google/wiki40b huggingface dataset:
Leo Luks

Leo Luks (sündinud 13. novembril 1976 Tallinnas) on eesti filosoof. 
Leo Luks õppis Tartu ülikooli doktoriõppes  ning kirjutas Ülo Matjuse juhendamisel doktoritööd teemal "Euroopa nihilismi piiritlemise katse filosoofia ja luule dialoogi abil". Hiljem asus ta õppima Tallinna Ülikooli doktoriõppesse Tõnu Viigi juhendamisel. Töö kaasjuhendaja oli Arne Merilai. 1. oktoobril 2010 kaitses ta Tallinna Ülikoolis doktoritöö "Ei kogemine nihilismi mõtlemises filosoofia ja kirjanduse ühtesulamisel". Oponendid olid Roomet Jakapi ja Daniele Monticelli.   
Ta on Eesti Maaülikooli filosoofia lektor ning on õpetanud ka EHI-s. Ta on Eesti Filosoofiaõpetajate Seltsi asutajaliige ja esimees.
Avaldanud artikleid peamiselt Eesti Ekspressis, Keeles ja Kirjanduses, Sirbis ja Akadeemias. Alustas tegevust kultuurilehe Sitatorn väljaandmisega.
Tartu Noorte Autorite Koondise endine tegevliige.
Aastast 2004 on kas enda üüripindadel või kodus organiseerinud mitteformaalset "Pornograafilist seminari", mis on mõeldud täiendama koolkondlikke seminare (Analüütilise filosoofia seminar, "Fenomenoloogiline seminar") ja feministlike ürituste rida, mis leiavad Margit Sutropi eestvedamisel aset Tartu Ülikooli Eetikakeskuses.
Rahvusvahelises plaanis on kogunud tuntust bridžimängijana.

Pseudonüümid

Kasutanud tõlkijana Jaan Kägu pseudonüümi.
Sõjalis-tööstuslik komitee

Sõjalis-tööstuslikud komiteed (vene keeles Военно-промышленные комитеты, ВПК) olid Esimese maailmasõja ajal 1915–1918 tegutsenud Venemaa ettevõtjate organisatsioonid, mis püüdsid mobiliseerida tööstusvõimsusi sõjaaja vajaduste tarbeks.
Komiteede loomine otsustati 1915. aasta mais, tööstuse esindajate 9. kongressil. Sama aasta juulis toimus esimese komitee esimene istung. Komiteede tööd koordineeris Keskne Sõjalis-Tööstuslik Komitee (Центральный Военно-Промышленный комитет), mis asus Petrogradis Liteinõi prospektil, kus toimusid ka komiteede esindajate kongressid. Keskkomitee andis välja häälekandjat nimega "Известия Центрального ВПК" (1915–1918).
Kuni 1917. aasta Veebruarirevolutsioonini said komiteed riigikassast tellimusi umbes 400 000 000 rubla ulatuses, kuid täitsid neist alla poole. Samuti osalesid komiteed tööliste ja ettevõtjate konfliktide lahendamises (rahukojad, примирительные камеры).
Bolševike võimuletuleku järel lasi uus bolševistlik juhtkond 26. oktoobril 1917 kõik keskkomitee töögrupi liikmed arreteerida. Pärast komiteede 4. kongressi (17.–29.03.1918) moodustati sõjalis-tööstuslike komiteede ettevõtete ja osalt ka haldusaparaadi alusel rahvatööstuskomiteed, mis kaotati lõplikult 1918. aasta oktoobris.
Chen Ning Yang

Chen Ning Yang (hiina keeles Yáng Zhènníng‎‎; sündinud 1. oktoobril 1922 Hefeis Anhuis) on Hiina ja USA füüsik, Nobeli auhinna laureaat.  
Ta on 1998. aastast Pekingis asuva Tsinghua Ülikooli professor. Tema peamised uurimisvaldkonnad on statistiline mehaanika ja  osakestefüüsika. Brookhaveni Rahvuslikus Laboratooriumis töötamise ajal 1954. aastal esitasid Chen Ning Yang ja Robert Mills tensorvõrrandi, mida praegu tuntakse Yangi-Millsi väljana. Maxwelli võrrandid on Yangi-Millsi teooria erijuht.
Ta sai 1957. aastal koos Tsung Dao Leega Nobeli füüsikaauhinna paarsuse seaduse põhjaliku uurimise eest, mis viis tähtsate avastusteni osakestefüüsikas.

