google/wiki40b huggingface dataset:
Mustlaskeel

Mustlaskeel (mustlaskeeles Romani chib) on Indoeuroopa keelkonna indoiraani harusse kuuluv keel, mida räägivad mustlased.
Mustlaskeelt kõneleb hinnanguliselt Euroopas 3,5 miljonit inimest ja mujal maailmas 0,5 miljonit inimest.
Keelel on üle maailma palju murdeid. Eestis rääkisid mustlased (Eesti mustlased) enne II maailmasõda eeskätt Laiuse ja Lääne-Balti ehk Tšuhni (Läti) murrakut; need murrakud kuuluvad mustlaskeele põhjamurdesse.
Kessu päevamärk

Kessu päevamärk on päevamärk Kesselaiu põhjarannikul Suures väinas Muhu saare ja mandri vahel.
Päevamärgi geograafilised koordinaadid on 58° 38′ 14″ N, 23° 25′ 50″ E.
21 meetrit kõrge metallsõrestiktorn püstitati 1957. aastal.
Päevamärk on üks kolmest Kesselaiul asuvast navigatsioonimärgist, kuid erinevalt kahest liitsihi tulepaagist on Kessu päevamärk kasutusest maha võetud ja laguneb.
Torni otsa on võimalik pääseda mööda redeleid, kuid vahetasandite puudumise ja päevamärgi viletsa seisukorra tõttu ei ole selle otsa ronimine soovitatav.
Märgi number VTA nimekirjas oli 758.
2009. aasta sügisest pole torn enam navigatsioonimärgina kasutusel. Muhu vallal on kavas võtta torn kasutusele matkaraja vaatetornina.
Maserati Ghibli

Ghibli I

Maserati Ghiblit esitleti esmakordselt 1966. aasta Torino autonäitusel. Auto disainis tol ajal Ghia disainistuudios töötanud Giorgetto Giugiaro. 
Tootmist alustati 1967. aastal Carozzeria Vignale Torino tehases.
Eesmootoriga kaheistmelise ja kaheukselise sportauto jõuallikaks oli 4,7l V8 mootor võimsusega 228 kW, mis võimaldas kiirenduseks 0–100 km/h 6,8 sekundit ja tippkiiruseks 248 km/h. Autole pakuti kas viiekäigulist manuaal- või kolmekäigulist automaatkäigukasti.
1969. aastal lisandus mudelivalikusse kabriolettversioon nimega Ghibli Spyder ning 1970. esitleti mõnevõrra võimsamat mudelit Ghibli SS.
Auto tootmine lõpetati 1973, ning see asendati Bertone disainitud Maserati Khamsiniga.
Kokkuvõttes oli Ghibli müük üsna edukas, ning müügitulemused olid peamiste konkurentide Ferrari Daytona ja Lamborghini Miura omadest paremad.
Tuntud omanike hulka kuulusid muuhulgas Sammy Davis Junior, Peter Sellers ja Jean-Paul Belmondo. Henry Ford nooremale kuulus koguni kolm Ghiblit.

Ghibli II

1992. esitles Maserati uut luksuslikku Giugiaro disainitud kaheukselist ja neljaistmelist sportautot, millele pandi nimeks samuti Ghibli. 
Auto sai oma jõuallikateks 2l V6 biturbo, võimsusega 225 kW ja 2,8l V6 biturbo, võimsusega 211 kW.
Kaheliitrine mudel oli mõeldud itaalia turu jaoks samas kui 2,8l mootoriga mudelid olid ekspordiks.
Auto tippkiiruseks oli 260 km/h ja kiirendus 0–100 km/h oli 5,7 sekundit.
Ghibli meenutas väga mudelit Maserati Shamal, kuid oli mõnevõrra kallim ja rikkalikuma varustusega. Auto sisemuse viimistlemiseks kasutati Connolly-nahka ja vahtrapuud. 
1994. tehti auto sise- ja väliskujunduse juures mõningaid muudatusi, ning uuendati vedrustust ja lisati ABS-pidurid.
1996. uuendati autot veelgi ja see sai nimeks Ghibli GT
1997. lõpetati mudeli tootmine, ning see asendati Maserati 3200 GT-ga.
Ghiblist valmistati ka võidusõidu- ja erimudeleid, sealhulgas Ghibli KS, Ghibli Open Cup ja Ghibli Primatist.
Karu mõis

