google/wiki40b huggingface dataset:
Arno Rafael Cederberg

Arno Rafael Cederberg (2. juuli 1885 Tuusula, Uusimaa – 19. oktoober 1948 Helsingi) oli soome ajaloolane. Teda peetakse ka eesti professionaalse ajalooteaduse rajajaks.
Cederberg sündis aktiivsest ühiskonnategelasest kirikuõpetaja Johan Antero Cederbegi perekonnas ning huvitus seetõttu nii religioonist kui ka ajaloost. Aastatel 1903–1905 õppis ta Helsingi ülikoolis teoloogiat, 1905–1912 aga ajalugu. 1910. aastal sai tast ajaloomagister, 1912 litsentsiaat ning 1914 doktor. 1913–1919 töötas ta samas dotsendina, kuid kui avati eestikeelne Tartu Ülikool, otsustas ta vastu võtta seal pakutud Põhjamaade ja Eesti ajaloo professori ametikoha. 
Kui Cederberg 1920. aastal Eestis oma uuele ametikohale asus, oli siin vaid paar professionaalset ajaloolast ning neistki polnud kedagi professori ametikohale sobivat, seetõttu pidi Cederberg peagi enda kanda võtma ka üldajaloo professori ametikoha. Ka uurimisasutuste võrk oli alles loomata, mitmed ajalooteemad täiesti läbi uurimata. Cederberg asus olukorda jõuliselt parandama, asutades juba 1920. aastal Akadeemilise Ajaloo Seltsi (AAS), saades ka selle esimeheks, samuti asus ta korraldama Eesti arhiivisüsteemi loomist; tema näpunäidete järgi loodi siin kahe keskarhiiviga süsteem, kus uuemaid dokumente hoiti Riigiarhiivis Tallinnas ning vanemaid Riigi Keskarhiivis Tartus. 1920–1924 oli ta ka Arhiivinõukogu esimees, kus käitus küllaltki autoritaarselt ning iseteadvalt, mistõttu läks eesti poliitikute ja mõnede arhiivindustegelastega tülli ning pani lõpuks oma ameti maha. Siiski jäi ta Arhiivinõukogu mõjukaks liikmeks ning võitles ka edaspidi aktiivselt Eesti arhiivinduse edendamise eest. Alates 1921. aastast oli Cederberg ka üks Ajaloolise Ajakirja eestvedajaid.
Aastatel 1920–1928, mil Cederberg Eestis elas ja tegutses, jõudis ta välja õpetada terve põlvkonna noori eesti ja baltisaksa ajaloolasi, kellest olulisemateks võiks pidada Hans Kruusi, Hendrik Seppa, Peeter Tarvelit, Evald Blumfeldti, Nigolas Loonet, Arnold Soomi, Jaan Konksu, Juhan Vasarat, Otto Liivi, Richard Kleisi ja Georg von Rauchi. Enamik neist tegeles Cederbergi soovitusel Rootsi aja uurimisega, mis baltisaksa ajaloolaste poolt oli varem vähest tähelepanu pälvinud. Soome, Rootsi ja teiste Põhjamaade ajaloo uurimisele pandi Eestis toona tugev alus, mis on püsinud tänapäevani (üheks silmapaistvamaks skandinavistiks võib lugeda näiteks Helmut Piirimäed, kes on Cederbergi õpilaste õpilane). 
Ka pärast 1928. aastat jäi Cederberg Eestiga tihedalt seotuks, ehkki õpetas nüüd taas Helsingi ülikoolis, esialgu dotsendi, alates 1935. aastat kuni surmani aga professorina. Ta aitas korraldada Eesti ja Soome ajaloolaste päevi (1933 ja 1937) ning oli mitme organisatsiooni (Akadeemiline Ajaloo Selts, Õpetatud Eesti Selts) auliige. Oli korp! Sakala vilistlane ja üks korp! Sakala Soome koondise eestvedajatest.
Cederberg on maetud Helsingi Hietaniemi kalmistule.
Koorimeelika