Haridus ja töökäik

Ta lõpetas 1942. aastal seoses jaapanlaste sissetungiga Hiinasse vahepeal Kunming Shisse evakueeritud Tsinghua Ülikooli bakalaureusekraadiga füüsikas. 1948. aastal pääses ta tööle Chicago Ülikooli Enrico Fermi uurimisgruppi. 1948. aastal kaitses ta Chicago Ülikoolis doktoritöö "On the Angular Distribution in Nuclear Reaction and Coincidence Measurements" (juhendaja oli Edward Teller).
Aastatel 1955–1965 töötas ta füüsikaprofessorina Süvauuringute Instituudis Princetonis ja 1965–1999 Stony Brooki Ülikoolis. Ta on 1986. aastast Hongkongi Hiina Ülikooli distingeeritud professor ja 1998. aastast ühtlasi Pekingis Tsinghua Ülikooli professor.

Isiklikku

1964. aastal sai ta USA kodakondsuse. Alates 2004. aastast elab ta alaliselt Hiinas. 2015. aastal  loobus ta USA kodakondsusest, et saada Hiina kodakondsus.
Loomise sambad

Loomise sambad on Hubble'i kosmoseteleskoobi tehtud foto kolmest tähtedevahelisest ainest koosnevast londist, mis asuvad Kotka udukogus Mao tähtkujus. 
Sambad asuvad Maast umbes 6500–7000 valgusaasta kaugusel ning on nimetatud selle järgi, et sammastes toimub aktiivne täheteke ja neid erodeerivad läheduses moodustunud uued tähed. Foto on tehtud 1. aprillil 1995 ning selle tegemine on Arizona Osariigi Ülikooli astronoomide Jeff Hesteri ja Paul Scoweni teene. Piirkonda pildistas 2011. aastal uuesti ESA Herscheli kosmoseteleskoop ja 2014. aastal Hubble'i kosmoseteleskoop, mis tegi pildi uuema kaameraga.
2007. aastal avaldati teadustöö, mille kohaselt hävisid sambad umbes 8000 aastat tagasi supernoova tagajärjel, mis peaks Maalt vaadeldavaks muutuma umbes 1000 aasta pärast. Hiljem on mitmed teadlased antud teadustöö vaidlustanud ning kui neil on õigus, lagunevad sambad 100 000 kuni miljoni aasta pärast.
Varioola

Varioola on paljuhäälne kolme manuaaliga (kaks klahvistikku ja üks puutetundlik keelpillitehnikas mängitav riba; heliulatus seitse oktavit) elektroonne muusikainstrument, mille aastatel 1955–1959 projekteerisid ja valmistasid elektroonikainsener ja füüsikateadur Anatol Sügis ning helirežissöör Heino Pedusaar Tallinnas. Avara kõlavärvingupaletiga muusikainstrument valmis 1959. aastaks.
Instrument leidis ulatuslikku kasutamist Eesti Raadio ja Eesti Televisiooni stuudiotes, filmide ja kuuldemängude helindamisel ning sõnateatri etenduste (nt Boris Kaburi ulmenäidendi "Rops") saatemuusika salvestamisel, samuti mitmes varietee- ja estraadiansamblis.
Varioola erineb kõigist toonastest samataolistest elektronorelitest heli ataki olemuse (järsust sujuvani) ja vaibumise kiiruse varieeritavuselt. Sellest tuletati ka pilli nimetus. Eripärane on ka see, et etteandesageduse allajagamist pole tehtud triggerite abil, nagu see on tavaline suures osas elektroonsetes muusikariistades (nt retakord).
Peamised interpreedid olid pianistid Valdur Roots, Peeter Saul ja Evi Ross ning organist Rolf Uusväli. Levimuusikat esitasid ja salvestasid Olaf Jürme, Rein Alango, Mart Lille ja Peeter Saul, samuti heliloojad Leo Tauts, Hans Hindpere ja Gunnar Pedraudse. Kahelt viimaselt on ka spetsiaalselt varioolale loodud palu.
1973. aastast kuni 2000. aastani oli varioola Eesti Teatri- ja Muusikamuuseumi püsiekspositsioonis. Alates 2015. aastast leiab kasutamist kontsertinstrumendina ning õppevahendina, samuti omamoodi museaalina Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia elektronmuusika osakonnas, kus demonstreerib elektronmuusika algusaegu.
Pool sajandit suure publiku ees vaikinud varioola taassünd toimus spetsiaalselt sellele pillile kirjutatud uudispaladega neljalt autorilt (Malle Maltis, Margo Kõlar, Mart Siimer ja Marianne Liik) traditsiooniliste Eesti muusika päevade raames iseseisva kontserdina Eesti Rahvusraamatukogu suures konverentsisaalis 14. aprillil 2016.
Adil Rami

