google/wiki40b huggingface dataset:
Lohusuu vald

Loodus

Valda läbis Avijõgi. Lohusuu vald piirnes lõunas Jõgeva maakonna Torma valla ja Mustvee linnaga, lääne- ja loodeosas Avinurme ning põhja- ja kirdeosas Tudulinna vallaga.

Asustus

Vallas elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 687 inimest. Neist 491 olid eestlased. 2013. aasta alguse seisuga oli valla elanikuna Rahvastikuregistris arvel 788 inimest.

Alevik

Lohusuu

Külad

Jõemetsa – Kalmaküla – Kärasi – Ninasi – Piilsi – Raadna – Separa – Tammispää – Vilusi

Ajalugu

Lohusuu vald moodustati 1992. aasta 2. juulil.
Vallavanem oli 2012–? Tormis Otsma. Lohusuu viimane vallavanem oli Anneli Kaasik.
2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformi käigus moodustati Avinurme valla, Kasepää valla, Lohusuu valla, Mustvee linna ja Saare valla ühinemisel uus omavalitsusüksus – Jõgeva maakonnas asuv Mustvee vald.
Biifsteek

Biifsteek on õhuke pannil praetud loomalihalõik.
Olenevalt praadimise kestusest võib tegu olla seest punase toore, seest roosa keskmiselt praetud ja seest halli tugevalt praetud biifsteegiga.
Biifsteek pärineb inglise köögist.
Lümfisooned

Lümfisooned (ladina ains vas lymphaticum; mitm vasa lymphatica) on paljude loomade lümfisüsteemi kuuluvad sooned, kus liigub lümf. Lümfisooned esinevad kõigil selgroogsetel alates pärisluukaladest. 
Lümfisoonteks võidakse nimetada ka teatud üksikud lümfi liigutavaid sooni. 
Lümfisoonte areng, anatoomia, morfoloogia, histoloogia ja patoloogia võivad erineda nii liigiti kui ka indiviiditi. 
Lümfisoonte ülesandeks on ka kudedes normaalse vedelikurõhu hoidmine. 
Lümfisooned järgnevad lümfikapillaaridele, võivad keres anastomoose moodustada ja suubuvad venoossesse vereringesse. 
Lümfisoontes paiknevad poolkuuklapid, mis tagavad lümfi liikumise üksnes südame suunas. Soonte seinu innerveerivad närvid.
Peensoole soolehattudes (olemasolul) paiknevad lümfisooned kannavad inglise keeles nimetust lacteals.

Madudel

Madude lümfisüsteemi liigitatase samuti lümfisooned, need paiknevad pea kõikjal keres. Kuid lümfisõlmede asemel on madude (ka teiste roomajate) lümfisoonte seintes üksikult pulseerivad lümfisüdamed.

Koduloomadel

Lümfisooni asendavad lümfisoonteta kudedes rakuvahelised kanalid. Lümfisooni ei kohta kesknärvisüsteemis, silma sarvkestas ja silmaläätses, kõigis epiteelkudedes, põrnas, kopsualveoolides, luuüdis, kurgumandlites, hüaliinses kõhrkoes, nabaväädis ja lootekestades.

Patogenees

Inimestel seostatakse lümfisoontega järgmisi (osaline) patoloogilisi seisundeid: pärilik lümfodeem, Meige lümfodeem.

Kasvajad

Enamikus kasvajapaikmetest on lümfisooned kollabeerunud.

Kokkupuutel madudega

Inimeste suhtes mürkmadudeks (osade) liigitatud madude hammustuse järgselt võivad mao sülje ensüümid kahjustada ka lümfisooni ja põhjustada erineva raskusastmega mürgistusseisundeid (vt ka leukotsütoos). Lümfisooni kahjustada võiva mürgistusseisundi tekke määrab lisaks inimese tervislikule seisundile (nt ülitundlikkus jm) ära ka mao liik, aastaaeg, mao tervislik seisund, hammustuse ajal väljapritsitud sülje kogus ja mao vanus.
Tuuliki Jürjo

