google/wiki40b huggingface dataset:
Neustift im Stubaital

Geograafia

Neustift paikneb 25 km Innsbruckist lõunas Stubaitalis. See lai org on üks kõige maalilisemaid Tiroolis. Orusuus seisavad massiivsed lubjakivi moodustised. Ümber oru ülemise otsa kerkivad üle 3000 m gneiss- ja graniittipud püsijää aladele. Viis liustikku pindalaga 15 km² moodustavad suure liustikusuusaala, Stubai liustiku. Koos rajatistega siin ja kolmes teises suusapiirkonnas on orus 42 köisraudteed ja suusatõstukit.
Neustifti ühendus Innsbruckiga toimub bussiliiniga, mida opereerib Innsbrucker Verkehrsbetriebe.
Neustift im Stubaitalis on järgmised osad ja külad: Kampl, Neder, Dorf, Scheibe, Milders, Oberberg, Stackler, Lehner, Schaller, Krössbach, Neugasteig, Gasteig, Volderau, Ranalt ja Mutterberg.
Neustiftiga külgnevad järgmised vallad: Brenner, Fulpmes, Grinzens, Gschnitz, Längenfeld, Mühlbachl, Ratschings, Sankt Sigmund im Sellrain, Sellrain, Sölden, Telfes im Stubai ja Trins.

Püha Jüri kirik

Keiser Maximilian I küttis ülemises Stubaitalis hirvi, mägikitsi ja metssigu. 1505. aastal asutas ta Neustiftis kabeli, kuigi küla ei saanud oma preestrit kuni 1868. aastani. 1516. aastal pühendati esimene kirik Neustiftis Brixeni piiskopi poolt pühale Jürile. 1772. aastal langes see kirik tuleroaks. 1768. aastal alustati uue kiriku ehitamist, kuna esialgne kirik oli juba liiga väike. Pastor Franz de Paula Penz oli muljetavaldava Neustifti kihelkonnakiriku ehitaja. Ta oli üks kuulsamaid hilisbaroki arhitekte Tiroolis. 1812. aastal sai Neustiftist omaette kihelkond. Väliselt tundub Püha Jüri kirik küla keskel väga lihtne. Kuid sisemus on rikkalik, kaunistatud tuntud meistrite freskodega. Kihelkonnakirik on Tirooli suuruselt teine külakirik. "Liustikupastor" ja Alpiklubi kaasasutaja Franz Senn on maetud atraktiivsele kirikukalmistule.
Margit Langemets

Margit Langemets (sündinud 8. jaanuaril 1961) on eesti keeleteadlane, sõnaraamatute koostaja.
Ta lõpetas 1984. aastal Tartu Riikliku Ülikooli eesti keele ja kirjanduse alal. 1992. aastal osales ta rahvusvahelisel leksikograafiakursusel Exeteri Ülikooli juures, 2007. aastal leksikograafia erikursusel Århusi Ülikooli juures. Ta kaitses doktoritöö "Nimisõna süstemaatiline polüseemia eesti keeles ja selle esitus eesti keelevaras"  2009. aastal Tallinna Ülikoolis.
Margit Langemets on töötanud alates aastast 1984 Eesti Keele Instituudis. Ta oli "Eesti kirjakeele seletava sõnaraamatu" peatoimetaja.
Toonika (ansambel)

Toonika oli Eesti ansambel, mis tegutses 1960ndatel ja 1970ndatel.
Ansamblisse on kuulunud teiste seas Koit Kaaristu, Boris Lehtlaan.
Hallkibu

Levila

Hallkibu on levinud Euraasia parasvöötmes Soomest läbi Põhja-Siberi kuni Kolõmani. Ta talvitub rannikul Ida-Aafrikas, Madagaskaril, Lõuna-Aasias ja Austraalias. Ta laiendab levilat lääne suunas: Soome ilmus ta alles hiljuti ning tema eksilennud Lääne-Euroopasse kuni Prantsusmaa ja Inglismaani üha sagenevad. Eestis on hallkibu eksikülaline.
Rännakul võib teda kohata Mariaanidel, kuid Palau jääb rändeteedest kõrvale ja seal teda ei kohata. Viimastel aastatel on hallkibu hakanud jõudma Alaskale, Aleuutidele ja Pribõlovi saartele. Iga mõne aasta tagant kohatakse hallkibu neotroopikas ning sinna võivad nad saabuda Aafrikast, aga võivad seltsida ka teiste rändlindudega ja koos nendega sinna Põhja-Ameerika kaudu talveks rännata. Nad on sedasi lõuna suunas jõudnud isegi Argentinasse.

