google/wiki40b huggingface dataset:
August Meriloo

August Meriloo (kuni 1936. aastani August Madisson; 24. juuli 1902 Helme vald, Viljandimaa – 2. august 1966) oli Eesti sõjaväelane (kapten).
Tartu turuhoone

Tartu turuhoone on siseturu jaoks ehitatud uusklassitsistlikus dekoratiivstiilis hoone Tartus.
Turuhoone asub Uueturu tänava, Vabaduse puiestee, Riia tänava ja Emajõe vahel.
Hoone projekteeriti 1936–1937. See tehti ülesandeks linnaarhitekt Voldemar Tippelile, kuna Tartusse uue turuhoone loomiseks korraldatud avalik ja kinnine arhitektuurikonkurss kukkusid läbi. Projekteerimises osalesid ka linnainsener Voldemar Onton ja insener Nikolai Oll, eeskujuks võeti Liepaja turuhoone. Hoone avati 3. jaanuaril 1938.
Tartu turuhoones on kaks saali: algselt 77 kohaga lihahall ja madalam 19 kohaga kalahall. Lihahall jaguneb 4 müügisektoriks, lisaks on müügikohad saali seinaäärtes, mis eenduvad hoone põhiosast ja on 3,4 m kõrged. Hoone on rajatud vaiadele (1100 palki) ja raudbetoonplaadile. Lihahall on kaetud terrasiitkrohviga, kõigis külgedes kaunistavad seda toskaana poolsambad, simsid ja karniis.
Linnapea Aleksander Tõnissoni sõnul ei olnud sellist turuhoonet isegi Soomes ja see võis võistelda ka Riia turukaubamajaga. Pärast Tallinna ülemlinnapeaks nimetamist lubas Aleksander Tõnisson ka sinna viie aasta jooksul uue turuhoone ehitada.
Pärast Vanemuise vana teatrihoone lammutamist on Tartu turuhoonet mõnikord teatriks peetud.
2008. aastal paigaldati turuhoone ette AS-i Tartu Turg tellimusel Mati Karmini skulptuur – pronkssiga, mille alusel on Indrek Hirve luuletus.
Kreoolkeel

Kreoolkeeleks nimetatakse kahe või enama keele pideval kokkupuutel ja segunemisel tekkinud keelt, mille vastavas keskkonnas sündinud lapsed omandavad esimese keelena. Kreooli grammatika on palju püsivam ja keerulisem kui pidžini grammatika, meenutades tavalise keele grammatikat. Kreoolkeele eelastmeks on pidžinkeel, mis on samuti kahest või enamast keelest pärit sõnavara ja konstruktsioone sisaldav segakeel, kuid seda ei omandata emakeelena, vaid kasutatakse piiratud eesmärgil, näiteks kauplemisel.
Kreoolkeeli kõneleb maailmas umbes 15 miljonit inimest. Alates 16. sajandist on tekkinud umbes sada kreoolkeelt. Enamik neist pärineb koloniaalajastust, mistõttu põhinevad paljud kreoolkeeled Euroopa keeltel. Kreoolkeelte grammatika on lihtsam kui nende lähtekeeltel. Levinuim kreoolikeel on Haiti kreoolkeel, mida kõneleb umbes 10 miljonit inimest.
Iga kreoolkeel on rahvusliku identiteedi oluline osa, seetõttu on kirjutatud ka palju kreoolkeelset kirjandust.
Ohio maakond (Indiana)

Ajalugu

Maakond moodustati 4. jaanuaril 1844.
Narodnoje Radio

Narodnoje Radio on venekeelne raadiojaam Eestis. Raadiojaama omanik on Tallinnas tegutsev Baltic Media Services OÜ.
Raadiojaam alustas tegevust 1992. aastal ja on ühtlasi Eesti vanim erakapitalil põhinev venekeelne raadiojaam.
Raadiojaama eelkäija on 100FM.
Madis Ots