Tuuliki Jürjo (sünninimi Tuuliki Kade, nimi esimesest abielust Tuuliki Aabmets; sündinud 15. oktoobril 1966 Tartus) on eesti organist ja koorijuht.
Ta lõpetas 1984. aastal Tartu 2. Keskkooli, 1989. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi muusikapedagoogika erialal, 2001 Heino Eller nim Tartu Muusikakooli oreli erialal Urmas Taniloo oreliklassis ning 2010. aastal Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia magistrantuuri oreli erialal professor Andres Uibo oreliklassis. 
Talle on omistatud kirikumuusiku A-kategooria. 
1989-2000 töötas Tartu II Muusikakoolis solfedžo, muusikaloo ja üldklaveri õpetajana, 2000-2014 Narva Eesti Gümnaasiumi muusikaõpetajana ja koorijuhina.1992–2000 oli ta Tartu Maarja koguduse kammerkoori Soli Deo Gloria dirigent, alates 1995 ka organist samas koguduses. Aastatel 2000–2014 oli ta Narva Aleksandri koguduse koorijuht-organist, 2002-2014 Narva Koorikooli oreliõpetaja. Alates 2011 on Eesti Kirikumuusika Liidu juhatuse esimees. 
Alates 2015 Tuuliki Jürjo töötab Viljandi Pauluse kiriku organistina, Viljandi Jaani kiriku organistina ja koorijuhina, Viljandi Muusikakoolis oreliõpetajana ning alates 2017 Võhma Muusikakooli klaveriõpetajana.
Organistina on ta esinenud Eestis, Venemaal, Soomes, Leedus, Rootsis, Saksamaal ja Prantsusmaal. Narva Aleksandri koguduse muusikajuhina korraldas 2000-2014 kontserte ja kontserdisarju Narvas ning Narva Kontserdi tegevjuhina kogu Eestis. Alates 2011 korraldab kontserte, kontserdisarju ja laulupäevi EELK Kirikumuusika Liidus ning alates 2016 MTÜ Musica Sacra all.

Isiklikku

Tema isa Vello Kade on veemotosportlane, poksija, poksitreener ja sporditegelane, ema Milde Kade kergejõustiklane ja spordipedagoog, vend Ervin Kade veemotosportlane, poksija ja poksitreener. Abikaasa Villu Jürjo on EELK vaimulik. Pojad Mattias Aabmets ja Maarek Aabmets.
Ford F-150

Ford F-150 on Fordi pikap. Seda on toodetud 13 põlvkonda.
Kui 13. põlvkonna F-150 oleks valmistatud terasest, mitte alumiiniumist, oleks see 300 kg raskem.
Soodoma

Ajalugu

Vanasti tunti piirkonda, mis hõlmab praeguse Soodoma, Magari ja Närapää küla, Erastverena. Seda on nimetatud Suurküläks ning jagatud kõrguse alusel Mäeküläks ja Alaküläks. 1839 nimetati seda Ober Errestfer ja Unter Errestfer. Küla kuulus Kanepi kihelkonda. 
Selle suure küla üht popsitalude rühma, mis asus Erastvere vallamaja ja koolimaja ligidal, hakati 19. sajandi lõpul pilklikult Soodomaks kutsuma. Nime aluseks oli piiblist tuntud Soodom. Nime tekkele võis kaasa aidata kõlaline sarnasus lähedal asuva metsa- ja vahtkonnanimega Seegemi.
Kirjalikult mainiti Soodomat alles 1970. aasta rahvaloenduse materjalides. 1977 liideti väikekülad Ivani-Hõrake, Tebase-Jakobi, Soodoma ja osaliselt ka Suurekülä omavahel ning tekkinud piirkonnale anti nimeks Soodoma.
1958. aasta NSV Liidu meistrivõistlused jääpurjetamises

1957. aasta  NSV Liidu meistrivõistlused jääpurjetamises  toimusid  21.–30. märtsil Riias.
Kõinastu vald

Kõinastu vald (saksa keeles Keinast) oli vald Saaremaal Jaani kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1891 ja siis liideti see vald Maasi vallaga.
Björn Ferry

