google/wiki40b huggingface dataset:
Maikrahv

Maikrahvi valimine

Suurgildi ja Mustpeade vennaskonna ühiselt korraldatud maikrahvi lõbustused toimusid nelipühade ajal ja kestsid terve nädala. Esmaspäeval toimus pidulik sööming, teisipäeva hommikul ratsutati uhkes rongkäigus linnast välja Kopli tammikusse. Seal peeti turniir, kus võisteldi ratsutamises, vibu- ja ammulaskmises ning teistes rüütlikunstides.
Tegelikult ühendasid pidustused kasuliku meeldivaga: pidustuste algseks tõukejõuks oli pikale talvele järgnev sõjavarustuse ja relvakäsitsemisoskuse kontroll.
Lisaks sõjalistele oskustele oli maikrahvi valimisel tähtis rolli ka inimese jõukusel, oli ju maikrahvi ülesandeks kostitada külalisi nii järgnevatel söömingutel kui ka näiteks maikrahvi küünalde valmistamisel. Lisaks pidi maikrahv olema hea reputatsiooniga ehk pärinema linna koorekihist.
Kuigi tänase romantilise ettekujutusega oli maikrahv alati noor ja ilus mees, ei olnud vanus maikrahvi valimisel siiski määrav. Nii on maikrahviks valitud ka keskaja mõistes eakaid, 50–60-aastasi mehi. Maikrahvi võidi valida kas Mustpeade või Suurgildi liikmete seast. Ainult gildi oldermanni ei saanud valida.
Kui uue maikrahvi nimi oli selgunud, pärjati ta kasevanikuga. Maikrahvi pidustuste üheks peamiseks sümboliks olidki värsked, haljad, kevade saabumist kuulutavad kaseoksad, millest punuti pärgi ja millega kaunistati ka piduruume.

Maikrahv – keskaja superstaar

Pärast maikrahvi valimist suundus pidulik rongkäik tagasi linna, kus vastsel maikrahvil tuli Suure Rannavärava ees roosiaias kaheksa kaunitari hulgast endale maikrahvinna leida. Lisaks oli maikrahvil voli ühele vangile vabadus kinkida.
Neljapäeval sõideti protsessioonis ümber kogu linna, pühapäeval korraldati jälle sööming ja ball. Pidu toimus Suurgildi majas. Maikrahv kostitas teda saatvaid daame ja tõrvikukandjaid ning ohverdas 30 marka pidusöögi hüvanguks.
Maikrahvi tiitel anti üheks aastaks. Kirikupühadel, näiteks teisel neljapäeval pärast nelipühi peetud Kristuse Ihu pühal, osales maikrahv ümber linna liikunud protsessioonidel, kus kanti hiigelküünlaid “maikrahvi tulesid”. Enne protsessiooni oli maikrahvi ülesandeks lasta küünlad valmistada, neid valmistavaid naisi kostitada ning tulesid kandvad mehed välja valida.
Maikrahv ja maikrahvinna olid oma aja staarid, populaarsed linnakodanikud, keda tunti ja austati ja kes tähistasid linna kõige tähtsamaid vastuvõtte ja pidustusi oma juuresviibimisega.
Järgmisel aastal lõppesid maikrahvi esindusülesanded uue krahvi valimistel osalemisega. Lisaks maikrahvile kuulusid valimiskogusse Suurgildi oldermann, tema kaasistujad ja mõned raehärrad.

Maikrahvi pidustused tänapäeval

Meie ajal on maikrahvi valimiste kommet hakatud taaselustama Tallinna vanalinna päevade raames. Iga-aastasel festivalil korraldatakse mitmeid keskaja stiilis üritusi, nende hulgas ka maikrahvi ja maikrahvinna valimine.
Vallakantselei

Vallakantselei on vallavalitsuse struktuuriüksus; kantselei liike. Vallakantselei ülesannete seas on muu hulgas ametlik asjaajamine, sh kirjavahetus, õigusalase tegevuse koordineerimine, personalitöö.
Vallakantselei isikkoosseisu moodustavad (Räpina vallakantselei näitel): vallasekretär, registripidaja, sekretär-asjaajaja, volikogu asjaajaja-arhivaar.
Penningtoni maakond (Minnesota)

Ajalugu

Penningtoni maakond moodustati 23. novembril 1910. aastal Red Lake'i maakonna osast. Maakond sai nime raudtee pöörmeseadja Edmund Penningtoni järgi.
Tripiaspiid

Levila

Neid võib kohata Sahara-taguses Aafrikas.