Karu mõis (saksa keeles Karro) oli Pidula mõisa karjamõis Kihelkonna kihelkonnas Saaremaal.
Puyehue järv

Puyehue järv (mapuche keeles puye, 'väike kala' + hue, 'koht') on järv Andides Tšiilis Los Lagose ja Los Ríose piirkonna piiril. Järv asub 212 m üle merepinna. Järve pindala on 157 km². Puyehue järv on liustikutekkeline järv.
4. juunil 2011 aset leidnud Puyehue vulkaani purske tagajärjel kattus järv 50 cm paksuse tefrakihiga, mis põhjustas veereostust ja kalade hukkumist.
Toos Goorhuis-Tjalsma

Toos Goorhuis-Tjalsma [hoorhöüs-tjalsma] (30. juuni 1915 Leiden – 5. jaanuar 2004 Tilburg) oli hollandlanna, kes koos oma sõbratari Bertje Jens'iga koostas Pieterpad'i, esimese pikamaa-matkaraja Hollandis.

Eelnev elu

Sõja ajal töötas Toos Rekkenis psühhopaatide ja vaimuhaigete kurjategijate hooldusasutuses, kus ta sõbrunes oma töökaaslase Bertje Jensiga. 
Toos abiellus pastoriga, asudes elama ühte külla, ja Bertje läks mujale tööle. Bertje hakkas pühasid ja nädalalõppe Toosi juures veetma. Toos ja Bertje olid mõlemad väga rännuhimulised, kuid Toosi abikaasa mitte. Kui Toosi kuues laps oli nelja-aastaseks saanud, ütles ta abikaasale: "Nüüd te tulete küll natuke aega ilma minuta toime, meie läheme Bertjega reisima." Esimesel korral käisid nad Nordkapil, Lapimaal ja Leningradis. Edaspidi hakkasid nad tegema hotellidest matku maakohtadesse, sest nad armastasid loodust. Ühel niisugusel käigul jutustas Toos Bertjele, kuidas ta oli nooruses Vabameelse Kristliku Noorsookeskusega käinud Lake Districtis jalgsimatkal. Nii tuli neil mõte minna matkama Schwarzwaldi tähistatud matkaradadele. Kui nad hakkasid jalgsimatkadel käima, oli Toos 59-aastane ja Bertje 61-aastane. Selleks et ei peaks jalgsimatkadel alati välismaal käima, otsustasid nad Toosi algatusel teha Hollandis matka ilma tähistatud matkarajata.

Pieterpad

Nad mõtlesid raja välja 1978. aastal, matkates Bertje elukohast Groningenist Toosi elukohta Tilburgi. Selle matka võtsid nad ette selleks, et "ka Hollandis pisut matkata". Nad olid kogenud matkajad, kuid olid matkanud alati välismaal, sest Hollandis ei olnud pikamaa-matkaradu. Sellepärast otsustasid nad maha märkida sellise raja, et "lapsedki suudaksid selle läbida". 
Matka ajal tuli neil mõte rajada "Pieterpad" 'Peetri rada', Pieterburenist Hollandi põhjatipus kuni Sint Pietersbergini Hollandi lõunatipus. Nad muutsid oma plaane, ning sõitsid Drenthe provintsi lõunaosast, kus nad parajasti olid, bussiga  Pieterburenisse. Kui nad olid kirjeldanud teeosa Pieterburenist Groningenini, läksid nad tagasi kohta, kus nad olid matka katkestanud, ning jätkasid teekonda, seekord  Sint-Pietersbergi suunas. 
Matkaraja mahamärkimiseks kulus terve aasta. Kui Toos oli kaardi järgi 20–30-kilomeetrise teelõigu välja valinud, pidades silmas looduse ilu ja ajaloomälestisi, käisid nad alati koos Bertjega tee läbi. Mõnikord piisas ühest korrast, mõni kord läks rohkem aega, et meelepärast ja läbitavat rada leida. Lõik Pieterburen–Groningen lisati hiljem, et õigustada nime "Pieterpad". Rada valmis 1980. aastaks. Toos kirjutas raja teejuhiks neli raamatukest. Pieterpad avati ametlikult 1983.   
Pieterpadi idee autoriks peetakse üldiselt Toosi, sest tema märkis raja maha ja algatus tuli temalt. Ka nime "Pieterpad" mõtles välja Toos.
Agu Luide