Koorimeelika arenes antiikkirjanduse perioodil välja peamiselt Spartas ning oli kõige enam seotud mitmesuguste kultusevormidega. See kajastus ka esitusviisis. Laulu kandis ette rituaalne koor, kes ühteaegu nii laulis kui tantsis.
Koorimeelikal on väga palju alaliike, millest tähtsaimal kohal olid hümnid. Ülemaaliste võitjate auks lauldi epiniikione ning nendest kahest alaliigist, hümnist ja epiniikionist, on hiljem välja kujunenud nüüdisaegne tuntud luulevorm ood.
Koorimeelika viljakaim luuletaja oli Pindaros.
Kviteseidi vald

Vapp

Valla vapp kinnitati 1987. Sellel kujutatakse vana musta värvi lukku kuldsel taustal. See valiti sümboliseerimaks valla turvalisust.

Geograafia

Kviteseidi vald piirneb Seljordi vallaga loodes; Nome vallaga idas; Drangedali, Nissedali ja Fyresdali vallaga lõunas ning Tokke vallaga läänes. Valla kõrgeim tipp on Sveinsheia (1141 m).
Djibouti lipp

Djibouti lipp on Djibouti ametlik lipp.
Djibouti liigi- ja rahvuslipuks võeti 27. juunil 1977 Rahva Iseseisvusliidu lipp. Lipu autoriks on Mahamoud Harbi. Kanga vardapoolses osas on valge võrdhaarne kolmnurk, ülejäänud kanga väli on jaotatud horisontaalselt kaheks, siniseks ja roheliseks. Kolmnurga keskel on punane viisnurkne täht. Valge ja roheline on afarite parteide ning valge ja sinine issade värv.
Sinine (PMS 292C) sümboliseerib taevast ja merd, roheline (PMS 361C) maa viljakandvust ning valge rahu. Võrdkülgne kolmnurk tähistab võrdsust, punane (PMS 179C) täht aga rahvuslikku ühtsust iseseisvusvõitluses.
Luise tänav

Luise tänav on tänav Tallinnas Kesklinna linnaosas Kassisaba asumis. 
Luise tänav algab Toompuiesteelt, ristub Koidu, Villardi ja Tehnika tänavaga ning lõpeb Endla tänaval raudteeviadukti juures. Luise tänav on ligikaudu 780 meetri pikkune.

Tänava nimi ja ajalugu

Tänava esialgne nimi oli Luisenthali tänav (saksa keeles Luisentaler Strasse, vene keeles Луйзентальская улица). Selle tänava rajas 1882. aastal omaaegse Toomgildi vanema H. H. Falcki poeg Paul Theodor Falck. Tänav sai nime Luisentali suvemõisa järgi. Praeguse nime sai tänav 17. jaanuaril 1923.
Valgekoondelfiin

Valgekoondelfiin (Lagenorhynchus albirostris) on delfiinlaste sugukonda kuuluv mereimetaja.
Valgekoondelfiinist on teada leid 2008. aastal Tallinna lahest.
Steffen Flath

Steffen Flath (sündinud 10. veebruaril 1957 Bärensteinis Maagimäestiku kreisis (endine Saksa Demokraatlik Vabariik)) on Kristlik-Demokraatlikku Liitu (CDU) kuuluv Saksamaa poliitik. Alates 1994. aastast on ta Saksimaa saadik ja alates 2008. aastast CDU fraktsiooni esimees. 1999–2008 oli erinevatel ametikohtadel Saksimaa liidumaa valitsuses.

Elu

Pärast gümnaasiumi lõpetamist 1975. aastal ja sõjaväeteenistuse läbimist õppis Steffen Flath 1977–1982 põllumajandust Martin Lutheri Ülikoolis Halles ja lõpetas selle põllumajandusinsenerina. 1982–1990 töötas ta agrokeemiatoodete keskuses Schlettaus ja VEB (Volkseigener Betrieb) Annaberg-Buchholzi teraviljatööstuses. 1990. aastal siirdus Annaberg-Buchholzi linnavolikokku.
Steffen Flath on katoliiklane, abielus ja kahe lapse isa.