Madis Ots (sündinud 1977 Tallinnas) on eesti karikaturist ja koomiksikunstnik.
Madis Ots on koomiksisarja “Pesakond” autor, mida hakati avaldama 1994. aastal kõmulehes Post, kui Madis Ots oli veel koolipoiss. Koomiksid ilmusid Postis algul 2–4 korda nädalas, hiljem juba iga päev kuni Posti sulgemiseni. Pärast seda avaldati "Pesakonda" Õhtulehes ja siis Sõnumilehes. Viimati ilmus “Pesakond” aastatel 1998–1999 kümmekond korda Eesti Päevalehe lisas "Uus Meedia". 2006. aastal alustati koomiksisarja avaldamist uuesti ajakirjas DI (mis nüüdseks on Klubi). Koomiksit avaldati ka Äripäeva nädalalõpuveergudel. “Pesakond” ja “Praak Part” on ilmunud üle 3000 korra erinevates väljaannetes. Madis Ots on andnud oma osa selliste brändidele tuntusele nagu Selver, LHV, Viru Valge, Tartu Kaubamaja, Viru Keskus, K-Rauta, TÜ Kliinikumi Lastefond, Koff jt.

Töö

Alates 1998. aastast töötas Madis Ots 13 aastat Vatson & Vatsonis, algul copywriter'i, hiljem loovjuhina ning pärast Vatsoni ja Brillianti liitumist mõnda aega ka Brilliantis. 2013. aastast töötab loovagentuuris Newton.
Dunajská Streda

Ajalugu

1250. aastal mainitakse linna arvatavalt esmakordselt kirjalikes allikates (Zerda). 
1918. aastani kuulus linn Ungari Kuningriiki, seejärel Tšehhoslovakkiale. 1938–1945 kuulus taas Ungarile. 1947–1948 sunniti osa linna ungarlastest elanikest Ungarisse lahkuma.
Peter Friedrich Georg von Holstein-Oldenburg

Peter Friedrich Georg von Holstein-Oldenburg (vene keeles Георгий Петрович (Петер Фридрих Георг) Ольденбургский; 9. mai 1784 Oldenburg – 27. detsember 1812 Tver) oli Oldenburgi prints, Eestimaa kindralkuberner 1808–1809.

Perekond

Tema vanemad olid Oldenburgi suurhertsog Peter Friedrich Ludwig (1755–1829) ja Württembergi printsess Friederike (1765–1834), kelle õde Sophia Dorothea (venepäraselt Maria Fjodorovna) oli abielus Venemaa keiser Paul I-ga (1754–1801). Tema vanem vend oli Paul Friedrich August (1783–1853), Eestimaa kindralkuberner aastail 1811–1816 ja hilisem Oldenburgi suurhertsog.
1808. aasta märtsis asus Prints Georg pärast ema surma Venemaale keisrinna Maria Fjodorovna õukonda, kus õppis ära vene keele ja asus kindralleitnandi auastmes Vene riigiteenistusse. 1808. aasta augustis asus ta Tallinnas ametisse Eestimaa kindralkubernerina.
15. aprillil 1809 nimetas keiser Aleksander I Georgi Tveri kubermangu, Novgorodi kubermangu ja Jaroslavli kubermangu kindralkuberneriks.
Prints Georg von Oldenburg abiellus 18. aprillil 1809. aastal Paul I tütre – suurvürstinna Jekaterina Pavlovnaga (1788–1819).
1812. aasta Isamaasõja alates viis prints Tveri linnas ja alluvates kubermangudes läbi sõjalisi ettevalmistusi. Haiglaid ja laatsarette külastades ta haigestus ning suri.
Peter Friedrich Georg maeti Peterburi, kuid maeti 1826. aastal ümber Oldenburgi linna suguvõsa rahulasse.
Dmitri Medvedev (treener)

Dmitri Medvedev (sündinud 12. jaanuaril 1967 Valgevenes) on endine Valgevene jäähokimängija, jäähokitreener.
Aastast 2013 on ta Eesti klubi Tallinn Viiking Sport treener.
Madis Jaakson

Madis Jaakson (10. veebruar 1875 Halinga vald, Pärnumaa – 23. juuli 1949 Eesti) oli eesti vallakirjutaja ja tulundustegelane.
Ta sündis põllumehe pojana. Aastal 1898 lõpetas ta Peterburis kaubanduse ja raamatupidamise kursused. Tegutses seejärel mitmes kohas vallakirjutajana ja oli Peterburis notari abiks.
Harju Panga juhatuse esimees ja direktor 1919–1925, vangistati 1926.
Dmitri Medvedev (kurjategija)