Agu Luide (enne eestistamist August Jupets; 10. aprill 1909 Võru – juuli 1941) oli eesti vaimulik.
Lõpetas aastal 1923 Võru Linna 2. Segaalgkooli. Aastal 1929 lõpetas Võru Poeglaste Eragümnaasiumi. Teenis seejärel kaitseväes ja abistas aasta otsa vanemaid koduses majapidamises. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1931–1936. Ordineeriti õpetajaks Tallinna Toomkirikus 20. oktoobril 1937.
Oli alates 20. oktoobrist 1937 kiriku vikaarõpetaja, 1. jaanuarist 1938 määrati vikareerima Randvere-Viimsi kogudusse. Randvere-Viimsi koguduse vikareerimisest vabastati 15. märtsist 1938. 22. märtsil 1938 määrati ta Konsistooriumi otsusega Mehikoorma koguduse ajutiseks õpetaja kohusetäitjaks, vabastades tema samasta ajast kiriku vikaarõpetaja ametist ja alates 1. juunist 1938 Tallinna praostkonna praosti käsutusest. Valiti Mehikoorma koguduse täiskogu poolt koguduse õpetajaks 9. juunil 1940. Konsistooriumi otsusega kinnitati Mehikoorma koguduse õpetajaks 10. juulil 1940.
Juuli alguses 1941, kui Nõukogude väed taganesid Mehikoorma lähedalt üle Peipsi järve paatidega, tulid kommunistid ja Nõukogude piirivalvurid eesotsas kohaliku täitevkomitee esimehe Vassili Jukiga ja võtsid kaasa kirikuaiast Agu Luide ilma igasuguse otsuse või korralduseta. Nad viisid ta paati ja sõitsid üle järve. Kui teisel pool neile laev vastu tuli, siis ei olnud enam Agu Luidet nendega. Nii ei ole teada, kas nad uputasid ta järve või lasid soos maha.
White Hart Lane

Rekordid

Tottenhami suurim võit White Hart Lane'il oli 1960, kui Inglismaa karikavõistlustel võideti Crewe Alexandra 13:2.
Klubi suurim kaotus staadionil on 0:6. Tottenham Hotspur kaotas Lane'il selle seisuga 1. liigas Sunderlandile 19. detsembril 1914 ja Arsenalile 6. märtsil 1935.
Vihurimäe

Sisu

Romaani peategelane on leidlaps Heathcliff, kes hakkab armastama oma kasuõde Catherine'i. Catherine suhtub temasse sõbralikult, aga keeldub temaga abiellumast, sest Heathcliff on madalast soost ja hariduseta. Kui Catherine teatab soovist abielluda teisega, siis Heathcliff lahkub Vihurimäelt ning naaseb alles aastate pärast, et maksta kätte kõigile, kellega ta koos kasvas, samuti Catherine'i mehele ja tolle perekonnale.
Heathcliffis kehastunud halastamatu kurjus ja tunnete taltsutamatus, mis haarab lõpuks pea kõiki tegelasi, oli midagi ennekuulmatut ja täiesti uut. Lool pole moraali, mis mahendaks šokki. Õiglast karistust ei järgne, Heathcliff ei pea oma tegude eest vastutust kandma, ta triumfeerib kuni hauani välja.

