. Sellise käitumise tagamaad on sarnased põhjenditega, miks vahel nõustutakse valede vastustega Aschi olukorras.

Metoodika

Kõigis kolmes eksperimendis osalesid Austraalia ühe ülikooli bakalaureuseastme tudengid. Eksperimendis osalejad paigutati ruumi istuma nii, et nad näeksid erinevalt kauguselt ja erineva nurga alt ekraani, kuhu eksperimendi käigus projitseeriti sõnu ning paluti neid osalejatel kindlas järjekorras nimetada. Kusjuures osalejad teadsid, et teatud istekohtadelt ei näe vastust kas üldse või vähemasti mitte sama hästi, kui teistelt positsioonidelt.
Uurimistöö käigus viidi läbi kolm  eksperimenti. Neist 1a ja 1b olid ettevalmistavad, uurides kas SFI- efekt eksisteerib või mitte. Teises eksperimendis andsid osalejad vastuseid nii teadja kui ignoreerija positsioonilt. Selline manipulatsioon võimaldas selgemini uurida SFI efekti ja hinnata,  kas on tõendeid väärtuspõhise pragmaatika kohta. Lisaks andis see alternatiivseid tingimusi SFI mõju testimiseks (reaktiivsus, teiste jäljendamine jne).
Kolmandas katses  õhutati osalejaid  ausalt kirjeldama, kuidas kujunes mittenõusolek,  nagu ennustas väärtuste- pragmaatika teooria.

Nähtuse avaldumine muudes valdkondades

Kuigi on eeldatud, et keele eesmärgiks on jõuda vestluses nõustumiseni, siis samas ei leiaks vestlus üleüldse aset, kui inimesed alati üksteisega nõustuksid . Seega mittenõustumine suunab küsimustele ning tõe otsimisele.  Teistega kasuliku vestluse saavutamine sisaldab rohkemat, kui vaid teiste arvamuse usaldamine ning nende alati nõustumine (või vaiki olemine), isegi juhul kui ollakse mitteteadja positsioonil.  Ja kuigi vahel võib jääda nö narripositsiooni, siis teise soov uurida mittenõustuja ignorantsuse tagamaid saab usalduse aktiks, näidates üles huvi kas inimese enda või arutletud teema kohta. Või kui vaadata kaugemale, siis mittenõustumine eksperdiga või küsides mitteteadlikke küsimusi võib näidata, et usutakse seda, et tulevikus ollakse antud teemal paremini informeeritud.
Nähtus on kaudselt seotud Aschi konformsuse eksperimendiga, kus ilmselgetes tingimustes nõustutakse grupi ehk enamuse vale arvamusega.