Björn Ferry (sündinud 1. augustil 1978 Stenseles) on Rootsi laskesuusataja.
Ferry alustas rahvusvahelist laskesuusataja karjääri suurvõistlustel 2002. aasta olümpiamängudel Salt Lake Citys, kui osales 10 km sprindis ja sai 17. koha. 2004. aasta maailmameistrivõistlustel Oberhofis kuulus ta kuuenda koha saanud Rootsi teatevõistkonda.2006.aasta OM-il Torinos suusatas Ferry teist vahetust teatevõistkonnas, kes jäi neljandaks vai 0,03 sekundilise kaotusega Prantsusmaale. Individuaalselt jäi tema paremaks kohaks sprindi 13. koht. 2007. aasta MM-il Anterselvas tuli Ferry maailmameistriks segateatesõidus, kus ta suusatas kolmandas vahetuses. Temale lisaks kuulusid võistkonda Helena Jonsson, Anna Carin Olofsson ja Carl Johan Bergman. Individuaalselt oli ta sprindis neljas, eraldistardiga sõidus neljateistkümnes ja ühisstardiga sõidus viieteistkümnes. 2008. aasta MM-võistlustel Östersundis sai Ferry ühisstardiga sõidus üheteistkümnenda ja sprindis viieteistkümnenda koha ning Rootsi koondise liikmena sai segateatesõidus neljanda ja meeste teatesõidus kuuenda koha.
Maailma karikavõistlustel osales Ferry esimest korda 6. detsembril 2001. aastal Hochfilzenis 10 km sprindis ja sai 35. koha. Kolme parema hulka jõudis ta esimest korda veebruaris 2005. aastal Torinos, kui oli sprindis teine. Esimese võidu MK-etapil sai Ferry 19. jaanuaril 2008. aastal Anterselvas 12,5 km jälitussõidus
Washingtoni maakond (Colorado)

Ajalugu

Maakond moodustati 1877. aastal kaheteistkümnenda maakonnana Colorados. Maakond on nime saanud esimese Ameerika Ühendriikide presidendi George Washingtoni järgi.
Haiku

Haiku ilmumine Eesti kirjandusse

Eesti esimesed haikud kirjutas Johannes Vares-Barbarus 1930. aastal. 1960. aastate haikuinnustusele Eestis andis algtõuke Ain Kaalep. 1965. aastal pidas Kalle Kurg Tartu Ülikooli üliõpilastele avaliku loengu haikust ja haikukultuurist. Haiku on olulisel kohal Jaan Kaplinski, Paul-Eerik Rummo, Viivi Luige, Andres Ehini, aga ka paljude hilisemate autorite nagu Lennart-Hans Jürgenson, Hillar Tarning jt loomingus.
Haikusid on eesti keelde tõlkinud Ormi Arp, Uku Masing, Rein Raud, Agu Sisask, Andres Ehin, Kalle Kurg jt. Eesti keeles kirjutatud haikudest on teinud ülevaatliku uurimuse Kati Lindström. Haikude tõlkeid eesti keelde on uurinud Elin Sütiste.

Otsingute aeg

2000. aastatel on haikude kirjutamine levinud Eestis küllatki laialt nii kirjanike kui ka harrastajate seas. Ühtlasi hakati haikut vaatlema laiemas kultuurikontekstis. Essees "Silmapilgu eluase" (2007) rääkis Kalle Kurg nii jaapanlikust elutunnetusest kui ka haiku vaimust eurooplase mõtteilmas, nii eestikeelse ja eesti haiku ajaloost ja olemusest kui ka haiku arengutest globaalsete kultuuritendentside taustal. Fikseerinud arengud vabamõõdulisuse ja vabama sisulise tõlgendamise suunas, vastandas ta ühelt poolt labase rutiinsuse ja formaalsuse, teiselt poolt aga laiapõhjalised isepäised otsingud. Viimastes nägi ta puhkevat arenguid uute stiilide ja koolkondade suunas.
Muutus leidiski aset. 2007. aasta ilmutas nii esteetiliselt kui ka elutunnetuslikult trotsivat suhtumist klassikalisse haikusse Sven Kivisildnik koguga "Sumo". Järgnes radikaalselt senisest traditsioonist lahknev haikukogu "Eesti haiku" Asko Künnapilt, Karl Martin Sinijärvelt ning Jürgen Roostelt. Selles pakuti eesti haiku tunnuseks traditsioonilisest erinevat silpide arvu 4+6+4, mida põhjendati eesti keele trohheilisusega. Kaasnes teadlik epateerimine ning mäng elutunnetuse ja kultuurikäsitlusega, mida on ajuti nimetatud etnofuturismiks. Samal ajal on kriitika leidnud, et 2000. aastate haikubuumiga on kaasnenud kvaliteedi probleem: "(korraga palju, lõdvalt) haikut kirjutama = haikutama. Haikutamise tulem on aga haikutus ehk haiku puudumine. Tekste saab palju, aga luule kaob."
Prinzessin Victoria Luise