Dmitri Medvedev (1981 – 5. mai 2002 Valka) oli Venemaalt pärit ja Eestis 2002. aasta kevadel tegutsenud sarimõrvar.
Medvedev tegutses koos Juri Ustimenkoga ning hukkus tulevahetuses Läti politseinikega. Ustimenkole mõisteti eluaegne vanglakaristus.
Venemaa kodanikud Juri Ustimenko ja Dmitri Medvedev saabusid Eestisse 2001. aasta sügisel salaja üle Narva veehoidla pärast deserteerumist Peterburis asuvast kõrgemast allveelaevnike koolist.
Monroe maakond (Missouri)

Ajalugu

Maakond moodustati 1831. aastal.
Hiiu park

Hiiu park on park Tallinnas Nõmme linnaosas.
Park on ümbritsetud Sihi, Hiiu, Pargi tänava ja Vabaduse puiesteega. Pargi pindala on umbes 2,5 hektarit.
Pargi lähedal asuvad Sanatooriumi park ja Vabaduse park.
Pärtel Lippus

Pärtel Lippus (sündinud 20. märtsil 1980) on eesti foneetik. 
Ta lõpetas aastal 1998 Tallinna Prantsuse Lütseumi. Aastal 2003 lõpetas ta bakalaureuseõppes ja aastal 2005 magistriõppes Tartu Ülikooli eesti ja soome-ugri keeleteaduse alal. 2011. aastal kaitses ta Tartu Ülikoolis doktoritöö "The acoustic features and perception of the Estonian quantity system" ("Eesti välte akustilised tunnused ja taju"), tema doktoritöö juhendaja oli Karl Pajusalu.
Pärtel Lippus on Tartu Ülikooli eesti foneetika vanemteadur. Oma teadustöös on ta keskendunud peamiselt eesti keele prosoodia uurimisele ja kirjeldamisele. Samuti on ta Tartu Ülikooli Eesti keele spontaanse kõne foneetilist korpuse arendaja. Ta kuulub mitmetesse teadusorganisatsioonidesse, 2010. aastast Rahvusvahelise kõnekommunikatsiooni assotsiatsiooni (ISCA) liige ja 2006. aastast Rahvusvahelise kõnekommunikatsiooni assotsiatsiooni (ISCA) kõneprosoodia huvigrupi (SProSIG) liige. Samuti on ta kuulunud mitmete konverentside korralduskomiteesse (nt XXXII Fonetiikan päivät, Nordic Prosody XI).
Teadustöö eest on võitnud ta mitmeid preemiaid, 2003. aastal sai ta Eesti Vabariigi Presidendi rahvaluulepreemia, 2006. aastal Valter Niiluse preemia ning 2012. aastal Üliõpilaste teadustööde riiklikul konkursil 2. preemia.

Isiklikku

Tema ema oli muusikateadlane Urve Lippus, emapoolne vanaema oli pianist ja muusikapedagoog Virve Lippus, emapoolne vanaisa oli viiuldaja ja muusikapedagoog Endel Lippus.
August Kobla

