Kulna piiskopilinnus

Kulna piiskopilinnus (eestipäraselt ka Luigelinn, võru murdes Luigaliina, läti Gulbene, saksa Schwaneburg, Schwanenburg, poola Łabędziewo) asus Ida-Lätis, Ida-Vidzemes, Kulna piirkonnas, Kulna linnas Pedetsi (Pededze, Peddez) lisajõe Krustalīce (Kristliz) parempoolsel kaldal, umbes 2 km kaugusel praegusest linnakeskusest.
Praegu asub sellel kohal Gulbene luteri kirik, mille aadress on Brīvības iela 15.

Linnuse algusaegadest Liivi sõjani

X–XI sajandil püstitasid latgalid (lätlased) Krustalitse jõe lähedale kõrgele künkale puidust muinaslinnuse.
1224 lätlaste Tālava ja poolenisti läänemeresoome hõimudega asustatud Atsele maakonna jagamisel Mõõgavendade ordu ja Riia piiskopi vahel sai piirkonna (Culbana) omale piiskop Albert. Ei ole täpselt teada, kas ala (kihelkond?) kuulus enne Talava või Atsele alla. Hilisemas Kulna ja Alulinna kihelkondades elasid ka eesti päritolu leivud.
1340 ehitati baltisaksa ajaloolaste arvates peapiiskop Friedrichi von Pernsteini ajal kivist Kulna linnus. Tuginetakse ajaloolase J. G. Arndti arvamusele (1753), kuid dokumentaalset kinnitust sellele oletusele pole. Linnust oli idapoolsete valduste kaitsmiseks küll hädasti tarvis, sest XIII sajandi lõpus rajatud, Vilakas saarel asuv kindlustatud klooster ei olnud kuigi tugev rajatis ja pealegi asus see lähemast Peapiiskopkonna linnusest u 100 km kaugusel.
1416 on linnust esmakordselt mainitud vene letopissis, mis aga midagi tekkimisaja kohta ei räägi. Ka hiljem kohtab seda kindlust dokumentides küllaltki harva.
1429 on teateid Kulna kihelkonnast – Kerspell vn borchssokinge to Swanborch.
1479 hõivas linnuse ordu.
1483 anti peapiiskopkonna linnused uuele peapiiskopile Michael Hildebrandile tagasi.
1515 peapiiskopi Jasper Linde välja antud ürikus on mainitud esmakordselt linnuse juurde kuuluvat kirikut.
1538 on peapiiskopi koadjuutor markkrahv Wilhelm oma Raunas väljaantud kirjas Kulna ametkonna pealikuna märkinud Johann Butlerit.
1555. aasta Liivimaa linnuste nimekirjas on märgitud, et linnuse kõrval paikneb asula (Hakelwerk) – "arh et oppidum".

Linnus Liivi sõjast tänapäevani

1558. aasta septembri keskel, kui oli alanud Liivi sõda, kavatses peapiiskopkonna aadel oma maid ise venelaste eest kaitsta ja kogunes Kulnasse. Sinna tuli kokku 600 saksa ratsaväelast ja 3000 talupoega. Kuid venelased lõid üllatusrünnakuga kõigepealt talupoegade väe puruks ja seejärel hävitasid varitsusest ka neid tagaajama tulnud sakslased. Sakslased, nähes venelaste suurt väge, pöörasid Rauna (Ronneburg) poole põgenema, kuid võeti kinni ja ellujäänud viidi hiljem Pihkvasse vangi.
1559. aasta jaanuaris tungisid Vene väed 13 000 mehega Alulinna (Aluliina) juures Liivimaale ja suundusid edasi Kulna peale. Peapiiskopkonna ratsaväelased olid sel ajal Kulna all ja tahtsid rüüstamist takistada. Pärast esimesi edukaid võitlusi väiksemate venelaste salkadega satuti lõpuks 18. veebruaril suurema Vene väe peale Kulna ja Cesvaine vahel Tirza mõisa juures. Kuna osa sakslasi põgenes, löödi allesjäänud väiksem 110-meheline väesalk venelaste poolt puruks. Hukkus ka üks peapiiskopi väepealikke, Riia toomhärra Frederick Völkersahm. Kulnas vallutasid Vene väed ka linnuse, kuid pidid sealt peagi lahkuma.
1577. aasta juulis–augustis hõivasid Vene väed uuesti Kulna ja võtsid ka linnakese elanikud vangi. Venelased lasid linnuse õhku ja põletasid kiriku maha.
1582 olid venelased sunnitud pärast poola kuninga Stefan Bathory Venemaa sõjakäike Liivimaalt lahkuma. Linnused anti üle poolakatele, Alulinna, Kulna ja Kirumpää staarostiks sai kuninglik kindralkomissar Liivimaal 1582–88, Stanisław Pękosławski. Samal aastal koostas paavsti Gregorius XIII legaat Põhja-Euroopas jesuiit Antonio Possevino, kes oli juhtinud ka Poola ja Venemaa vahelise Jam Zapolski vaherahu sõlmimist, ilmselt paavsti ülesandel Liivimaa linnade ja kindluste kaardi, kus iga linnus oli kujutatud oma kordumatu silueti ja vastavalt tähtsusele ka suurusega. Kulnat on kujutatud 3 torniga ja keskmisest väiksemana. Nime Schvaneborg kõrval on kasutatud ka teist nimekuju.
1627 on Kulna ümbrus täiesti rüüstatud seisus ja väheste elanikega. 126 aakrist varem kihelkonnas ülesharitud mõisamaadest on nüüd kasutuses napp 30. Juba tollal lammutati Kulna linnusevaremeid ehitusmaterjaliks ja veeti telliseid mööda Pedetsi (Peddez), Aiviekste (Ewsti) ja Väina (Düna, Daugava) jõge mööda allavoolu Riiga.
1638. aasta rootslaste revisjoniaktis öeldakse, et linnusest pole midagi alles jäänud.
XVII sajandil ehitati endise linnuselääni maade valitsemiseks linnusevaremete kõrvale teisele poole Krustalitse jõge Vana-Gulbene mõis. See vahetas pidevalt omanikke, kuni sai 1802 parun von Wolffi perekonna valduseks. Wolffid ehitasid sinna välja tänaseni säilinud härrastemajad – Valge (Baltā) ja Punase lossi (Sarkanā pils).
1776 teatas pastor Bergmann oma ajalooraamatus, et kunagine peapiiskopiloss on varemetes.
1837 otsustati linnuse asukohale ehitada kirik. Teostati kaevetöid ja mõõdeti müüre. Kiriku ehitustööd toimusid 1838–1843.
1840 avaldati koostatud linnuseplaan.