Prinzessin Victoria Luise oli esimene ristluslaev maailmas. See valmis 1900. aastal.
Laev oli mõeldud luksuslikuks merede ületamiseks.
1906. aastal sõitis laev täiskäigul kaldakaljudele ja muutus kasutamiskõlbmatuks.
Aita Pääsuke

Aita Pääsuke (1970. aastani Aita Jaansalu; sündinud 24. augustil 1948 Tallinnas) on eesti suusatreener ja endine suusataja.
Ta lõpetas aastal 1966 Tallinna 10. Keskkooli ja aastal 1973 Tallinna Pedagoogilise Instituudi kehakultuuriteaduskonna.

Isiklikku

Aita Pääsukese abikaasa on laskesuusatamistreener Tõnu Pääsuke, tütar endine laskesuusataja Kairi Pääsuke ja poeg Priit Pääsuke, kes on filmi- ja teatrirežissöör.
Ried im Zillertal

Geograafia

Ried asub Zillertali keskosas Zilleri vasakul kaldal.
Indrek Ditmann

Indrek Ditmann (sündinud 11. juunil 1975) on eesti koomik, raadioajakirjanik ja ettevõtja.
Raadio 2 saate "Laupäeva hommik" saatelõigus "Ilona ja Jussineni huvitav elu" esitab ta Jussineni osa. Sellest on valminud ka eraldi etendus.
Ta on muusikafestivali Augustibluus peakorraldaja. Teda on nimetatud kogenud kontserdikorraldajaks ja bändimänedžeriks.
Alates 2. juunist 2015 on ta abielus. Enne seda oli ta suhtes Carola Madisega .
Imavere mõis

Imavere mõis (saksa k. Immafer) oli rüütlimõis Pilistvere kihelkonnas Viljandimaal. Nüüdisajal jääb kunagine mõis Järva valda Järva maakonnas.

Ajalugu

1748. aastal eraldas Berend Gustav von Kawer oma Loopre mõisast Imavere mõisa. Selle esimesteks omanikes olid Ihrmannid. 
1759. aastal müüs Otto Reinhold von Ihrmann mõisa Saaremaa maapealikule ja Adavere mõisa omanikule Erich Johann von Vietinghoffile. Vietinghoffidele kuulus mõis 19. sajandi alguseni, mil selle omandas Erich Johann von Vietinghoffi pojatütre abikaasa Bernhard Caspar von Stackelberg. 
1897. aastal müüs tema pojapoeg Bernhard Caspar Otto von Stackelberg Imavere ja Võrevere mõisa Alexander Oskar von Strykile, kes kinkis selle oma väimehele Eugen Carl Alexander von Pistohlkorsile.
Tema kätte jäi mõis kuni 1919. aasta võõrandamiseni.