Poliitika

Flath on alates 1983. aastast CDU (endises SDV-s) liige. Aastatel 1991–1994 oli ta Annabergi piirkonna esimees, 1995–1999 CDU Saksimaa peasekretär, alates 2001. aastast CDU Sachseni aseesimees.
Alates 1994. aastast on Flath Sachseni liidumaa parlamendi liige. Parlamenti on ta alati valitud otsemandaadiga (Annabergi valmisringkonnas). 2009. aasta valimistel kogus ta 48,0% häältest.
1999–2004 oli ta Sachseni keskkonna- ja põllumajandusminister, 2004–2008 kultuuriminister. Ajavahemikul 28. mai 2008, kui Stanislaw Tillich valiti peaministriks, kuni valitsuskabineti moodustamiseni täitis ta rahandusministri kohuseid. Juunis 2008 sai temast Sachseni parlamendi CDU fraktsiooni esimees.
Aastatel 1994, 1999, 2004, 2009, 2010 ja 2012 oli Flath Saksamaa presidendivalmistel Sachseni liidumaa esindajana valimiskogus.

Seisukohad

Flath on vastu, et samasoolised paarid oleksid maksustatud võrdselt erisooliste paaridega. Sellega seoses teatas ta: „Jumal lõi meid naise ja mehena ning ma usun, et ta tegi seda põhjusega.“ CDU üleriigilisel kongressil 2012.a. Hannoveris keeldus ta diskussioonist antud teemal, ta ütles: „Meie eesmärk ei saa olla homoseksuaalsete ühenduste ning naise ja mehe vahelise abielu maksustamise võrdsustamine. CDU jaoks oleks juba selleteemaline diskussioon absurdne.“
Roostepääsuke (perekond)

Roostepääsuke (Cecropis) on värvuliste seltsi pääsulaste sugukonda kuuluv lindude perekond.
Pääsulaste sugukonnas on roostepääsukesed suhteliselt hiljuti välja arenenud linnurühm. Areng on kulgenud pesa keerukamaks muutumise suunas. Kõige vanapärasemad pääsulased pesitsevad avatud pesades, näiteks kivipääsuke ja suitsupääsuke. Nendest on arenenud suletud pesades pesitsevad pääsulased, näiteks räästapääsuke, ning neist omakorda need linnud, kes pesitsevad pika sissekäiguga suletud pesades, näiteks roostepääsuke ja kaljupääsuke.
Perekonda kuulub 7 liiki. Eestis on kohatud eksikülalisena roostepääsukest (Cecropis daurica).
Lilia Sink

Lilia Sink (aastani 1963 Lilia Samoilova; sündinud 6. juunil 1941 Leningradi oblastis Kingissepa rajoonis Ust-Luga vallas Konnu külas) on eesti maalikunstnik.
Ta sündis aastal 1941 Leningradi oblastis Kingissepa rajoonis Ust-Luga vallas Konnu külas. Aastast 1947 elab ta Eestis. Ta lõpetas aastal 1957 Hargla kooli ja aastal 1961 Tartu Kunstikooli. Aastal 1967 lõpetas ta ERKI.
Ta oli aastatel 1967–1970 Tallinna Kergetööstuse Tehnikumi kunstiõpetaja, aastatel 1970–1972 oli ta ERKI ettevalmistuskursuste õpetaja, aastatel 1978–1988 oli ta Ajaloo Instituudi kunstiajaloo sektori vanemlaborant. Aastatel 1972–1978 ja aastast 1988 on ta vabakunstnik.
Ta on loonud maastikumaale ja portreid.