Koondisekarjäär

Debüüdi Prantsusmaa rahvuskoondises tegi ta 11. augustil 2010 sõprusmängus Norraga. Tal oli võimalus esindada Marokot koondises, sest tema vanemad on Maroko päritolu.
Esimese ja ainsa värava lõi ta rahvuskoondises 27. mail 2012 sõprusmängus Islandi vastu.
Ta tuli Prantsusmaa koondisega 2018. aastal maailmameistriks. Pärast seda teatas koondisekarjääri lõpetamisest.
Ta kuulus Prantsusmaa koondisse veel ka 2012. ja 2016. aasta Euroopa meistrivõistlustel.
Mangostan

Mangostan (ka mangustan) on mangostanipuu vili.
Küps vili on kaetud paksu tugeva koorega, mille värvus varieerub punakaspruunist kuni tumevioletjani. Vilja läbimõõt on 6-8 cm. Koore sees on vähemalt neljaks ebaühtlase suurusega segmendiks jaotunud söödav valge, pehme ja magus viljaliha. Viljalihas on piklikud kollakad seemned. Süüa kõlbab vili, mille koor on pehme.
Pommeri aed

Sisu

Romaani peategelane Jaan Pommer on külakooliõpetaja väikeses Lõuna-Eesti kohakeses 1890. aastate algupoolel. Romaani sündmuskohal on teatavaid paralleele Traadi sünnikoha Paluperaga. Teose põhiprobleemid on seotud valla asjaajamise, venestamise ja rahvuslusega, samuti kuritegevuse, alkoholismi, missioonitunde vajalikkuse, rahvahariduse problemaatikaga ning isiksuse rolliga kõige nimetatu keskel.

Tähendus

Romaanis on olulisel kohal sümbolid. ""Pommeri aed" otsekui algaks "Candide'i" lõpusoovist, et haritagu oma aeda. Romaani esimeseks lauseks on "Mis Pommer teeb?" Ja kogu romaan on vastus. Pommer harib oma aeda - - Mis olen ma oma elust saanud? küsib Pommer endalt. Ja vastus on: ei midagi. Aga saanud pole ju keegi, mõtleb Pommer, riik, mis ma oma ja võõrastele lastele jätan, on neis endis, ja kui nad tema ära puistavad, on nad ise süüdi." Oma aja sotsiaalsete ja bürokraatlike suhete süsteemis ei saa Pommer "niisama lihtsalt oma aeda harida: ta peab seda kaitsma. On alternatiiviks, kas kaevata vana suislepa alt välja rahapada, millest suislepp kipub kiduma või püüda suislepp säilitada." Pommeri elu möödub arginääkluses ja argitöös, "aga ta säilitab suislepa ja suislepp läheb õitsele ning kogu aias pole ehteta, ükskõikset puud. Selles on Pommeri pide. Ja pideme esiletoomises romaani väärtus. Näib, et teos ei kujuta olude kiuste püsimist või inimese ja ühiskonna suhete reguleerimatust, vaid et see on filosofeeriva kallakuga probleemromaan tegude mõtestamisest keerukas ja raskes elus, kus sotsiaalsete rollide etendamine iseendast kohe mõtestavaks ei pruugi kujuneda. Peab olema midagi, mis aitab inimesel end nendes rollides tajuda pideva, püsiva ja terviklikuna: kultuur, mis on nende sotsiaalsete rollide, töö, Pommeri rahvavalgustamise sisemine olemus, ütleb romaan."
Eesti otsib superstaari (kuues hooaeg)

"Eesti otsib superstaari" kuues hooaeg jõudis telekanalis TV3 eetrisse 2015. aasta kevadhooajal.
Esmakordselt oli saates kohtunikke neli, kui kohtunikena lisandusid Tanel Padar ja Jarek Kasar. Kohtunikuna naasis saatesse ka Rein Rannap.
Saatejuhina astus üles 2012. aastal samas saates tuntust kogunud Karl-Erik Taukar
Hooaja võitjaks tuli Jüri Pootsmann.
Paul Valliveere

Paul Valliveere (sündinud 8. augustil 1964 Pärnu-Jaagupis) on Eesti sõudja.
Lõpetas 1982 Pärnu töölisnoorte kutsekooli. Aastast 1997 OÜ Alineks juhatuse liige. Töötanud firmas New Balance Baltic.

