Mul on üks unistus

"Mul on üks unistus" (inglise keeles "I Have a Dream") oli avalik kõne, mille Ameerika Ühendriikide inimõiguste aktivist Martin Luther King pidas 28. augustil 1963 Lincolni memoriaali trepilt rohkem kui 250 000 inimesest koosnevale publikule. Kõne oli osa Washingtoni protestimarsist töökohtade ja vabaduse eest ning King kutsus selles lõpetama rassismi Ameerika Ühendriikides. Tegemist on ühe tähtsama seigaga Ameerika kodanikuõiguste liikumise ajaloos.
Kõne algas viitega vabakslaskmise väljakuulutamisele (Emancipation Proclamation), mis vabastas 1863. aastal miljoneid orje. Seejärel tõdes King, et "sada aastat hiljem ei ole Neeger ikka veel vaba". Kõne lõpus lahknes Kingi esitus ettevalmistatud tekstist, pooleldi improviseeritud lõppsõnaks teemal "Mul on unistus". Võimalik, et teda ajendas selleks Mahalia Jacksoni hüüatus: "Räägi neile unistusest, Martin!" Selles kuulajaid enim erutanud ja kõige tuntumas osas kõnest rääkis King oma unistusest vabaduse ja võrdsuse kohta, mis tärkab orjuse ja vihkamise maast. See kõne valiti 1999. aastal õpetlaste seas tehtud küsitlusel Ameerika Ühendriikide tippkõneks 20. sajandil.

Taust

Washingtoni protestimarss töökohtade ja vabaduse eest oli osaliselt mõeldud näitamaks massilist toetust president Kennedy poolt juunis välja pakutud kodanikuõiguste seadusaktidele. King ja teised liidrid nõustusid hoidma oma kõned rahulikud, et vältida kodanikuallumatuse provotseerimist, millest oli saanud kodanikuõiguste liikumise tunnus. King kujundas oma kõne algselt austusavaldusena Abraham Lincolni Gettysburgi kõnele ja see pidi ajaliselt kattuma orjade vabastamise 100. aastapäevaga.

Kõne pealkiri ja kirjutamine

King oli unistustest jutlustanud alates 1960. aastast, kui ta pidas kõne NAACP-is pealkirjaga "Neeger ja Ameerika unistus" ("The Negro and the American Dream"). Selles kõnes arutles ta, miline lõhe on Ameerika unistuse ja Ameerika reaalsuse vahel, öeldes, et varjamatult valge rassi üleolekut propageerivad inimesed on unistust rüvetanud kuid ka "meie föderaalvalitsus on unistust armistanud läbi oma apaatia ja silmakirjalikkuse, õigluse eesmärgi reetmise". King pakkus, et "võib-olla on Neeger Jumala instrument Ameerika hinge päästmiseks." Ka Detroitis, kus ta osales 1963. aasta juunis koos Walter Reutheri ja reverend C. L. Frankliniga mööda Woodward Avenued kulgenud protestimarsil, oli ta esinenud "unistusest" rääkiva kõnega.
Washingtoni protestimarsi kõnel, mida tuntakse "Mul on üks unistus" kõnena, oli mitu erinevat, eri aegadel kirjutatud versiooni. Sellel pole ühte mustandit, vaid see on kokku sulatatud eri kavanditest ja kandis algselt nime "Normaalsus, ei iial enam" ("Normalcy, Never Again"). "Normaalsus, ei iial enam" mustand asub Morehouse College Martin Luther King, Jr. Collection of Robert W. Woodruff Library of the Atlanta University Center and Morehouse College. Mul üks unistus" on tähelepanu keskele sattunud seoses kõne esitusega. Afroameeriklasest gospelilaulja Mahalia Jackson hüüdis kõne lõpu poole Marthin Luther Kingile: "Räägi neile unistusest, Martin." King lõpetas ettevalmistatud teksti järgmise ja hakkas "jutlustama", rõhutades iga punkti lausega "Mul on üks unistus.".
Kõne visandamisele aitasid kaasa Stanley Levison ja Clarence Benjamin Jones Riverdale'is New Yorgis. Jonesi sõnul "olid protestimarsiga seotud logistikaküsimused niivõrd koormavad, et kõne polnud prioriteet" ja "teisipäeva, 27. augusti õhtul [12 tundi enne protestimarssi] ei teadnud Martin endiselt, mida rääkida".
Enne kõnet Washingtoni protestimarsil oli King esinenud oma "Mul on üks unistus" fraase kasutanud kõne ajal Cobo Hallis 25 000 kuulaja ees ja pärast 125 000 osavõtjaga Detroiti vabadusmarsil 23. juunil 1963. Pärast Washingtoni marssi andis Detroiti Gordy plaadifirma välja Cobo Hallis tehtud salvestise Kingi kõnest LP-na "The Great March To Freedom."

Sarnasused ja vihjed

Kingi kõne kasutab palju fraase ja ideid, mis pärinevad tema enda kõnedest ja muudest tekstidest. Ta oli juba aastaid rääkinud unistustest, tsiteerinud laulu "My Country, 'Tis of Thee" ja loomulikult viidanud palju piiblile. Idee konstitutsionaalsetest õigustest kui "täitmata lubadusest" pärineb Clarence Jonesilt.
Kõne lõpuosa sarnaneb osaliselt Archibald Carey Juniori kõnega 1952. aasta vabariiklaste konverentsil: mõlemad kõned lõppevad tsitaatidega Samuel Francis Smithi populaarse patriootliku hümni "My Country, 'Tis of Thee" esimesest salmist ja mitme mäe nimed, kust mõlemad hüüavad "helisegu vabadus", kattuvad.
Väidetavalt olevat King kõne loomisel toetunud ka Prathia Halli kõnele, mille viimane pidas mahapõletatud kiriku varemetel USA-s Terrelli maakonnas Georgias 1962. aasta septembris ja kus ta kordab fraasi "mul on üks unistus".

Pärand

Marss Washingtoni survestas Kennedy administratsiooni edendama Kongressis seadusloomet kodanikuõiguste osas. Arthur M. Schlesingeri päevikud, mis ilmusid pärast tema surma 2007. aastal, väidavad, et president Kennedy kartis, et kui marsile ei õnnestu meelitada piisavalt palju demonstrante, siis võib see kahjustada tema pingutusi kodanikuõiguste osas.
Kõne ja protestimarsi tulemusel valis ajakiri Time Kingi 1963. aasta inimeseks ja 1964. aastal sai temast noorim inimene, kes on pälvinud Nobeli rahuauhinna. Kirjalikult ei ilmunud kõne enne 1983. aasta augustit, mil Washington Post selle transkriptsiooni avaldas.
USA Kongressi raamatukogu lisas kõne austusavaldusena 2002. aastal United States National Recording Registrysse.
National Park Service paigaldas 2003. aasta 22. augustil Lincolni memoriaali trepile – kohta, kus King kõne pidas – marmorist mälestustahvli.

Kõne originaaltekst

Samal ajal, kui Dr. King lehvitas rahvale hüvastijätuks, ulatas ta kirjutusmasinaga trükitud originaalteksti George Ravelingile. Raveling on endine pesapallitreener, kes tol ajal koos Dr. Kingiga poodiumil viibis. Tekst on endiselt tema omanduses.