Arvustused

Ilmumise järel kutsus "Vihurimäe" esile protestitormi. Victoria-aegsel kombelisel Inglismaal ei olnud kohta raamatule, mis kirjeldab naisi sellise hävitava kire võimuses. Vaenulikumad arvustused imestasid, kuidas autor suutis sellise loo kirja panna ilma hulluks minemata või ennast ära tapmata, soodsamad arvustused nimetasid seda veidraks raamatust, millest uhkab metsikut jõudu. Alles hiljem oldi valmis järgima Emily Brontë armutut pilku inimtundmuste sügavikesse ja raamat kuulutati naturalismi esimeseks meistriteoseks.

Ekraniseeringud ja kohandused

"Vihurimäe" esimene ekraniseering valmis Inglismaal 1920, kuid praeguseks on see arvatavasti hävinud. Teine film valmis USA-s 1939 Laurence Olivier' ja Merle Oberoniga peaosades. See film nimetati Oscari kandidaadiks parima filmi kategoorias (võitis "Tuulest viidud") ning sellest ajast on seda romaani filmistatud paljudes maades, sealhulgas Indias ja Filipiinidel korduvalt. Enamjaolt käsitlevad filmid üksnes esimese põlvkonna saatust ja jätavad välja teise põlvkonna, Heathcliffi ja Catherine'i lapsed.
Lisaks filmidele on "Vihurimäe" põhjal valminud oopereid, muusikale ja näidendeid, arvutimäng ja koomiks, sellele on kirjutatud järgesid ja vahelugusid, samuti paroodiaid. 1978. aastal kirjutas tollal 18-aastane Kate Bush laulu "Wuthering Heights", mis oli tema esimene singel ja millega ta sai maailmakuulsaks. Ta oli läbi aegade esimene naine, kes oli ise kirjutanud laulu, millega tõusis Briti singlite edetabeli tippu. 21. sajandil ei ole märgata "Vihurimäe" tähtsuse vähenemist.
Loodearmee ühishaud (Narva)

Loodearmee ühishaud on Narvas Siivertsi kalmistul asuv ühishaud.
Hauda on maetud nii Eesti Vabadussõjas osalenud Loodearmee sõdureid kui ka 1918-1919 bolševismi vastu võidelnud valgekaartlasi.
Välearendus

Ajalugu

Esimesed kirjeldused kiirest ehk väledast arendusest pärinevad 1980-1990 aastatest. 2001.a. kogunesid 17 tarkvaraarendajat arendusmeetodite arutamiseks (Utah). Põhiline põhjus oli rahulolematus tarkvara arendusega kaasnevate lisakuludega ja vajadus leida paremaid viise, kuidas tarkvara luua. Tulemusena pandi kirja üldised agiilse tarkvaraarenduse põhimõtted ehk Manifesto for Agile Software Development.
Arthur Wellesley, esimene Wellingtoni hertsog

Mälestuse jäädvustamine

Tema järgi on nimetatud kohti Suurbritannias, Iirimaal, Hongkongis, Austraalias, Uus-Meremaal, Kanadas ja Indias. Tähelepanuväärseim neist on Uus-Meremaa pealinn Wellington. Talle on püstitatud ka hulgaliselt ausambaid ja monumente.
1853. aastal nimetas kuninganna Victoria tema auks ringi 33. jalaväerügemendi, kus Wellington oli varem ohvitserina teeninud, misjärel sai uueks nimeks Wellingtoni hertsogi rügement.
Lisaks on talle pühendatud Suurbritannia kuningliku mereväe sõjalaevad HMS Duke of Wellington (1852) ja HMS Iron Duke (1912), mis osales esimese maailmasõja ajal toimunud Jüüti merelahingus. Wellington on ka ainuke inimene, kelle järgi on nimetatud rohkem kui üks Suurbritannia kuningliku õhuväe pommitaja – Vickers Wellesley ja Vickers Wellington. Märkimisväärne on asjaolu, et sel ajal oli tavaks nimetada pommitajaid ainult Suurbritannia sisemaa linnade järgi.
Inglise keeles on tema järgi nimetatud veel Wellingtoni saapad (wellington boots), tuntud ka kui wellingtonid ehk eestipäraselt kummikud. Nimetus tuleneb sellest, et ta lasi oma nahksaabaste kontsa madalamaks muuta ja sääre kitsamaks kujundada, et need paremini jalga sobiks. Uuenduskuuri järel läksid Wellingtoni saapad tema populaarsuse tõttu Inglismaal moodi ning ka tänapäevaste kummikute tegumoes on nende põhimõtteid järgitud.
Mart Luik

