google/wiki40b huggingface dataset:
Delphyne Burlet

Olümpiamängud

1992. aasta taliolümpiamängudel Albertville'is oli ta 7,5 kilomeetris 9. ja 15 kilomeetris 6.
1994. aasta taliolümpiamängudel Lillehammeris oli ta 7,5 kilomeetris 30., teatesõidus 3. ja 15 kilomeetris 11.
1998. aasta taliolümpiamängudel Naganos oli ta 7,5 kilomeetris 54. ja 15 kilomeetris 20.

Maailmameistrivõistlused

1993 Bulgaarias Borovečis oli ta naiskondlikult 1., 7,5 kilomeetris 5., teatesõidus 2. ja 15 kilomeetris 5.
1997 Slovakkias Osrblies oli ta 15 kilomeetris 9.
1999 Soomes Kontiolahtis oli ta 7,5 kilomeetris 5., teatesõidus 3. ja jälitussõidus 23.
2000 Norras Holmenkollenis oli ta 7,5 kilomeetris 51., teatesõidus 4., jälitussõidus 41. ja 15 kilomeetris 24.
2001 Sloveenias Pokljukas oli ta 7,5 kilomeetris 9., jälitussõidus 6., ühisstardis 9. ja 15 kilomeetris 36.

Maailma karikas

Maailma karika etappidel on ta 17. märtsi 2002 seisuga olnud 76 korda 25 parema seas. Ta on olnud 3 korda teine (neist 2 individuaalselt) ja 7 korda kolmas (neist 2 individuaalselt).
Tabavus on lamades 87% ja püsti 83%.

Isiklikku

Kasv 163 cm, kaal 56 kg (2002). Elab Hotonnes'is ja töötab tolliametnikuna. Abielus, lapsi pole. Hobideks nimetab kino, kirjandust ja kirjutamist. Räägib saksa ja inglise keelt. Laskesuusatab alates 1991.
Ružany loss

Ružany loss ehk Ružanõ loss on endine loss Valgevenes Bresti oblastis Pružany rajoonis Ružany alevi lõunaservas. Valgevene keeles on paiga nimeks Ружанскі палац.
Algselt Tyszkiewiczitele kuulunud valduse ostsid Sapiehad aastal 1598 Bartosz Brzuchańskilt. XVII sajandi alguses ehitasid nad senise puidust kindluse asemele kahekorruselise kivist lossi, kus Lew Sapieha aastal 1617 võõrustas kuningas Władysław IV Wazat. Aastal 1644 külastas kuningas lossi taas, seekord oli võõrustajaks Lew Sapieha poeg.
Poeg lasi lossi barokkstiilis ümber ehitada. Lossis esines kapell, parimad muusikud saadeti Itaaliasse end täiendama.
Sapiehade suur võim Leedu aladel tõi kaasa sõjalise konflikti Sapiehade ja teiste šlahtitšite vahel. Sapiehade vastu liitunud suguvõsade väed põletasid lossi aastal 1700 (teistel andmetel 1698) Michał Serwacy Wiśniowiecki juhtimisel maha.
Lossi hakati taastama XVIII sajandi keskel. Arhitektiks oli Jan Zygmunt Deybel. Aastal 1784 oli lossis Aleksander Michał Sapieha külalisena kuningas Stanisław II. Aastail 1784-1788 ehitati loss Jan Samuel Beckeri projekti kohaselt ümber. Lossi ümber rajati inglise park.
Lossi peahoonele lisati kaks tiiba. Peahoone oli kahekorruseline, esiküljel asus nelja sambaga portikus. Tagaküljel oli kümne sambaga terrass, kuhu avanesid ballisaalist nii uksed kui aknad. Barokse hoone juures oli ka klassitsistlikuid mõjusid. Sisekujunduses oli valitsev rokokoostiil.
Parempoolses korpuses asusid maneež ja teater. Teatri rajamisel oli eeskujuks Parmas asuv Farnese teater. Teises tiivas asus kunstigalerii. Lossikompleksi juurde kuuluvatest hoonetest on uhkem veel väravahoone, mis on ehitatud triumfikaarena.
Peale Poola jagamisi anti loss rendile ja kõik Sapiehade varad viidi nende uude residentsi Dziarečynis. Lossis hakkas tegutsema kangaid ja tikandeid tootev vabrik. Eustachy Kajetan Sapieha müüs lossi aastal 1829 vabrikuomanikule maha, jättes endale siiski maa selle ümber. Kastuś Kalinoŭski ülestõusu tagajärjel konfiskeeriti ka tema valdused ja ta ise emigreerus.
Aastal 1914 süütasid tehasetöölised lossi kogemata põlema ja see sai kannatada. Loss restaureeriti aastal 1930. Aastal 1933 Eustachy Kajetan Sapieha rehabiliteeriti ja Ružany valdused tagastati tema õigusjärgsetele järglastele. Sapiehad omandasid taas ka lossi.
Aastal 1944 hävisid sõjategevuse käigus nii lossi peahoone kui ka kontorihoone. Peale Teist maailmasõda seisis loss tühjana. Kohalikud elanikud kasutasid lossi telliste hankimiseks.
Lossi väravahoone jäi sõjas puutumata ja on tänapäeval restaureeritud. Valgevene valitsusel on kavas restaureerida ka ülejäänud lossikompleks, seda plaani kavatseb finantseerida ka Euroopa Liit. Taastamnistööd on kavandatud aastaiks 2012-2018.
Hobusetõug