August Kobla (18. märts/31. märts 1904 Tartu – 6. juuni 1988 Saaremaa) oli eesti vaimulik.
Kobla sündis Tartus, kuid aastal 1906 asusid ta vanemad Kerguta külla, Järvamaale. Ta õppis aastatel 1913–1916 Einmanni vallakoolis, aastatel 1916–1917 UIudeküla ministeeriumikoolis, aastal 1917 Järva-Jaani algkoolis, aastatel 1920–1922 Väike-Maarja algkoolis, aastatel 1922–1927 Väike-Maarja Ühisreaalgümnaasiumis. Aastatel 1928–1934 õppis ta Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Ta oli Üliõpilasselts Concordia vilistlane. Prooviaastal oli ta Järva-Peetri Püha Peetruse koguduses ja Paide Püha Risti koguduses. Ordineeriti 14. aprillil 1935 Tallinna toomkirikus õpetajaks.
Ta oli aastal 1935 Järva-Peetri Püha Peetruse koguduse abiõpetaja ja Türi Püha Martini koguduse õpetaja Peet Nõmmiku isiklik adjunkt. Aastatel 1935–1936 oli ta Viljandi praostkonna vikaarõpetaja. Aastatel 1936–1941 oli ta Kolga-Jaani Johannese koguduse koguduse õpetaja. Aastal 1941 oli ta EELK vikaarõpetaja, seejärel oli ta aastatel 1942–1943 Kaarma ja Mustjala Anna koguduse asetäitja õpetaja. Aastatel 1943–1946 oli ta Kursi Maarja-Eliisabeti koguduse õpetaja. Aastatel 1946–1984 oli ta Tapa Jakobi koguduse õpetaja, lisaks hooldas ta aastatel 1946–1947 Kursi Maarja-Eliisabeti kogudust ja aastatel 1947–1968 Rakke kogudust. Jäi 1. oktoobril 1984 emerituuri.

Isiklikku

Tema abikaasa Selma Kobla oli arst.
Maalinna soosaar

Maalinna soosaar ehk Soontagana soosaar ehk Maalja soosaar on kunagine soosaar Avaste soo edelaosas, mis kuivenduse tagajärjel muutus 1920. aastatel poolsaareks. Halduslikult kuulub Maalinna soosaar Kurese küla koosseisu. Maalinna soosaarel oli muinasaja lõpul vanade eestlaste linnus (Soontagana maalinn).
Soosaarel oli aastateni 1967 ja 1968 kaks talu (Maalinna talud), kus elanud inimeste, Soontakide, esivanemaid peetakse pärimuse järgi muinasaegseteks kohalikeks ülikuteks.
Peale talude tühjaks jäämist oli soosaar räämas aga korrastati 1990. aastate lõpus Riigimetsa Majandamise Keskuse poolt turismiobjektiks. Soosaarele on rajatud lõkkepaigad, grillonn, paviljonid, vaatetorn, laudteed ümbritsevasse Avaste soosse ja Kuresele. Viimasel ajal on seal korraldatud ka vabaõhuetendusi.
Eni

Eni S.p.A. on Itaalia nafta- ja gaasikompanii, Itaalia suurim tööstusettevõte.
Eni eelkäija Agip (Azienda Generale Italiana Petroli) asutati 1926. Selle aktsiakapitalist kuulus 60% Itaalia riigile ja 20% sotsiaalkindlustusele. See ettevõte otsis ja ammutas naftat ja maagaasi nii Itaalias kui välismaal, sealhulgas Albaanias, Rumeenias ja Iraagis. Ettevõtte loomise vajaduse tekitas potentsiaalne energiakriis, sest Itaalias polnud avastatud häid energiaallikaid, näiteks Itaalia kivisüsi oli ebakvaliteetne ja sellegi varud olid väikesed. Itaalias oli Agip monopoolses seisus.
Pärast maailmasõda peeti plaane Agip mitmeks ettevõtteks tükeldada, aga Itaalia valitsus korraldas selle töö ümber ja moodustas Agipi põhjal 10. veebruaril 1953 uue ettevõtte Eni. See oli esialgu lühend sõnadest Ente Nazionale Idrocarburi, aga tänapäeval seda nime lühendina ei käsitleta. Naftasaadusi müüb Eni endiselt kaubamärgi Agip all.
Itaalias eneses naftavarusid peaaegu ei ole. Siiski leidub maagaasi. Juba Agip avastas Po orus Itaalia suurima maagaasimaardla. Eni avastas ka esimesena maailmas mere põhjas territoriaalvetest väljas asuva gaasimaardla; see asus Aadria mere põhjas Ravenna lähedal.
Sellegipoolest oli kogu Itaalia varustamiseks elektrienergiaga toorainet vähe. Vastavalt lepingule hakati eksportima naftat Nõukogude Liidust, hiljem ka Hollandist. Tähtsal kohal oli ka tegevus välismaal, näiteks avastas Eni Tuneesias Aafrika ühe suurima gaasimaardla.
Hiljem loobus Itaalia valitsus Eni täielikust omamisest ja viis ettevõtte börsile. Tänapäeval kuulub Enist Itaalia valitsusele 30%.
Enile kuulub seitse maagaasil töötavat soojuselektrijaama: Brindisis (1321 MW), Ferrera-Erbognones (1030 MW), Ravennas (972 MW), Mantovas (836 MW), Tarantos (200 MW), Livornos (199 MW) ja Ferraras (61 MW), samuti päikeseelektrijaam Nettunos (30 MW).
2007. aastal tootis Eni 1,74 miljonit barrelit naftaekvivalenti, olles sellega Euroopa suuruselt kolmas nafta- ja maagaasitootja Royal Dutch Shelli ja Total S.A. järel. Enamus sellest toodetakse välismaalt. Eni tootis 2007. aastal naftat Angolas, Egiptuses, Kongos, Liibüas, Nigeerias ja Põhjameres, vähemal määral Tuneesias ja USA-s. Hiinas algas tootmine juba 1992, ent seni moodustab Hiinas toodetud toornafta Eni kogutoodangust kõigest 1%. Maagaasi toodab Eni Alaskal, Angolas, Brasiilias, Egiptuses, Indoneesias, Kongos, Mehhiko lahes, Nigeerias, Norras ja Šotimaal. 2010. aastal sai ta litsentsi tootmise alustamiseks Iraagis. Kokku tegutseb ettevõte 77 riigis.
2008. aasta juunis ostis Eni 57% Belgia maagaasiettevõttest Distrigas ja 2009. aasta märtsis ka ülejäänud 43%.
Enile kuulub uudisteagentuur Agenzia Giornalistica Italia (AGI).
Frank Churchill

