google/wiki40b huggingface dataset:
Ben Drui

Ben Drui (ka Benjamin Drui ja Benjamin-Jakov Drui; 31. juuli 1924 Tartu – 1. oktoober 1975 Tallinn) oli Eesti lavastaja ja näitleja.
Ta on õppinud Tartu 17. Algkoolis (Tartu Juudi Algkoolis) ja Tartu 5. Keskkoolis. Sõja puhkedes evakueerus ta koos perekonnaga Nõukogude tagalasse. Kui ta sai 18-aastaseks, mobiliseeriti ta Punaarmeesse. Ta lõpetas Tšeljabinski tankikooli vanemseersandina. Ta teenis Eesti Laskurkorpuses, osaledes aastal 1944 Tallinna vallutamise operatsioonis ja lahingutes Sõrve poolsaarel. Aastal 1953 lõpetas ta GITISe eesti stuudio.
Ta töötas aastatel 1953–1965 näitleja ja lavastaja assistendina ning aastatel 1968–1971 lavastajana Draamateatris. Aastatel 1971–1975 töötas lavastajana ETV-s.
Ben Drui suri 1. oktoobril 1975 Tallinnas ja ta maeti 6. oktoobril 1975 Pärnamäe kalmistule.

Isiklikku

Ta oli aastast 1952 abielus Aasa Käsiga. Nende poeg Heini Drui on dokumentaal- ja muusikafilmide režissöör.
FTSE 100 Index

FTSE 100 Index on Londoni börsi indeks, mis jälgib börsi turuväärtuselt 100 suurema ettevõtte aktsiate hindu.
Indeksi arvutamist alustati 3. jaanuaril 1984, indeksi baastase oli alustamisel 1000 punkti. Seni on indeksi kõrgeim tase olnud 6950,6 punkti, kuhu indeks jõudis 30. detsembril 1999. Indeks langes 2007.–2010. aasta finantskriisi ajal allapoole 3500 punkti taset. Indeks ületas 6000 punkti taseme taas 2010. aasta detsembris.
Eesti Mullateaduse Selts

Eesti Mullateaduse Selts (akronüüm EMTS) on Eesti teadusorganisatsioon, mis ühendab mullateadlasi. 
Mittetulundusühing Eesti Mullateaduse Selts asutati 16 liikme poolt 23. oktoobril 2009. Selts arendab koostööd nii kohalike kui ka välisriikide erialaseltside, ühingute ja liitudega ning edendab mullateaduse alase hariduse saamist ja teadustööd. Seltsi üks eesmärke on ka ühiskonna teadlikkuse tõstmine Eestis muldi puudutavates küsimustes.

Juhatus

Seltsi juhatusse valiti 2009. aastal Alar Astover, Endla Reintam ja Tiina Köster. 2013. aastal valiti üldkoosolekul seltsi juhatusse Alar Astover, Endla Reintam ja Helis Rossner. EMS-i president on alates 2009. aastast Alar Astover.

Seltsi eelkäija

Eesti Mullateaduse Seltsi eelkäija oli aastatel 1957–1991 tegutsenud Üleliidulise Mullateaduse Seltsi Eesti filiaal. Selle juhiks oli aastatel 1957–1964 Osvald Hallik ning aastatel 1964–1991 Loit Reintam. Pärast Eesti taasiseseisvumist mullateadlaste ühistegevus jätkus mitteformaalsel kujul, selle liidriks oli professor Loit Reintam.

Seos rahvusvaheliste teadusorganisatsioonidega

EMTS kuulub Euroopa Mullateaduse Seltside Konföderatsiooni (European Confederation of Soil Science Societies) ja on Rahvusvahelise Mullateaduse Seltsi (International Union of Soil Sciences; akronüüm IUSS) liige. Kõik EMTS-i liikmed (2010. aasta aprilli seisuga 25 inimest) on ka täieõiguslikud IUSS-i liikmed.
Vaikiv teadmine

Vaikiv teadmine (tacit knowledge) on teadvustamata teadmine.
Mõiste võttis kasutusele Michael Polanyi.
Catharina-Amalia