Kokkupuuted inimestega

Tripiaspiidide perekonda liigitatud maod on inimeste suhtes mürkmadudeks liigitatavad, kuna nende hammustus võib kerge astmega mürgistusseisundeid esile kutsuda.
Recke (aadlisuguvõsa)

Recke on saksa aadlisuguvõsa, mis pärineb Vestfaalist.
Recked pärinevad ministeriaalide hulgast. Suguvõsa esimest liiget on mainitud 1265. aastal, 1320. aastal sai Adolf von der Reckest rüütel. Reckede pärusvaldused paiknesid Kameni lähistel, kus asus ka Recki mõis.
Alates 14. sajandist astusid mitmed Reckede suguvõsa liikmed Saksa või Liivi ordusse, nad olid tihedalt seotud ka teise "ordusuguvõsa", Fürstenbergidega. Mitmest Reckest said vaimulikud.
17. oktoobril 1620 kanti Recked Kuramaa aadlimatriklisse. Ametlikes dokumentides on neid paruniteks nimetatud alates 1797. Venemaa Valitseva Senati määrustega 10. augustist 1860, 4. oktoobrist 1861 ja 28. veebruarist 1862 anti Kuramaa aadliperekonnale von der Reckele parunitiitel.
17.–18. sajandil said mitu Reckede haru vabahärra staatuse, 1817. aastal sai üks haru ka krahvitiitli.
August Nigol

Elulugu

August Nigol lõpetas Tartus gümnaasiumi. Oli Peterburis apteekriõpilane ja töötas algkooliõpetajana. Õppis 1900-1905 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Pärast ülikooli lõpetamist töötas ta usuõpetajana Pärnus.

Tegevus Venemaal

Kindralkuberneri korraldusel oli ta sunnitud aastal 1906 Pärnust Venemaale lahkuma. Seejärel töötas ta saksa keele õpetajana Rostovis Doni ääres ja Saraatovis. Juulis 1908 ordineeriti ta pastoriks. 1908-1909 töötas ta Konstantinovka (Pjatigorsk) abipastorina. 
1909. aastal lõpetas ta kõrgema astme saksa keele kursused ning sai õiguse töötada gümnaasiumi saksa keele õpetajana. 1909 töötas ta gümnaasiumiõpetajana Rostovis, aastal 1910 Jamburgi kommertskoolis. Kuna tal ei õnnestunud aastal 1910 saada Viljandi Pauluse koguduse õpetajaks, asus ta aastal 1911 Helsingisse. Ta töötas alguses vene Aleksandri gümnaasiumis saksa keele õpetajana. Kuid ta tegutses ka eestlaste pastorina.