Frank Churchill (20. oktoober 1901 – 14. mai 1942) oli USA filmihelilooja.
Ta kirjutas muusika muu hulgas Walt Disney 1937. aasta joonisfilmile "Lumivalgeke ja seitse pöialpoissi".
Frank Churchill sooritas 14. mail 1942 40-aastasena enesetapu.
Bambi 2

"Bambi 2" (inglise "Bambi II") on Ameerika Ühendriikide 2006. aasta valminud Walt Disney animastuudio joonisfilm, mille on lavastanud Brian Pimental.
Linateos on järg 1942. aastal valminud filmile "Bambi".
Marian Zyndram-Kościałkowski

Marian Zyndram-Kościałkowski (eesnimena kasutatud ka Marjan; 16. märts 1892 Pandėlys – 12. aprill 1946 Surrey krahvkond) oli Poola poliitik. Ta oli 1935-1936 Poola peaminister.
1935 anti talle Kotkaristi I klassi teenetemärk.
Mürasummutusplaat

Plaatide tüübid

Erinevate akustiliste vajaduste rahuldamiseks toodetakse plaate kolme tüüpi: Alpha, Beta ja Gamma. Alpha neelab helisid väga laial sagedusribal. Beta-plaatide helisummutus on suunatud kõrgetele sagedustele. Gamma-plaadid neelavad madalasageduslikke ja peegeldavad kõrgeid helisid. Neid kasutatakse tihti kombinatsioonis Alpha-plaatidega, näiteks auditooriumides või ruumides pindalaga üle 100 m², saavutamaks lektorite hääle mõjulepääsemist. Lai valik erinevate neeldumiskarakteristikutega plaate võimaldab leida iga konkreetse ruumi jaoks vajaliku lahenduse.

Nõudmised ruumidele

Vastavalt standardile ei tohi õhumüra isolatsiooni indeks R'w klasside, õppekabinettide, auditooriumite ja eriklasside (muusikaklass, töökoda ja võimla) vahel nii horisontaal- kui ka vertikaalsuunas olla väiksem kui 60 dB ja löögimürataseme indeks L'n,w eriklassist teise eriklassi horisontaal-, vertikaal- kui ka diagonaalsuunas olla suurem kui 53 dB.

Mürasummutusplaatide kasutamisel saadud mõõtmistulemused

Saadud õhumüra isolatsiooni indeksi tulemused jäävad vahemikku 63–79 dB. Saadud löögimüra isolatsiooni indeksi tulemused jäävad vahemikku 26–35 dB.

