Keskvangla

Tallinna Keskvangla (rahvapäraselt Patarei vangla või lihtsalt Patarei) on Tallinna lahe ääres asuv hoonekompleks, mida kasutati aastatel 1919–2005 vanglana. Kompleks asub Tallinnas Kalamaja asumis aadressil Kalaranna 28 / Vesilennuki 2 ja 4.
Kompleksi põhiosa oli algselt kindlusehitis (Kalaranna fort). 19. sajandi I poolel ehitati fort täielikult ümber (esimene teadaolev projekt 1818–1820,  põhiosas valmis 1837). Pärast 1864. aastat ehitati kompleks aastate jooksul maaväe kasarmulinnakuks.

Tallinna Keskvangimaja asutamine

Fordi põhihooned olid Vabadussõja ajal kasutusel ka sõjaväehaiglana. 30. juulil 1919. aastal võttis valitsus vastu otsuse, et fordi kasarmutesse tuleb keskvangla. 1919. aasta lõpus hakati seda järk-järgult vanglaks ümber ehitama, sest sõjavägi oli kasarmutes sees. Sõjavägi üritas küll kasarmuid tagasi saada, kuid suuremas osas jäi kompleks ikkagi vanglale. Mõned hooned ja maa-alad jäidki sõjaväele.
Keskvangimaja allus Kohtuministeeriumi Vangimajade Peavalitsusele, 1929. aastast Vangimajade valitsusele ja 1938. aastast Vangimajade talitusele.
Pärast raskemate süütegude eest süüdimõistvat kohtuotsust asusid kinnipeetud kas Tallinna karistusvanglas Tartu maanteel, Vene tänava eeluurimisvanglas (aastani 1928) või maakondlikes vangimajades. Siis saadeti süüdimõistetu Tallinna Keskvangimajja.

Üksikkambrihoone

1931. aastal projekteeriti (insener Arnold Ahman) ning 1932. aastal valmis kaguküljel juurdeehitisena hoone, kus oli 48 üksikkambrit ning 7 kartseriruumi.
Hiljem oli selle hoone nimi 3. korpus. Seal hoiti kinni eluaegse vabaduskaotusega süüdimõistetuid ja 1936. aastal väidetavalt riigipööret ette valmistanud vapside juhid.

Pärast Eesti iseseisvuse taastamist 1991. aastal

Kompleksi põhiosa on alates 1997. aasta 13. maist Eesti Vabariigi kultuurimälestis nr 8485.
27. detsembril 2002. aastal lõpetas vangla ametlikult oma 82-aastase tegevuse Keskvanglana. 2002. aastal valmis Tartus uus vangla ja enamik halbades tingimustes vange viidi Keskvanglast teistesse vanglatesse. Vangla haigla, majandussalk jms üksused asusid endises Keskvanglas 2005. aastani.

Pärast vanglat

25. märtsil 2003 langetas võimult lahkuv valitsus põhimõttelise otsuse, et endise Keskvangla saab enda käsutusse Eesti Kunstiakadeemia. 2005. aastal otsustas Haridus- ja Teadusministeerium, et endise Keskvangla restaureerimine ja kunstiakadeemiana ülalpidamine on liiga kulukas ning edaspidi seda ühe võimaliku variandina ei arvestata.
Endistes vangalaruumides hakkas ekskursioone korraldama SA Virumaa Muuseumid. Seda tehti 2005. aastani, mil ruumidest leiti mürgiseid hallitusseeni. 2006. aastal renditi hooned Meremuuseumi ja Okupatsioonide Muuseumi ühisele projektifirmale OÜ Bellhouse, kes hakkas seal uuesti ekskursioone korraldama.
2008. augustis kuulutas Riigi Kinnisvara AS välja endise Keskvangla kinnistu (Kalaranna 2 ja Kalaranna 2a) võõrandamise avaliku kirjaliku enampakkumise teel ühise alghinnaga 100 miljonit krooni. Keegi ei soovinud endist vanglat sellise hinnaga osta. 2009. aastal pandi kinnistu 40 miljoni krooniga ja 2012. aastal 3 miljoni euroga uuesti müüki.
2010. aasta 2. juunil avati Keskvangla sissepääsu juures 1944. aastal Prantsusmaalt Saksa okupatsioonivõimude poolt Eestisse Keskvanglasse saadetud 73 Prantsusmaa juudile Konvoi 73 mälestusmärk.
14. mail 2019 avas Eesti Mälu Instituut Eesti riigi toel vangla idatiivas näituseala, mis räägib vangide saatustest ja hoone kasutamisest Nõukogude Liidu kommunistliku (1940–1941, 1944–1991) ja Saksamaa natsionaalsotsialistliku (1941–1944) okupatsiooni ajal ning tutvustab kommunismi kuritegusid ja ideoloogiat rahvusvahelises kontekstis.
Näituseala jääb toimima soojematel kuudel kuni hoone läheb remonti pärast müüki. Riigi Kinnisvara müüb Patareid tingimusega, et idatiiva tuleb Rahvusvaheline Kommunismiohvrite Mälestusmuuseum, mille arendab Eesti Mälu Instituut.