Isiklikku

Ta oli aastatel 1963–1975 abielus helilooja Kuldar Singiga.
Sküüdid

Elukorraldus

Teave sküütidest on meie päevini jõudnud Antiik-Kreeka ajaloolaste (nt Herodotos) vahendusel. Arheoloogilistel väljakaevamistel on päevavalgele tulnud nende matusekünkad – kurgaanid rikkalike hauapanustega. Leitud on rohkesti peremärke tamgasid, mida on peetud ka päris kirjaks.
Sküütide jõukuse üheks allikaks oli kaubandus, sealhulgas orjakaubandus Mustal merel. Sküüdid olid osavad ratsanikud ja sõdalased; sõdimisest võtsid osa ka mõned naised. Mehed kandsid habemeid ja pikki juukseid, rõivastuseks olid nahkpüksid ja tuunika. Ehted, relvad ja hobuseriistad olid kaunistatud keeruliste ornamentide ja piltidega.
Matuserituaalides kasutati kanepisuitsu. Usund ja mütoloogia olid arhailisemad kui naabruse hinduism ja zoroastrism, palvleti ülemjumal Tabitit ja tulejumal Agnit. Sküüdi kultuurimõjud ulatusid kuni Hiinani, kuid Sküütiat ja sküüte on alates hilisantiigist kuni kaasajani mainitud ka piltlikult barbaarsuse ja metsikuse kehastajatena.
Tiit Tralla

Isiklikku

Tema poeg on laulja Juhan Tralla.
Mikel Astarloza

Mikel Astarloza (sündinud 17. novembril 1979 Donostias) on Hispaania jalgrattur, rahvuselt bask.
Ta sõidab alates 2007. aastast meeskonnas Euskaltel-Euskadi. Aastail 2002–2006 sõitis ta ag2r'i meeskonnas.
2003. aastal võitis Mikel Astarloza Tour Down Underi. 2007. aasta Tour de France'i lõpetas ta üldarvestuses 9. kohaga. 2009. aasta Tour de France'il võitis ta 16. etapi.
Jõhvi Mihkli kirik

Ajalugu

Jõhvi (saksa keeles Jewe) Mihkli kirikut, mis asus Taubede suguvõsa maadel, on esmakordselt mainitud seoses venelaste rüüsteretkedega 1364. aastal, seega rajati see arvatavasti 14. sajandi keskpaigas. Kirik oli ehitatud kindluskirikuna ja ümbritsetud vallikraaviga.
Jõhvi Mihkli kirik on suurim ühelööviline kirik Eestis (sisemõõtmed 35,15×13,85 m, pindala 485 m²).
Algselt oli see võlvimata nelinurkne kaitseehitis, mille kitsad aknad paiknesid kindlusarhitektuurile iseloomulikult kõrgel ja hoonel oli vaid üks, lääneküljele avanev sissepääs. 16. sajandi esimesel poolel ehitati kirik põhjalikult ümber tulirelvadele, läänefassaadi keskele ehitati veidi eenduv sale 8-korruseline torn ja kogu hoone võlviti ühelööviliseks nelja võlvikuga pikihooneks ning juurde ehitati püssirohukelder.
Jõhvi Mihkli kiriku sisustusest on väärtuslikemad 17. sajandi hõbedane armulauakarikas, 1728. aastal Johann Rabe valmistatud barokk-kantsel ja võidukaare grupp.
Kirik on mitmel korral sõdades kannatada saanud, Liivi sõja algul 1558. aastal kui Põhjasõja ajal 1703. aastal. Peale seda sai kirik endale barokse tornikiivri (paigaldati 1728. aastal). Praegune uusgooti kiivrikuju pärineb 1875. aastast (hävis Jõhvi linna tulekahjus 3.augustil 1943. aastal ja taastati 1984. aastal).
Aastal 1957 valmis vendade Kriisade poolt Jõhvi kiriku jaoks ehitatud orel 2 manuaali ja 25 registriga.
2009. aastast on kirikus 470-kilogrammine pronksist kirikukell.

