google/wiki40b huggingface dataset:
Võhu

Võhunõmme

Võhust põhjas, Mõdriku-Roela maastikukaitseala servas on Võhunõmme ja Näsu. Võhust idas asub Aravuse küla ja järv.
VELK Kuramaa konsistooriumiringkond

VELK Kuramaa konsistooriumiringkond (saksa keeles Kurländischer Consistorial-Bezirk) oli Venemaa Evangeeliumi Luteriusu Kiriku piirkondlik koguduste haldusorgan Venemaa keisririigi Kuramaa kubermangus.
Konsistooriumiringkonnad moodustati Venemaa keisririigis, vastavalt 1832. aasta 28. detsembri Uue evangeelse luteri kiriku seadusele.
Konsistooriumiringkondade haldusorganiks oli  Venemaa Evangeeliumi Luteriusu Kiriku Peakonsistoorium.
Seltsisaared

Seltsisaared (prantsuse Îles de la Société, tahiti Totaiete) on saarestik Prantsuse Polüneesias. Pindala 1600 km². Jaguneb Tuulepealseteks ja Tuulealusteks saarteks.
Saared on mägised, kõrgus kuni 2241 meetrit.
Kuuluvad Prantsusmaale.
Valiha

Valiha on Madagaskari näppekeelpill. 
Klassikalisel kujul kujutab ta endast õõnsa bambusetüve silndrilist lõiku. Tüvest lahti võetud kooreribad (neid on 7 kuni 20, enamasti 13) on keelteks, mida sõrmedega näpitakse. Mängu ajal hoitakse pilli põlvedel. 
Moderniseeritud valiha keeled on metallist. 
Sarnased pillid (agong, danang, pagang, tatabuan) on levinud Malai saartel.
Väiketiir

Levik

Väiketiir on levinud kõikide mandrite paras- ja palavvöötmes. Eestis on ta väikesearvuline haudelind. Lääne- ja Põhja-Eesti rannikul pesitseb 400–500 paari. Ta saabub Eestisse aprilli lõpul, lahkub juulis-augustis. Talvitub Lõuna-Aafrikas ja Austraalias.

Välimus

Väiketiiru saba on keha suhtes lühem kui teistel tiirudel. Pealagi on must ja üle silma kulgeb must pikitriip. Jalad ja nokk on kollakasruuged. Lind on 22–24 cm pikk, tiibade siruulatus on 48–55 cm ja kaal 40–60 g.

Pesitsemine

Pesitseb liivarannal või klibuvallil. Kurnas on 2–3 muna. Kurn on täis mai lõpus või juuni alguses.

Toitumine

Väiketiir toitub väikestest kaladest, putukatest ja vähilistest.
Freim

Freim (inglise frame), ka raam, on 1970ndate keskel algselt tehisintellekti uurimisel kasutusele võetud teadmiste esitamise vahend.
Mõiste "freim" võttis kasutusele 1974. aastal Marvin Minsky.
Tänapäeval on freimi mõiste kasutusel peamiselt keeleteaduses (Charles J. Fillmore'i loodud freimisemantikas).
Pervalka tuletorn

Pervalka tuletorn (leedu keeles Pervalkos švyturys; saksa keeles Leuchtturm Pervalka, Leuchtturm  Perwelk, Leuchtturm  Pferdehaken) on tuletorn tulejaamas Leedu ranniku lõunaosas Kura säärel Pervalka külas. Halduslikult kuulub see Neringa linna Leedus.
Pervalka tulejaam rajati esmalt 1900. aastal Saksa võimu ajal. Vana torn hävis Teises maailmasõjas ning 1948. aastaks ehitati uus torn. Põhjalikult uuendati torni aastatel 1960 ja 2006.
Torni alus on kivist ja betoonist, kooniline tüvi on malmist, mis tipneb rõdu ja tuleruumiga. Tüvi on punast ning rõdu ja tuleruum on praegu valget värvi (varem olid ka need punased).
Tuli on valge ja plingib iga viie sekundi järel. See paikneb merepinnast 15 meetri ja maapinnast 14 m kõrgusel, olles nähtav kuni 7 meremiili kaugusele.
Ameerika Ühendriikide Põllumajandusministeerium