Tegevus Venemaa eesti asundustes

Nigol tundis sügavat huvi Venemaa eesti asunduste vastu. 1913. aastal lootis ta külastada Oudovat. 1915. aastal reisis ta mööda Krimmi eesti asundusi. 1916. aastal reisis August Nigol mööda Vologda, Ufaa, Volga ja Arhangelski eesti asundusi. 1917. aastal Vjatka, Kostroma, Jaroslavli ja Samaara eesti asundusi. 
Ameerikas elavate eesti seltside ja ühendust asjus küsitles ta Eduard Vildet, kes elas alates 1911 USA-s ja pöördus 1917 kodumaale. Oma reisidelt kogus Nigol suures hulgas andmeid 313 Venemaa eesti asunduse kohta, millest jutustava 96-leheküljelise käsikirja ta novembris 1917 Tartusse trükki saatis. Tartu langes aga novembris 1917 punaste kätte ja siis hävis ka Nigoli käsikiri. Ta koostas uue käsikirja, mis trükiti Tartus aastal 1918.
August Nigol kavatses Eestisse tulla tagasi, kuid kuna tal ei õnnestunud Eestis saada pastorikohta, üritas ta Eestisse naasta poliitikute kaudu. Ta kirjutas 1917. aasta lõpus Venemaa eesti asunduste tegelasele Samuel Sommerile oma soovist, et talle enesele ja Samuel Sommerile loodaks Jüri Vilmsi ja Otto Strandmani abil töökohad tulevases Asunduste ministeeriumis. Nigol saanuks ministeeriumi juhi ja Sommer ministeeriumi sekretäri koha. Lähedasi suhteid poliitikutega näitab ka see, et ta nekroloogi ei kirjutanud mitte vaimulik, vaid tegevpoliitik Karl Einbund. Kuna Soomes ei teatud Eesti iseseisvumisega seotud asjaolusid, siis Nigol, Gustav Suits ja Ferdinand Kull andsid välja 50-lehelise dokumentide kogumiku "Sini-musta-valkoinen".
Soome kodusõda lõppes mais 1918, samuti oli Venemaa ja Saksamaa vahel sõlmitud 3. märtsil 1918 allkirjastatud Brest-Litovski rahuleping. Selle tõttu arvati, et reisimine Venemaale on muutunud palju turvalisemaks. 
10. juunil 1918 anti kirikunõukogu poolt Nigolile luba Siberisse sõiduks. Augustis 1918 sõitis ta Tartu kaudu Moskvasse, kus kohtus ka Moskva kindralsuperintendendi Paul Willigerodega. Aga enne Siberi eesti asundustesse jõudmist arreteerisid punased ta Permis ja lasid 16. augustil maha, andmata talle ühe pealtnägija sõnul ka võimalust telegrammi saatmiseks Moskva kindralsuperintendendile, kelle abiga ta lootis punaste käest vabaneda.
Simon Kingsepp

Simon Kingsepp või Simon Ateenast (kreeka Σίμων Ἀθηναῖος, σκυτοτόμος; 5. sajand eKr) oli Sokratese lähikondlane, kes oli pärit Ateenast Atikas.
Simoni kohta ei ole palju teada ning põhiline teadaolevast pärineb Diogenes Laertiose teose "Väljapaistvate filosoofide eludest, õpetustest ja ütlustest" II raamatus talle pühendatud lühikesest peatükist. Väidetavasti käis Sokrates Simoni töökojas temaga filosoofilisi arutlusi pidamas, kusjuures Synesiose väitel ei nõustunud Simon ühegi Sokratese väitega enne korralikku tõestust.
Xenophoni teoses "Mälestusi Sokratesest" on sedastatud asjaolu, et kuna noored ei olnud agoraale lubatud, siis õpetas Sokrates neid lähedal asuvates töökodades ning Simoni kingsepatöökoda oli ilmselt üks seesugustest paikadest. Plutarchos kinnitab Simoni töötoa sobivust filosoofilisteks aruteludeks.  Simoni tegelikus eksisteerimises on kaheldud. Igatahes on uuemad arheoloogilised leiud kinnitanud seesuguse töökoja olemasolu agoraast edelas.
Diogenes Laertiose väitel oli Simon esimene, kes kirjutas sokraatilisi dialooge ja väidetavasti tuginesid need tema tegelikel vestlustel Sokratesega, mille kohta ta vestluse käigus märkmeid tegi . Kokku loetleb Diogenes Laertios 33 Simoni dialoogi. Phaidon Elisest on väidetavasti temast endast kirjutanud dialoogi "Simon", mida on peetud autentseks. Diogenes Laertiose poolt kaheldavaks peetud ning Aischinesele omistatud "Kingsepa lood" käisid samuti ilmselt Simoni kohta ja on võimalik, et tegemist on sama dialoogiga.
Väidetavasti soovis Perikles Simonit toetada ning kutsus ta enda juurde, millest aga Simon keeldunud, väites, et ta ei soovi raha eest oma sõnavabadusest loobuda. Ilmselt seesuguste väidete tõttu on teda hiljem peetud ka suurepäraseks näiteks küünikust.
Andrus

Andrus on eesti mehenimi.
Nime ingliskeelne variant on Andrew.
Abakus

Abakuse analoogid

Venemaal võeti 14. sajandil kasutusele abakuse analoog arvelaud, millest pole tänini päriselt loobutud. Eestis oli arvelaud kasutusel veel 1980. aastate lõpus. Arvutid tõrjusid lõpuks arvelaua kasutuselt välja.
Asteegid võtsid umbes 10. sajandil kasutusele arvelauataolise arvutuslaua: puuraamile olid tõmmatud keeled, millele olid lükitud maisiterad. 
Hiinas on olnud kasutusel suanpan ehk hiina abakus, Jaapanis soroban.
Valdo Rüütelmaa