Pilte

Jõhvi kihelkond
Kirik: Jõhvi
Mõisad: Dubniku mõis | Edise mõis | Ereda mõis | Illuka mõis | Järve mõis | Jõhvi mõis | Kiikla mõis | Kohtla mõis | Konju mõis | Kukruse mõis |  Kurtna mõis | Mäetaguse mõis | Ohakvere mõis | Ontika mõis | Oru mõis | Pagari mõis | Päite mõis | Pühajõe mõis | Sompa mõis | Tammiku mõis | Toila mõis | Voka mõis
Sügomorfne õis

Sügomorfne on õis, mida ainult ühe lõikepinnaga saab jagada kaheks sümmeetriliseks pooleks.  
Sügomorfsed õied on paljudel huulõielistel, kannikeselistel ja mailaselistel.
Uute kivide kasvamine

Ilmumine ja vastuvõtt

"Uute kivide kasvamine" avaldati kirjastuselt Eesti Raamat pehmekaanelise vihikuna. Raamatus on kolm Peeter Ulase tušijoonistust. Kogus on 74 luuletust. Keskne on 40 lühikesest tekstist koosnev sari "Seesama meri meis kõigis", kirjutatud aastatel 1970-72. Sellele eelneb valik tunuduvalt varasemaid luuletusi aastatest 1956-59 ja järgneb rida erinevas stiilis tekste aastatest 1971-74. "Seesama meri meis kõigis" on lühendatud kujul taasavaldatud valikkogus "Käoraamat" (1986) ja tervikkujul koondkogus "Kirjutatud" (2000).
Segaste kirjastamisolude tõttu ilmus "Uute kivide kasvamine" peaaegu samaaegselt koguga "Ma vaatasin päikese aknasse" ja seda pandi vähem tähele. Kuigi keskne sari "Seesama meri meis kõigis" on silmanähtavalt iseseisev, ei tõstetud seda esile. Nenditi, et raamatus "jätkub vahekordade täpsustamine luule ja luuleainesega, tõdemine, et luule on kõikjal ja kõiges" ning et "poeedi enese isik, tema suhtumisväljendused ja hinnangud on taandunud, tungides vaid ajuti pinnale, andes aimu sisemistest liikumistest".
Aasta luuleülevaates kirjutas Karl Muru, et Kaplinski luulele olevat omane "imeline kirgastumine ja rahu", nii et "tundub, nagu oleks see luule sõnastatud väljaspool head ja kurja". Kaplinski pidavat "üldjoontes kinni oma programmist ja veendumusest: luuleks on ainult see, mida teisiti ei saa sõnastada". Seepärast olevatki luuletused "mõneti hajuvad", seal "pole teravaid kontuure, asjad kaotavad oma igapäevase kvaliteedi, kõik voolab, valgub kuhugi mujale, omandab viivuks kuju ning saab kohe millekski muuks, millel pole nimegi".
1985 ilmus Kanadas kirjastuselt Barbarian Press ingliskeelne valikkogu "The Same Sea in Us All" (tõlkinud Sam Hamill), mille pealkirjaks on "Uute kivide kasvamises" ilmunud keskse sarja pealkiri. Tänu sellele raamatule on sarja nimiluuletus Kaplinski rahvusvaheliselt tuntumaid tekste.

Autori selgitusi

Reisikirjas "Kevad kahel rannikul" (2000) seletab Kaplinski, et luuletusel "Seesama meri meis kõigis" olevat naturalistlik sünnilugu. Selle algus olevat laenatud mereuurija Hans Hassi raamatust "Me tuleme merest", kus väidetakse, et kõigi elusolendite veri on pärit muistse ookeani veest ja on keemiliselt koostiselt praegugi sellele lähedane. "Primitiivsete mereolevuste "vereringe" oli lahtine. Ehituselt olid nad nagu lahtised torud: ühest otsast tõmmati veevooluga sisse toitu, teisest heideti eemale ülejäägid ja laguproduktid. Evolutsioonis toru sulgus, muutus kinniseks, sellel ei olnd enam otseühendust väliskeskkonnaga... Kuid midagi algse ookeani veest kanname ikka endas, meie erütrotsüüdid ja muud verelibled ujuvad vedelikus, mis on keemiliselt koostiselt sarnane muistse mereveega."
Paimio lahing