Catharina-Amalia, Oranje printsess (sündinud 7. detsembril 2003 Haagis) on Madalmaade kuninga Willem-Alexanderi ja kuninganna Máxima esimene laps. Catharina-Amalia on Madalmaade troonipärilusjärjekorras esimesel kohal ning George II vanima tütre Anne'i otsese järglasena Briti troonipärilusjärjekorras 778. kohal.
Kuna Hollandis kehtib absoluutne esmasünniõigus, ei saa ükski kuningapaari järgmistest lastest asuda troonile enne Catharina-Amaliat. Abiellumiseks on tal tulevikus vaja saada Hollandi parlamendi luba.

Sünd

Printsess sündis Bronovo haiglas kell 17.01, kaalus 3 kg ja oli 50 cm pikk.
Nadežda Udaltsova

Nadežda Andrejevna Udaltsova, sünninimi Nadežda Prudkovskaja, (vene keeles Надежда Андреевна Удальцова; 10. jaanuar 1886 Orjol, Orjoli kubermang – 25. jaanuar 1961 Moskva, Nõukogude Liit) oli Nõukogude Liidu kunstnik, vene avangardismi esindaja (kubofuturist, suprematist).
Ta õppis maalikunsti Moskvas ja Pariisis (aastal 1912 Jean Metzinger' juures). Naasnud Moskvasse töötas ta 1913. aastal Vladimir Tatlini ateljees. 
Mõjutatuna Kazimir Malevitši suprematismist, astus ta kunstirühmituse "Supermus" liikmeks. Lisaks supermatismile jättis tema loomingusse oma jälje kubism. Pärast revolutsiooni töötas õppejõuna kunstikoolides. 1940. aastatel maalis ta sotsialistliku realismi stiilis.
Nadežda Udaltsova on maetud Novodevitšje kalmistule. Udaltsova järgi on nimetatud kraater Veenusel.

Isiklikku

Nadežda Udaltsova isa Andrei Prudkovski oli sandarmeeria polkovnik, kes 1917. aasta juulis saadeti kindralmajori auastmes erru ja lasti maha 1918. aastal punase terrori käigus.
Nadežda Udaltsova oli aastatel 1908–1919 abielus Aleksandr Udaltsoviga. Tema teine abikaasa Aleksandrs Drēviņš oli läti päritolu Nõukogude Liidu kunstnik, kes 1938. aastal represseeriti ja maha lasti. Nende poeg Andrei Drevin (1921–1996) oli skulptor.
Uljaste Mädajärv

Uljaste Mädajärv (ka: Mädajärv, Väike Uljaste järv, Uljaste Soojärv) on järv Ida-Viru maakonnas Lüganuse vallas. Järv on arvele võetud ürglooduse objektina. 
Järve pindala on 2,6 ha, sügavus 4 m.
Kuutsi raamatukogu

Kuutsi raamatukogu on raamatukogu Võru maakonnas Rõuge vallas Kuutsi külas.
Raamatukogu juhataja on Helgi Kõivumägi.

Ajalugu

Raamatukogu tegevuse alguseks võib lugeda 1870. aastat, kui kooliõpetaja Jaan Koka eestvõttel soetati Mõniste mõisniku Eduard von Wulfi annetatud raha eest 300 raamatut. Aastal 1885 raamatukogu tegevus küll soikus. Raamatute laenutamine sai uuesti hoo sisse pärast karskusseltsi loomist 1902. aastal ning senise kogu põhjal loodi Mõniste Rahvaharidusseltsi raamatukogu.
Mõniste raamatukogu nimetati 1979. aastal ümber Kuutsi raamatukoguks ning varasem Mõniste-keskuse raamatukogu nimetati Mõniste raamatukoguks.
1996. aastal lõpetati Saru raamatukogu tegevus ning raamatud jaotati Mõniste ja Kuutsi raamatukogu ning Mõniste Muuseumi vahel.
Pärast seda, kui 2003. aasta kevadel koliti raamatukogu Mõniste vanasse koolimajja liideti sellega Mõniste kooli raamatukogu.
Goodid (subkultuur)