Kinnine

On tõuraamatuid millel on niinimetatud kinnine register. Ehk siis, registreeritakse ainult isendeid kelle mõlemad vanemad on liikmed. Näiteks: Inglise täisvereline ratsahobune  ja Araabia hobune .

Pool-avatud

Teistel tõugudel on pooleldi avatud registrid. Sel juhul peab vaid üks vanematest tõuraamatusse kuuluma. Teine vanem võib olla ka mõnest teisest kindlaks määratud (olenevalt kõnealuse tõuregistri reeglitest) tõust.  Näiteks: Paint hobune  ja Appaloosa hobune .

Avatud

Ja kõige lõpuks on tõuraamatuid mis on avatud. Seda enamasti siis, kui tõul pole veel enda kindlat fenotüüpi või kui on tegemist tõugraamatuga mis on avatud  kõigile hobustele  kes tõu normidele ja ideaalidele vastavad. Siin on heaks näiteks soojaverelised sporthobused, nagu KWPNi kooli- ja takistussõidu hobused   või isegi Eesti sporthobune , kelle puhul on aretuse eesmärk parimate sportlike tulemustega hobune.
Kostivere karstiala

Kostivere karstiala on Kostivere alevikus Jõelähtme vallas asuv karstiala, mille on kujundanud Lasnamäe lademe lubjakivist läbi voolav Jõelähtme jõgi.
Karstiala on 2,5 km pikk ja 0,5 km lai. Ala geograafilised koordinaadid on 59° 26′ 17″ N, 25° 6′ 30″ E.
See on rikas mitmesuguste karstivormide poolest. Näiteks esineb seal arvukalt pikki ja kitsaid avalõhesid, karstilehtreid ning jäänukpankasid. Koobastest on suurim Karjakelder, millel on pikkust 6 m, laiust 4 m ja kõrgust 2,5 m.
Karstialal eristatakse kahte enamkarstunud piirkonda – Suurt langatusala ja Väikest langatusala. Suur langatusala algab umbes 700 meetri kaugusel kurisust, kui maapind läheb üle avalõhedest liigestatud veertega 300 meetri pikkuseks ja muutliku laiusega langatusoruks. Selle pindalaks on umbes 15 ha ja see on moodustunud kahe erineva lõhesüsteemi ristumiskohas. Mõnisada meetrit edasi asub aga Väike langatusala, kus jõesäng täitub veega vaid lühikeseks ajaks kevadperioodil.
Karstiala järgi on nime saanud Väo kihistu Kostivere kihistik.
Karstiala parimal paljandil on ülemised 1,4 meetrit Koljala kihistiku lubjakivid. Järgneb 40 cm sama kihistiku paksukihilist lubjakivi, seejärel 10 cm savikat lubjakivi. Allpool on kolm meetrit Kostivere kihistiku puhast paksukihilist lubjakivi.
Hellamaa algkool

Hellamaa Algkool oli algkool Saare maakonnas Muhu vallas Hellamaa külas.
Kooli ajalugu algas 28. oktoobril 1901, kui Kansil avati Muhu Hellamaa 2-klassiline ministeeriumikool. 1919 muudeti kool algkooliks ja hiljem 6-klassiliseks kooliks.Pärast II maailmasõda muudeti kool 7-klassiliseks mittetäielikuks keskkooliks. 1961 muudeti kool 8-klassiliseks kooliks. 1978 muudeti kool 4-klassiliseks algkooliks. Kool suleti 2002.
Ott Ojamaa (arhitekt)