Paimio lahing oli üks otsustavamaid Soome territooriumil Rootsi 16. sajandi lõpu sisesõja raames toimunutest. See peeti 28. augustil 1599 Paimio küla juures kuningas Sigismundi toetajate ja hertsog Karli vägede vahel.
Eelnevalt oli hertsog maabunud Turu all ning selle sisse piiranud. Toonane Soome ja Eestimaa asehaldur Arvid Eriksson Stålarm ja tema väejuht Axel Kurck taandusid oma vägedega ja püüdsid liikuda Hämeenlinna suunas. Kuid Karl jõudis nende põhivägedele järgi ning toimunud lahingus saavutas ta täieliku võidu, kuningameelsete väed purustati ning Stålarm ja Kurck põgenesid. Nad püüdsid organiseerida vastupanu Hämemaal, lootes Eesti alalt saabuvatele abivägedele. Kuid Karl oskas saadud võidu ideaalselt ära kasutada ning ei andnud neile aega vägesid uuesti koondada, vallutades järgneva kuu jooksul kogu Soome. Samuti langesid tema kätte vangi nii Kurck kui ka Stålarm.
Võib öelda, et Paimio lahing otsustas suures osas Rootsi impeeriumi saatuse, sest kuninga pooldajate võidu korral oleksid nii Soome kui ka Eesti võinud jääda Sigismundi kätte ja too võinuks need liita Poolaga.
Nullpunkt (film)

Varia

2014. aastal kogus film Eesti kinodes 43 304 vaatajat ja 2015. aastal 10 709 vaatajat.
Mitmelasuline raketiheitja

Mitmelasuline raketiheitja on rakettidega tulistav relv, mille laskeseade koosneb mitmest rakettide väljatulistamiseks valmistatud sarnasest paralleelsest stardijuhikust. Mitmelasulised raketiheitjad on harilikult suurtükiväe relvasüsteemid.

Omadused

Raketiheitjate eriliseks näitajaks on võimas tulejõud, mis tuleneb suurest laskekiirusest. Rakette on võimalik tulistada välja nii järjestikku kiirtulena, kui ükshaaval. Raketid tulistatakse välja kas torudest, raamidest või siinidelt, mida tavaliselt on 12...40 tk ja mis annavad väljalennuks vajaliku tõstenurga. Mitmelasulise raketiheitja raketid on üldjuhul juhitamatud. Pärast tulelöögi andmist on võimalik raketiheitjaga kiirelt positsiooni vahetada. Tänapäeva raketiheitjad on iseliikuvad, harvem haakes veetavad. Nende maksimaalne laskekaugus võib küündida mitmekümne kilomeetrini.
Mitmelasulist raketiheitjat käsitseb tavaliselt raketiheitjameeskond nooremallohvitseri või vanemallohvitseri juhtimisel.

Ajalugu

Mitmelasulised raketiheitjad võeti laialdaselt kasutusele teise maailmasõja ajal. Neist tuntumateks tuleb pidada 1941. aastal kasutusele võetud vene raketiheitjat (esialgse nimetusega "kaardiväe miinipilduja" - Гвардеиский миномет) BM-14 Katjuša ja saksa raketiheitjat Nebelwerfer ("uduheitja"). Saksa poolel tavatseti vene raketiheitjaid kutsuda "Stalini oreliks". Raketiheitjaid kasutasid ka lääneliitlased.
Pärast sõda on raketiheitjaid täiustatud. Tõusnud on laskekaugus ja -täpsus, kuid põhimõte on jäänud samaks.
Pärandkooslus