Ajalugu

Termini "gooti" mõtles 1967. aastal välja muusikakriitik John Stickney kirjeldamaks kohtumist Jim Morrisoniga, mis toimus hämaralt valgustatud veinikeldris, nimetades seda täiuslikuks kohaks avaldamaks austust gothic rock bändile The Doors. Hilisematel 70ndatel kasutati sõna "gooti" (inglise k gothic) kirjeldamaks post-punk bändide,  Siouxsie and the Banshees, Magazine, ja Joy Division, loodud atmosfääri.
Łahojsk

Ajalugu

Łahojskit mainitakse esimest korda aastal 1078 nime all Логоско, asulat nimetas oma teoses Kiievi suurvürst Vladimir Monomahh. Kuni XI sajandi lõpuni kuulus asula Polotski vürstiriiki. Aastal 1127 rüüstas Mstislav Suur Polotskit ründama minnes tee peal ka Łahojski. Aastast 1180 sai asula Łahojski vürstiriigi pealinnaks.
XIV sajandi algul liitus Łahojsk Leeduga. Aastal 1387 andis suurvürst Jogaila asula oma vennale Skirgailale, aga aastast 1392 kuulus see Vytautasele. Aastast 1413 kuulus Łahojsk Vilniuse vojevoodkonda. Kazimierz IV andis linna Czartoryskite suguvõsa valdusse. Linna varasema ajaloo lõpetas krimmitatarlaste rüüsteretk, mille käigus linn aastal 1505 maani maha põletati.
XVI sajandi algul hakkas Łahojsk kuuluma Tyszkiewiczite suguvõsale. Tyszkiewiczid valisid aleviks muudetud Łahojski oma residentsiks ja sellest sai samanimelise krahvkonna keskus. Aastal 1532 ehitati tatarlaste poolt maha põletatud linnuse asemele õigeusu kirik, selle juurde rajati aga klooster. Seoses territoriaal-administratiivse reformiga hakkas asula kuuluma Minski vojevoodkonda ja Minski maakonda. Alevi okupeerisid korduvalt (aastail 1519, 1535, 1654) Moskva väed.
Aastal 1609 ehitasid Tyszkiewiczid alevisse esimese katoliku kiriku, millest sai ka suguvõsa matmispaik. Aastal 1673 sai alev õiguse pidada kaks korda aastas laata turuplatsil iga nädal turgu.
Põhjasõja ajal põletasid alevi hõivanud rootslased aastal 1708 sealse lossi maha. Aastal 1752 ehitasid Tyszkiewiczid hävinud lossi asemele uue õigeusu kiriku, selle juurde aga katoliikliku kloostri. Aastal 1787 alustasid nad ka uue kivist katoliku kiriku rajamist, mis pühitseti sisse aastal 1793.
Poola jagamisel hakkas Łahojsk aastal 1793 kuuluma Venemaa Keisririigi koosseisu. Alev asus Minski kubermangus. Aastail 1814–1819 ehitasid Tyszkiewiczid alevisse uue lossi. Aastal 1837 hakkas Łahojskis tööle tikandeid tootev vabrik, samuti ka väike põllutööriistade vabrik koos selle juures asuva töökojaga. Konstanty Tyszkiewicz asutas alevisse ka panga. Aastal 1842 asutas ta Łahojskissse koduloomuuseumi, selle kollektsioonid panid aastal 1855 aluse Vilniuse ajaloomuuseumile. Aastast 1861 hakkas alevis tegutsema vaske töötlev vabrik. Aastast 1897 on teada, et alevis oli vesiveski, ka peeti seal kolm korda aastas laata.
Aastal 1924 sai alevist samanimelise Valgevene NSV rajooni keskus. Teise maailmasõja ajal hävis Tyszkiewiczite loss. Aastal 1998 sai Łahojskist linn.
Õved