Ameerika Ühendriikide Põllumajandusministeerium (inglise keeles United States Department of Agriculture) on USA ministeerium, mis tegeleb põllumajandusalase seadusandlusega, kontrolliga põllumajanduse üle ning ka põllumajandustoodete ekspordi ja impordi kontrolliga. Samuti on Põllumajandusministeeriumi haldusalas põllumajanduse arenguks vajalike sooduslaenude organiseerimine.
Maia Tšiburdanidze

Maia Tšiburdanidze (gruusia keeles მაია ჩიბურდანიძე; sündinud 17. jaanuaril 1961 Khuthaisis) on gruusia maletaja, maailmameister (1978–1991), rahvusvaheline suurmeister (1984).
Tšiburdanidze võitis 1974. aastal rahvusvahelise maleturniiri Brașovis ja samal aastal pääses ta 13-aastaselt esmakordselt NSV Liidu naiste meistrivõistluste finaalturniirile, kus jagas 5.–7. kohta. Oktoobris 1975 Frunzes mängis ta taas NSV Liidu meistrivõistlustel, mis seekord olid ühtlasi FIDE tsooniturniiriks, kust kolm paremat pääsesid naiste maailmameistrivõistlustele. Tšiburdanidze jagas meistrivõistlustel 7.–9. kohta ja edasipääsu õigust ei saanud. Ometigi, 1976. aastal Thbilisis toimunud tsoonidevahelise turniiri koosseisu ta lülitati (Frunzes medali saanud Ljubov Štšerbina asemele). 15-aastane Tšiburdanidze esines seal hästi (2.–3. koht), millega kindlustas endale edasipääsu 1977. aastal toimunud pretendentide matšturniirile. Veerandfinaalis alistas ta Nana Alekhsandria ja septembris-oktoobris 1977 Tallinnas peetud poolfinaalis Jelena Ahmõlovskaja. Järgmise aasta jaanuaris Bad Kissingenis võitis ta 16-aastaselt pretendentide matšturniiri finaalis Alla Kushniri. 1978. aastal augustist oktoobrini Pitsundas toimunud tiitlimatšis võitis Tšiburdanidze 17-aastaselt valitsevat maailmameistrit Nona Gaphrindašvilit.
Tšiburdanidze kaitses MM-tiitlit tiitlimatšis Alekhsandriaga (1981), Irina Levitinaga (1984), Ahmõlovskajaga (1986) ja Nana Ioselianiga (1988). 1991. aastal kaotas ta tiitli hiinlanna Xie Junile. 
Pärast tiitlikaotust jätkas Tšiburdanidze osalemist MM-tsüklites. Pretendentide turniiril 1992. aastal Shanghais jäi ta kolmandaks, 1994. aastal Tilburgis jagas 1.–2. kohta. 1995. aastal kaotas ta pretendentide finaalmatšis Susan Polgárile. 1997. aastal pretendentide turniiril Groningenis jagas ta 3.–4. kohta.
Pärast 1999. aastat osales ta mitmel nokautsüsteemis mängitud MM-turniiril (viimati 2010. aastal), kus parimateks tulemusteks jäid nelja hulka jõudmine 2001. aastal Moskvas (kaotas poolfinaalis Zhu Chenile) ja 2004. aastal Elistas (kaotas poolfinaalis Antoaneta Stefanovale).
Kiirmales võitis ta 2004. aastal Tallinnas rahvusvahelise malevõistlusel Meenutades Paul Kerest naisteturniiri. 
Tšiburdanidze on 9-kordne naiste maleolümpia võitja – viis korda Nõukogude Liidu (1978, 1980, 1982, 1984, 1986) ja neli korda Gruusia (1992, 1994, 1996, 2008) naiskonna koosseisus.
Ta sai FIDE-lt 1974. aastal naiste rahvusvahelise meistri, 1977. aastal naiste suurmeistri ja 1984. aastal rahvusvahelise suurmeistri nimetuse.
Annika Rihma

Annika Rihma (sündinud 14. juunil 1984 Põlvas) on eesti orienteeruja ja jooksja.