Ott Ojamaa (sündinud 15. aprillil 1963 Türil) on eesti arhitekt.
Põhihariduse omandas ta Türi Keskkoolis 1979. aastal ning keskhariduse Nõo Keskkoolis 1981. aastal. 1981–1984 õppis ta Tartu Riiklikus Ülikooli füüsikateaduskonnas. Arhitektuurialase kõrghariduse omandas ta Tallinna Kunstiülikooli arhitektuuriteaduskonnas 1986–1991.
Aastatel 1990–2004 töötas ta OÜ Tartu Arhitektuuribüroos. 2004–2011 töötas ta projektbüroos OÜ Projekt O2-s; praegu töötab arhitektuuribüroo Arhitektumis.
Pythagorase teoreem

Ajalugu

Pythagorase teoreemi tunti juba Babüloonias ja Vana-Egiptuses, ent seal ei osatud seda tõestada.
Kaks india matemaatikut, umbes 800 aastat eKr elanud Baudhayana ja umbes 600 aastat eKr elanud Apastamba, on andnud vanima säilinud tõestuse. See ilmus raamatus "Sulba suutrad", mis dateeritakse aega 800–500 eKr.
Nähtavasti sõltumatult tõestati Pythagorase teoreem Hiinas. Selle täpne aeg on teadmata, pakutakse ajavahemikku 500 eKr kuni 200 pKr.
Pythagorasele on omistatud teoreemi tõestamine, kuid peetakse tõenäoliseks, et selle teoreemi tõestas tegelikult mõni hilisem pütaagorlane, aga kombe kohaselt omistati see tõestus nagu teisedki pütaagorlaste avastused Pythagorasele.
Thomas Heathi andmetel pole viiesaja aasta jooksul pärast Pythagorase elu säilinud allikaid, mille põhjal võiks seda teoreemi talle omistada. Teisest küljest, kui Plutarchos ja Cicero seda lõpuks tegid, siis viisil, mille järgi teoreemi seostamine Pythagorasega oli üldtuntud ja vaieldamatu.
Smosh

Smosh on oma loomingut veebis avaldav koomikutepaar, mille moodustavad Ian Andrew Hecox (sündinud 30. novembril 1987) ja Anthony Padilla (sündinud 16. septembril 1987).
Padilla alustas Smoshi nime all flash-animatsioonide postitamist saidile Newgrounds 2003. aasta alguses. Mõne aja pärast liitus temaga sõber Ian Hecox. 2005. aasta sügisel hakkasid nad postitama videoid YouTube'i ja nende kanalist sai üks populaarsemaid sellel saidil. 2015. aasta augusti seisuga on Smoshi kanalil rohkem kui 20 miljonit tellijat ning selle videoid on vaadatud 4,6 miljardit korda. Smoshi meeskond on laienenud, et tegeleda animeeritud, eri keeltes ja videomängude sisu tutvustavate videotega. 
14. juunil 2017 lahkus Padilla Smoshist, et teha videoid üksi. Hecox on Smoshis edasi koos Courtney Milleri, Shayne Toppi, Noah Grossmani, Olivia Sui ja Keith Leak nooremaga.
Calum Hood

Calum Hood (täisnimi Calum Thomas Hood; sündinud 25. jaanuaril 1996 Sydneys Austraalias) on ansambli 5 Seconds of Summer liige.

Lapsepõlv

Ta vanemad on Joy ja David Hood. Tal on vanem õde Mali-Koa, kes on samuti laulja. 
Ta käis Norwesti Kristlikus Koolis koos oma bändikaaslastega.

Isiklikku

Hood oli suhtes Hey Violeti trummari Nia Lovelisiga.
Paavli tänav

Paavli tänav on tänav Tallinnas Põhja-Tallinna linnaosas Karjamaa ja Sitsi asumis. Paavli tänav algab Kopli tänavalt ja lõpeb Sõle tänaval.
Paavli tänav on lõunaedela–põhjakirdesuunaline, 545 meetri pikkune ja kannab registrinumbrit 7840604. Paavli tänava viimane lõik enne Sõle tänavaga ristumist (umbes 200 m) on avatud vaid kergliiklejaile.