Õved on õed-vennad, ühe vanemapaari järglased. 
Et geneetikas on sageli tarvis nimetada mingi terminiga kõiki samade vanemate teisi järglasi, soost sõltumata, võeti inglise keeles kasutusele lühend sibs (ka siblings), mis on tuletatud sõnadest sisters-brothers. Eesti keeles moodustati analoogselt sõna "õved" kui lühend sõnadest "õed-vennad". 
Ainsuses on kasutust leidnud nii õvi kui õve. Tuletuslugu silmas pidades peaks eelistatud olema "õve". 
Võib eristada ka täisõvesid (fullsibs) ja poolõvesid (halfsibs) – viimaste puhul on vaid üks vanematest ühine.
Abeli-Ruffini teoreem

Ajalugu

Teoreemi esimese tõestuse avaldas 1799 Paolo Ruffini. Tõestuses olid mõned ebatäpsused.
Aastal 1824 avaldas täieliku tõestuse Niels Henrik Abel. 
Évariste Galois tõestas teoreemi sõltumatult töös, mis avaldati postuumselt 1846. Galois' teooria võimaldas anda tõestusele tänapäevase kuju.
Francesca Schiavone

Francesca Schiavone (sündinud 23. juunil 1980 Milanos) on Itaalia tennisist. 
Profitennisistiks sai 1998. aastal. Ta võitis 2010. aastal naisüksikmängu Prantsusmaa lahtised meistrivõistlused tennises, olles esimene itaallasest naistennisist, kes on võitnud suure slämmi turniiri. Tema karjääri parim koht WTA edetabelis oli neljas (jaanuaris 2011).
Septembris 2018 (38-aastaselt) lõpetas ta profikarjääri, olles WTA turniiridel osalenud 22 aastat.

Isiklikku

Schiavone on 1,66 m pikk ja kaalub 64 kg. Ta on paremakäeline.
Mossi metallitööstus

Mossi metallitööstus (bokmål Moss Jernverk, alguses Moss Jærnværk) oli Norras Mossis aastatel 1704–1873 tegutsenud metallurgiaettevõte.
Ettevõtte loomise algatus tuli Taani võimudelt, kes soovisid lõpu teha Rootsi metallurgiaettevõtete domineerimisele. Ettevõtte asutas Taani riigiametnik ja ettevõtja Ernst Ulrich Dose.
Mossi metallitööstus kasutas Mossi joa energiat ning töötles peamiselt Arendalsfeltetis kaevandatud rauamaaki. Ta oli paljude aastate jooksul linna suurim ettevõte. Ümbruskonna talupoegadel oli kohustus metallitööstust puusöega varustada.
Ettevõttel oli aastatel 1758–1873 oma kool ja töötajatele anti tasuta eluase. Aastal 1762 elas ettevõtte korterites 270 inimest, 1781. aastal 281 inimest ja 1825. aastal 340 inimest. Juhatusel oli õigus töötajaid väiksemate õigusrikkumiste eest süüdi mõista ja neid ettevõtte vanglas kinni pidada. Oli ka haigekassa, arst ja ämmaemand.
Ettevõte tootis alguses malmahje. Alates 18. sajandi keskpaigast oli Mossi metallitööstus Norra suurim relvatootja. See oli ka esimene ettevõte Norras, kes võttis kasutusele kõrgahjud ning hakkas terast valtsima, kahureid valama ja naelu valmistama.
Toodeti peamiselt kahurikuule ja kahureid, kuid ka alaseid, malmahje, tünnivitsu, keedupotte, naelu, mitmesuguseid tööriistu.
Ettevõtte peakontoris kirjutati 1814. aastal alla Mossi konventsioonile.
Harilik kuutõverohi

Kirjeldus

Taim kasvab 15–50, harva kuni 100 cm kõrgeks.
Taime varre küljes on 7–12 vaheldumisi paiknevat lehte. Lehed on 5–12, harva kuni 20 cm pikad ja 3–6, harva kuni 8 cm laiad ning paralleelsete leheroodudega. Abilehed puuduvad.
Õied puhkevad mais-juunis. Nad ripuvad kaldu kasvava varre küljest allapoole. Õieraod on 0,5–1, harva kuni 2 cm pikad. Õied on radiaalsümmeetrilised. Õiekattelehti on 6. Nad moodustavad 11–20, harva kuni 25 mm pikkuse õie, mille sees on 6 tolmukat ja üks 3–4 mm pikkune emakas.
Taime marjad on sinakasmustad ja 7–10 mm läbimõõduga. Marjas on 7–9 seemet.