Sõudmine

Sõudetreeninguid alustas 1977 Pärnu Kalevis Matti Killingu juhendamisel. 
Mängis ka Pärnu internaatkooli meeskonnas Peep Laidvee õpilasena korvpalli. 
193 cm, 94 kg.
Liblika tänav (Pärnu)

Liblika tänav on tänav Pärnus Rääma linnaosas.
Tänav saab alguse Rääma tänavalt ja suundub kirdesse. Liblika tänav ristub Mäe, Oja ja Rohu tänavaga, siis katkestab selle Ehitajate tee, millest teisel pool tänav jätkub, ristub Kodara, Savi ja Kase tänavaga ning lõppeb Vana-Savi tänavaga ristudes.
Tänav sai nime 1923.
Eesti Leegioni Sõprade Klubi

Eesti Leegioni Sõprade Klubi (lühend ELSK) on organisatsioon, mis toetab Eesti Leegioni veterane ja aitab mälestada Eesti sõdureid, kes võitlesid Teises maailmasõjas Eesti vabaduse eest.
ELSK juhatusse kuuluvad alates 2017. aastast Ain Kask, Marti Micheon, Hardi Rajas. Juhatus ja peakorter asuvad Vana-Vigalas. Auliikmetena kuulub ja on kuulunud klubisse Eesti Leegioni veterane, näiteks Harald Nugiseks, Kalju-Johannes Jakobsoo, Helmut Karusoo, Ants-Eduard Teder, Heino Kerde, Richard Säägi, Mihhail Bendt, Edgar Siimpoeg, Martin Ennuk, Edgar Männik, Alfred Sild ja teised.
Ühenduse eelkäijaks peetakse aastatel 1943–1945 tegutsenud Eesti Leegioni Sõprade Seltsi, kuna mõlemad organisatsioonid loodi selleks, et toetada Eesti Leegioni võitlejaid.
ELSK sai alguse 20. aprillil 2007 ja registreeriti mittetulundusühinguna 19. jaanuaril 2009.

Tegevus

Eesti Leegioni Sõprade Klubi on oma loomisest alates osalenud mitmete 1944. aasta kaitselahinguid mälestavate ürituste korraldamisel. 19. oktoobril 2008 anti Tori kirikus Vaba-Sõltumatu Kolonni Nr. 1 ja ELSK korraldatud tseremoonial Harald Nugiseksile Eesti Rahva Tänumedal.
Rosario Riiklik Ülikool

Rosario Riiklik Ülikool (hispaania keeles Universidad Nacional de Rosario) on ülikool Argentinas Rosarios.
Ülikool asutati 1968.
Ülikoolis õpib üle 75 000 üliõpilase.
Ohio jõgi

Ohio on jõgi Põhja-Ameerikas. Algab Pittsburghist. Voolab kitsas orus rahulikult valdavalt edela ja lääne suunas, välja arvatud Louisville'is, kus moodustab kärestiku. Suubub vasakult Mississippisse.
Pikkus 1579 km. Suurim lisajõgi on Tennessee jõgi.
Jõe ääres asub Cincinnati linn.

Nimi

Euroopa keeltesse on Ohio jõe nimi laenatud prantsuse keele vahendusel senekakeelsest nimest [ohiːjoʔ], mida 17. sajandi lõpus tõlgiti kui "ilusat jõge". Morfoloogiliselt koosneb seneka sõna /o-h-ijo-ʔ/ tähenduseta nimisõnalistest liidetest /o-/ ja /-ʔ/ ning tähenduslikest morfeemidest /-h-/ 'jõgi' ja /-ijo-/ 'hea, ilus', mis kokku tähendavad "ilusat jõge". Proto-irokeesi keeles tähendas *ijo arvatavasti 'suurt'. Ohio oletuslikule algsele 'suure jõe' tähendusele viitab ka jõe nimi algonkini keeltes, kus seda kutsutakse samuti 'suureks jõeks'. Seneka keeles tähistati hüdronüümiga [ohiːjoʔ] lisaks Ohio jõele ka selle ülemjooksu moodustavat Allegheny jõge ning tervet Mississippi jõge Ohio jõe suudmest kuni Mehhiko laheni.
Nikolai Grünthal

