google/wiki40b huggingface dataset:
Lossi tänav (Tartu)

Lossi tänav (saksa keeles Schlossstrasse) on tänav Tartus, mis ühendab kesklinna ja Toomemäge.
Arheoloog Vilma Trummeli hinnangul oli praeguse Lossi tänava kohal tänav juba muinasaja lõpul, 11.–12. sajandil sai see puusillutise. Keskajal algselt Toomemäe järgi Doomi nime kandnud tänava ülemisest osast sai hiljem Schlossstrasse ehk Lossi tänav, alumine ots kandis Schmidestrasse ehk Sepa tänava nime. Nõukogude ajal oli Lossi tänava nimeks Aleksander Lätte tänav (helilooja Aleksander Lätte järgi) 1. oktoobrist 1948 kuni tagasinimetamiseni 1987. aastal.
Tänav lähtub Ülikooli tänavast, kulgeb edela suunas Toomemäkke, ristub vasakult Uppsala tänavaga ja lõpeb ristumisega Baeri tänavaga. See on 360 m pikk.
Üle Lossi tänava läheb kaks silda: Inglisild ja Kuradisild.
Lossi tänaval asuvad Heino Elleri nimeline Tartu Muusikakool (Lossi 15) ja Tartu Ülikooli Philosophicumi üks õppehoone (Lossi 3).
2018. aasta mais moodustati varem Lossi tänavale kuulunud tänavalõigust, mis ulatub Tartu Ülikooli ühiskonnateaduste instituudi hoonest (endine sünnitusmaja, varem Lossi 36) Vana Anatoomikumi hooneni Uppsala tänav, mis nüüd Lossi tänavaga ristub.
Pakkumine ja nõudlus

Lühiajalugu

Fraasi "pakkumine ja nõudlus" kasutas esimest korda James Denham-Steuart oma essees "Inquiry into the Principles of Political Economy", mis avaldati aastal 1767. Adam Smith kasutas seda fraasi esmalt oma raamatus "The Wealth of Nations", mis avaldati 1776. Veel kasutas seda fraasi David Ricardo peatükis "On the Influence of Demand and Supply on Price" oma 1817 aasta avaldatud teoses "Principles of Political Economy and Taxation".
Hamid S. Hosseini on öelnud, et nõudlust ja pakkumist mõistsid juba mõned moslemitest haritlased, nagu selleks oli Süüria 14 sajandi haritlane Ibn Taymiyyah, kes kirjutas:"Kui vajadus tootele suureneb samal ajal kui toote saadavus väheneb, siis hind tõuseb. Teisest küljest, kui toote saadavus suureneb ja selle vajadus väheneb siis hind langeb."
Kullamaa Keskkool

Kullamaa Keskkool on keskkool Lääne maakonnas Lääne-Nigula vallas Kullamaa külas. Kooli direktor on Meelis Välis.
Enne kooli Kullamaale toomist, tegutses Sillal ministeeriumikool. Silla koolimaja ehitustööd algasid 1909. 1966 toodi Silla 8-klassiline Kool vastavatud Kullamaa koolimajja. Kullamaale toomisega sai ka kooli uueks nimeks Kullamaa 8-klassiline Kool. 1976 nimetati kool ümber Kullamaa Keskkooliks.
2000 ühendati Liivi kool Kullamaa Keskkooliga.
Eesti kaunis kodu

Eesti kaunis kodu on Eesti Kodukaunistamise Ühenduse korraldatav konkurss, kus selgitatakse Eesti kaunemaid kodusid.
Konkurssi korraldatakse aastast 1999. Aastani 2004 kandis see nime Kaunis kodu. Seejärel 2005–2011 kandis see nime Kaunis Eesti kodu ja aastast 2012 kannab see nime Eesti kaunis kodu.
Konkurssi raames toimub ka alakonkurss nimega Energiasäästlik kaunis kodu (2012–2014 oli see omaette konkurss).
Theodor Kaluza

Theodor Franz Eduard Kaluza (9. november 1885 Opole –19. jaanuar 1954 Göttingen) oli saksa füüsik ja matemaatik.  
Tema peamised uurimisvaldkonnad olid viiemõõtmelise ruumi teooria ja üldrelatiivsusteooria. Inspireerituna Hermann Weyli töödest, tõi ta matemaatilisse füüsikasse idee viiendast mõõtmest, millest sai Kaluza-Kleini teooria lähtealus. 1919. aastal õnnestus tal "kokkupakitud" viiendat mõõdet kasutusele võttes ühendada elektromagnetilise vastastikmõju ja gravitatsiooni võrrandid tavalises neljamõõtmelises aegruumis. Sama aasta aprillis tutvustas ta oma tööd Albert Einsteinile, kelle abil 1921. aastal uurimus avaldati teadusajakirjas. Kaluza-Kleini teooria ideed leidsid rakendust ja neid arendati edasi stringiteoorias.