Valdo Rüütelmaa (sündinud 23. mail 1967 Tallinnas) on puhkpilliorkestrite dirigent ja metsasarvemängija. 
1974–1982 õppis ta Tallinna 1. Keskkoolis ja 1982–1986 Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis metsasarve erialal Robert Kasemäe metsasarveklassis. 1993–1997 õppis Valdo Rüütelmaa Tallinna Pedagoogikaülikoolis puhkpilliorkestri dirigeerimist (prof. Andres Avarand) ja 2002–2004 Eesti Muusikaakadeemia magistrantuuris orkestridirigeerimist (dots. Jüri Alperten ja dots. Aavo Ots). 2004 osales Eri Klasi meistrikursustel. 2008 täiendas end Neeme Järvi ja Paavo Järvi meistrikursustel ja 2011 Johnatan Bretti (UK) meistrikursustel.

Tunnustused

2005 – Harjumaa Kultuurkapitali aastapreemia
2007 – Eesti Kooriühingu aasta orkestridirigendi preemia
2010 – Harku valla TUI nimeline kultuuripreemia
2011 – Eesti Kooriühingu aasta orkestridirigendi preemia
2012 – Keila Linna Kultuuripreemia
2014 – Harku valla teenetemärk
2015 – Harjumaa Kultuuristipendium
2015 – Eesti Muusikakoolide Liidu preemia
2017 – Keila Linna hõbedane teenetemärk
Renate Kaasik

Renate Kaasik (kuni 1930 Renate Palgi, 1930–1936 Renate Evert; 5. september 1906 Voore, Küti vald, Virumaa – 10. aprill 1993 Stockholm) oli Vabariigi Valitsuse eksiilis minister 8. maist 1971 kuni 20. juunini 1990, esimene Eesti Vabariigi naisminister.
Ta lõpetas 1924. aastal Tallinna Linna II Tütarlaste Gümnaasiumi ja 1936. aastal Tartu Ülikooli eesti keele, kirjanduse ja filosoofia alal. Ta oli Korporatsioon Filiae Patriae liige.
Eesti Rahvusfondi juhatuse liige.
Ta suri 10. aprillil 1993 Stockholmis ja maeti 3. juulil 1993 Viru-Jaagupi kalmistule.

Isiklikku

Ta oli aastatel 1930–1936 abielus kirjastaja Herman Evertiga.
Haemagogus

Haemagogus on metsas elav, metalse läikega ja kollapalavikku levitav sääsk.
Poka kurisu

Poka kurisu (ka: Paka kurisu) on kurisu Saare maakonnas Saaremaa vallas. Tuiu kurisud koos Poka kurisuga võeti 1973. aastal kaitse alla (Tuiu-Poka kurisute kaitseala; 10 ha).
Irina Rodnina

Irina Konstantinovna Rodnina (vene keeles Ирина Константиновна Роднина; sündinud 12. septembril 1949 Moskvas, endises Nõukogude Liidus) on üks kõigi aegade edukamaid iluuisutajaid. Ta on ainuke iluuisutaja, kes on tulnud kümme korda järjest maailmameistriks ja võitnud kolmedelt olümpiamängudelt järjest kuldmedali.
Rodnina valitses iluuisutamise paarissõidus terve kümnendi 1970. aastatel, algul Aleksei Ulanovi ja seejärel 1972. aastast Aleksandr Zaitseviga. Olümpiavõitjaks tuli ta 1972. aasta olümpiamängudel Sapporos koos Aleksei Ulanoviga ning 1976. aasta OM-il Innsbruckis ja 1980. aasta OM-il Lake Placidis koos Aleksandr Zaitseviga.
Maailmameistrivõistlustel võitis Rodnina kuldmedali aastatel 1969–1978. Lisaks on ta tulnud 11 korda Euroopa meistriks. Rodnina ja Zaitsevi uisutamist peeti revolutsiooniliseks, kuna nad tõid iluuisutamisse kiireid elemente ja loobusid romantilistest teemadest jääl.
Rodnina ja Zaitsev abiellusid 1975. aastal ning neil sündis 1979. aastal poeg. Hiljem läksid nad lahku ja Rodnina asus elama USA-sse, kus ta abiellus ärimehega. Ka see abielu lagunes.
Rodnina on ülevenemaalise vabatahtliku ühingu Sportlik Venemaa esimees, NSV Liidu teeneline meistersportlane. Lõpetas Riikliku Kehakultuuri Instituudi. Teda on autasustatud Lenini ordeni, kahe Tööpunalipu ordeni ja kahe ordeniga «Teenete eest isamaa ees» (III järguga 1999. aastal ja IV järguga 2009. aastal). 
Rodnina on Venemaa Föderatsiooni Presidendi Nõukogu liige spordi ja kultuuri alal. 
Koos Vladislav Tretjakiga süütas ta 2014. aasta taliolümpiamängude staadionil olümpiatule.
Endel Pärn