Mart Luik (sündinud 7. novembril 1970 Tallinnas) on eesti ajakirjanik, meediamänedžer ja poliitik. 
Ta lõpetas 1989. aastal Tallinna 2. Keskkooli ning 2010. aastal Tartu Ülikooli ajakirjanduse ja suhtekorralduse erialal. Alates 2016 õpib ta Cumbria ülikoolis magistriõppes meedia juhtimist.

Poliitiline tegevus

Ta taandus septembri algul 2017 Tegusast Tallinnast ja hakkas IRL-i Haabersti esinumbriks. Ta on Tallinna linnavolikogu aseesimees.
Lichtenbergi vald (Kesk-Saksimaa)

Vallaosad

Lichtenberg, Weigmannsdorf ja Müdisdorf.
Soela (laev)

Soela on laev, mis on ehitatud Saaremaa ja Hiiumaa vahel liiklemiseks. Laev sai nime Soela väina järgi.
Soela valmis aprillis 2017.
Soela pikkus on 45 meetrit, laius 12 meetrit. Soela süvis on 2,7 meetrit. Suurim kiirus on 12 sõlme. Laevapere koosneb kuuest meeskonnaliikmest.
Soela saab pardale võtta kuni 200 inimest ja kuni 22 sõiduautot või kuni 2 veoautot.
Laeva ehitati AS Baltic Workboats laevatehases Saaremaal.
Laeva operaatorfirmaks saab Kihnu Veeteed.
Käo tänav (Pärnu)

Käo tänav on tänav Pärnus Raeküla linnaosas. 
Käo tänav algab Lennuki tänavalt. Käo tänav ristub järgmiste tänavatega: Uku puiesteega (paremalt), Lembitu, Olevi (paremalt), Vambola, Tarva, Põdra (paremalt), Hirve ja Hiie tänavaga. Käo tänav lõpeb Laane tänavaga.
Žemaidid

Žemaidid (ka žmuudid, leedu keeles žemaičiai, läti keeles žemaiši) oli tänapäeva Lääne-Leedus Žemaitijas elanud balti hõim.
Žemaidid kõnelevad leedu keele Žemaitija murret (žemaidi keel).
Sumatra ninasarvik

Sumatra ninasarvikud loomaaedades

Sumatra ninasarvikuid on peetud loomaaedades ligi 150 aastat. Londoni loomaaed hankis kaks sumatra ninasarvikut 1872. aastal. Üks neist, emane Begum, püüti Chittagongist 1868 ja ta elas Londoni loomaaias 1900. aastani, mis on vangistuses elanud sumatra ninasarvikute rekord. Enne väljasuremist oli vähemalt 7 alamliigi Dicerorhinus sumatrensis lasiotis isendit loomaaedades ja tsirkustes.
Vangistuses pole sumatra ninasarvikute paljundamine õnnestunud. Kalkuta loomaaias sündis 1889 üks vasikas, kuid kogu 20. sajandil ei sündinud loomaaedades ühtegi sumatra ninasarvikut. 1972 suri viimane vangistuses peetud sumatra ninasarvik Kopenhaageni loomaaias.
1984–1996 püüti 40 sumatra ninasarvikut loodusest ja viidi maailma loomaaedadesse, et neid vangistuses uurida ja paljundada. 1990-ndate lõpuks ei olnud sündinud ühtegi ninasarvikut ja programm tunnistati ebaõnnestunuks. 1997. aastaks oli 20 vangistatud loomadest surnud. 
2001. aasta septembris sünnitas Los Angelese loomaaia emane sumatra ninasarvik Emi pärast hormooniravi terve isase vasika, kes sai nimeks Andalas. Andalas oli esimene vangistuses sündinud sumatra ninasarvik pärast 112 aastat. 30. juulil 2004 sündis Emil vasikas, kellele pandi nimeks Suci. 29. aprillil 2007 poegis Emi kolmandat korda, tuues ilmale isase vasika, kes sai nimeks Harapan.
Madis Temp