Levila

Taim kasvab Euroopas, Aasias ja Põhja-Aafrikas. Eestis on ta tavaline.

Kasutamine

Harilikku kuutõverohtu kasvatatakse ilutaimena niisketes varjulistes kohtades.

Paljundamine

Kõige kergemini paljuneb taim võsunditega.
Kõik taime osad on mürgised.
Geoidi mudel

Geoidi mudel on mudel, mis arvutab geoidi pindala etteantud alal, toetudes referentsüsteemidele.
Geoidi mudel võimaldab geodeetilised kõrgused ümber arvutada normaalkõrgusteks. Seega saab enamikus rakendustes nivelleerimise tehnika asendada kõrguste määramisega GPS-meetodil.
Praegu kehtib Eestis geoidi mudel Est-Geoid2011. Mudel Est-Geoid 2011 on korrigeeritud riikliku geodeetilise võrgu I ja II klassi punktide EUREF-EST97 ellipsoidaalsete ja BK77 normaalkõrguste väärtuste põhjal. Seoses üleminekuga uuele kõrgussüsteemile EH2000 võetakse kasutusele 1. jaanuaril 2018. a uus mudel EstGeoid2017.
Roberto Jorge Haddock Lobo

Roberto Jorge Haddock Lobo (19. veebruar 1817, Cascais, Cascaisi rajoon, Portugal – 30. detsember 1869, Rio de Janeiro, Brasiilia) oli Briti päritolu Brasiilia arst ja poliitik.
Haddock Lobo immigreerus Brasiilia Keisririiki ja astus Rio de Janeiro Ülikooli meditsiiniteaduskonda 1834. aastal. Pärast lõpetamist tegeles ta mitte üksnes arstitöö, vaid ka rahvatervise ja tervishoiupoliitika küsimustega. Ta töötas haridusinspektorina, oli rahukohtunik ning Brasiilia Keiserliku Meditsiiniakadeemia ja Rahvusliku Tööstuse Abistamise Seltsi liige.
20. mail 1847. aastal tegi ta Brasiilia esimese katselise anesteesia meditsiinitudeng Paes Leme'le. 1849. aastal korraldas ta nüüdse Rio de Janeiro (tollal Município Neutro) esimese rahvaloenduse.
Haddock Lobo tegutses Konservatiivse Partei poliitikuna mitmes valitud ametis. Tema eestvedamisel tehti Rio de Janeiro linnas mitmeid uuendusi, sealhulgas alustati tänavasillutamisega. Linnaelu edendamise eest pälvis ta Kristuse ordeni ja Roosi ordeni.
1864. aastal avaldas Haddock Lobo teose "Tombo das Terras Municipais". Ta oli meditsiiniajakirja Anais Brasilienses de Medicina toimetaja ning Arquivo Médico Brasileiro kaastööline, tutvustades mõlemas väljaandes tollaseid meditsiinilisi uuendusi.
Isobutaan

Isobutaan ehk metüülpropaan on alkaan (küllastunud süsivesinik), mille molekulis on neli süsinikuaatomit, nagu ka butaanil, kuid mis erineb butaanist molekulistruktuuri poolest. Nimelt paiknevad butaani molekulis süsinikuaatomid sirge ahelana, isobutaanis on need aga hargnenud.
Normaalolekus on isobutaan lõhnatu ja värvitu gaas, selle sulamistemperatuur on −140 °C ja keemistemperatuur −10 °C.
Alates 1993. aastast, mil keskkonnakaitseorganisatsioon Greenpeace ja Saksa firma Foron tegid vastava ettepaneku, kasutatakse isobutaani külmikute jahutuselementides freoonide asemel. Isobutaani mõju maakera osoonikihile on minimaalne ja see ei mõjuta kuigivõrd ka globaalset soojenemist. Teisalt võib isobutaan lekke korral süttida. 2009. aastal oli  isobutaan kasutusel umbes 300 miljonis külmikus.
Rästiklased

Levik

Rästiklasi võib kohata Lõuna- ja Põhja Ameerikas, Aafrikas ja Euraasias. Ameerika mandritel on nad põlised liigid Kanada lõunaosast kuni Lõuna-Ameerikani. Pärisrästiklaste alamsugukonnast on ka Eesti ainukene mürkmadu – harilik rästik. Rästiklasi ei leidu Austraalias, kus on muidu palju madusid.