Tänava nimi

Tänav rajati 17. jaanuaril 1923. Tänav sai nime väidetavalt ühe majaomaniku nime järgi. Tänava saksakeelsed nimed olid Paulstraße, Pawelstraße ja Pawlowsche Straße ning venekeelne Павловская улица.
1939. aasta aprillis tegi Tallinna Linnavalitsus ettepaneku nimetada Paavli tänav ümber Kaali tänavaks, mis ei leidnud aga linnavolikogus toetust.
27. juunil 1950 nimetati tänav Aleksandr Popovi järgi ümber Aleksandr Popovi tänavaks ehk Popovi tänavaks. Algne tänavanimi taastati  3. augustil 1990.
Narva Aleksander Nevski kirik

Narva Aleksander Nevski kirik oli Narva linnuse õues asunud puukirik. 
Pühale Aleksander Nevskile pühendatud kirik ehitati 1859. aastal Narva linnuse lääneõuele Narva majutatud 92. Petseri jalaväepolgu ajateenijate jumalakojaks. Esimese maailmasõja alguses, 12. augustil 1914, lahkus polk Narvast, kirik lõpetas tegevuse, ikonostaas ja kirikuvara anti aga 1925. aastal üle  Narva Iveri Jumalaema Kristliku Naistöö Ühingu komiteele kloostri kiriku tarbeks. Hoone hävis Teises maailmasõjas 1944. aastal.
Lõhkelaeng

Lõhkelaeng ehk laeng on plahvatuseks ette valmistatud ja sihipäraselt paigaldatud lõhkeaine kogus.
Laengu suurust mõõdetakse massiühikutes ja see sõltub nii kasutatava lõhkeaine kui ka lõhatava materjali omadustest, lõhatava objekti mõõtmetest ja kujust, laengu paigutusest ning lõhkamise eesmärgist. Lõhketööde tegemisel arvestatakse laengusuuruse arvutamisel nii lõhkeaine erikulu kui ka plahvatusel moodustuva purustusala vajalikku suurust.
Lisaks massile iseloomustab lõhkelaenguid veel laengutihedus, mis väljendab laengu massi ja ruumala suhet. Lõhkeaine detonatsioon toimub kõige kiiremini optimaalse laengutiheduse juures. Kui see on liiga väike, võib detonatsiooni asemel toimuda plahvatuspõlemine või plahvatus. Kui see on liiga suur, väheneb jällegi detonatsioonikiirus, kuna keemilise reaktsiooni levik on raskendatud.
Igasugune laeng on tõhusam, kui see on paigutatud maksimaalselt suletud keskkonda, et energia ülekanne laengult teda ümbritsevale oleks võimalikult suur.
Lõhkelaenguid initsieeritakse kas leegi, elektrisädeme või detonatsioonilainega.

Laengute liigitamine

Laenguid võib liigitada nende ehituse, kuju, paigutuse, toime või valmistusviisi järgi.
Ehituse järgi saab laenguid jagada pidevateks, mille üksikosad ei ole omavahel eraldatud, ja hajusateks, mille osade vahel on kas õhk, topis (liiv, savi jm) või vesi.
Kujust tulenevalt eksisteerivad koondlaengud, piklikud laengud ja kujulaengud. Neist viimased matkivad üldjuhul purustatava objekti vormi. Piklikud ja koondlaengud erinevad üksteisest külgede suhte poolest – piklikel laengutel on külgede suhe 1:4 või suurem.
Paigutuse järgi on olemas sise- ja välislaengud. Seejuures saab välislaengud liigitada kontaktlaenguteks ja puutevabadeks laenguteks. Välislaengu eriliigi moodustab kumulatiivlaeng.
Toimest sõltuvalt võib pinnase ja kivimite lõhkamisel kasutatavaid laengud jaotuda suru-, kobestus- ja väljapaiskelaenguteks.
Valmistamisviisi järgi liigitatakse laengud omavalmistatuteks ja tööstuslikult valmistatud standardlaenguteks.
Perjatsi tiik

Perjatsi tiik on järv Ida-Viru maakonnas Narva-Jõesuu linna halduspiirkonnas  Perjatsi külas. Veekogu pindala on 2,3 ha. Veekogu kaldajoone pikkus on 701 m.
Kesk-Atlandi osariigid