Haridustee ja töökäik

Ta õppis Königsbergi ülikoolis ja sai 1907. aastal samast ülikoolist doktorikraadi. 1909. aastal ta habiliteerus. Ta töötas eradotsendina, enne kui 1929. aastal sai Kieli Ülikooli professoriks. 1933. aastast kuni oma surmani töötas ta Göttingeni ülikoolis professorina.

Isiklikku

Tema isa Max Kaluza oli Königsbergi ülikooli inglise keele professor. Keelte vastu tundis huvi ka Theodor Kaluza, kes oskas enam kui 15 keelt, sealhulgas heebrea, araabia, ungari ja leedu keelt. Ta huvitus ka kirjandusest ja filosoofiast.
Tema matemaatikust poeg Theodor Kaluza (1910–1994) oli 1960. aastatel Hannoveri Tehnikaülikooli rektor.
Damokles

Damokles oli legendi järgi Sürakuusa türanni Dionysios I või Dionysios II soosik 4. sajandi esimesel poolel eKr. Cicero jutustab teoses "Tusculanae disputationes" (5, 61–62) anekdoodi Damoklese mõõgast. Pole kindel, kas Damokles on ajalooline isik.
Teda kirjeldatakse õukondlasena, kes ei olnud oma eluga rahul. Ta kadestas türanni võimu ja rikkust ning tõstis oma meelitustes alati esile nende eeliseid. Dionysios otsustas seetõttu näitlikustada Damoklesele nüüdseks kõnekäänuks saanud Damoklese mõõga abil mööduvust, eelkõige oma positsiooni mööduvust. Valitseja kutsus Damoklese pidusöögile ning pakkus talle võimalust istuda kuningliku laua ääres. Enne laskis ta aga Damoklese koha kohale riputada suure mõõga, mida hoidis kinni üksnes hobusejõhv.
Kui Damokles märkas mõõka oma pea kohal, oli tal võimatu pakutud luksust nautida ning lõpuks palus ta võimalust mõnudest (ja nendega seotud ohust) loobuda. Damokles sai õppetunni, et rikkus ja edu ei kaitse ohtude eest.
Jõhvi–Vasknarva maantee

Jõhvi–Vasknarva maantee (registrinumbriga 32) on üks Eesti tugimaanteedest.
See saab alguse Jõhvi linna idaosas Narva maantee ja Tallinna–Narva maantee ristmikust umbes 250m lääne-edelas. Tee pikkus on 49,9 km. Tee lõpeb Vasknarva külas.

Asulad Jõhvi–Vasknarva maanteel

Jõhvi linn, Linna küla, Pargitaguse küla, Kose küla, Rausvere küla, Vasavere küla, Kurtna küla, Edivere küla, Illuka küla, Kuremäe küla, Puhatu küla, Kaatermu küla, Kivinõmme küla, Agusalu küla, Jaama küla, Vasknarva küla.
Hanno Tünder

Hanno Tünder (sündinud 13. oktoobril 1963 Tartus) on eesti sõudja.
Lõpetas 1982 Tartu 5. keskkooli ja 1990 TÜ kehakultuuri teaduskonna.
Aastast 1994 OÜ Intelli juhataja ja juhatuse liige.
Komatiit