Käitumine

Enim on uuritud rästiklaste käitumist võimalike kokkupuudetega inimestega. Eksperimentidega on kindlaks tehtud, et iga isend suudab otsustada, kui palju mürki igal kindlal korral kasutada. Igal juhul on kõige olulisem süstitava mürgikoguse juures mao keha suurus – suuremad isendid on võimelised süstima rohkem mürki (sülje koostis sarnaneb rästiklastel pankrease nõre biokeemilise koostisega). Teine oluline fakt on kindla mao liik: mõni liik süstib iga kord rohkem mürki või on juba näärmetes rohkem mürki, salvab täpsemalt või on võimeline lühikese aja jooksul mitu korda salvama. Saaklooma salvamise korral määrab mürgi süstimise koguse saaklooma suurus, liik ning mao käitumine salvamisel: kas hoiab saaki kinni või laseb kohe lahti. Viimasel juhul võib mürgil olla roll ka kemoretseptsioonis, et saakloom pärast lahtilaskmist uuesti üles otsida. Kaitseva rünnaku korral võib mürgi koguse määrata samuti ohustaja suurus ja liik ning lisaks veel mao hinnatud ohutase. Siiski ei taga suurem ärritaja ja ohutase kohe suurema mürgikoguse kasutamist.

Rästiklaste mürk ja teadus

Rästiklastelt kogutud sülg, mida tänapäeval maokasvandustes kasvatavatelt madudelt ka lüpstakse, on olnud uurimisobjektiks tänapäeval sadadele ja tuhandetele teadusasutustele. Enim teatakse rästiklaste sugukonna isendite mürgi baasil komplekteeritud, eraldatud ja sünteesitud aineid farmaatsiatööstuses ning sellega tihedalt seotud teadusasutustes. 1990. aastatel kiitis FDA heaks mitmeid rästiklaste perekonna mürgi baasil keemiliselt sünteesitud ravimeid, mis olid mõeldud sadade miljonite inimeste südamehaiguste ning rinnaangiini (angina pectoris) ja südameinfarkti ennetamise, kohaloleva ja järelravimina, mida tutvustati superaspiriinina: Aggrastat, Plavix, Epetifibatide, Integrilin jpt. Hiljem töötas hiiglaslik ravimifirma AstraZeneca välja ja registreeris ravimi toimeainega ticagrelorum, mille kaubamärk Ameerika Ühendriikides on Brilinta ja Euroopa Liidus, (sh ka Eestis) Possia. AstraZeneca rahastamise abiga kõik peamised meditsiinilis-kliinilised uuringud, koondnimetusega Plato's trial, läbinud, tunnistati Brilinta efektiivsemaks kui Plavix. Lisaks eelnimetatuile on rästiklaste sugukonna madude mürki aluseks võttes sündinud angiotensiin-konvertaasi inhibiitorid ehk (AKE-inhibiitorid), mis pärsivad RAA-süsteemi (toimeaine alusel klassifitseerituna, mõned enimväljastatud retseptiravimid perindoprilum, captoprilum, enalaprilum, lisinoprilum, ramiprilum jpt). Loetletud sünteetilised ravimipreparaadid on päästnud ning pikendamas/ravimas sadu miljoneid inimesi (ja ka loomi) maailmas, lisaks on neil oluline roll maailma riikide majanduses (sajad tuhanded töökohad, tehased, uurijad, laborid, apteegid, arstipraksised ja inimesed).
Ahti Niilisk

Ahti Niilisk (sündinud 10. juunil 1937 Haapsalus) on Eesti füüsik.