Kesk-Atlandi osariigid (inglise keeles Mid-Atlantic states või Middle Atlantic states) moodustavad geograafilise piirkonna Uus-Inglismaa ja Lõuna-Atlandi osariikide vahel. Läbi ajaloo on piirkonnal olnud kandev roll Ameerika Ühendriikide kultuuri, kaubanduse, rände ja tööstuse arengus.
Aja meistrid

Süžee

Film räägib režissööridest ja Eesti Nukufilmi stuudio rajajatest Elbert Tuganovist ja Heino Parsist. Kuigi nende elu ulatub esimesest Eesti vabariigi ajast läbi maailmasõdade ja Nõukogude okupatsiooni iseseisvuse taastanud Eesti vabariiki, suutsid nad end heitlikele aegadele vaatamata teostada "aja kuningatena". Eesti nukufilmi suurkujude eluloo jutustamise kaudu avaneb aga ka Eesti nukufilmi ajalugu.
Sõnapaaril "aja meistrid" on mitu tasandit: nukufilmi loojad kui "aja meistrid" tööspetsiifikast lähtudes, loojad kui Eesti nukufilmi ajatuks muutjad ning aja (taas)loomine, kui loojad nendest tehtavas filmis iseendast räägivad.
Iirimaa jalgpallikoondis 2002. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel

Iirimaa jalgpallikoondis 2002. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel
Kolmandatel MM-võistlustel finaalturniirile jõudnud Iirimaa koondis oli valikturniiril ühes alagrupis Eestiga. Kahes omavahelises kohtumises Eestiga jäi mõlemal korral 2:0 võit iirlaste poolele. Iirimaa suutis edestada Hollandit ja jäi otse finaalturniirile pääsenud Portugali järel teiseks vaid halvema väravatevahe tõttu. MM-il osalemise pääsu tõi Iirimaale seejärel väljalangemismängude ringis saadud võit Iraani üle.

Peatreener

Mick McCarthy
Haljala lade

Haljala lade on ülemordoviitsiumi ladestiku regionaalne kronostratigraafiline üksus (lade). Varasemates käsitlustes räägiti eraldi Idavere ja Jõhvi lademest, mis on hiljem koondatud üheks Haljala lademeks. Seda hakkas esimesena eristama Vladimir Jaanusson aastal 1995, millest peale loetakse Idavere ja Jõhvi lademeid alamlademeteks. Lade sai oma nime Haljala alevikult. Haljala lademe all lamab Kukruse lade ja temal lasub Keila lade. Koos Haljala lademega kuuluvad nad Viru ladestiku Kurna alamladestikku. Üleilmses standardis vastavad sellele Sandby lade.
Lademe vanus on 456,2...458,2 miljonit aastat. Litostratigraafiliselt vastavad sellele lisaks alamlademete kihistutele veel Kärdla kihistu, Paluküla kihistu, Drugėnai kihistu ja Balga kihistu Sartai ning Šventupysi kihistikud. Lõuna-Eestis võib lademesse osalt kuuluda ka Adze kihistu. Lademe paksus Eestis on 5–25 m, Kärdla kraatris aga peaaegu 300 meetrit. Rootsi Siljani meteoriidikraatris esindab seda Dalby kihistu lubjakivi, lademe ülemises osas esineb ka bentoniiti. 
Lademe avamusala ulatub Põhja-Eestis Põõsaspea neemelt Ahtmeni, läbides Pääsküla, Aruküla ja Haljala. Lade on esindatud üle kogu Eesti, puududes üksnes Valmiera-Mõniste-Lokno kerkealal.
Lade paljandub näiteks Peetris, Pääskülas ja Kahulas.
Lademe kivimkoosseisus on palju savikat lubjakivi. Lademe tüüpilisimaks kivimiks on aga bentoniit. Kuna Lõuna-Eestis on bentoniidikiht õhuke ja lünklik, on seal lademe alamlademete eristamine raskendatud, kohati võimatu, seetõttu liideti ka Idavere ja Jõhvi lademed ühtseks alamlademeks. Adze kihistus on lademele omased fosfaatsed ooidid.
Carnegie medal

