Plahvatusohtlike esemete likvideerimine

Ajalugu

Tänapäevase EOD algusaastaks loetakse 1939. aastat, kui Ühendkuningriigi mereväel õnnestus kahjutuks teha sakslaste magnetiline miin. 1940. aastal alustati USA, selle mereväe ja merejalaväe EOD-alast koolitust Suurbritannias. Ameerika Ühendriigid ei olnud sel ajal veel sõjas, kuid tegutsesid aktiivselt selleks valmistumisega. Eeldati, et sõja korral pommitatakse linnu, ning seetõttu pöörati tähelepanu lõhkekehade kahjutuks tegemise oskusele. Ameerika Ühendriikides otsustati nii militaar- kui ka tsiviillõhkekehade kahjutuks tegemine jätta sõjaväelaste hooleks. Selle tagamiseks loodi juba 1941. aastal mitu sellele keskenduvat õppeasutust.
Eestis algas EOD arendamine 1992. aastal, kui loodi esimesed demineerimisrühmad. Esialgu lahingumoona kahjutuks tegemisega tegelenud rühmadest arenes kiiresti välja laiapõhjaline struktuur, arendati välja võimekus pommiohutöödega tegelemiseks. Selle saavutamisel kasutati välisriikide abi, kuid juba 2002. aastal osaleti missioonidel Afganistanis ja 2008. aastal oldi esimese tegutseva üksusena Gruusias kohal. Tänapäevaks iseloomustab Eesti EOD rühmi struktureeritus, kiire reageerimine ja paindlikkus.

Humanitaarne EOD

Humanitaarne EOD on selline EOD liik, mis tegeleb kannatada saanud piirkondade taas elukõlblikuks muutmisega. Kasutada võib näiteks terminit lausdemineerimine, mis on plaaniline demineerimistöö kindlapiirilise maa-ala puhastamiseks maamiinidest ja plahvatusohtlikest sõjajäänustest vastavuses IMAS (International Mine Action Standards) nõuetega, mis kehtivad rahvusvahelisel demineerimistööl.
Rääkides humanitaarsest EOD-st tuleb enamasti tegemist teha sõjaaegse plahvatusohtliku materjali kahjutuks tegemisega, lõhkemoona ladude turvaliseks muutmisega või lõhkemoona laos toimunud plahvatuste tagajärgede likvideerimisega. Suur probleem on lõhkemata lahingumoon (Unexploded Ordnance – UXO ) ja mahajäetud lahingumoon.
Pommiülikond (ka EOD ülikond) on raske kogu keha kattev ülikond, mis on loodud pommi plahvatamisel kiiresti vabanevale rõhule ja kildudele vastu pidama ning seda kasutatakse üldiselt vaid humanitaarses demineerimises. Erinevalt ülakeha kaitsvast kuulivestist või killukaitsest peab pommiülikond kaitsema kogu keha, sest pommi plahvatamisega kaasnev võib mõjutada kogu organismi. Vajaliku kompromissina on täpsuse nimel katmata demineerija käed. Elutähtsate organite kaitsmiseks on ülikond ehitatud nii, et selle plaadid kattuks.
EOD algusaegadel ei kasutatud pommiülikonda, sest tihti pidi lõhkemoonani pääsemiseks rasket füüsilist tööd tegema ja tolleaegse tehnoloogiaga ei oleks ka ülikond demineerijat plahvatuse korral päästnud. Esimesed pommiülikonnad olid tehtud kevlarist, kuid 1990. aastatel tehtud uurimustest selgus, et selline ülikond ei kaitse keha lööklaine eest, ning demineerijad võisid näiteks kopsurebendite tõttu surra. Tänapäevastes pommiülikondades on kevlar endiselt kasutusel, kuid sellega koos on kihtidena ka lööklainet summutav vaht ja plast. Lisaks keha kaitsmisele peab pommiülikond vastama ka töö spetsiifikast tulenevatele nõudmistele. Ülikond peab võimaldama peent motoorikat ja vaba liikumist, toestama pead ja selgroogu, olema hädaolukorras kiiresti eemaldatav, kaitsema kandjat kuumuse eest ning olema piisavalt kerge. Tehnoloogiate arengule vaatamata võivad pommiülikonnad endiselt olla väga rasked ja palavad ning seetõttu kantakse neid tavaliselt alles siis, kui kahtlane objekt on identifitseeritud.