Mõisakompleks

18. sajandi lõpus püstitati kõrgel soklil asuv kivist peahoone mis oli põhiosas ühekorruseline. Hoone keskel paiknes kolme akna laiune kahekorruseline osa, mida kaunistas kolmnurkfrontoon. Mõisas asus ka arvukalt kõrvalhooneid, millest enamus on hävinud või varemeis, vaid kahekorruselised aidad on säilinud algkujul tänapäevani.
Eesti vabariigi algusaastail tegutses mõisahoones kool, selleks ehitati peahoonele teine korrus ja lisakorpus. Praegu on Imavere mõisakompleks erakätes.
Heino Anto

Heino Anto (ka Hindrik Anto; 13. oktoober 1882 Saaremaa, Torgu vald, Rahuste küla – 13. september 1955 Tallinn) oli eesti näitekirjanik, teatritegelane, tõlkija ja poliitik (II Riigikogu liige).
Ta õppis aastatel 1893–1898 Kuressaare linnakoolis. Ta omandas posti- ja telegraafiametniku kutse ning töötas sel alal aastatel 1902–1914 ja 1917–1924 (olles 1917–1921 Tallinna peapostkontori ülem). Esimese maailmasõja ajal oli ta sõjaväeametnik, aastatel 1924–1925 ajakirja Meie Turg ja 1926–1939 Kaubandus-Tööstuskoja Teataja toimetaja.
Aastatel 1925–1926 (sai liikmeks 5. juunil 1925 tagandatud Peeter Lindau asemele) oli ta Riigikogu liige (Töörahva Ühise Väerinna koosseisus).
Aastatel 1907–1916 (vaheaegadega) oli ta dramaturg ja näitleja Estonias ning lavastaja karskusseltsis Valvaja ja Lutheri vabriku rahvamaja näitetrupis. Ta oli aastal 1916 Draamateatri asutajaid ning aastatel 1918–1924 (postiametniku töö kõrvalt) seal dramaturg ja näitleja. Aastal 1917 tegutses ta Tallinna Tööliste Teatris. Ta kirjutas näidendeid ning tõlkis vene, saksa ja prantsuse autorite teoseid.
Ta maeti 17. septembril 1955 Rahumäe kalmistule.

Isiklikku

Ta oli aastast 1904 abielus näitleja Maimu Antoga.
Iisak

Iisak (heebrea keeles יִצְחָק Yiṣḥāq, araabia keeles إسحٰق Ish'aq 'ta saab naerma') on Aabrahami ja Saara poeg ning Eesavi ja Jaakobi isa. Ta lugu on kirja pandud Piiblis, Esimeses Moosese raamatus. Iisak elas vanimaks patriarhidest ning on ainus Piibli patriarhidest, kelle nimi elu jooksul ei muutunud. Ta oli ka ainus patriarh, kes ei lahkunud Kaananimaalt. Võrreldes teiste Piibli patriarhidega, on tema lugu veidi vähem värvikas.
Iisakit on mainitud ka koraanis ning muslimid peavad teda üheks islami prohvetitest. Koraanis kirjeldatakse Iisakit õiglase mehena, Jumala teenijana ja juutide esiisana.