Carnegie medal (inglise keeles Carnegie Medal) on Suurbritannia kirjandusauhind, mis määratakse igal aastal ühele väljapaistvale uudisteosele laste- ja noortekirjanduse vallast. 
Auhinna määrab raamatukogutöötajate organisatsioon Chartered Institute of Library and Information Professionals (CILIP; seepärast nimetatud ka CILIP Carnegie Medal). Raamatukogutöötajad peavad seda Suurbritannia vanimaks ja prestiižseimaks lastekirjanduse auhinnaks.
Medal on nime saanud Šoti päritoluga Ameerika filantroobi Andrew Carnegie (1835–1919) auks, kes asutas inglise keelt kõnelevais maades enam kui 2800 raamatukogu. Auhinna asutas 1935. aastal British Library Association Andrew Carnegie sajandal sünniaastapäeval. Esimene Carnegie medal anti välja 1936. aastal. Alates 1956. aastast antakse koos Carnegie medaliga välja ka Kate Greenaway medalit (asutatud 1955), mis antakse kõige paremini illustreeritud laste- ja noorteraamatule.
CILIP võib teoseid auhinnale kandideerima esitada septembris ja oktoobris pärast avaldamisaasta lõppu. Kandidaadiks võib esitada ühe autori poolt inglise keeles kirjutatud Suurbritannias ilmunud laste- või noorteraamatu, mis on ilmunud kandideerimisele eelneva aasta jooksul (septembrist augustini). Nomineeritud teosed kuulutatakse välja sügisel, raamatuid loevad paljude koolide õpilased ning saadavad oma kommentaarid hindajatepaneelile. CILIP täpsustab sündmustiku, karakterite ja stiili kvaliteedi, mille olemasolu hinnatavas teoses peavad lugejad ja kohtunikud jälgima. Kohtunikeks on 12 lasteraamatukogutöötajat (CILIP's Youth Libraries Group). Lühinimekiri avaldatakse märtsis ja võitja kuulutatakse välja juunis, 10–12 kuud pärast raamatu ilmumist.
Agent M

Ajalugu

Agent M alustas live-koosseisuna 2005. aasta kevadest, kuid projekti tegelikku algusaega on raske määratleda. Ansambli looja Marten Vill on varem osalenud pungihõngulistes bändides Uss (vokaal, looming) ja Migreen (kitarr). Agent M nime kasutas Marten esimest korda aastal 2002 oma elektroonilisema kõlaga arvutimuusika puhul. 2003. aastal, peale sõjaväest naasmist, hakkas Marten Kiviussi nime all viljelema retrohõngulist pseudopunki. Mõned lood jõudsid ka punk-kogumikele.
2004. aasta lõpul tekkis Martenil idee panna kokku täiekoosseisuline bänd ja seda uuesti Agent M nime all. Lauljaks sai tollal Tallinna Pedagoogikaülikoolis õppinud Merili Varik ja peagi valmisid esimesed ühised śalvestised. 2005. aasta algul huvitus lugudest Raadio 2 ja pala "7 surmapattu" püsis nädalaid Top 20 tipus. Esimene kontsert anti mais koos Sõpruse Puiesteega Rock Café's. 2007. aastal ja hiljem astus bänd üles Rabarockil ja teistel suurematel festivalidel. Nelja tegutsemisaasta jooksul anti välja album "Spionaaž" ja kaks EP-d. Pärast mõningaid koosseisumuutusi lõpetas Agent M sel kujul tegevuse 2009. aasta sügisel.
2011. aasta sügisel alustas Agent M uuesti tegevust koos uue laulja (Reilika Saks) ja trummariga (Taago Piisang). Aasta jooksul avaldati mitu uut salvestist ja loo "Suvel meil majas sooja vett ei ole" muusikavideo. Juba esimestel taastegutsemise kuudel hakkas bändi uuema loomingu stiil varasemast palju erinema – loobuti taustade kasutamisest ning liiguti alternatiivsema ning agressiivsema roki suunas, kusjuures suurt osa loomingust hakkas kirjutama ka laulja Reilika.
2012. detsembris teatasid Marten ning Reilika, et jätkavad uue nime all Luna Vulgaris, loobudes täielikult 2011. eelsest materjalist.