Haridus

Lõpetas 2002. aastal Hugo Treffneri Gümnaasiumi.
2007. aastal lõpetas Tartu Ülikooli kehalise kasvatuse ja spordi eriala. 2011. aastal lõpetas Eesti Kunstiakadeemia sisearhitektuuri ja mööblidisaini eriala bakalaureuseõppe.

Töö

Tegutseb sisearhitektina.

Sporditulemused

Harrastab orienteerumist ja pikamaajooksu. 
Orienteerumisega tegelenud 1997. aastast. 
Eesti meistrivõistlustel orienteerumises on ta võitnud aastatel 2001–2017 13 kuld-, 9 hõbe- ja 6 pronksmedalit (sealhulgas 1 kulla suusaorienteerumise märketeates, ülejäänud medalid orienteerumisjooksus). 
Osalenud aastatel 2004–2017 Eesti koondises orienteerumisjooksu MMil, parimad tulemused 11. koht lühirajal (2008), 20. koht tavarajal (2017), 27. koht sprindis (2009 ja 2013) ja Eesti naiskonna liikmena 6. koht teatejooksus (2015). Orienteerumisjooksu EMil 2014. aastal tavarajal 15. koht ja teatejooksus 5. koht. Balti meistrivõistlustel Eesti naiskonna koosseisus võitnud teatejooksus 4 kulda (2005, 2009, 2011, 2016) ja tavarajal 2 hõbedat (2007, 2011).
Eesti kergejõustiku meistrivõistlustel on ta võitnud 2 kulda – 2011. aastal 5000 meetri jooksus ja 2015. aastal 10 000 meetri jooksus, lisaks erinevatelt jooksualadelt 7 hõbedat ja 6 pronksi.
Friedrich August Saebelmann

Friedrich August Saebelmann (26. september 1851 Karksi – 22. veebruar/7. märts 1911 Paistu) oli eesti helilooja, koorijuht, organist ja pedagoog.
Saebelmann oli üks esimesi Eesti muusikaharidusega heliloojaid. 1871. aastal lõpetas ta Valgas Cimze seminari. Seejärel töötas kooliõpetajana Peterburi ja õppis 1874–1875 ühe aasta Peterburi konservatooriumis professor Karl van Arcki klaveriklassis. 1875. aastal naasis Eestisse. 1880. aastast surmani töötas Paistu kihelkonnakooli õpetaja ja organistina.
Saebelmanni loomingust on säilinud saksa romantikute ja liedertafel-stiili eeskujul loodud paarkümmend koorilaulu ning mõned klaverisaatega soololaulud.
Saebelmanni tuntuim teos on rahvusliku ärkamise koorilaul "Kaunimad laulud", mis sageli esineb ka üldlaulupidude kavas. Saebelmanni loomingusse kuuluvad veel "Palve", "Ellerhein", "Jahilaul", "Su priiuse nad olid matnud" ja "Ema süda".
Friedrich August Saebelmanni vend oli Aleksander Saebelmann-Kunileid.
Tema poeg oli Eesti sõjaväelane ja politseinik Harry Saemets.
Antonín Dvořák

Antonín Leopold Dvořák (8. september 1841 Nelahozeves Praha lähedal – 1. mai 1904 Praha) oli tšehhi helilooja.

Elukäik

Sündis kõrtsmiku ja mõisateenija peres. Ta õppis muusikat külakooliõpetajate juures, hiljem Praha orelikoolis, mängis teatriorkestris vioolat. Heliloomingu kõrval teenis elatist muusikatundide andmisega ja orelimänguga kirikus.
Aastal 1891 oli Antonín Dvořák Praha konservatooriumi õppejõud, 1892–1895 New Yorgis Riikliku Konservatooriumi juhataja ja õppejõud.
Elu lõpuaastatel 1901–1904 juhtis taas Praha konservatooriumi.
Antonín Dvořák oli populaarne ja austatud helilooja nii kodu- kui välismaal; on tänini kõigi aegade tuntuim tšehhi helilooja. Sünnimaal on talle pühendatud mitu muuseumi ja mälestusmärki.