Iisaki elulugu Piiblis

Jumal kuulutas Aabrahamile ja Saarale ette Iisaki sündi. Et Saara oli juba väga vana, liiga vana, et enam lapsi saada, siis ta naeris, kui ta seda ettekuulutust kuulis. Kui aga laps sündis, ütles ta: "Jumal pani mind naerma! Igaüks, kes sellest kuuleb, naerab mind." Sealt tuleb ka Iisaki nimi, "ta naerab". Iisak oli ainus laps Aabrahamil ja Saaral. Aabrahamil oli küll veel üks laps, Ismael, kelle ta oli saanud oma orjatari Haagariga, ent pärast Iisaki sündi Ismael ja ta ema pagendati kõrbesse, et Iisakist saaks ainus pärija Aabrahamile. 
Palju aastaid hiljem katsetas Jumal Aabrahami lojaalsust, käskides Aabrahamil Iisak ohverdada. Aabraham allus Jumala tahtele ning tõigi Iisaki Moria mäele, kus ta kinni sidus ja põletuspuudele asetas. Kui ta oli juba käe noaga tõstnud ning oli valmis oma poega tapma, ilmus talle aga Jumala ingel ning keelas tal seda teha, ning teatas Aabrahamile, et Jumal tahtis vaid katsetada ta ustavust ja kuulekust. Aabraham ohverdas selle asemel ühe jäära. 
Kui Iisak oli neljakümneaastane, saatis Aabraham ühe oma sulase Mesopotaamiasse, et Iisakile naist leida. Leitigi naine, Rebeka. Rebeka sünnitas Iisakile kaks poega, Eesavi ja Jaakobi. Iisaki lemmikpoeg oli Eesav, kes oli jahimees ja kütt, Rebekale meeldis Jaakob, kes oli kodune. 
Mõne aasta pärast oli Iisak sunnitud kolima Gerarisse, kuna maal oli näljahäda. 
Iisakist sai aja jooksul väga rikas mees ning tema kari aina kasvas. Peagi hakkasid Geraris elavad vilistid Iisakit kadestama. Nad täitsid kõik kaevud, mille Iisaki teenrid olid kaevanud. Iisak kaevas uued kaevud veidi eemal, aga teda ahistati edasi ning sooviti, et ta maalt lahkuks. Lõpuks Iisak koliski tagasi Beer-Sebasse. Seal ilmutas ennast talle Jumal, uuendas lepingut ning õnnistas teda. Ka Gerari kuningas Abimelek külastas Iisakit, et temaga liitu moodustada.
Iisak elas väga vanaks (137-aastaseks) ning jäi täiesti pimedaks. Vanas eas kutsus ta enese juurde Eesavi, oma vanima poja, ning käskis tal küttida natuke liha ning valmistada sellest mõni maitsev roog, et Iisak saaks oma poega enne surma veel õnnistada. Aga kui Eesav oli jahil, valmistas Jaakob ise talle toidu ning esitles ennast oma pimedale isale Eesavina, pettes nii enesele isa õnnistuse, mis tegi Jaakobist Iisaki peamise pärija. Iisak elas veel natuke aega pärast seda ning saatis Jaakobi Mesopotaamiasse, et too saaks võtta naise oma rahva seast. Siis millalgi ta suri.
İstanbuli Ülikool

Istanbuli ülikool (türgi keeles İstanbul Üniversitesi) on ülikool Türgis Istanbulis; ühtlasi Türgi suurim ja tähtsaim ülikool.
Ülikool asutati 1453. Hiljem see mitu korda taasasutati.
Ülikoolis õpib üle 70  000 üliõpilase.
Vaatleja (film)

Süžee

Tartu Ülikooli bioloogiaüliõpilane Peeter on praktikal Kaug-Põhjas. Ta viibib üksikul saarel koos keskealise saarevahi Aleksandraga. Vastamisi satuvad erinevad mentaliteedid ja ellusuhtumised.
Rudolf von Tritthof

Rudolf Gustav Reinhold Berend von Tritthof (24. juuni/6. juuli 1825 Kuijõe – 20. detsember 1889/1. jaanuar 1890 Tallinn) oli Põllküla mõisnik.
Tema vanemad olid Põllküla ja Kuijõe mõisnik Hermann von Tritthof (1794–1871) ja krahvinna Elisabeth Stenbock (1802–1833).
Ta õppis 1844–1848 Tartu Ülikoolis diplomaatikat ja õigusteadust, Korporatsioon Estonia liige.
Ta oli põllumees Kolga ja Kiiu mõisas.
1857 abiellus ta krahvinna Emilie Stenbockiga (1841–1921), nende ainus poeg, Põllküla mõisnik Ernst von Tritthof, viimane mees oma suguvõsast, tapeti Vene madruste poolt.
Jaamakorraldaja

Jaamakorraldaja on raudteejaama töötaja, kes korraldab vahe- või põhijaamas rongide vastuvõtmist, ärasaatmist, läbilaskmist ja teisi veeremiüksuste liikumisi. 
Vajaduse korral seab ta pööranguid kohaliku juhtimise puldil. Jaamakorraldaja vahetab rongidispetšeri ja naaberjaama jaamakorraldajatega teavet rongiliikluse kohta, ning korraldab vagunigruppide koostamist.
Loomamaal

Loomamaal on maaližanr, millel kujutatakse ainult loomi.
Simmaniduo & Kukerpillid kassett