Madis Temp (3. aprill 1871 Märjamaa vald – 18. juuni 1946 Türi) oli Eesti sporditegelane.
Ta oli Türi spordiringi asutaja ja ühtlasi 1920-1932 selle esimees.
Kairiškiai mõis

Kairiškiai mõis (Kairiškių dvaras) on endine mõis Leedus Šiauliai maakonnas Akmenė rajoonis Kairiškiais.
Kairiškiai mõisa mainitakse esmalt XVI sajandil, mil see kuulus Ogińskitele. Hiljem said selle omanikeks Sirutavičiused. Aastal 1904 korraldas Vladas Sirutavičius seal Leedu Sotsiaaldemokraatliku Noorteühenduse avakongressi.
Mõisakompleks rajati XIX sajandi teisel poole ja XX sajandi alguses. Mõisakompleksi uhkeimaks hooneks on endine paberivabrik, mille juures asub ka mõisa saun (omanikuks oli Vladas Sirutavičius). Aastal 1903 rajas ta Uogyse jõele Leedu esimese hüdroelektrijaama. Praegu kuuluvad mõisakompleksi tall, kaks sigalat, juurviljakelder, ait, pesuköök, põllumajanduslik tootmishoone, kontorihoone, vabrikuomaniku maja ja mitmed tööliste elamud. Säilinud on ka jõel asuv pais ja hüdroelektrijaama hoone.
Posti tänav (Loksa)

Posti tänav on tänav Loksal.
Eesti NSV-s kandis tänav nime Nõukogude tänav. Praegune nimi on kasutusel aastast 1991.
Liivakari

Liivakari on väike saar Kopli lahes.
Liivakari paikneb Kakumäe poolsaare põhjaosa rannikumadalikul, 150–300 meetri kaugusel rannajoonest. Kari pindala on 1 hektar, rannajoone pikkus 740 meetrit.  
Liivakari on valdavalt liivane piklik seljandik, märkimisväärne taimestik puudub.
Administratiivselt kuulub Tallinna Haabersti linnaosa Kakumäe asumi koosseisu.
Eduard Uduste

Eduard Uduste (kuni 1935 Eduard Umberg; 22. juuli 1902 Sooniste vald, Läänemaa – 8. oktoober 1993 Toronto) oli Eesti politseinik.

Haridus

Ta lõpetas 1934 Politseikooli kõrgema klassi ja õppis 1934-1940 (lõpetas tööga "Leid ja leidja õigused") Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas. Fraternitas Estica vilistlane.

Teenistuskäik

Osales 8. jalaväepolgu koosseisus Vabadussõjas, teenis 1921–1940 (viimati Tartu-Valga prefekti sekretär) politseis. Nõukogude okupatsiooni ajal varjas end, seejärel teenis Tartu-Valga prefektuuris kuni 1942, mil viidi üle Julgeolekupolitseisse. Põgenes 1944 Saksamaale, sealt siirdus Inglismaale ja Kanadasse. Montreali Eesti Võitlejate Ühingu asutaja- ja auliige.
Helikandja

Helikandja on andmekandja, millele on võimalik salvestada helisid, täpsemalt neile vastavaid signaale – audiosignaale. Peamiselt salvestatakse helikandjatele muusikat ja kõnet, kuid ka muid helisid (näiteks linnulaulu ja muid loodushelisid).
Muusikaproduktsioonis kasutatakse helikandjaid muusikaliste fonogrammide tootmiseks.
Helikandjad koos helisalvestusega tulid kasutusele 19. sajandi viimasel veerandil. Teadaolev esimene helikandja on olnud optilise salvestise kandja 19. sajandi keskpaigast.