Pärandkooslus (ka poollooduslik kooslus) on niisugune biotsönoos, mis on looduslikust kooslusest kujunenud mõõduka inimmõju tulemusel. Pärandkooslused koosnevad pärismaisest elustikust. Harva kasutatakse ka terminit "pärandmaastik", mis sisuliselt hõlmab üht biotsönoosi olulist komponenti – biotoopi.
Kitsamas mõttes on pärandkooslusteks niidud, mis püsivad tänu regulaarsele niitmisele (samuti puisniidud, millel lisaks niitmisele ka raiutakse valikuliselt puid) ning karjamaad (sealhulgas puiskarjamaad), mis püsivad tänu kariloomade regulaarsele karjatamisele.
Laiemas mõttes on pärandkooslusteks kõik mahedalt majandatavad pärismaised kooslused – näiteks majandatavad pärismaistest liikidest (looduslikult uuenenud) metsad, aga ka traditsiooniliselt majandatavad looduslike veekogude kooslused.

Pärandkooslused Eestis

Botaanik Toomas Kuke hinnangul ei ole Eesti pärandkooslused valdavalt vanemad rahvasterännu- ja eelviikingiajast 450-800 pKr, mil Eesti aladel muutus üldiseks heinategu. Suurim oli pärandkoosluste pindala Eestis 19. sajandi lõpul, mil poollooduslikud kooslused, enamjaolt karja- ja heinamaad, hõlmasid ligi 40% Eesti maismaast ehk 1,8 miljonit hektarit. Kiirelt hakkasid need kaduma pärast Teist maailmasõda, mil põllumajanduses mindi üle suurtootmisele. Nüüdseks on pärandkooslusi Eestis jäänud kuni 75 000 hektarit, neist puisniite kuni 750 hektarit.
Lüli (sõjandus)

Lüli või lennulüli on sõjaline allüksus õhuväes. See koosneb harilikult 3-4 õhusõidukist ning nende lennu- ja teenindusmeeskondadest. Mitu lüli moodustavad eskadrilli. Lüli koosneb omakorda lennupaaridest. Suurbritannia kuninglikus õhuväes on lüli juhiks tavaliselt major.
Kaseiin

Kaseiin on piimatoodetes sisalduv valk. Piimavalk koosneb 80% ulatuses kaseiinist ja 20% ulatuses vadakust. Kaseiini kasutatakse nii toiduaine- ja ravimitööstuses, mitmesuguste kemikaalide sideainete koostisena kui ka toidulisandina.

Koostis

Kaseiin koosneb mitmest kaseiinitüübist (α-s1, α-s2 , ß, ja 6). Neil on oma aminohappeline koostis, geneetilised variatsioonid ja funktsionaalsed omadused. Kaseiini suur fosforisisaldus võimaldab tal sisaldada palju kaltsiumi, mis teeb kaseiini väga heaks kaltsiumiallikaks. Puhtal kujul on kaseiin valge, tahke, maitsetu ja lõhnatu aine. Kaseiin talub ka hästi kuumust. Kõrge temperatuuriga lühiajalised pastöriseerimistingimused ei mõjuta valgu funktsioone ega toiteväärtust.

Ajalugu

Kaseiini kasutasid iidsed egiptlased maalimispigmentide kinnitajana. Kuni 19. sajandi lõpuni oli kaseiin kasutusel tahkete plastmasside algkoostisainena. Keemik Adolf Spitteler tegi formaldehüüdiga laboris eksperimente, et piima tahkeks muuta. Kogemata kukkus üks formaldehüüdipudel ümber ning ainet tilkus põrandal olevasse kassi piimanõusse. Hommikuks oli nõus olev piim tahkunud. Spitteler hakkas meetodit täiustama ning koos Wilhelm Krischega asutati firma, kus toodeti kaseiinist valmistatud plaste juba suuremas koguses.