SD – lõhkemoonalao plahvatus

Hoolimata rahvusvaheliste organisatsioonide tööst plahvatusohu vähendamiseks lõhkemoonaladude läheduses, tuleb plahvatusi aeg-ajalt endiselt ette, põhjustades surma ning suuri kahjustusi omandile ja keskkonnale. Suured lõhkemoona kogused võivad saada ohtlikuks, kui nende hoiustamise asukoha riskitase tõuseb või kui need satuvad pahatahtlike plaanidega organisatsioonide kätesse.
Maamiinide keelu konventsiooni (APMBC) ja kobarmoona konventsiooni (CCM) kohaselt on kõik allkirjastanud riigid kohustatud hävitama kõik oma inimestevastased miinid ja kobarmoona. Kahjuks keelavad need kaks lepingut ära vaid väikese osa lõhkemoonast, mida hoiustatakse lademetes. Sellised lõhkeainelaod võivad olla ohtlikud ja ebastabiilsed. See probleem esineb eriti tugevalt riikides, kus ei pöörata kuigi palju tähelepanu lõhkemoona turvalisele hoiustamisele ja kasutamisele.
Plahvatused lõhkemoonaladude piirkonnas võivad kaasa tuua suuri inimkaotusi, tõsiseid kahjustusi infrastruktuurile ja saastada suuri alasid paisates keskkonda lõhkemoona ja kahjulikke kemikaale. Aja jooksul võib lõhkemoon ka lekkima hakata ning sel viisil levitada suurel hulgal aineid, mis võivad põhjustada tulekahju- või plahvatusohtu.

Militaar-EOD – miinivälja demineerimine

Militaar-EOD on selline lõhkemoonaga tegelemine, mis toimub reaalsetel sõjalistel eesmärkidel lahingutegevuse või sõjaliste operatsioonide käigus. Demineerimine kui sõna ongi alguse saanud just sellest alaliigist – miinivälja kahjutuks tegemine sõjalisel otstarbel.

Konventsionaalne lõhkemoon ja lõhkeseadeldis

Konventsionaalne ehk tavapärane lõhkemoon on kehtestatud tehnilistele nõuetele vastav, tööstuslikult toodetud, sõjategevuses sh õhkimisel kasutatav toode, mis reeglina sisaldab lõhkematerjali, pürotehnilist või süüteainet, tuuma-, bioloogilist, radioloogilist või muud ohtlikku ainet.
Lõhkeseadeldis (IED – Improvised Explosive Device) on lõhkematerjali ja/või muud plahvatusohtlikku ainet sisaldav, plahvatust esile kutsuv, käivitusmehhanismi või -süsteemiga varustatud improviseeritud ese või toode, ka süüteseadeldis. Selliste lõhkeseadeldiste likvideerimist nimetatakse IEDD (Improvised Explosive Device Disposal) ehk isetehtud lõhkekehade likvideerimine.

Standardid IMAS ja GICHID

On olemas kogumik ülemaailmseid juhiseid, et korraldada tõhusat lahingmoona käsitlemise korda ning aidata selle tõlkimist erinevatesse keeltesse. Lõhkekehade käsitlemise protokoll on välja töötatud, et parandada ohutust ja tõhusust lõhkekehadega toimetamisel ning et luua üldtunnustatud ja pidev lahendus lõhkekehadega seotud operatsioonidel. Nende standarditega on sätestatud juhtnöörid, põhimõtted ja vahel ka rahvusvahelised nõudmised.

IMAS – International Mine Action Standards

Rahvusvaheline lõhkemoonaga tegutsemise standard (IMAS – International Mine Action Standards) loob juhised, seab paika põhimõtted ja mõnel juhul ka defineerib rahvusvahelised nõudmised ja täpsustused lõhkemoonaga ümberkäimiseks. Need standardid on loodud, et muuta lõhkemoonaga ümberkäimine ohutumaks, efektiivsemaks ja kvaliteetsemaks. Lisaks sellele edendatakse üldtuntud ja järjepidevat lähenemist plahvatusohtlike esemetega seotud operatsioonidel. IMAS on mõeldud põhiliseks juhtnööriks, mida järgida riiklikku lõhkemoonaga ümberkäimise protokolli arendades ja treenides.
IMAS-i jälgib ja arendab tehniline komisjon, mida abistavad rahvusvahelised, riiklikud ja mitteriiklikud organisatsioonid. Seda protsessi kontrollib ja jälgib GICHD.

GICHD – humanitaarne demineerimine

GICHD (Geneva International Centre for Humanitarian Demining) on organisatsioon, mis pakub rahvusvahelist humanitaarabi ning tegeleb aktiivselt lõhkemoona käsitlemise ning sellega seotud sotsiaalsete probleemidega. Nende eesmärgiks on plahvatustes kannatada saanud või lõhkemoona tõttu ohtlikuks muutunud alade parendamine nii, et nendesse kohtadesse saaks tagasi tuua tsiviilelu. GICHID edendab rahvusvaheliste lõhkekehadega toimimise standardeid. Veel treenib GICHD EOD-ga seotud inimesi ning annab nõu, kuidas lõhkemoonaga kõige paremini ümber käia.