Tsitaat

"Teater on hullumaja ja operett on marutõbiste osakond."
Euroopa kultuuripealinn

Euroopa kultuuripealinn on Euroopa Liidu poolt valitud linn üheks kalendriaastaks, mille vältel saab linn näidata oma kultuurielu ja selle arengut. Iga kultuuripealinnaks valitud korraldab kultuuriürituste programmi, mis tõstab esile tema ajaloolist ja kultuurilist pärandit.

Ajalugu

1983. aastal tegi endine näitleja ja hiljem Kreeka kultuuriminister Melina Mercouri ettepaneku algatada Euroopa kultuuripealinna projekt, et tuua eurooplasi lähemale ja näidata Euroopa kultuuri rikkust ja mitmekesisust. Euroopa kultuuripealinna projekt käivitati 13. juunil 1985 ja alguses oli selle nimetus Euroopa kultuurilinn. Alates 1999. hakati neid linnu nimetama kultuuripealinnadeks.
Esialgu oli kultuuripealinnu üks. viimast korda juhtus nii 2006. aastal. Kuid 2000. aastaks valiti 9 kultuuripealinna ja pärast seda on tavaliselt valitud igaks aastaks kaks linna, mis ei täida kultuuripealinna ülesandeid poole aasta kaupa, vaid mõlemad terve aasta vältel. 2016. aasta seisuga on Luksemburgi pealinn Luxembourg ainus linn, mis on rohkem kui korra olnud Euroopa kultuuripealinn, sest Luksemburgis pole suurt valikut.

Euroopa kultuuripealinnad Eestis

Esimese Eesti linnana oli Euroopa kultuuripealinn Tallinn 2011. aastal.
Järgmine kord tuleb Euroopa kultuuripealinn Eestisse 2024. aastal ning oma kandideerimisest olid avalikkuses märku andnud Tartu ja Narva. Tartu valiti kultuuripealinnaks teemaga "Ellujäämise kunstid".
Sünoodiline kuu

Sünoodiline kuu ehk kuukuu (ladina lunatio) on ajavahemik ühest Kuu loomisest järgmiseni ehk Kuu üks sünoodiline periood.
Kuukalendris on sünoodiline kuu täpselt kuutsükli pikkune. Kuutsüklid võivad tänu Maa ja Kuu orbiitide ekstsentrilisusele erineda keskmisest kuni 15 tundi.
Keskmiselt on sünoodiline kuu 29,530589 päeva ehk 29 päeva 12 tundi, 44 minutit ja 3 sekundit pikk.
Kiudrünkpilved

Kiudrünkpilved (ladina keeles Cirrocumulus, lühend Cc) on kõrgete pilvede klassi kuuluv pilvede põhiliik, põhiliikidest kõige haruldasem. Pilvede ladinakeelne nimi tähendab "kuhilakujulisi juuksekiharaid".
Kiudrünkpilved tekivad kõrgusevahemikus 6–8 km ja moodustavad õhukese kihi paksusega 200–400 m. Kujult sarnanevad nad peenikeste lainete, virgede, lumehelveste või topikestega.
Kiudrünkpilved on valged säravad õhukesed pilved, mõnikord on neil kumava sinise taeva tõttu sinakas varjund. Kuigi nende esinemiskõrgusel on väga madalad õhutemperatuurid (kümneid kraade alla nulli), võivad kiudrünkpilved koosneda nii jääkristallidest kui ka veepiisakestest või veepiisakeste ja jääkristallide segust, eriti kui nad on tekkinud konvektsiooni tõttu. Sel juhul jäätuvad veepiisakesed madala temperatuuri tõttu kiiresti, ja kiudrünkpilved transformeeruvad kiudpilvedeks.
Nad ei anna varju, Päike ja Kuu paistavad neist läbi. Harva võib esineda irisatsioon, st pilveservad võivad vikerkaarevärviliselt helendada.
Et kiudrünkpilvede veesisaldus on väike, siis ei anna nad sademeid.
Tavaliselt esinevad nad koos kiudpilvede ja kiudkihtpilvedega.
California Ülikool Los Angeleses