Komatiit on ultraaluseline vulkaaniline kivim.
Komatiit on kivim, mis moodustas ultraaluselisi laavavoole. Keemilise koostise alusel klassifitseeritakse teda järgnevalt: SiO₂<53%, Na₂O+K₂O<1%, MgO>18%, TiO₂<1%.
Komatiit on vähelevinud kivim. Selle põhjuseks on kivimite vanus. Peaaegu kõik komatiidid on tekkinud Arhaikumis. Proterosoikumi leiud on harvad ning Fanerosoikumi vanusega komatiidid on väga haruldased. Komatiidi koostisega süvakivim peridotiit on väga laialt levinud, ehkki mitte maapinnal. Peridotiidist koosneb suur osa vahevööst. Põhjus miks komatiitse koostisega laavat enam ei esine peitub selles, et Maa vahevöö on aja jooksul aeglaselt jahtunud. Komatiitse laava temperatuur peaks olema umbes 1600°C, kuid tänapäevaste laavade temperatuur ei ületa 1300°C, mistõttu toimub peridotiitse vahevöö osaline sulamine, mille tulemuseks on basaltse koostisega laava.
Kivimi nimi on tuletatud Komati jõe nimest Lõuna-Aafrikas.
Erik Rüütel

Erik Rüütel (sündinud 16. märts, 1978 Tallinnas) on psühholoog, koolitaja ja äritegelane. Käesolevaga on ta AS Medical Pharmacy Group (Meravita) kommertsoperatsioonide direktor ja juhib rahvusvahelise müügi, turunduse ja kommunikatsiooni valdkondi.
Rüütel on ka Sisekaitseakadeemia kommunikatsiooni ja nõustamise õppejõud, EL-i ja OSCE tsiviilmissioonide juhtimistreener ja lektor.
Heuremata

"Heuremata" on humanitaarteaduslike monograafiate sari, mis hakkas ilmuma 2005. aastal Tartu Ülikooli kirjanduse ja rahvaluule osakonna, semiootika osakonna, kunstiajaloo õppetooli, Eesti Kirjandusmuuseumi, Eesti Kunstiakadeemia kunstiteaduse instituudi ja teiste humanitaarasutuste koostöös.
Sarja nimi tuleb kreekakeelse sõna mitmusevormist εὑρήματα, mis tähendab 'leiud' või 'leidused'.
Sarja "Heuremata" annab välja Tartu Ülikooli Kirjastus.
Riia-Skulte raudtee

Riia–Skulte raudtee (ametlikult Zemitāni–Skulte raudtee) on raudteeliin, mis oli varem Tallinna–Pärnu–Riia raudtee osa. Raudtee pikkus on 52 kilomeetrit.
Suurem osa raudteest on kaheteeline. Üks tee on Mangaļi ja Ziemeļblāzma raudteejaamade vahel, kus tee ületab Mīlgrāvise kanali; ka on üks tee Carnikava ja Gauja raudteepeatuse vahel, kus tee ületab Koiva jõe. Ühe teega on veel lõik Lilaste raudteejaamast Inčupe raudteepeatuseni ja alates Saulkrasti raudteejaamast jätkub raudtee üheteelisena. Rong sõidab Riiast Skulteni tunni ja kümne minutiga.

Ajalugu

Esimene lõik raudteest valmis aastal 1872 ja viis Mīlgrāviseni. Lõppjaamaks oli toona Mangaļi raudteejaam. Algselt loeti seda Riia–Dünaburgi raudteeliini osaks ja see kuulus liini hallanud ettevõttele, aga aastal 1894 sai raudteest riigi omand. Aastal 1933 rajati üle Mīlgrāvise kanali raudteesild ja alustati raudtee pikendamist. Praegune raudtee valmis aastaks 1934, aga aastaks 1937 jõuti raudtee ehitamisega Ruhja linnani.
Aastal 1957 rajati Mangaļi raudteejaamani elektriraudtee. Aastal 1971 pikendati elektrifitseeritud lõiku Zvejniekciemsi raudteepeatuseni, aastal 1992 aga Skulteni.
Aastatel 1975–1981 ehitati Eestis kitsarööpmelise raudtee asemele laiarööpmeline raudtee. Läbi Pärnu kulgenud Tallinna ja Riia vaheline reisirongiliiklus avati pidulikult 17. juulil 1981. 1987. aasta seisuga sõitis liinil Tallinn–Pärnu–Riia mõlemal suunal üks reisirong päevas. Sõit kestis keskmiselt 5 tundi ja 15 minutit. Viimane reisirong sõitis Tallinnast Riiga läbi Pärnu 20. veebruaril 1992. 
Liinil Riia–Ipiku sõitis rong kuni 1997. aastani. Aastatel 2005–2006 võeti Läti poolelt metallivaraste rüüstatud raudtee kuni Skulteni üles. Liinil Riia–Skulte opereerivad tänaseni Läti raudtee elektrirongid, mis sõidavad Carnikavasse, Saulkrastisse ja Skultesse. Kaubarongide liiklus toimub kuni Ziemeļblāzma raudteejaamani.
David Friedrich Ignatius