Looming

Dvořáki looming on stiililt mõõdukas romantism märgatavate tšehhi jt slaavi rahvaste rahvamuusika mõjudega.
Antonín Dvořák loomingust peegeldub Beethoveni ja Schuberti, hiljem ka nt Wagneri ning helilooja enda lähedase sõbra ja toetaja Brahmsi eeskuju.
Huvitavaid mõjusid andis tema loomingule Ameerika-periood, mil helilooja huvitus nii mustade spirituaalidest kui ka Ameerika põliselanike muusikast.
Antonín Dvořák on kirjutanud 9 sümfooniat, 11 ooperit (sealhulgas "Näkineid"), sümfoonilisi poeeme, hulgaliselt vokaal- ja kammermuusikat, ühtekokku üle saja heliteose. Populaarsemad tema töödest on üheksas sümfoonia e-moll op. 95 "Uuest Maailmast" (1895) ning tšellokontsert, samuti "Slaavi tantsud".
Nava lava

Nava lava on Viljandimaal Mulgi vallas Lilli külas Nava talus asuv etenduspaik.
2005. aastal ehitas Nava talu teatrilembene peremees Jaak Kõdar taluõuele lava. Tostsaati toimuvad Nava laval mulgikeelsed suvelavastused, kontserdid, raamatuesitlused ja muud kultuuriüritused. Koostöös Mulgi kultuuri instituudi, Viljandi Kultuuriakadeemia ja Riigimetsa Majandamise Keskusega toimub seal mulgi kultuuri festival.
Nava laval on etendatud peamiselt Jaak Kõdari kirjutatud näidendeid kohaliku ajaloo teemadel, sh "Kolm risti", "Muinassaar", "Jukra" ja "Kõik läheb mööda".
Räpina õigeusu kirikuaed

Räpina õigeusu kirikuaed on endine kalmistu Räpina kihelkonnas Võrumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Põlva maakonnas Räpina vallas Räpina linnas.

Ajalugu

Räpina õigeusu koguduse uue kiriku (ehitatud 1829–1833, pühitsetud 17. veebruaril 1834) ümber rajati kirikuaed 1834. aastal. 1848. aastal ehitati kirikuaia ümber tara.
Kirikuaeda maeti koguduse teenistujaid ja üldiselt tähtsamaid liikmeid. Kokku on sinna maetud umbes 900 lahkunut. Tänapäeval seda enam matmisteks ei kasutata.

Kirjeldus

Kirikuaed asub Räpina linnas Apteegi tänav 5. Kirikuaia pindala koos ehitiste (kirik jm) all oleva maaga on 0,2 ha, matuseala tegelik suurus on oluliselt väiksem.
Paavo Cajander

Paavo Cajander (24. detsember 1846 Hämeenlinna – 14. juuni 1913 Helsingi) oli soome luuletaja ning tõlkija. 
Teda peetakse ka Soome hümni ametliku soome tõlke autoriks (1889), tegelikult aga põhineb selle esimese ja viimase salmi tõlge Julius Krohni töörühma tõlkel (1867).
Cajander on maetud Helsingi Hietaniemi kalmistule.
Digitaalne kirjaoskus

Eesmärgid

Pädevusmudel võeti kasutusele, et see aitaks hinnata õpilaste digipädevusi riikliku õppekava kontekstis. Pädevusmudeli alusel sooritatakse esimest korda nii põhikooli kui ka gümnaasiumi lõpuklassides digipädevuse tasemetöö 2017.–2018. õppeaastal.