Paigaldamine

Sõltuvalt liimitava materjali kvaliteedist ja kaalust kantakse liim pinnale "punktidena", 8–10 cm laiuste triipudena või kogu pinna ulatuses. Tuleb jälgida, et plaatide servadesse jääks igal juhul liimi. Jälgige, et liimi kasutatakse piisavalt. Värskele liimile, lõplikust asendist 5–10 cm kõrvale, asetatakse kohe plaadid ja liutatakse see surudes lõplikule kohale, kus see kergelt kinni koputatakse. Liim tagab kohe piisava algnakkuvuse ning üldjuhul ei ole isegi rippuvate materjalide kinnitamisel vaja eraldi toestust. Liimivuugi lõplik tugevus saavutatakse, tingimustest sõltuvalt, 1–5 ööpäeva jooksul.
Kirves (ajakiri)

Kirves oli 1906. aastal Peterburis ilmuma pidanud satiirileht, mida hakati välja andma pärast seda, kui tsaarivalitsus lasi sulgeda ajakirja Tapper.
Ajakirja toimetaja ja väljaandja oli Juhan Lilienbach.
Ajakirja trükiti Peterburis H. Bregenfeldi trükikojas 5000 eksemplari, kuid ajakirjad konfiskeeriti juba trükikojas. 
Pärast seda järgnesid katsed anda välja satiiriajakirju Puss ja Sügise.
Lannuvart

Välimus

Lannuvardi täiskasvanud isaslind sarnaneb värvuselt tuttvardiga. Ta erineb viimasest noka ja kehakülgede mustri poolest. Tal on erehall nokk valge triibuga, tume purpurpunane pea, valge rind, kollased silmad ja tumehall selg. Täiskasvanud emasel on kahvatupruun pea ja keha, tumepruun selg, tume nokk, millel olev hele triip on veidi õrnem kui isasel, ja pruunid silmad. Ümber kaela on punkaspruun rõngas, aga seda on harilikult raske eristada. Linnu pikkus on 37–46 cm, tiibade siruulatus 72 cm ja mass 600–1200 g.

Eluviis

Linnu eestikeelse nimetuse osa "lannu" viitab selle liigi pesitsusaegsele elupaigavalikule, mil ta asustab peamiselt väikejärvi ehk lande metsavööndis USA põhjaosas ja Kanadas. Lannuvart rajab pesa avavee lähedale kuiva kohta. Pesa on pallikujuline, koosneb veetaimedest ja on vooderdatud udusulgedega.
Kurnas on 8–10 oliivikarva muna. Kui tekib vajadus järelkurna järele, on see väiksem, koosnedes umbes 7 munast. Mune haub ainult emaslind. Haudumine kestab 25–29 päeva. Emaslind jääb poegade juurde seni, kuni need 49–56 päeva vanuselt lennuvõimestuvad.
Lannuvardi toidust moodustavad 80% veetaimed. Ülejäänu hulka kuuluvad limused, veeputukad ja väikesed kalad. Toitu otsib ta peamiselt sukeldudes.

Levik

Lannuvart elab Põhja-Ameerikas. Neid loendati 1950ndatel 334 000 isendit, 1990ndatel 923 100 ja 2002 1,2 miljonit. Uusi sobivaid elupaiku hõivab lannuvart kergesti.
Lannuvart pesitseb Kanadas ja USA põhjaosas, talvitub peamiselt Mehhiko lahe ümbruse veekogudel ja märgaladel. Vahel satub ta ka lõuna poole kuni Costa Rica ja Panamani. Lääne-Euroopasse satub lannuvart harva, kuid regulaarselt. Esimest korda täheldati neid Suurbritannias 1809, kuid edaspidi järjest sagedamini, ainuüksi 1980. aastal loendati Euroopas 35 isendit, eeskätt Briti saartel, Portugalis ja Islandil.
Eestis on teda nähtud ühel korral.
Gustav Sergo & Ko