Elulugu

Ahti Niilisk on talupidaja poeg.
1955. aastal lõpetas Niilisk Haapsalu 1. Keskkooli, 1960 Tartu Ülikooli füüsika osakonna ning 1966 Eesti NSV TA Füüsika ja Astronoomia Instituudi aspirantuuri. 1971. aastal kaitses ta füüsika-matemaatikakandidaadi kraadi.
Niilisk oli 1961–63 ja 1966–67 Füüsika ja Astronoomia Instituudi nooremteadur, 1967–70 peainsener, 1970–71 vaneminsener, 1971–72 nooremteadur ja 1972–73 vanemteadur. 1973–90 oli ta Eesti Teaduste Akadeemia Füüsika Instituudi vanemteadur, 1980 ka Poola Teaduste Akadeemia uurimiskeskuse Unipress külalisteadur, 1990–2003 Füüsika Instituudi (aastast 1997 Tartu Ülikooli Füüsika Instituudi) teadur. 2003. aastast on ta erakorraline vanemteadur, 2003 oli ka Hawaii Ülikooli (USA) külalisstipendiaat.

Teadustöö

Ahti Niiliski peamised uurimisvaldkonnad on kõrgrõhu mõju kristallide lisanditsentrite ja eksitonide optilistele omadustele, pooljuhtide fotoelektrilistele omadustele ja pooljuht-heterolaserite kiirguskarakteristikutele laias temperatuurivahemikus. Tema osalusel juurutati FI-s metoodika tahkiste optiliste ja elektriliste omaduste uurimiseks kuni 15-kilobaarise hüdrostaatilise rõhu korral temperatuurivahemikus 4,2–300 K. Ta on avaldanud üle 60 teadustrükise.
Enn Roos

Elukäik

Enn Roos asus vanematega Eestisse 1912. aastal. Lõpetas 1927. aastal Tallinna Peetri erakooli, õppis aastatel 1926–1928 Ants Laikmaa ateljeekoolis ja 1927–1928 Jaan Koorti ateljees. 1935. aastal astus Pallase Kõrgemasse Kunstikooli, mille lõpetas 1939. aastal skulptorina.
Ta mobiliseeriti 1941. aastal Punaarmeesse, tegutses aastatel 1942–1944 skulptorina Moskvas.
Enn Roos töötas aastatel 1947–1983 Eesti NSV Riiklikus Kunstiinstituudis õppejõuna klaasehistöö, keraamika ja skulptuuri kateedris. Ta oli aastast 1958 professor ja aastatel 1962–1977 skulptuurikateedri juhataja.

Looming

Enn Roos on loonud monumentaalskulptuuri ja arhitektuuriplastikat. Viljelenud vabaplastikat, modelleerides portreid, olulistikulisi kompositsioone, naisakte ning loomaskulptuure. Materjalidest eelistas ta pronksi kõrval ka mattglasuuriga keraamikat, šamotti, terrakotat ning hilisemal ajal ka polüestervaiku.
1930. aastatel modelleeris hulgaliselt portreeskulptuure riigitegelastest, sh Jaan Poska, August Rei, Otto Tief ja Artur Sirk. Samas on Enn Roos ka joonistanud ja illustreerinud ajakirja Vallatu Magasin 1937 aasta nr 2 esikaane. Sõja ajal Moskvas viibides võttis ta osa Suure Isamaasõja kunstinäitusest ning 1944. aastal toimunud Jüriöö ülestõusu kunstinäitusest. Sellesse perioodi kuuluvad tema tööd "Eesti partisanid", "Isa ja poeg - rahvatasujad" ning "Granaadiheitja".
Pärast sõda valmisid Enn Roosil mitmefiguurilised skulptuurigrupid ("Laulvad lapsed", "Akrobaadid"), portreed kultuuritegelastest ("Richard Sagrits", "Ants Laikmaa") ning hulgaliselt pisiplastikat ("Mängivad karud", "Lammas talledega" jt). Tema tuntumad monumentaalskulptuurid on Tõnismäe haljakul asunud nn Tallinna vabastajate monumendi langetatud peaga sõduri pronksist kuju (nn pronkssõdur; nüüd Kaitseväe kalmistul) ning Harjumäel asunud Viktor Kingissepa pronksfiguur (nüüd Ajaloomuuseumis Maarjamäel).
Oksana Jakovleva

Oksana Jakovleva (sündinud 6. oktoobril 1980 Dubrovkas) on Ukraina laskesuusataja. MM-hõbemedal (2003 ja 2008) 4x6 km teatesuusatamises.