David Friedrich Ignatius (5. aprill 1765 Tartu – 30. detsember 1834 Hageri) oli eesti vaimulik.
Õppis 1777–1781 Halberstadti koolis, usuteadust õppis aastatel 1781–1785 Halle Ülikoolis. Hageri koguduse õpetajaks kutsuti 3. novembril 1791. Ordineeriti õpetajaks 18. jaanuaril 1792. Oli seejuures alates 30. jaanuarist 1814 Eestimaa konsistooriumi assessor; Lääne-Harju praostkonna abipraostiks sai 3. juulil 1833, praostiks 8. märtsil 1834. Ta toetas oma koguduses vennastekoguduse liikumist, tema toel saadi maad Sutlemal ning ehitati Hageri kihelkonna palvemaja.

David Friedrich Ignatiuse tegevus

Ta asutas pastoraati pansionaadi, kus kasvandikele õpetati ka joonistamist. Tema isa Michael Ignatiust tunti hernhuutliku kirjamehena, poeg Otto Friedrich Ignatius oli andekas maalikunstnik. David Friedrich Ignatiuse kirjutised kandsid pealkirja "Esthona". Samuti oli ta oma ülikooliaegse sõbra Otto Wilhelm Masingu Marahwa Näddala-Lehe kaastööline. Lisaks oli ta kaasatud eestikeelse piiblitõlke ettevalmistamise komisjoni, kuid kuna talle ei meeldinud kohustused väljaspool oma kogudust, siis ta ei võtnud komisjoni tööst osa. Aastal 1817 astus ta nagu Otto Wilhelm Masing Tallinna vabamüürlaste looži liikmeks.

Isiklikku

Tema väimees (tütre Johanna Wilhelmine Anna Caroline mees) Carl Johann Koch oli pärast tema surma Hageri Lambertuse koguduse õpetaja, poeg Otto Friedrich Ignatius oli andekas maalikunstnik.
Le Corbusier

Le Corbusier [lö korbüzj'ee] (kodanikunimega Charles Édouard Jeanneret; 6. oktoober 1887 – 27. august 1965) oli üks mõjukamaid 20. sajandi arhitekte, funktsionalismi rajajaid. 
Le Corbusier oli üks esimesi, kes nägi arhitektuuri tulevikku tööstuslikus ehitamises. Et linnas haljastusele rohkem ruumi võita, projekteeris ta sambail seisvaid maju ja katusaedu. Ta projekteeris hooneid karkassehitistena; seintest seespool asetsev toestik ehk karkass võimaldab vaba fassaadikujundust. 
Le Corbusier' tuntumaid ehitisi on Šveitsi üliõpilaste maja Pariisis, elamu Marseille's ja Ronchampi kirik Prantsusmaal. 
Vaba hoonestuse põhimõttel planeeris ta India Pandžabi osariigi pealinna Chandīgarhi.
Arseni Mölder

Elukäik

Arseni Mölder lõpetas 1938. aastal Riigi Kunsttööstuskooli puitehistöö erialal. Aastatel 1938–1941 õppis ta Kõrgemas Kunstikoolis Pallas ja Jaan Koorti nimelises Riigi Rakenduskunsti Koolis skulptuuri.
Ta osales Punaarmees Teises maailmasõjas.
Aastal 1948 lõpetas ta Tallinna Riikliku Tarbekunsti Instituudi skulptuuri ja metallehistöö erialal.
Aastatel 1946–1994 oli Arseni Mölder praeguse Eesti Kunstiakadeemia õppejõud keraamika ja klaasehistöö erialadel, 1968. aastast metallehistöö kateedri juhataja, 1994. aastast emeriitprofessor.