Simmaniduo & Kukerpillid kassett on Simmaniduo ja Kukerpillid 1992. aastal ilmunud kassett.
Oleg Deripaska

Kõige rikkam

Forbesi 10 kõige rikkama Venemaa eraisiku edetabelis oli Deripaska 2004. aastal neljandal kohal 5,8 miljardi USA dollariga, jäädes maha Roman Abramovitšist (14,7 miljardit), Vladimir Lissinist (7 miljardit) ja Viktor Vekselbergist (6,1 miljardit). 
10. veebruaril 2007 avaldas Venemaa majandusajakiri "Finans", et Venemaa rikkaimaks inimeseks tõusis 21,2 miljardi dollari suuruse varandusega Deripaska, kes tõukas rikkaima kohalt Roman Abramovitši (21,0 miljardit dollarit) .
2008. aasta kevadel hinnati Deripaska varandust 28,6 miljardile dollarile ning teda peeti Venemaa rikkaimaks inimeseks.
2009. aasta alguseks oli Deripaska varandus Forbesi andmetel kahanenud kõigest 3,5 miljardile dollarile.

Isiklikku

Deripaska abikaasa Polina on kunagise president Boriss Jeltsini administratsioonijuhi Valentin Jumaševi tütar. Jumašev on abielus Jeltsini tütre Tatjana Djatšenkoga. Deripaskal on kaks last.
NMT

NMT (Nordisk MobilTelefoni) on Põhjamaades kasutusele võetud esimese põlvkonna mobiilside süsteem.
NMT on analoogsüsteem. See on esimene täisautomaatne mobiilsidesüsteem.
Seda hakati kavandama 1970ndatel ja see võeti kasutusele 1981. Selle eelkäijad olid esimese põlvkonna analoogsed käsi-mobiiltelefonside  süsteemid ARP (150 MHz) (Soomes) ja MTD (450 MHz) Rootsis.
Esimene versioon oli NMT-450, aastal 1986 lisandus rohkem kanaleid pakkuv NMT-900.
Sagedusalal 450 MHz töötav NMT-450 võeti kommertskasutusse esimesena Saudi Araabias 1. septembril 1981. Esimene võrk Põhjamaades lasti käiku 1. oktoobril 1981. Rootsis, Norras ja Taanis alustati 1981, Soomes 1982.
Kui NMT-450 võrgu võimalused hakkasid linnapiirkondades ammenduma, võeti 1987 kasutusele 900 MHz sagedusalal töötav võrk NMT-900.
Eestis lõpetas Eesti Mobiiltelefon NMT süsteemis teenuste osutamise kasutamise 10. detsembril 2000.
Viimased maad, kus NMT veel käibel oli, olid Venemaa (2008. aastani) ja Island (2010. aastani). NMT asendati peamiselt GSM-iga.
Šveitsis nimetati seda süsteemi Natel C.
Horst Sindermann