Ehitus

Riia peapiiskopkonna Kulna (Gulbene) linnus moodustas koos Liivi ordu Atsele (Gaujiena) linnusega II kaitseliini Pihkva ja Novgorodi suunalt tuleva rünnaku vastu Riia sihis ja eelpostid enne Keskmaa (Vidzeme) tihedalt linnustega kaetud ala.
Ida pool asuva I kaitseliini Vilaka (Marienhausen) piiskopilinnuseni jäi otsejoones 55 km (8 miili) ja Alulinna ordulinnuseni 35 km (5 miili). Loode pool asuva Atseleni (Adsel)tuli 45 km (6,5 miili), edelas asuva piiskopliku Cesvaineni (Sesswegen) 35 km (5 miili) ja samuti piiskopi vasallile kuuluva lääne poole jääva Tirza (Tirsen) abilinnuseni 20 km (3 miili). Päris eemale edelasse jäi kaugel Latgale ordualal asuv Räisaku (Rezekne, Rositen) foogtilinnus – 81 km (11,5 miili). Riia Peapiiskopkonna lätlaste alade residentslinnus Rauna (Ronneburg) asetses 71 km (10 miili) kaugusel.
Linnus asetses Krustalica jõe paremal kaldal, kus sügava sälkoru 10-meetrised kaldanõlvad moodustasid poolsaarelaadse kaldaneemiku, mis ümbritseva maastikuga oli ühenduses lääne poolt – jõeorg tekitas linnusele 3 küljest loodusliku tõkke. Lääne küljest kaitses linnust 4–5 m kõrgune neemiku nõlv.
Ehitusstiililt on Kulna üsna lähedane Vana–Piebalga vaba kastellitüüpi piiskopilinnusele ja oli tõenäoliselt vaba laagerkastelli ja majanduslinnuse sümbioos.
Kaevetöödel XIX sajandil avatud müürivundamentide järgi selgus niipalju, et pealinnuse moodustas 43×45-meetrise põhiplaaniga ristkülikukujuline kahe hoonetiivaga majalinnus kindluse lõuna- ja idaküljel. Müüri paksus elu- ja majanduskorpustes küündis 2 meetrini. Lääne- ja põhjaküljel oli kaitsemüür, mis moodustas hoonetiibade ette suletud õue. Õue põhjapoolses kaitsemüüris asus sissekäik. Tulirelvade ajastu alguses ehitati linnuse kirdenurka ümar suurtükitorn läbimõõduga 14–15 meetrit. Tollal joonistatud skemaatiline plaan ei anna kahjuks andmeid ehitusetappide ja konstruktsioonidetailide kohta. Renneri kroonika põhjal saab siiski järeldada, et tegemist oli vastupanuvõimelise rajatisega, kuna linnus oli pidevalt sõjaliste aktsioonide operatsioonikeskuseks.
Kuna 1837 linnuseasemele rajatud kiriku laius on 17 meetrit, siis peaks maapinnas veel leiduma ka piiskopilinnuse vundamente.