Digipädevusmudel

Pädevusmudel on Euroopa Liidu projektiga DIGCOMP välja töötatud mudel. Antud mudeli alusel koostas. HITSA Innovatsioonikeskus eesti keelse õppijate digipädevusmudeli, mille põhjal kirjeldada digipädevuse eri aspekte, et määratleda ning mõista õpilaste digipädevuse taset. Pädevusmudel kirjeldab digipädevuse eri aspekte, et mõista ja määratleda, mis on digipädevus. Õpilastele suunatud pädevusmudelis on viis pädevusvaldkonda – info, suhtlus, sisuloome, turvalisus ja probleemilahendus. Lisaks on dokumendis kirjeldatud iga ainevaldkonna digipädevus.
''1. Info haldamine – digitaalse teabe eesmärgipärane otsimine, sirvimine, hindamine, salvestamine ja taasesitamine.
2. Suhtlemine digikeskkondades – teadlik suhtlemine veebipõhistes keskkondades, teabe ja sisu jagamine, osalemine ühiskonnaelus ning koostöö digivahendite toel.
3.Sisuloome – digitaalse sisu loomine, olemasoleva digitaalse materjali muutmine ja lõimimine, loominguline eneseväljendus ja programmeerimine ning intellektuaalse omandi õiguste ja litsentside järgimine.
4. Turvalisus – identiteedi, tervise ning keskkonna kaitsmine; info- ja kommunikatsioonitehnoloogia turvaline ning kestlik kasutamine.
5. Probleemilahendus – vajaduste väljaselgitamine ja lahenduste leidmine sobivate digivahenditega, tehnoloogia loov kasutamine ning digipädevuse arendamine''.
Logelemine

Logelemine ehk logelus (inglise idle on the job, idleness on the job) on tööaja raiskamine mittemidagitegemiseks või kõrvaliste asjadega tegelemiseks, töölt mitmesugustel põhjustel ärakäimiseks, ajalehelugemiseks, telefonikõnedeks jne.
Nt Nõukogude plaani- või käsumajanduse tingimustes kulus logelemiseks suur osa töötajate tööajast.
Rooma keisrikultus

Rooma keisrikultus oli rooma religiooni oluline osa alates keiser Augustuse valitsusajast (27 e.m.a — 14 m.a.j).
Keisrikultuse tekkimist mõjutas hellenistlik valitsejakultus, mis sai alguse Aleksander Suure religioossest austamisest. Aleksander Suure religioosne austamine algas Egiptuses. Keisrikultuse eelastmeks on peetud ka religioosseid austusavaldusi, mis said osaks Rooma vabariigi kõrgetele ametnikele ja väejuhtidele Rooma idaprovintsides 2. sajandil e.m.a. Sellel ajal olid roomlased juba pikemat aega kreeka kultuuri ja hellenistliku kuningakultuse mõju all.
Rooma keisrikultusega rajati institutsioon, mis pidi ületama religioossed lahknevused, edendama patriotismi ja ühendama maailma ”päästja” valitsuse alla. Keisrit hakati, idaprovintside eeskujul, austama nagu jumalat. 
Juliuste-Claudiuste dünastia valitsusajal (14–68 m.a.j) kujunes keisrikultus Rooma riigis püsivaks institutsiooniks, millel oli nii poliitiline, sotsiaalne kui ka religioosne väljund.
Julius Caesari nimest ja päevist sai alguse riigivalitseja jumaliku inimesena austamine ja käskijaga (imperaatoriga) seostati rohkem või vähem kõike, mis seostus päästega ja õnnega. Aja möödudes sai Caesari nimest valitseja nimetus „keiser“ ning võime kõneleda valitseja jumaliku austuse ühest vormist, keisrikultusest.
Roomlaste keisrikultus on rooma religiooni kontekstis mõistetav valitsejakultuse vorm. Augustus ei lasknud end oma eluajal jumalaks nimetada, kuid ta ergutas rahvast kummardama jumalannaks isikustatud Rooma riiki (Roma Dea). Augustus kuulutati jumalaks postuumselt. Nõnda suunati provintsielanike usulised tunded ja patriotism impeeriumi keskmesse, selle valitsejate poole. See uus kultus levis peagi kõigisse provintsidesse ja sai viisiks, kuidas osutada riigile austust ja lojaalsust.
Keiser Domitianus, kes valitses aastatel 81—96, oli esimene Rooma valitseja, kes nõudis enda austamist jumalana.
Downing Street