Muusika

Agent M'i muusika on olnud segu mitmest erinevast stiilist – rokk, elektroonika, indie, punk. Esimese põhikoosseisu muusikas saab paralleele tõmmata tantsulist rokkmuusikat viljelevate new wave'i ja indie-bändidega nagu Blondie, The Sounds jne. 2011 muutunud koosseisuga ning uue lauljaga on bändi looming võtnud alternatiivsema suuna, mis on lähemal post-pungile ja garaažirokile.
Valdav osa loomingust on eestikeelne, kuid paljud lood on ka inglise keeles.
Kogu produktsioon ja stuudiotöö on siiani bändi enda tehtud ning valminud kodustuudios.
Tartu Kõrgemad Naiskursused

Tartu Kõrgemad Naiskursused (ka Jassinski kõrgemad naiskursused) oli aastail 1908–1915 Tartus tegutsenud valgevene akadeemiku Anton Jassinski eraülikool (kõrgemad naiskursused).
Kursustel oli ajaloo-keele- ja õigusteaduskond ning kuus naisõppejõudu. Kuulajateks võeti keskharidusega naisi.
Samal aastal asutati Tartus ka Rostovtsevi eraülikool.
Anhalt-Dornburg

Anhalt-Dornburgi vürstkond (Fürstentum Anhalt-Dornburg) asus aastatel 1667–1742 tänapäeva Saksamaa territooriumil. See loodi aastal 1667 pärast vürst Johann VI surma ja Anhalt-Zerbsti jaotamist, kui vürst Johann VI noorematele poegadele loodi Anhalt-Mühlingen ja Anhalt-Dornburg. Vürstkond kestis aastani 1742, kui vürstid Christian August ja Johann Ludwig II pärisid Anhalt-Zerbsti.
Anton Nõmmik

Anton Nõmmik (2. detsember (vkj 20. november) 1882 Kurista vald, Viljandimaa – 20. oktoober 1957 Uppsala) oli Eesti mullateadlane, agrokeemik.

Elulugu

Anton Nõmmik oli talupidaja poeg, Hans Nõmmiku isa.
1903–1909 omandas Nõmmik Peterburis vabrikutöölisena õhtukursustel keskhariduse ning pedagoogi kutse, töötas aastast 1906 ka kooliõpetajana. 1910–1916 õppis Peterburi Ülikooli põllumajanduse osakonnas, töötades 1914–1915 ühtlasi ülikoolis keemikuna ning 1914 Tuula kubermangus Šatilovi põllumajanduslikus katsejaamas, kus tegi oma esimese uurimistöö "Maaharimisviiside mõjust nitraatide tekkimisele põllumullas". Pärast Peterburi Ülikooli lõpetamist jäeti stipendiaadina agronoomia õppetooli juurde valmistuma professorikutseks. Sai sellena tegutseda lühikest aega, siirdudes 1917 mullauurimise laborisse.
Nõmmik osales 1915 ja 1917 Orenburgi kubermangu mullastiku uurimise ekspeditsioonis, seejärel ka Jamburgis. 1918 naasis Eestisse, kus asus organiseerima Põhja-Eesti põllutöökeskkooli Jänedal, oli 1918–1920 selle juhataja. Juhtis ka Maakorralduse Peavalitsuse planeerimise peakomiteed. 1920 täiendas end TÜ stipendiaadina Halle Ülikoolis. 1920–1944 TÜ mullateaduse ja agrokeemia kabineti juhataja, 1924–1944 samanimelise enda rajatud õppetooli professor, 1921–1925 ka põllumajandusteaduskonna dekaan. 1925–1926 viibis International Education Boardi stipendiaadina USA-s Rutgersi Ülikoolis, kus omandas magistrikraadi. Rajas Raadile mullateaduse agrokultuurkeemia katsejaama, mida juhatas 1921–1944. Oli aastast 1938 Loodusvarade Instituudi liige, osales Eesti Agronoomide Seltsi tegevuses. 1944 põgenes Rootsi, kus töötas aastani 1957 Ultuna Põllumajandusülikooli keemiainstituudis keemikuna.

Teadustöö

Anton Nõmmik uuris 1919–1923 Põllutööministeeriumi tellimusel muldasid ja koostas 1924–1925 esimese Eesti mullastikukaardi, korraldas väetuskatseid ning määras põllukultuuride väetisnormid. Uuris taimede poolt toitainete omastamise dünaamikat, analüüsis laudasõnniku- ja virtsaliikide keemilist koostist, mulla orgaanilise aine lagunemise kiirust ning paljude jõgede vees lahustunud taimetoitainete hulka. Võttis osa põllumajandusterminoloogia koostamisest. Oli 1921–1935 ajakirja Agronoomia toimetajaid. Eesti Agronoomide Seltsi Rootsis asutajaid ning 1945–1949 selle esimene esimees.