Mehaanilise helisalvestuse helikandjad

Esimeseks helikandjaks oli fonograafi vahatrummel. Seejärel võeti laialdaselt kasutusele grammofonid ja nende jaoks sai põhiliseks helikandjaks šellakplaat (Ø 10 tolli, 78 p/min), mis tuli müügile aastal 1904. Šellakplaadid jäid põhiliseks mehaanilise helisalvestuse helikandjaks rohkem kui pooleks sajandiks.
Kauamängivad ehk mikrosalvestusega heliplaadid võeti laialdaselt kasutusele kohe pärast II maailmasõda (LP Long Play Ø 12 tolli, 33 ¹⁄₃ p/min, 1948, EP Extended Play Ø 10 tolli, 33 ¹⁄₃, p/min ja 45 rpm Single). Põhiliseks plaadi materjaliks sai polüvinüülkloriid, mistõttu selliseid plaate nimetatakse vinüülplaatideks. Stereofooniliste heliplaatidena 45/45-süsteemis on neid tehtud alates aastast 1953, masstoodanguna alates 1958. aastast.

Optilised helikandjad

Peamiseks optiliseks helikandjaks sai helifilmi ajastul filmilint. Sellele lisati optiline helirada (või mitu rada). Kuni II maailmasõjani oli optiline helisalvestus ja helikandja kõige kõrgema kvaliteediga heli taasesitust andev lahendus.

Magnetilise helisalvestuse andmekandjad/helikandjad

Magnetsalvestise kandjana võeti alguses (1898) kasutusele traat, kuid peatselt ka lint. Mittemetalsele alusele kantud magnetilise töökihiga magnetlint võeti kasutusele 1930ndatel (patent aastast 1928). Sellist linti kasutati magnetofonides lindiketaste kujul kerituna lahtistele või külgedega lindipoolidele umbes alates aastast 1935, seejärel aga püüti lindipoole paigutada kassettidesse (RCA Cartridge 1958, mitmesugused kinnise ringlindiga cartridge'id, Philipsi Compact Cassette 1963, Olympuse mikrokassett jt). Eriti laia leviku sai nendest kompaktkassett.

Digitaalse helisignaali kandjad

Sellele analoogsignaali kandjate ajajärgule järgnenud digiajastul olid helisalvestise kandjateks esialgu arvuti kõvaketas ja arvutustehnikas laialdaselt kasutusel olnud magnetlint. Hiljem võeti kasutusele ka spetsiaalselt helisalvestuse jaoks kohandatud lahendused (DAT-magnetofoni kassetid).
Seejärel tulid kasutusele optilised andmekandjad CD-plaat (1982), SACD ja DVD-Audio, samuti magnetoptiline ketas.
Digitaalsetele kandjatele on helisignaal tavaliselt salvestatud kompresseerituna (näiteks MP3-vormingus).
Tänapäeval kannab (heli)salvestist peamiselt välkmälukiip (mälupulgas, mälukaardis, SSD-kõvakettas).
John Fearn

John Fearn (1768–1837) oli Briti mereväeohvitser ja kaubareisija, kes avastas Nauru saare.
Fearn, kes oli oma vaalapüügilaevaga Hunter teel Uus-Meremaalt Hiina suunas, maabus 8. novembril 1798 esimese eurooplasena Naurul.
Eurooplased ei läinud maale, kuid nende juurde tuli palju paate kohalike elanikega. Laeva pardale nad ei läinud. Palju naurulasi oli ka rannas. Naurulastel ei olnud relvi ja nad ei olnud tätoveeritud.
Ta andis saarele tolle meeldiva looduse ning saareelanike suure sõbralikkuse järgi nimeks Pleasant Island ('lahke saar').
Ida-Falkland

Ida-Falkland (inglise East Falkland, hispaania Isla Soledad) on Falklandi saarte suurim saar.
Saare lõunaosa moodustab Lafonia poolsaar. Lafonia on saare põhiosaga ühendatud 4 km laiuse maakitsusega. Saare pindala on 6605 km². Suurim asula on Stanley, mis on ka Falklandi saarte halduskeskus. Lafoniat ühendaval maakitsusel asuvad Darwini ja Goose Greeni asula.
Saare kõrgeim tipp on Mount Usborne, mille kõrgus on 705 m.
Arengumaade võlakriis