Nikolai Grünthal (5/17. oktoober 1897 – 25. august 1942 Sosva laager, Sverdlovski oblast) oli Petseri linnapea alates 1936. aastast.
Arreteeriti NKVD poolt, mõisteti surma 27. juunil 1942.
August Vaga

August Vaga (15. märts 1893 Kehra – 11. detsember 1960 Tartu) oli eesti botaanik.

Elukäik

1913. aastal lõpetas ta Tallinna Nikolai I Gümnaasiumi. 1923. aastal lõpetas Tartu Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonna loodusteaduse osakonna magistrikraadiga. 1940. aastal kaitses Tartu Ülikoolis loodusteaduse doktori kraadi väitekirjaga "Fütotsönoloogia põhiküsimusi".
Aastatel 1931–1960 töötas Tartu Riiklikus Ülikoolis taimesüstemaatika ja geobotaanika kateedris, ühtlasi täitis 1947–1952 Eesti NSV TA Bioloogia Instituudi direktori asetäitja rolli.

Teadustegevus

Vaga peamised uurimissuunad olid taimeanatoomia, taimede ja seente fülogenees ja süstemaatika ning fütotsönoloogia.
Vaga eestvõtmisel hakati koostama botaanikaalast oskusterminoloogiasõnastikku. Ta oli mitmeköitelise "Eesti NSV floora" üks väljaandmise initsiaatoreid ja tegi samasse koguteosesse I–III köite tarbeks mitmeid peatükke.
Ta oli Üleliidulise Botaanika Seltsi juhatuse liige.

Isiklikku

Tema vennad olid Alfred Vaga ja Voldemar Vaga.
Sumi-e

Sumi-e (jaapani keeles 墨絵) ehk suibokuga (水墨画) on Jaapani tušimaali tehnika.
Algselt ühevärviline (must) maalimistehnika võeti üle Hiinast 14. sajandil. Tušimaali hiilgeaeg oli Kamakura (1185 – 1333) ja Muromachi (1333 – 1568) ajastul.
Teosed jagunevad žanriliselt kaheks: maastikud (sansuiga) ja figuurid (jimbutsuga), kus kujutakse inimesi, loomi ja taimi.
Tähtaniis

Päritolu ja kasvatamine

Pärit on tähtaniis Lõuna-Hiinast ja Põhja-Vietnamist, kus teda tuntakse juba 3000 aastat. Tänapäeval kasvatatakse seda ka Kambodžas, Laoses, Jaapanis ja Filipiinidel.
Tähtaniisi saadakse igihaljalt puult, mis kasvab kuni 8 m kõrguseks ning mille eluiga on üle 100 aasta. Alates seitsmendast kasvuaastast hakkab puu kandma punakaspruune, korkjalt puiseid tähekujulisi kogukukkurvilju, milles on kastanpruunid läikivad umbes 8 mm suurused seemned. Üks puu annab aastas kuni 40 kg vilju. Pärast koristamist lastakse viljadel päikese käes kuivada ja need kaotavad kuni 3/4 oma esialgsest kaalust.
Räägitakse, et inglise meresõitja ning piraat John Thomas Cavendish olla 9. septembril 1588 tähtaniisi Filipiinidelt Plymouth'i kaasa toonud. Euroopas võeti tähtaniis kulinaarias kasutusele alles 17. sajandil, mil Vene õukonnas hakati kasutama seda teevürtsina.

Omadused

Kuigi tähtaniisi seemnete aroom tuleneb anetoolist ehk aniisikamprist (seesama eeterlik õli annab esiletungiva maitse ka aniisiseemnetele), ei ole aniis ja tähtaniis omavahel bioloogiliselt suguluses. Sarnane nimi on tulnud nende lõhna- ja maitselisest sarnasusest. Kuigi tähtaniis lõhnab täpselt nagu aniis, on tema maitse täidlasem, kirbem ja põletavam.

Ostmine ja säilitamine

Tervete viljade aroom säilib pimedas, kuivas ja õhukindlana hoituna aastaid. Pulbrist lahtub aroom aga kiiresti.