Isiklikku

Arseni Mölder oli skulptor Signe Mölderi abikaasa.
Victor de Persigny

Jean-Gilbert Victor Fialin, Persigny hertsog (11. jaanuar 1808 Saint-Germain-Lespinasse – 12. jaanuar 1872 Nice) oli Prantsusmaa poliitik.
Ta liitus Napoleon IIIga ja osales 1836. ja 1840. aasta mässudes. Aastail 1852–1854 ja 1860–1863 oli ta siseminister, aastail 1854–1860 Prantsusmaa suursaadik Londonis.
Napoleon III on tema kohta öelnud: "Kuidas võikski oodata, et keisririik funktsioneerib ladusalt? Keisrinna on legitimist, Morny on orleanist, minu nõbu Napoleon on vabariiklane, mind ennast tembeldatakse sotsialistiks, üksnes Persigny on bonapartist, aga tema on peast segi.".
Leon Draisaitl

Leon Draisaitl (sündinud 27. oktoobril 1995 Kölnis) on Saksamaa jäähokimängija, ründaja. Ta mängib NHL-i klubis Edmonton Oilers.
Draisaitl kasvas üles ja hakkas jäähokit mängimaa kodumaal. 2012. aastal suundus ta Põhja-Ameerikasse, liitudes Western Hockey League'i (WHL) noorteklubiga Prince Albert Raiders.
2014. aastal valiti ta NHL-i draft '​is Oilersi poolt kolmanda valikuna. Ta sai sellega NHL-i ajaloo kõige kõrgemal kohal valitud Saksamaa mängijaks, kes oli alustanud jäähokitreeninguid Saksamaal (Saksamaal sündinud Dany Heatley valiti 2000. aastal teisena, kuid ta alustas jäähokitreenguid Kanadas). NHL-is tegi Draisaitl debüüdi 9. oktoobril 2014 mängus Calgary Flamesi vastu.
Osa hooajast 2014–15 veetis ta WHL-i klubis Kelowna Rockets ja mängis hooajal 2015–16 kuus mängu American Hockey League'i klubis Bakersfield Condors. 2014–15 tuli ta Rocketsiga WHL-i võitjaks ja Draisaitl valiti lisaks liigahooaja väärtuslikumaks mängijaks, pälvides Stafford Smythe Memorial Trophy. Hooajast 2015–16 kuulub ta Oilersi põhikoosseisu.
Saksamaa jäähokikoondisse on Draisaitl kuulunud neljadel maailmameistrivõistlustel.
Tema isa on endine jäähokimängija Peter Draisaitl, kes kuulus aastaid Saksa koondisse ja osales kolmedel taliolümpiamängudel.
C (programmeerimiskeel)

Ajalugu

Keele tekkimine on tihedalt seotud ja paralleelne operatsioonisüsteemi UNIX loomisega 1969–1973 firma AT&T Bell Labs-i arenduskeskuses. C eellasteks on BCPL ja B programmeerimiskeeled. Esimene C-s kirjutatud suurem rakendus oli 1973. aasta suvel kirjutatud arvuti PDP-11 UNIX-i tuum (kernel). Järgnevatel aastatel arendas meeskond keelt edasi, keskendudes peamiselt ja andmetetüüpide arendamisele, ning C-s kirjutatud programmide teistele riistvara platvormide ülekantavusega seotud küsimustele. Esimene avalikult keelt tutvustav raamat, B. Kernighani ja D. Ritchie: The C Programming Language, ilmus 1978. aastal, ning sellest sai mitteametlik C standard järgmiseks kümnendiks. Esimesena uutest riistvaraplatvormidest kanti C üle arvutitele Interdata 8/32 ja DEC VAX 11/780. Keele kiire levik algas 1980. aastate alguses, esimene ametlik ANSI standard võeti vastu 1989. aasta lõpus (ANSI 89 C).
C-l on mitu otsest järglast, näiteks Objective C, C++, Concurrent C , C*, Modula 3 ja Eiffel.

Süntaks

Lihtsaim programm C-keeles näeb välja nii:
int main(){
  return 0;}
See programm ei tee mitte midagi muud, kui väljastab operatsioonisüsteemile veakoodi 0 (mis tavaliselt tähendab vigadeta väljumist).

Hello, World!

Hello world on C-keeles järgmine:
#include <stdio.h>int main(void){
    printf("Tere, maailm!\n");
    return 0;}
See programm väljastab teksti "Tere, maailm!".

Võrdlus teiste keeltega

Paljud tänapäevased programmeerimiskeeled on pärit kaugest sugulasest C-st. Mitmetel on osaliselt sarnane süntaks – C++, C#, Java, JavaScript, PHP, Perl. Algajatele on C enamasti raskelt omandatav viitade, mäluhalduse ja stringide töötlemise keerukuse tõttu.