Gustav Sergo & Ko (ka G. Sergo & Ko) oli Eesti laevaühing, mis tegeles eelkõige reisilaevandusega. Ühingu peaosanik ja direktor oli Gustav Sergo.
1929 ostis ühing esimese laeva, mis aga varsti uppus. 1930 ostis ühing Taanist 2 väikest jääklassiga aurikut (Gustav ja Rudolf), mis hakkasid sõitma Väinamerel.
Ühingule väljastas tegutsemisloa Veeteede Valitsus. Ühingul oli mandril kolm töötajat.
1930. aasta novembris alustas aurik Gustav Hiiumaa liinil.
Aurik Rudolf hakkas sõitma Virtsu-Kuivastu liinil, mille piletihind oli 60 senti. 1933. aastal langetas ühing Virtsu-Kuivastu liini hinda 30 sendile. Aurik Rudolfi pileti ostnu sai kapten Mihkeli loal kruusi õlut tasuta. Konkurentsi tõttu müüs Balti Päästeselts ühingule laeva Polaris. Ühing ristis laeva Viireks. Pärast laeva ostu tõstis ühing Virtsu-Kuivastu liini hinna 75 sendile ning lõpetati tasuta õlle pakkumine.
Aastaks 1936 oli ühingul 5 liini- ja 2 tramplaeva.
Ühingule kuulus reisiaurik Ruhno, mis sõitis alates 1930ndate keskelt maist septembrini liinil Tallinn-Haapsalu-Kuivastu-Pärnu-Riia-Stockholm. Lisaks on ühing juhtinud liine Tallinn-Helsingi, Tallinn-Visby-Kopenhaagen, Tallinn-Heltermaa-Orissaare-Triigi-Sõru-Orjaku, Tallinn-Käsmu/Võsu-Sillamäe-Narva Jõesuu-Narva.
1937. aastal ostis ühing majandusraskustesse sattunud laevaühingu Balti Päästeselts koos kõikide laevadega. Enne 1940. aastat kuulus ühingule 16 laeva.
1940 ühing natsionaliseeriti. Pärast II maailmasõda tegutses ühing veel mõnda aega Rootsis kaubaveonduses.
Hatha-jooga

Hatha-jooga ehk hathajooga (sanskriti keeles हठयोग haṭhayoga, ka haṭhavidya (हठविद्या)) on India joogatraditsioonist pärinev kehaliste harjutuste süsteem, mille eesmärk on korrastada inimese keha ja psüühika toimimist. Kuna hathajooga on tänapäeval Läänes tuntuim joogavorm ning jooga teisi harusid tihti ei tuntagi, nimetatakse hathajoogat kõnekeeles lihtsalt joogaks.
Hathajoogas kasutatavaid poose nimetatakse aasanateks.
Hinduistliku pärimuse kohaselt rajas hathajooga jumal Šiva
Üks mõjukamaid tekste hathajooga teemal on 15. sajandist pärinev "Haṭha Yoga Pradīpikā", mille kirjutas Svāmi Svātmārāma. Olulised ajaloolised allikad on ka "Gheranda Samhita" ja "Shiva Samhita" ning hilisem, Srinivasabhatta Mahayogaindra kirjutatud "Hatharatnavali".
Hathajooga sugemeid on nüüdisajal rakendatud ravikehakultuuris ja meditsiinis, kuid sellena on esitatud ka palju vulgariseeringuid. Mitmesugused hathajooga treeningud ja koolitused on 1990. aastatest levinud ka Eestis.
Mil määral on tänapäeval levinud, ajaloolisest spirituaalsest ja filosoofilisest taustast suuresti eraldatud puhtfüüsiline hathajooga üldse osa algsest veedalikust joogatraditsioonist, on vaieldav. Lahknemine toimus suuresti 19. sajandil India rahvusluse kontekstis ning lääneliku kehakultuuri mõjul. Ameerika Ühendriikide hinduistliku liikumise juhtiv organisatsioon Hindu American Foundation on süüdistanud Ameerika joogatööstust jooga "vägistamises", kuna vaimse õpetuse traditsioon on taandatud üksnes kehalistele poosidele.
Johannes Sangnes