Välimus

Hallkibu üldpikkus on 22–25 cm. Ta on rästasuurune kahlaja, vihitajast natuke suurem. Lind kaalub 50–75 g. Tema tiib on 12–13,5 cm pikk.
Tildritest eristub hallkibu hästi sulestiku ühetoonilise halli värvuse poolest. Ainult kõhualune on valge. Binokliga on hästi näha kaks tumedat vööti tiibadel, seljal on must V-kujund. Lennul on näha laialt valkjas tiiva tagaserv. Hallkibu iseloomulik tunnus on natuke ülespoole kaardus pikk peenike nokk. Kehahoiakult sarnaneb ta vihitajaga. Häälitsused on vilejad, värelevad ja kuristavad.
Hallkibu jalad on lühikesed ja kollakasroosad. Nende kolm eesvarvast on aluse juures hästimärgatavate ujulestadega.

Eluviis

Hallkibu on mageveeliste siseveekogude, peamiselt jõgede lind. Ta asustab mudaseid jõe- ja järvekaldaid, kus leidub kaldale uhutud ajupuid. Ta seltsib meelsasti kivirullija ja väiksemate rüdidega.
Hallkibu toiduks on putukad ja teised selgrootud. Ta hangib liikuvat saaki ja ajab seda taga. Vahel on hallkibu nähtud jooksmas veepiirile püütud saaki pesema.

Pesitsemine

Hallkibu muneb maapinnale 3–4 muna nagu tildridki. Et suurvee tagajärjel esimene kurn sageli hävib, muneb ta järelkurna.
Betti Alveri muuseum

Betti Alveri Muuseum on luuletaja Betti Alveri elule ja loomingule pühendatud majamuuseum Eestis Jõgeva linnas. See avati 23. novembril 2006 Betti Alveri 100. sünniaastapäeval tema sünnimajas Jõgeva raudteejaama kõrval.
Lisaks Betti Alveri perekonda, elu ja loomingut kajastavatele tubadele on muuseumis ka helilooja Alo Mattiiseni loomingu ja tegevusega seotud ekspositsioon. Üks tuba majamuuseumist tutvustab Jõgeva linna ajalugu.
Muuseumis asub ka külastuskeskus, mille moodustavad lava ja 80-kohaline saal. Seal korraldatakse kultuuriüritusi, sealhulgas näidatakse kinobussi külaskäikude ajal filme.
Betti Alveri Muuseum rajati raudteelaste elamusse, kus luuletaja sündis ja elas aastatel 1906–1914. Muuseumi rajamist toetasid Euroopa Liit, Muinsuskaitseamet ja Jõgeva linn. Maja ehitati ümber Jüri Kulasalu projekti järgi, arhitektiks oli Oleg Mellov.
Muuseumi geograafilised koordinaadid on 58° 44′ 48″ N, 26° 24′ 4″ E.
Muuseumi direktor on Toomas Muru.
Muuseumi juures on poetessi 90. sünniaastapäeval 1996. aastal avatud Betti Alveri mälestuspark Betti Alveri mälestusmärgiga.
Kaarel Vanamölder

Kaarel Vanamölder (sündinud 23. veebruaril 1981) on eesti ajaloolane.
Vanamölder õppis 1999–2007 Tartu Ülikoolis ajalugu, 2003. aastal omandas ta bakalaureuse- ja 2007. aastal magistrikraadi. Tema magistritöö teemaks oli "Maanõunik Otto Fabian von Wrangelli Eesti- ja Liivimaa kroonika käsitlusvõimalustest", tema juhendajateks olid Sulev Vahtre ja Tiit Rosenberg. 2012. aastal sai Vanamölder Tartu Ülikoolist doktorikraadi, tema dissertatsiooni teemaks oli "Kommunikatsiooniväli Rootsi Läänemere-provintsides 17. sajandi lõpul – Revalsche Post-Zeitung varauusaegse informatsioonikandjana".
2003–2004 töötas Vanamölder Eesti Ajalooarhiivis, seejärel on ta töötanud Tartu Ülikooli Narva kolledžis, 2008. aastast Eesti ajaloo lektorina.
Vanamölderi peamiseks uurimisteemaks on varauusaegse Baltikumi lugemiskultuur ja trükisõna, sealjuures ka varajane ajakirjandus.
Voldemar Raam

Voldemar Raam (12. märts 1880 Kaarli vald, Viljandimaa – 2. oktoober 1946 Rakvere) oli Eesti pedagoog.

Elulugu

Voldemar Raam oli mõisavalitseja poeg ja Villem Raami isa.
Lõpetas 1900 Pärnu Poeglaste Gümnaasiumi ja 1905 TÜ vanade keelte osakonna. Seejärel õpetaja Venemaal Karatsevis Orjoli kubermangus, Olonetskis ja Tveris, 1909–13 Pärnu Eesti Kooliseltsi progümnaasiumi direktor, 1915–19 Tallinna Poeglaste Kaubandus- ja Kommertskooli õpetaja ja direktor, osales Vabadussõjas. 1919–23 ja 1928–32 Rakvere Õpetajate Seminari direktor ja vahepeal samas õpetaja. Pärast seminari sulgemist 1932–37 Tartu Pedagoogiumi juhataja, 1937–40 Jõhvi Gümnaasiumi õpetaja, hiljem veel õpetaja Rakveres.