Kasutusalad

Kuna C on riistvarale lähedane keel, siis kasutatakse seda operatsioonisüsteemide draiverite (ehk ajurite) ning operatsioonisüsteemide tuumade (kernel) kirjutamiseks, näiteks BSD, Linux, Solaris, Windows jpt.
Bernardo Bertolucci

Bernardo Bertolucci [bern'ardo bertol'utši] (16. märts 1940 Parma – 26. november 2018 Rooma) oli Itaalia filmirežissöör ja kirjanik.
Tema sünniaasta osas on allikates lahknevusi. Seepärast eelistab näiteks Munzinger-Archiv märkida Bertolucci sünniajaks "16. märts 1940 või 16. märts 1941". 
Bertolucci alustas kirjutamist 15-aastaselt ja pälvis poeedina ka kirjandusauhindu. Oma filmikarjääri alustas ta režissööri assistendina Pier Paolo Pasolini filmis "Accatone". Kui ta oli 21-aastane, valmis tema enda esimene film "La commare secca" ("Vikatimees"). 
Rahvusvaheline tunnustus saabus filmiga "Il Conformista" ("Konformist"), millega ta kandideeris stsenaristina ka Oscarile. Film tugineb Alberto Moravia samanimelisele romaanile ja kritiseerib fašistlikku ideoloogiat.
Väga vastuolulise filmiga "Ultimo tango a Parigi" ("Viimane tango Pariisis") kandideeris Bertolucci taas Oscarile nagu ka filmi peaosaline Marlon Brando. Ka ta järgmised filmid "1900" ja "La Luna" põhjustasid suurt poleemikat.
Film  "L'Ultimo Imperatore" ("Viimane keiser") pälvis 1987. aastal üheksa Ameerika Filmiakadeemia auhinda, ka Bertolucci ise sai Oscarid parima režissööri ja parima adapteeritud stsenaariumi kategooriates. Film räägib Hiina viimase keisri Pu Yi elust kuuekümne aasta jooksul. Selle filmi tegemiseks sai ta eriloa filmida Pekingis Keelatud linnas.
2007. aastal sai ta Veneetsia filmifestivalil elutöö eest 75. aastapäeva Kuldlõvi  (Leone d'oro del 75°), mis oli eriauhind (samal aastal sai elutöö Kuldlõvi Leone d'oro alla Carriera Tim Burton).
Aleksander Panksejev

Aleksander Panksejev (20. oktoober 1921 Larionovka, Omski kubermang – 27. november 1989 Tallinn) oli Eesti ajaloolane.

Elulugu

Aleksander Panksejev oli talupidaja poeg, eestlane.
Panksejev, Aleksander tegutses ELKNÜ Narva Linnakomitee I sekretärina, lõpetas 1949 ÜK(b)P KK Kõrgema Parteikooli, 1953 NLKP KK Ühiskonnateaduste Akadeemia, ajalookandidaat (1954), ajaloodoktor (1968, NLKP KK ja Marksismi-Leninismi Instituut), väitekiri "Деятельость Компартии Эстонии по регулированию своего количественного и качественного состава, по расстановке партийных сил".
Eesti Teaduste Akadeemia liige (1968). Võttis Eesti Laskurkorpuse koosseisus osa teisest maailmasõjast. Oli 1944–50 Eestis komsomoli- ja parteitööl, 1953–57 EKP KK Vabariikliku Parteikooli kateedrijuhataja, 1957–59 TPI õppejõud, 1959–60 Ajaloo Instituudi teadusdirektor, 1960–84 EKP KK Partei Ajaloo Instituudi direktor, 1984–89 AI vanemteadur.