Downing Street on tänav Londoni südalinnas. Tänav sai nime oma rajaja, 17. sajandi diplomaadi ja riigimehe George Downingi järgi. 
Kuigi sellel tänaval asuvad ka teised ametiasutused, tähistab Downing Street tavakeeles peamiselt Suurbritannia peaministrit, kelle ametlik residents asub aadressil Downing Street 10. Lisaks paiknevad samal tänaval rahandusministri residents (Downing Street 11) ja valitseva partei distsipliinivalvuri (Chief Whip'i) residents. Residentside vastas paikneb Suurbritannia välisministeeriumi hoone.
1989. aastal, kui kardeti IRA rünnakuid, püstitati tollase peaministri Margaret Thatcheri kaitseks tänava kumbagi otsa terasväravad, mis piiravad tänavat siiani.
Renni

Renni (ka Ranie, Rennie ja Renning) oli Tartust pärit rae- ja mõisnikuperekond.

Ajalugu

Suguvõsa kohta on esimesi teateid 1614. aastast, mil Tartus mainitakse oldermann Hans Rennit (ka Ranie) (suri pärast 1641), kellest sai hiljem Tartu raehärra. 1618. aastal ostis ta Räni (tollal Seamõisa) ja 1626. aastal kinnitati tema valdusõigust Nüpli mõisale. Tõlk Jakob Renni (suri enne 1682) oli 1651. aastal Räni mõisa omanik. Suguvõsa kustus meesliinis ilmselt XVII sajandi lõpul.
Hans Renni nimest tuleneb Räni mõisa saksa- (Renningshof) ja eestikeelne nimi.
Simpsonite jõulud

"Simpsons Roasting on an Open Fire" on joonissarja "Simpsonid" esimene jagu, mis jõudis ekraanile 17. detsembril 1989.

Sündmustik

Homer, Marge ja Maggie on Springfieldi algkoolis Barti ja Lisa esinemist vaatama tulnud. Lisa soovib jõulukingiks poni ja Bart tätoveeringut. Marge ütleb, et Bart ei saa seda ning Homer, et kui Bart seda tahab, siis peab ta selle eest ise maksma.
Kui Marge, Bart ja Lisa jõulusisseoste teevad, hiilib Bart minema ning laseb endale tätoveeringu teha. Bart tahtab saada tätoveeringut kirjaga Mother (ema). Marge aga sekkub ja tätoveerija jõuab kirjutada ainult Moth (koi). Marge laseb tätoveeringu kalli laseroperatsiooni abil eemaldada.
Samal ajal, kui Homer Springfieldi tuumajaamas tööl on, teatab jaama omanik hr Burns, et tuumajaama turvalisust parandati hindu tõstmata ja palkasid vähendamata ning töölised ei saa jõulupreemiat.
Kui Homer kuuleb sellest, et nende jõuluraha läks Barti tätoveeringu eemaldamisele, otsustab ta Marge'le mitte rääkida jõulupreemia mittesaamisest ja teeb ise jõuluoste (ostab odavad kingitused poest, kus miski ei maksa üle 5 dollari).
Homer tahab kuuske osta, aga kõige odavam kuusk maksab 45 dollarit ning ta peab selle metsast varastama.
Seejärel läheb ta kaubamajja jõuluvanana tööle, aga lõpus saab ainult 13 dollarit.
Pärast seda lähevad Homer ja Bart koos Barneyga koerte võiduajamisele. Homer panustab koerale nimega Jõuluvana Väike Abiline, kusjuures võiduvõimalus on 99:1 – paraku jääb koer viimaseks. Esimeseks tuleb koer nimega Keeristorm, kellele Barney panustas. Omanik jätab Jõuluvana Väikese Abilise maha ning Homer ja Bart võtavad ta endale.
Kui Homer ja Bart koju jõuavad, tunnistab Homer Marge'le üles, et ta ei saanud jõulupreemiat, ning kink jäi ostmata. Kuid Jõuluvana Väike Abiline arvati heaks jõulukingiks ja jõulud olid seeläbi hästi läinud.
Pere lauluab jõululaulu "Rudolph The Red Nosed Reindeer", millele Bart ja Lisa oma kommentaaridega vahele segavad. Laulureale "Rudolph, punaninast põhjapõder, sa lähed ajalukku" lisab Bart: "nagu hunn Attila," mispeale Homer teda kägistama hakkab
Priit Pärn