California Ülikool Los Angeleses (University of California, Los Angeles, sageli kasutatava lühendina UCLA) on aastal 1919 asutatud ülikool Los Angeleses.
See kuulub California Ülikooli süsteemi.
Väike-Pakri

Nimi

Saare rootsikeelne nimi  Rågö tähendab 'rukkisaart'. Selgusetu on, miks pindalalt suuremat saart on väiksemaks nimetatud.

Loodus

Saar kuulub Pakri maastikukaitseala koosseisu.
Saare põhjaosas olev Väike-Pakri pank on kuni 11 meetri kõrgune. Saare keskosas on kuni 17 meetri kõrgune kõrgendik. Saare idarannikut ilmestab Väike-Pakri paerand. Saarel on looduskaitsealune Väike-Pakri rändrahn.
Saare põhjaosas on Pakri saarte ainus soo (Väike-Pakri soo), kus on arvestatav turbakihi paksus (60 cm); soo pindala on alla 10 hektari. Saare lõunaosas asuvad lähestikku kaks järve: Storträske ja kinnikasvanud Lihlträske.
Saarel kasvavad haruldased ümaralehine tömptipp, kolmis-seligeeria, kaljuskapaania, kurdsammal, arktika pungsammal, soohiilakas ja nõmmnelk.
Saarel esineb rannaniite ja kasvab lehtmetsa. Mets katab kolmandiku saarest. Valdavalt on tegu soovikumetsadega, kus kasvavad hall lepp, harilik saar, sookask, harilik haab, harilik toomingas ja magesõstar.
Varasemad rannaniidud on roostunud.

Ajalugu

Pakri saari on ajaloos esmakordselt mainitud 1283 kui Taani kuningas Erik V Klipping kinnitas Padise kloostri valdused. Saarele asusid elama rannarootslased, kuid saar kuulus edaspidi Keila mõisale. 1628 ostis saare Padise mõisnik Thomas von Ramm.
Saarel kujunes kaks küla: Suurküla ja Väikeküla. Mais 1940 pidid saare elanikud saarelt ära kolima ja saar muudeti nõukogude armee polügooniks. Saarele rajati sõjaväelinnak. Saar tagastati Eesti Vabariigile mais 1994.
Väike-Pakri Suurkülas on uuesti üles ehitatud mitmeid hooneid. Saarel on loomad ning elektrit toodetakse väikese tuulegeneraatoriga.
Saare taasasustas 2004. aastal püsielanikuna Mati-Erki Nyman.
2011 oli saarele registreeritud 8 ja 2017. aastal 5 elanikku.
Tiina Jõgeda

Tiina Jõgeda (sündinud 31. augustil 1962) on eesti ajakirjanik ja psühholoogiline nõustaja.
Ta on lõpetanud Tartu Riikliku Ülikooli 1987. aastal eesti keele ja kirjanduse erialal.
1997. aastal nimetati Jõgeda parimaks trükiajakirjanikuks.
Ta on töötanud ajalehes Eesti Ekspress ning kirjutanud pankur Rein Kaarepere elulooraamatu "Saldo" (1999).
Satelliidisähvatus

Satelliidisähvatus on nähtus, mida põhjustab mõne satelliidi läikivalt pinnalt, näiteks päikesepaneelilt või antennilt Maa pinnale peegelduv valgus. Maal olev vaatleja näeb siis lühiajalist eredat sähvatust.
Iridiumi satelliitide võrgustikku kuulub 66 aktiivset sidesatelliiti, mis paiknevad madalatel Maa orbiitidel ja need põhjustavad eredamaid sähvatusi kui ükski teine Maa orbiidil tiirlev satelliit.