Johannes Sangnes (sündinud 14. aprillil 1957) on Skandinaavia ettevõtja.
Alates 2004. aastast on Sangnes olnud seotud Norra kaubandusgrupiga Reitance Convenience, kui asus tööle ettevõtte Rootsi äri tegevjuhina. Aastatel 2009–2012 töötas ta sama ettevõtte Norra äri juhina, aastatel 2012–2015 oli ta Soome R-kioski tegevjuht ning 2015–2016 Reitan Convenience'i juhatuse liige ja operatsioonide juht. Alates 2016. aasta juunist on ta Reitan Convencience'i tegevjuht ja R-Kioski nõukogu esimees.
Sangnes on abielus, kolme lapse isa. Tal on kahekordne magistrikraad inseneriteaduste alal.
Akseli Gallen-Kallela

Akseli Gallen-Kallela (sündinud Axél Waldemar Gallén; 26. aprill 1865 Pori – 7. märts 1931 Stockholm) oli Soome kunstnik.

Maalid

Gallen-Kallela maalid olid alguses realistlikud, hiljem maalis ta rahvusromantilises stiilis peamiselt Soome loodust ja "Kalevala"-ainelisi kompositsioone. 20. sajandi alguses muutus tema looming sümbolistlikuks.
Gallen-Kallela maalid on rahvusvaheliselt ühed kõige tuntumad soome kunstiteosed.

Eraelu

Ta oli abielus Mary Helena Slööriga ja neil oli kolm last, kellest Jorma Gallen-Kallela oli samuti kunstnik.
Gallen-Kallela on maetud Helsingi Hietaniemi kalmistule.
Eidapere raudteepeatus

Eidapere raudteepeatus (saksa Eidaperre) oli raudteepeatus Lelle-Pärnu raudteel Raplamaal Kehtna vallas Eidaperes.
Eidapere raudteepeatuses on kaks perrooni, millest üks on madal standardne kiviperroon, mida ei kasutata. Lühike perroon on 550 mm kõrgune puitperroon. Rong sõidab Balti jaamast Eidaperre umbes 1 tund ja 25 minutit, Eidaperest Pärnusse sõidab rong ligikaudu 50 minutit. Peatuses peatus päevas neli reisirongi (kaks Pärnu ja kaks Tallinna poole).
Lelle-Pärnu raudtee trassi seisukord on muutunud järjest halvemaks. Eesti Valitsus otsustas 2017 aastal, et ei investeeri Pärnu-Lelle 70km raudtee trassile 17 000 000€ raudtee remondiks. Liinirongide liiklus Pärnu ja Lelle vahel lõpetati 8. detsembril aastal 2018.

Ajalugu

Eidapere jaam rajati 1926. aastal.  See asus Lelle raudteejaamast 15,4 kilomeetri kaugusel.  Avamisel jäi jaam Lelle valda.
Eidapere jaamast sai alguse Eidapere–Järvakandi tööstusraudtee. Jaamas oli kaks raudteeharu ning sealt said alguse kaks haruteed: 1,5 km pikkune Eko Klaasivabriku A/S harutee suundus põhiraudteest vasakule ja Järvakandi klaasivabriku haru paremale. Eidaperes asus liini üks kolmest veevõtukohast. Pärast kitsarööpmelise raudtee ülesvõttu 1969. aastal likvideeriti ka raudteeharu Järvakanti (harutee Eidapere klaasivabrikusse likvideeriti juba 1928. aastal). Kuigi laiarööpmelise raudtee rajamisel jäeti võimalus haru ehitamiseks Järvakanti, seda siiski ei tehtud. 
23. juulist 1971 kuni 7. septembrini 2004 töötas laiarööpmeline Eidapere jaam. Jaamas oli kaks kõrvalteed ja tupik. Tänapäeval on alles vaid raudteepeatus, kõrvalteed on demonteeritud.
Aastail 2010-2018 järgnes Eidaperele Viluvere raudteepeatus.

Jaamahoone

Eidapere jaamahoone valmis Leon Johansoni projekti järgi 1927. aastal. Seni täitis jaamahoone ülesannet vana kaubavagun. Jaamahoone oli Edelaraudtee kasutada 2004. aastani, mil lõppes Eidapere raudteejaama töö. Tänapäeval on hoone kasutusel elamuna.