Isiklikku

Oksana Jakovleva on 163 cm pikk ja kaalub 58 kg.
Lumeredel

Lumeredel ehk lumevärav on lippidest kokkunaelutatud tõke talvel tuisklume kinnihoidmiseks, võrdsete õhuvahedega. Paigaldati näiteks põldudele maantee veerde, et lumi põllult teele ei tuiskaks. Sama tehti raudteede ääres. Taludes ehitati neid ka õuede ümber.
Raplamaa Omavalitsuste Arengufond

SA Raplamaa Omavalitsuste Arengufond on Eesti sihtasutus. Sihtasutuse peakontor asub Rapla maakonnas Raplas aadressil Tallinna maantee 14. Põhikirja järgi on sihtasutuse tegevuse eesmärk "maakonna regionaalset arengut soodustavate programmide ja projektide ning maakondlike ühisürituste täiendavaks finantseerimiseks vajalike rahaliste vahendite sihipärase kogumise ja sihtotstarbelise kasutamise korraldamine".
Sihtasutus loodi 1991.
Sihtasutust rahastatakse peamiselt maakonna omavalitsuste kaudu.
Üliõpilane

Üliõpilane (kõnekeeles ka tudeng) on ülikoolis või muus kõrgkoolis õppiv inimene.
Üliõpilaseks saadakse immatrikuleerimise kaudu ja üliõpilaseks olemine lõpeb ülikooli või muu kõrgkooli lõpetamise tõttu või muul põhjusel eksmatrikuleerimisel.
Daškaŭka

Ajalugu

Kirjalikes allikates on asulat mainitud esimest korda aastal 1597. Selle asutasid Sołomereckid. Aastal 1758 sai Daškaŭkast alev.
Poola jagamisel läks alev aastal 1772 Venemaa koosseisu, kus hakkas kuuluma Mogiljovi kubermangu ja Mogiljovi maakonda. XIX sajandi alguses oli seal kaks õigeusu kirikut, sünagoog ja neli kõrtsi. Aastal 1866 oli alevis 700 elanikku. Sajandi teisel poolel rajati Dnepri kõrgele kaldale Daškaŭka mõisa hoonetekompleks.
Aastal 1885 avati Daškaŭkas kool. Aastal 1897 olid alevis õlipress, kaks sepikoda, veski, üks õigeusu kirik, kümme poodi, kaks sepikoda, kolm võõrastemaja, üks kõrts ja jõesadam. Aastal 1902 valmis alevit läbiv Peterburi-Odessa raudtee.
Aastal 1818 vallutas alevi Saksa armee. Samast aastast hakkas alev kuuluma Valgevene Rahvavabariiki, ent peagi vallutas selle Punaarmee. 3. märtsil 1924 läks alev Vene NFSV koosseisust Valgevene NSV koosseisu. Alevist sai toona külanõukogu halduskeskus, ühtlasi muudeti selle staatus külaks. Sajkslased vallutasid küla taas aastal 1941. 28. juunil 1944 ületas Punaarmee Daškaŭka kohal Dnepri ja vabastas küla.
Komi keel

Hääldus ja rõhk

Komi keeles on kaashäälikud б, в, г, д, дж, дз, ж, з, й, л, м, н, р helilised. Konsonandid к, п, с, т, тш, х, ч, ш ja võõrsõnades kohtuvad ф, ц, щ on helitud. Häälikud tš ja dž võivad olla palataliseeritud (ч, дз) ja palataliseerimata (тш, дж). Palataliseeritud с ja з hääldatakse susisevalt.
Täishäälikuid on 7 (jazva murdes 10). И on eesvokaal, mis pehmendab talle järgnevaid kaashäälikke, i hääliku puhul palatalisatsiooni ei toimu. Ö tähendab švaad.
Rõhk on sürjakomi sõnades esimesel silbil.

Käänded

Komi keeles eristatakse traditsiooniliselt kuutteist käänet.