Tervislik toitumine

Tähtaniisi soovitatakse rahvameditsiinis närida pärast sööki seedimise kergendamiseks ja hingeõhu parandamiseks. Samuti aitavat tähtaniis puhituste, köha ja bronhiidi vastu.
Wilhelm Schilling

Wilhelm Schilling oli Liivi ordu liige ja viimane Sēlpilsi foogt aastatel 1547–1559.
Wilhelmi vanemad olid Wilhelm Schilling von Gustorf ja Adelheid von Epseldorf. Tema vend Adolf oli samuti orduvend. Tema perekond pärines Jülichist, kus see kuulus maa-aadli sekka. Wilhelm ja ta vend sündisid Gustorfis Grevenbroichi ja Neussi lähedal.
1532. aastal on Wilhelmi märgitud rüütelvennana. 1541. aastal sai temast Võnnus linnusekomtuur (Hauskomtur), kellena allus otseselt ordumeistrile ja 1547. aastal Sēlpilsi foogt. Sellest ametist loobus ta 1559. aasta 30. detsembril, mil linnus läks poolakate kontrolli alla. 1560. aastal on teda märgitud endise foogtina. Seejärel teated temast lõppevad.
Umernieki raudteepeatus

Umernieki raudteepeatus on raudteepeatus Alūksne–Gulbene raudteel Alūksne piirkonna Anna vallas Anna küla lähistel.
Peatus asub Gulbenest 24 ja Riia jaamast 235 km kaugusel. Seal kehtib oma peatusepõhine piletitariifide süsteem. Päevas peatub seal neli rongi.
Peatus avati aastal 1928. Aastal 1937 valmis sealne jaamahoone, mis on säilinud tänase päevani. Tänapäeval on see elumajaks ümber ehitatud, ent säilinud on ühe pingiga nurgake rongi ootamiseks.
Roheline Partei (Iirimaa)

Roheline Partei (inglise Green Party, iiri Comhaontas Glas) Iirimaal on rohelisest ideoloogiast lähtuv partei, mis loodi 1981. aastal esmalt nime all Iirimaa Ökoloogia Partei.
Aastast 1983 kandis nime Roheline Allianss, ning aastast 1987 nime Roheline Partei.
Valitsuses olid nad esimest korda 2007. aastal.
MILAN

MILAN (prantsuse keeles Missile d´infanterie léger antichar) on kerge jalaväe juhitav tankitõrjeraketisüsteem. Laskekauguseks on 200 kuni 2000 m (MILAN ER kuni 3000 m).

Ajalugu

Raketisüsteemi MILAN arendamist alustati 1962. aastal ja see on tänapäeval kasutusel paljude riikide relvajõududes, sealhulgas ka Eesti Kaitseväes. MILANi töötas välja EUROMISSILE Prantsuse ja Saksa armeele ning see võeti kasutusele 1972. aastal. Kokku on valmistatud 10 000 laskeseadet ja 350 000 raketti. Litsentsi alusel toodetakse MILANit ka Suurbritannias.
MILAN on seni kasutusel paljudes riikides, sealhulgas ka Eestis. Eestis on siiski alustatud järkjärgulist üleminekut USAs valmistatud tankitõrjerakettidele FGM-148 Javelin.