Kasutusalad

Kaseiini kasutatakse valmistoitudes, ravimites, toidulisandites ja ka kosmeetikas. Samuti on see vajalik liimide, värvide ja plastmassi koostamisel. Kaseiini põhjal valmistatud liimi kasutatakse puitdetailide liimimisel, kuna see aitab neil niiskust taluda. Kaseiinist valmistatud plastik sarnaneb elevandiluule ja marmorile ning seda kasutatakse peamiselt nööpide valmistamisel. Kõige rohkem leidub kaseiini suurema valgusisaldusega piimatoodetes, näiteks rasvavabas piimas, jogurtis, keefiris, juustus ja jäätises. Suurema rasvasisaldusega piimatooted, näiteks või ja koor, sisaldavad kaseiini väga vähe.

Kaseiin toidulisandina

Jõutreeninguga tegelevate inimeste seas on kaseiin populaarne toidulisand, kuna see seedub kehas aeglaselt ning varustab lihaseid vajalike aminohapetega ligi seitsme tunni jooksul. Kaseiin aitab keharakkudel valke sünteesida ning aitab seetõttu kaasa lihaste kasvule ja rasva põletamisele. 2010. aastal tehtud uuring tõestas, et 12 nädala jooksul aitas kaseiinivalk rohkem lihasmassi kasvatada ja jõunäitajaid parandada kui vadakuvalk. Samal aastal tõestati, et kaseiini tarbimine võib vähendada ka hammaste emaili erosiooni teket.

Kaseiiniallergia

Kaseiiniallergia on enim levinud imikute ja noorte laste seas. Allergia saab alguse, kui immuunsüsteem peab kaseiini ohtlikuks ning peab selle vastu võitlema, mis käivitab allergilise reaktsiooni. Enamasti kaob kaseiiniallergia 3–5 aasta vanuselt. Allergia sümptomiteks võivad olla huulte, suu, keele, näo või kurgu paistetus, nahalööve, aevastamine, nohu, köhimine ja hingeldamine. Et allergiat ravida, tuleks järgida kaseiinivaba dieeti ning vältida piimatooteid, margariini ja vadakut.
Hüdrograafia

Hüdrograafia (kreeka keeles hydōr 'vesi' + graphō 'kirjutan') on hüdroloogia haru, mis uurib ja kirjeldab veekogusid (jõgesid, järvi, veehoidlaid, ookeane jne.) ning nende osi.
Teise definitsiooni kohaselt on hüdrograafia merenduse haru, mis selgitab ja kavandab merede ning suurte siseveekogude laevasõiduteid ja -tingimusi, tagades ohutu laevaliikluse.
Hüdrograafia arenes välja kaartide koostamisest ohutu laevasõidu jaoks. See on hüdrograafia olulisim rakendus tänapäevalgi. Hüdrograafia alla kuulub kõigi mere- ja jõelaevasõitu soodustavate ja takistavate asjaolude väljaselgitamine ja kaardistamine. Hüdrograafilistele kaartidele kantakse laevavrakid, rifid, kaldaehitised, näiteks kaid, majakad ja nende tuled, meremärgid ja poid ning ranniku iseloomulikud tunnused. Hüdrograafia uurib ka tõusu ja mõõna ning veeseisu veekogudes eri aastaaegadel. Kuid hüdrograafia ei uuri vee koostist ega kvaliteeti, ka mitte kalastikku – need jäävad hüdroloogia teistele harudele.
Ajalooliselt tegelesid hüdrograafiaga peamiselt riikide laevastikud. Koostatud kaarte peeti enamjaolt riiklikeks või sõjasaladusteks ning püüti vältida nende sattumist välisriikidesse, et see neid kaarte võimaliku sõja korral kasutada ei saaks.
Tänapäeval on enamikus riikides spetsialiseerunud hüdrograafiaamet. Eri riikide hüdrograafiaameteid ühendab ja nende tegevust kooskõlastab Rahvusvaheline Hüdrograafiaorganisatsioon. Euroopast kuuluvad sellesse organisatsiooni 2009. aasta seisuga kõik mereriigid peale Bulgaaria ja Leedu.
Hüdrograafia on tihedalt seotud mitme teadusharuga, nagu geodeesia, topograafia, geoloogia, bioloogia, matemaatika jt.