Teadustöö

Uurinud sõjajärgset Nõukogude riigiaparaadi taasloomist ja arengut, töölisklassi ja talurahva liidu kujunemist, Eestimaa Kommunistliku Partei liikmeskonna sotsiaalse, rahvusliku ja haridusliku struktuuri kujunemist, poliitilist ja ideoloogilist tegevust. Olnud Eestimaa Kommunistliku Partei ajalugu käsitlevate üldistavate tööde juhendaja ja peatoimetaja. 
Eesti NSV teeneline teadlane (1980). Eesti NSV riiklik preemia 1972 (kollektiivis, 1980, kollektiivi juhina). Orden "Austuse märk" (1965, 1971), Isamaasõja II järgu orden. Üle 100 teadustrükise ja aimeartikli.
Viktor Skrõpnõk

Mängijakarjäär

Enne profikarjääri algust mängis Skrõpnõk aastatel 1987–1988 Nõukogude Liidu kõrgliiga reservmeeskondade turniiril Dnipropetrovski Dnipro ridades. Aastatel 1989–1994 mängis Skrõpnõk Zaporižžja Metallurgi meeskonnas, kust siirdus 1994. aastal kaheks hooajaks tagasi Dnipropetrovski Dniprosse. Sealt suundus ta 1996. aastal Bremeni Werderisse, kus mängis kuni oma mängijakarjääri lõpuni 2004. aastal. Oma tsenderdusoskuste poolest tunti teda kui Ukraina Beckhamit. 2004. aastal võitis ta Werderiga Bundesliga ja Saksamaa karikasarja.

Treenerikarjäär

Skrõpnõk sai Bremeni Werderi reservmeeskonna peatreeneriks 2013. aastal. 2014. aasta 25. oktoobril määrati ta Bremeni Werderi põhimeeskonna peatreeneriks, kui eelmise peatreeneri Robin Dutti juhitud meeskond oli langenud Bundesliga tabeli lõppu. 2014/2015 hooaja lõpuks oli Skrõpnõk juhtinud meeskonna Bundesliga tabeli esimesse poolde. Bremeni Werderi peatreeneri kohalt vallandati ta 2016. aasta septembris.
Aastatel 2018–2019 oli ta Läti kõrgliiga klubi Riga peatreener.
152 mm Canet' suurtükk

152 mm (6-tolline) Canet' suurtükk on mereväesuurtükk, mida kasutati laevadel ja rannikupatareides.

Ajalugu

Suurtüki töötas välja Prantsuse insener Gustave Canet (1846–1908). Tootmist alustati Prantsuse firmas Schneider et Cie (tänapäeval Schneider SA). Valmistati laeva- ja rannikusuurtükke. Relvastuses alates 1891. aastast.

Tehnilised andmed

Rannikul kasutatava kahuri kaal: 19,38 tonni
Raua kaal: 5,75 tonni
Raua pikkus: 6,84 meetrit (45 kaliibrit) 
Fugassmürsu algkiirus: 793 m/s
Kasutati soomustläbistavaid (41,5 kg) ja fugassmürske (49,8 kg)
Suurtükki laaditi unitaarpadrunitega.

Kasutamine Venemaal

Venemaal toodeti Canet' tüüpi suurtükke alates 1892. aastast Obuhhovi terasevalutehases. 152 mm Canet' suurtükid olid kasutusel Peterburi merekaitses, sealhulgas ka Peeter Suure merekindluses.

Kasutamine Eesti kaitseväes

Eesti merekindlustes olid 152 mm Canet' suurtükid rannakaitsepatarei nr 2, 4, 5, 7 ja 11 relvastuses. Kokku oli suurtükke 16 tükki.
Üks relv anti 1935. aastal Naissaarel olevast rannakaitsepatareist nr 5 Soomusrongirügemendile ning seda kasutati raudteesuurtükk Suure Tõllu ehitamisel.
Ago Naarits

Ago Naarits (13. august 1954 – 19. juuli 1996 Tallinn) oli Eesti poliitik.
Ta lõpetas 1972. aastal Tallinna 22. Keskkooli ja 1977. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi ehitusteaduskonna veevarustuse ja kanalisatsiooni eriala.
Naarits oli aastatel 1993–1995 Nõmme linnaosa vanem. Alates 1995. aastast oli ta Tallinna abilinnapea, kelle töövaldkonnad olid linnavarad, omandi- ja maareform, maakasutus ning elamusuhted.
Ago Naarits hukkus autoõnnetuses.
Mustpea-hänilane

Mustpea-hänilane (Motacilla flava feldegg) on hänilase alamliik. Mõnes süsteemis käsitletakse teda eraldi liigina.
Rohkete hübriidide esinemise tõttu on mustpea-hänilase eristamine teistest hänilase alamliikidest keeruline. Mustpea-hänilane on Eestis eksikülaline.