Arengumaade võlakriis (inglise debt crisis) on väga suureks muutunud välisvõlg, mis tekkis arengumaades 1980. aastaks pärast OPEC-i naftahindade korduvat tõusu (1973, 1979) ja arengumaades toodetud tarbekaupade hindade langust. Jätkates arenguplaanide täitmise ja rahva elatustaseme tõstmise eesmärgil laenamist, jõuti piirini, millest alates ei suudetud enam maksta isegi laenuintresse, laenude tagasimaksmisest rääkimata. Võlgade intress on muutnud tagasimakstavad summad algsete laenatud summadega võrreldes mitmekordseks.
Arengukoostöös püütakse saavutada võla kustutamist (debt cancellation) – laenu tagasimaksmise kohustuse peatamist võlausaldaja poolt, st võla tühistamist laenuandja poolt, millega võlgnik vabaneb kohustusest võlga tagasi maksta. Samuti on paljude valitsusväliste organisatsioonide eesmärk saavutada võlakergendust (debt relief) – vähimarenenud maade võlakoormuse kergendamist, st võla põhisumma või intresside vähendamist, mis võib toimuda võla kustutamise, võlamaksete ümberajastamise, refinantseerimise või muude laenutingmuste muutmise läbi. Võlakergendus on olnud üks olulisemaid teemasid suure kodanikuühenduste koalitsiooni jaoks, mis on teinud alates 1995. aastast kampaaniaid arengumaade laenude kustutamiseks (Jubilee kampaania). See liikumine on edukalt surunud laenude kustutamise küsimuse lääneriikide (G8) ja organisatsioonide (Maailmapank, IMF) arutelude päevakorda.
Paljude vaeste riikide võlakoorem ei võimalda neil saavutada aastatuhande arengueesmärke. Võlgade kustutamist arenguabi osana ei soosita, sest laenuandja peaks osaliselt riske kandma ega tohiks võla kustutamiseks tehtud kulusid võtta abi arvelt.
2001. aasta Monterrey konsensusega leppisid doonorid kokku, et abi mahte tuleb suurendada ning see ei või tulla võlakustutuse arvelt, vaid peaks olema võlakustutusele lisaks.
Allikas: Arengukoostöö- ja humanitaaralase terminoloogia sõnaseletusi
Helgeland

Helgeland on lõunapoolseim piirkond Põhja-Norras. See on Nordlandi maakonna osa, mis paikneb põhjapolaarjoonest lõuna pool. Põhjas piirneb see Saltfjelleti mägede ja Svartiseni liustikuga, mis moodustavad looduspiiri Salteni piirkonnaga. Lõunas piirneb Helgeland Nord-Trøndelagi vallaga.
Helgelandi pindala on 18 832 km², elanike arv on umbes 79 000. Piirkonnas on neli linna (lõunast põhja poole): Brønnøysund, Mosjøen, Sandnessjøen ja Mo i Rana.
Jostedalsbreen

Jostedalsbreen või Jostedali liustik on suurim liustik Mandri-Euroopas. Liustik paikneb Lõuna-Norra läänerannikul Sogn og Fjordane maakonnas. Teravmägede saarestikus on ka suuremaid liustikke.
Jostedalsbreen asub Lusteri, Balestrandi, Jølsteri ja Stryni vallas. Piirkonna kõrgeim koht on Lodalskåpa 2083 m kõrgusel. Liustik on 480 km² suurune.
Jostedalsbreeni rahvuspark asutati 1991. aastal, selle pindala on 1310 km².
Welle: Erdball

Allikad

Artikkel põhineb ansambli saksa- ja ingliskeelsetel Wikipedia artiklitel.
Vesisamblalised

Vesisamblalised (Fontinalaceae) on sugukond samblaid, mis kuulub ulmikulaadsete seltsi.