Horst Sindermann (5. september 1915 Dresden – 20. aprill 1990 Ida-Berliin) oli Saksa DV poliitik ja riigitegelane.
Horst Sindermann sündis sotsiaaldemokraatliku poliitiku Karl Sindermanni perekonnas. 1929. aastal astus Horst Sindermann Saksamaa Kommunistlikku Noorsooühingusse. 1933. aasta juunis arreteeriti ta natsionaalsotsialistide vastase tegevuse eest ja mõisteti 8 kuuks vangi. 1935. aastal mõisteti Sindermann riigireetmise ettevalmistamise eest kuueks aastaks vangi. Teda hoiti koonduslaagrites kinni kuni 1945. aastani.
Koonduslaagrist vabanemise järel astus Horst Sindermann 1945. aastal Saksamaa Kommunistlikku Parteisse, millest 1946. aastal sotsiaaldemokraatidega ühinemise järel sai Saksamaa Sotsialistlik Ühtuspartei. Seejärel töötas ta ajalehtede Sächsische Volkszeitung ja Volksstimme peatoimetajana. 1950–1953 oli ta Halles ilmuva ajalehe Freiheit peatoimetaja.
Aastatel 1954–1963 oli Sindermann Saksamaa Sotsialistliku Ühtuspartei Keskkomitee Agitatsiooniosakonna juhataja. 1963–1971 oli ta Saksamaa Sotsialistliku Ühtuspartei Halle piirkonnaorganisatsiooni esimene sekretär. 1971–1973 töötas ta Saksa DV Ministrite Nõukogu aseesimehena.
1963. aasta jaanuaris sai Horst Sindermannist Saksamaa Sotsialistliku Ühtuspartei Keskkomitee Poliitbüroo liikmekandidaat. Alates 1967. aasta aprillist oli ta Keskkomitee Poliitbüroo liige.
1963–1989 oli ta Rahvakoja (sisuliselt parlamendi) liige. 3. oktoobril 1973 valiti ta Saksa DV Ministrite Nõukogu esimeheks (sisuliselt peaminister). 29. oktoobril 1976 astus ta Ministrite Nõukogu esimehe ametikohalt tagasi ning asus täitma Rahvakoja presidenti (sisuliselt parlamendi juhataja) ametikohuseid. Rahvakoja president oli ta kuni 13. novembrini 1989. Keskkomitee Poliitbüroo liikme kohalt astus ta tagasi 8. novembril 1989.
1989. aasta 3. detsembril heitis Demokraatliku Sotsialismi Partei (nime muutnud Saksamaa Sotsialistlik Ühtuspartei) ta oma ridadest välja. 1990. aasta jaanuaris ta arreteeriti, kuid vabastati varsti tervislikel põhjustel, ilma et talle oleks süüdistusi esitatud.
Tähti Roostalu

Hariduskäik

Aastatel 1984–1989 õppis Tähti Roostalu nahkehistöö eriala Eesti NSV Riiklikus Kunstiinstituudis (diplomitöö teema: köited – eeposed).

Töökäik

Pärast kunstiinstituudi lõpetamist 1989. aastal sai ta suunamise Tallinna Nahkgalanteriikombinaadi Linda kunstnikuks, kus kujundas käekotte, reisikotte jm galanteriitooteid. Osales kunstinõukogudel Moskvas ja Taškendis Linda koostööpartnerite juures. Alates 1993. aastast asus ta tööle AS Belinda peakunstnikuks, samal ajal koolitas õpilasi Tallinna Kergetööstustehnikumis galanteriitoodete konstrueerimise ja kujundamise alal, hiljem Tallinna 54. Keskkoolis nahkehistöö alal. 1990. aastate lõpul, Belinda likvideerimise järel, tegeles ettevõtlusega Roostalu OÜ-s, mille tegevusvaldkond oli käekottide, seljakottide ja muude nahkesemete tootmine. Pärast mõningat pausi tegeleb jälle köitekunstiga. Töötab Tallinna Tehnikaülikooli köitekojas.

Tunnustused

2013 – pisiköidete näitusel "Ajastaja" (Märjamaa, Tapa, Pärnu, Tartu, Tallinn) preemia: kõige leidlikumale köiteviisi lahendusele ja tavapärasest erinevate tehnikate ning materjalide kasutamise eest
2015 – 13. rahvusvaheline köitekunstibiennaal Saint Rémy-les-Chevreuse’is Prantsusmaal: 1. preemia "Inter-Ecoles" kategoorias
Riigivolikogu 34. valimisringkond

Riigivolikogu 34. valimisringkond asus Pärnumaal. Alates 1. aprillist 1939 kuulusid ringkonda Soontaga, Tõstamaa, Audru, Seliste ja Kihnu vald.
Ringkonnas kandideeris Põhiseaduse elluviimise rahvarinde kandidaat Ants Oidermaa. Kuna ta oli ainus kandidaat, loeti ta Riigivolikogu liikmeks ilma hääletamiseta. Jüri Soontaki esitamiskirja tunnistas Valimiste Peakomitee seaduse nõuetele mittevastavaks.
II Riigivolikogu liige valimisringkonnast oli Vladimir Rea, vastaskandidaat Martin Koger.
Rocki maakond (Minnesota)

Ajalugu

Maakond moodustati 1857. aastal.