Kirjeldus

MILAN on tüüpiline II põlvkonna poolautomaatne traadi teel juhitav tankitõrjeraketisüsteem, kus sihturi ülesandeks on hoida sihikuristi sihtmärgil. Lendava raketi sabaleek annab IR kohaviite, mille järgi juhtimiselektroonika mõõdab kõrvalekalde raketi asendi ja sihtimisjoone vahel. Kuna raketi trajektoori juhib operaator, võimaldab see vältida enamikke takistusi ja vastumeetmeid (infrapunaraketid, radari segajad). Puudusteks on aga raketi lühike laskekaugus, operaatori asukoha paljastamine ning oskusliku ja hästi treenitud operaatori olemasolu vajadus.
MILANile saab kinnitada termokaamera MIRA, et anda raketikompleksile öösel laskmise võimekus.
MILANit luues pandi põhirõhk jalaväelaste kantava relva loomisele, mis aga ei välista relva kasutamist sõidukitelt. MILANi ülesandeks on sihtmärgi otsimine, selle tuvastamine ja hävitamine. Raketi efektiivne laskekaugus on 300–1950 m (raketil on traati 2050 m). Rakett lendab sihtimisjoonest 50 cm kõrgemal niinimetatud lennutunnelis, mille läbimõõt on ligikaudu 1 m. 75–300 m kaugusel pole soomukite vastu võitlemine efektiivne, kuna rakett pole veel saavutanud stabiilsust. Lõhkepea aktiveeritakse 20 m pealt. Raketi maksimaalne lennuaeg on 13 sekundit. 500 m kaugusele lendab rakett 4 sekundit, 1000 m kaugusele 7 sekundit, 1500 m peale 10 sekundit ja 1950 m kaugusele 13 sekundit. Kui relv on hästi rihitud ja operaator saanud hea väljaõppe, on relv väga täpne – tabamishajuvus maksimaalsele lennukaugusele on ligikaudu 1 meeter. MILAN on võimeline hävitama kõiki tänapäeva soomukeid. Relva tagaplahvatusala võib aga meeskonna asukoha kergesti reeta. MILANi kasutustemperatuur ulatub –40 °C kuni +52 °C (katsetatud Kanadas ja Austraalias), säilitada saab aga relva –56 °C kuni +72 °C juures. Relv on vihmakindel (võib olla kuni 6 tundi vihma käes) ja vastupidav (võimalik langevarjuga alla visata). MILANi tööpinge on 22 V, voolu saadakse termopatareist, mis asub raketi konteineri küljes. Optika sihikuristi valgustuseks on vaja 3 x 1,2 V (3,6 V) akut/patareid. Optiline sihik on 7x suurendusega, fokuseerimine –4 kuni 1,5 dioptrit. Nägemisulatus on 150 tuhandikku (ehk 1000 m peale 150 m), termokaameral MIRA 40 tuhandikku.
Philipp Schall von Bell

Philipp Schall von Bell (surnud detsembris 1560 Moskvas) oli Liivi ordu viimane maamarssal.
Philippi päritolu pole suudetud täpselt kindlaks teha, tõenäoliselt pärines ta Vestfaalist. Oluline ordukäsknik (Kuldīga komtuur) oli ka ta vend Werner Schall von Bell.
Schall von Bell astus ordusse tõenäoliselt enne 1540. aastat. 1541 sai ta Võnnus ordu majandusülema (Schäfferi) kumpaniks (abiliseks), neli aastat hiljem aga Riia linnusekomtuuriks, mis oli juba küllaltki oluline orduamet. 1551. aastal sai Schall von Bellist aga Aluliina komtuur, millega ta tõusis olulisemate ordukäsknike sekka, kuuludes ordut juhtinud siseringi. Koadjuutorivaenuse ajal (1556–1557) vastutas ta vangistatud Riia peapiiskopi Wilhelm von Hohenzollerni kinnipidamise ja eluolu eest. Wilhelm oli paigutatud Aluliinale alluvasse Koivaliina (Adsel, Gaujiena) linnusesse. 1558. aastal, pärast Liivi sõja algust, sai Schall von Bellist uus maamarssal. Ta paistis selles ametis silma pühendunud katoliiklasena, mis toonases Liivi ordu juhtkonnas oli küllaltki haruldane.
Schall von Bell juhtis Härgmäe lahingus umbes 500-mehelist orduväge. Valeinformatsiooni tõttu ründas ta üle 10 000-mehelist Vene väeüksust ning langes koos mitme teise ordukäskniku ja üle 100 saksa aadlikuga venelaste kätte vangi. Tema vangistajad allusid Aleksei Adaševile, kes koos oma lähikonnaga kohtles vangilangenud sakslasi esialgu üsna hästi. Andrei Kurbski andmetel soovitas Adaševi lähikond tsaar Ivan IV-l Philipp Schall von Bellist koguni Liivimaa asevalitseja teha, lootes nõnda Vene võimu Liivimaal oluliselt kergemini kehtestada. Vangistatud ülikud viidigi tsaari juurde Moskvasse, kuid Ivanile nende, eriti Schall von Belli käitumine, ei meeldinud ning ta lasi tema ja ta venna, Werner Schall von Belli samal aastal hukata.
Inemise Sisu

"Inemise Sisu" (kirjutatud ka "Inemise sisu") oli Vikerraadio kultuuriteemaline raadiosaade, mis oli eetris 1999–2011. Saate autor ja enamiku saadete juht oli Urmas Vadi. Saates intervjueeriti Eestis elavaid kultuuritegelasi.