Iridiumi satelliitide sähvatused

Enamik Iridiumi võrgustikku kuuluvaid satelliite on endiselt kontrollitavad, seega on nende sähvatusi võimalik ennustada. Iridiumi sidesatelliitidel on kolm hästi valgust peegeldavat antenni. Vahetevahel peegeldavad need päikesevalgust Maale, tekitades kiirelt liikuva valgustatud laigu Maa pinnal. Laigu läbimõõt on umbes 10 km. Vaatlejale näib see ereda sähvatusena taevas, mille kestus on mõni sekund. Ulatudes tähesuuruseni –8 (harva ka –9,5), on mõned sähvatused nii eredad, et need on nähtavad isegi päevasel ajal.
Teised satelliidid põhjustavad samuti satelliidisähvatusi, aga need pole kaugeltki nii eredad: tüüpiliselt ei ületa nende sähvatuste tähesuurus -3,5.

Vaatlemine

On veebilehti ja mobiilirakendusi, mis pakuvad asukohapõhist infot satelliidisähvatuste võimalike toimumisaegade kohta.
Humanity Star oli passiivne satelliit, mille peamine ülesanne oli peegeldada päikesevalgust maale. Ta tegutses 2014. aasta jaanuarist märtsini.
Erich Kukk

Erich Kukk (26. oktoober 1928 Misso vald – 17. november 2017) oli eesti algoloog ja looduskaitsja.

Elukäik

Aastal 1953 lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli, mille järel oli samas taimesüstemaatika ja geobotaanika kateedri õppejõud.

Teadustöö

Ta on avaldanud teadustöid tsüanobakterite ja rohevetikate bioloogia alalt, samuti kirjutanud veekogude reostumisest ja nende puhastamisvõimalustest ja -vajadustest.
Żagań

Ajalugu

Żagańit mainiti esmakordselt ühes ürikus 1202. aastal, mil see kuulus Alam-Sileesia hertsogkonda, mida valitses tollal Piastide dünastiast Henryk I Habemik. 1549. aastal loovutas Saksimaa kuurvürst Moritz Żagańi Böömi  ja Ungari kuningale Ferdinand I-le. Keiser Ferdinand II läänistas Żagańi 1627. aastal Albrecht von Wallensteinile, kes oli tema vägede ülemjuhataja Kolmekümneaastases sõjas.
Pärast Poolasse tungimist 1939. aastal rajas Saksamaa Żagańisse kurikuulsad sõjavangilaagrid. Kokku viibis laagris nimega Mannschafts-Stammlager Stalag VIIIC ja selle allasutustes üle 300 000 vangi umbes 30 riigist. Umbes 120 000 neist surid nälja, haiguste ja halva kohtlemise kätte. 1942. aasta märtsis rajati täiendav laager liitlasriikide pilootidele, nimega Stalag Luft III.
Stalag Luft III-s toimus üks julgemaid põgenemisi Saksamaa vangilaagritest, mis viis 50 vangi tapmiseni. Selle juhtumi põhjal on valminud kaks maailmakuulsat filmi: "Suur põgenemine" (peaosas Steve McQueen) ja "Suur põgenemine II" (peaosas Christopher Reeve). Põgeneda üritas 200 vangi, kellest 80 suutsid laagrist välja saada; 73 neist saadi kätte ja 50 hukati Adolf Hitleri käsul. Vaid kolm jõudsid Suurbritanniasse.
Pärast Teist maailmasõda anti Żagań 1945. aastal Saksamaalt tagasi Poolale koos ülejäänud Sileesiaga. Sakslased kas põgenesid Punaarmee tuleku eel või saadeti välja. Linn taasasustati poolakatega, kellest paljud olid omakorda aetud minema aladelt, mis said osaks Nõukogude Liidust.
Nera jõgi (Indigirka)

Nera on jõgi Venemaa Aasia-osas.
Jõgi saab algab Nera mägismaalt. Moodustub Deljankiri ja Hudžahi jõgede ühinemisel ning voolab valdavalt loodesse, kus suubub Ust Nera juures paremalt Indigirkasse.
Jõe pikkus on 106 km (koos Deljankiriga 331 km), valgala pindala 24 500 km². Jõe veestamine pole selge, ülekaalus on ilmselt vihmavesi. Keskmine äravool suudmest 65 km kaugusel on 119 m³/s. Oktoobrist kuni mai–juuni alguseni on jõgi kaetud jääga, detsembrist aprillini põhjani külmunud.
Nera jõe orus kulgeb Ust Nera–Magadani maantee.