Elulugu

Isa oli raudteelane ja ema koduperenaine. Lapsepõlv möödus Tapal. Esimene karikatuur ilmus 1964. aastal Spordilehes.
Priit Pärn on hariduselt bioloog. Tema karjäär filmimehena algas 1974. aastal, kui Rein Raamat pakkus talle võimalust kujundada tegelased joonisfilmile "Kilplased". Aastal 1977 ilmus tal sama pealkirjaga raamat. 
Aastal 1976 asus ta tööle Tallinnfilmi joonisfilmistuudiosse, kus juba 1977. aastal valmis tema esimene autorifilm "Kas maakera on ümmargune?". Aastal 1980 valmis tal raamat "Tagurpidi" ja aastal 1983 "Naljapildiaabits".
1987. aastal toimunud fosforiidisõja ajal ilmus kultuurilehes Sirp ja Vasar Pärna tänini tuntuim karikatuur "Sitta kah!", mis kujutas hobuvankrilt põllule sõnnikut loopivat vatijopes meest, kelle vigla otsast lendab Eesti kaardi kujuline sõnnikukamakas. Karikatuur tekitas skandaali, kuna kritiseeris NSV Liidu keskvalitsuse suhtumist Eesti keskkonda ja elanike avalikku arvamusse, nii et varem kehtinud eeltsensuuri tingimustes poleks see saanudki ilmuda. Seda on nimetatud Eesti ajaloo kõige tuntumaks karikatuuriks.
Alates 1994. aastast õpetab Priit Pärn animatsiooni Turu Kunstiakadeemias Soomes. 2006. aasta sügisest alustas tegevust animatsiooni osakond Eesti Kunstiakadeemias, mida asus juhtima Priit Pärn.
2007. aasta mais ilmus filmikassett "Must lagi", mis koosnes seitsmest kaheminutilisest animeeritud luuletusest, millest igaühel oli erinev režissöör ja iga režissöör oli valinud erineva luuletaja teose. Üks neist režissööridest oli Pärn, kes oli animeerinud Jüri Üdi luuletuse.

Tunnustused

1999. aastal pälvis Priit Pärn Valgetähe III klassi teenetemärgi.
Aastal 2001 Ottawas autasustati Priit Pärna Rahvusvahelise Animafilmiühenduse (ASIFA) elutöö preemiaga, mis on kõrgeim tunnustus animaatorile. Pärn on saanud veel teisegi elutööpreemia – 2004. aastal Norras Fredrikstadti Animatsioonifestivalil anti talle, Per Åhlinile Rootsist, Jannik Hastrupile Taanist "Il Tempo Gigante" auhind elutöö eest.
Aastal 2002 tunnistati ta Kristjan Raua nimelise kunstipreemia vääriliseks.
15. jaanuaril 2005 andis Kultuurkapital välja 8 aastapreemiat, mis kõik olid 100 000 Eesti krooni suurused. Ühe neist said filmi "Frank ja Wendy" neli autorit Priit Pärn, Kaspar Jancis, Ülo Pikkov ja Priit Tender. Filmi neli tegijat pälvisid ka Eesti Ekspressi kultuurilisa "Areen" aastapreemia 50 000 krooni ja film valiti Annecy animafestivali võistlusprogrammi.
2009. aasta juunis pälvis Priit ja Olga Pärna joonisfilm "Elu ilma Gabriella Ferrita" Zagrebi animafilmide festivalil žürii eripreemia. See film arvati ka maailma suurima ja tähtsaima animafilmide festivali, mis toimub Annecys, lühifilmide võistlusprogrammi.
2011. aastal seoses ASIFA 50. aastapäevaga välja kuulutatud konkursil valiti 852 esitatud filmi hulgast välja viimase 50 aasta märkimisväärseimad joonisfilmid. Priit Pärna joonisfilm "Eine murul" oli 11. kohal ja "Hotell E" 36. kohal.
2019. aastal anti Priit Pärnale Eesti Kultuurkapitali aastapreemia – elutööpreemia.
Õueala

Õueala on jalakäijate ja masinate samaaegselt liiklemiseks ettenähtud ala, kus ehituslike või muude vahenditega on vähendatud sõidukite kiirust ning mille sisse- ja väljasõiduteed on tähistatud õueala  liiklusmärkidega.
Õueala kiiruse piiramiseks on paigaldatud künnised ehk "lamavad politseinikud" ja on tehtud tõkestavaid kurve. Võivad esineda tee tekstuurilised muutused kiiruse vähendamiseks.

Ajalugu

Õueala liiklus Euroopas on olnud edukalt kasutuses juba mitu aastakümmet. Alguse sai õueala kasutus Euroopas Hollandist Delftist. Põhja-Ameerikas on õueala liiklusõnnetuste ja kiiruse ületamise probleemide tõttu alles hiljuti kasutusele võetud.
Charles Hayteri värvisüsteem

Charles Hayteri värvisüsteem ilmus inglise portreemaalija Charles Hayteri raamatus "A New Practical Treatise on the Three Primitive Colours Assumed as a Perfect System of Rudimentary Information", mis ilmus 1826. aastal Londonis.

Ülesehitus

Värvisüsteemi geomeetriline kuju oli ringidest kokku pandud ümarat kolmnurka meenutav kujund, mida autor ise nimetas "kompendiumiks" (compendium). Süsteem põhineb subtraktiivsele värvisünteesile ja kunstnik valis primaarvärvideks  gummiguti (gamboge, kollane), karmiinlaki (Lake, punane) ja Preisi sinise (Prussian-Blue). Kujund esitles kolme värvi omavahelisel segamisel saadavaid teise ja kolmanda astme segusid, vastavalt sekundaarvärve oranži, rohelist ja violetti ning tertsiaarvärve oliivrohelist (olive), pruuni (brown) ja kiltkivihalli (slate). "Kompendiumi" keskel oli must värv.
Sama kujundit kasutades lõi Hayter edasiarendusi, milles lisaks puhastele värvidele ja segudele oli sisemistes ringides lisatud musta lisamisel tekkivaid tumedaid värvivarjundeid (shades), varjunditest järjestas ta tumeneva värvispiraali (spiraali keskosa poole väheneb heledus ja kromaatilisus), kus on ära tuntav spektrivärvide järgnevus.
Charles Hayteri teos ilmus must-valgena ja illustratsioonid on käsitsi koloreeritud. Seepärast pole võimatu, et igas trükises võivad illustratsioonid veidi erineda. Nii on archive.org asuvas raamatus frontispissi "kompendiumi" punase värv soojatooniline kinaverpunane, mitte karmiin, nagu näeb ette teooria

Seosed teiste värvisüsteemidega

Keskel asuva musta suunas tumenevad varjundid esinevad ka Moses Harrise 20-osalises "prismaatilises värviskaalas", samuti Matthias Klotzi värvidiagrammis. Ka James Sowerby kromaatiline skaala näitab lisaks puhastele värvidele (ja heledatele varjunditele) mitme astme segusid ja tumedaid varjundeid. Kõik eelnimetatud olid praktiseerivad kunstnikud või illustraatorid ja nende värvisüsteemid olulise praktilise suunitlusega. Nii Hayter kui Sowerby olid tuttavad Thomas Youngi teosega "Theory of Trichromatic Vision".