Teadustöö

Oli Õpetajate Seminaride organiseerijaid; propageeris reformpedagoogilisi ideid, pooldas õppetöös kasvatusliku osa esikohale seadmist.
Vaaksaarõ nulk

Vaaksaarõ nulk on üks kaheteistkümnest Setumaa nulgast.  
Vaaksaarõ nulga külad: Miikse, Solovja, Kiislova, Pelsi, Vaaksaarõ, Sulbi, Olehkova, Kuigõ, Vasildõ, Marinova, Krantsova, Moona, Sirgova, Looska, Varõstõ, Pankjavitsa.
August Kitzbergi tänav (Tallinn)

August Kitzbergi tänav on tänav Tallinnas Nõmme linnaosas Hiiu asumis. Tänav on nimetatud eesti kirjaniku August Kitzbergi auks.
Tänav algab Vääna tänavalt, katkeb Harku tänavaga ristumisel, jätkub Seljaku tänavalt ja lõpeb Vana-Mustamäe tänavaga ristumisel.
Tänav sai nime 1927.
Holstre Kool

Holstre Kool on lasteaed-põhikool Viljandi maakonnas Viljandi vallas Holstre külas.
Koolil on oma laul.

Ajalugu

Kool asutati 1833 Pulleritsu koolina (ka Pulleritsu külakool). 1865 ehitatud koolihoone on säilinud ja on arvele võetud kultuurimälestisena.
Surusääsklased

Paljunemine

Üsna varsti pärast paaritumist munevad emased surusääsed vette. Vastsed elavad põhja kaevunult, nad võivad endale mõnikord ka midagi kojataolist ehitada. Toiduks on neile enamasti põhjamudas elavad pisiorganismid, üksikute liikide vastsed on rööveluviisiga, nad ründavad väikeseid usse ja vastseid.
Surusääskede vastsed saavad elada ka üsna hapnikuvaeses keskkonnas reostunud veekogude põhjas. Surusääskede vastseid võib mõnes suures järves leida rohkem kui 300 meetri sügavuselt. Nukkumine toimub vees, koorunud valmik kerkib pinnale ja lendab minema. 
Surusääsklaste vastsed on hästi tuntud akvaariumipidajate hulgas. Neid sageli erepunaseid, aga ka hallikaid või rohekaid vastseid kasutatakse akvaariumikalade toiduna. Ka looduslikes veekogudes on nad kalade tähtis toiduobjekt. 
Vastsed kasutavad hingamiseks vees lahustunud hapnikku. Punase värvi annab neile imetajate ja lindude veres leiduva hemoglobiini sarnane aine.

Surusääsklased bentose osana

Eesti järvede bentoses domineerivad biomassilt surusääskede vastsed.
Eesti Vabadussõjalaste Liit

Eesti Vabadussõjalaste Liit (lühend EVL) oli Eestis aastail 1933–1934 tegutsenud organisatsioon, mille põhikirjaliseks eesmärgiks oli "organiseerida vabadussõjalasi ja koondada enese ümber kõiki vabadussõjalaste organisatsioone, kes seisavad demokraatia ja iseseisvuse alusel; aidata süvendada ja uuendada kodanikus omariikluse mõtet, kohuse- ja rahvustunnet, alal hoida vabadussõjalastes ja levitada kodanikes seda vaimu". 
Eesti Vabadussõjalaste Liit registreeriti Eesti Vabariigi kohtu- ja siseministeeriumis 28. oktoobril 1933.

Ajalugu

Eesti Vabadussõjalaste Liidu eelkäijaks oli 1929. aastal loodud vabadussõjalaste kohalikke ühendusi koondav Eesti Vabadussõjalaste Keskliit (EVKL). Keskliidu juhtideks olid erukindral Andres Larka ja Artur Sirk. Aastal 1932 laiendati EVKL-i liikmeskonda nii, et liikmeks said astuda ka Vabadussõjas mitte osalenud mehed. Järgmise aasta augustis sulges Vabariigi Valitsus kaitseseisukorra meetmete raames EVKL-i, mille asemel registreeriti pärast üleriikliku kaitseseisukorra tühistamist Eesti Vabadussõjalaste Liit. 
Liitu astumisel ei olnud määrav Vabadussõjas osalemine, vaid soovitus. Ka Vabadussõja veteranide vastuvõtmise eelduseks oli soovitus. Admiral Johan Pitka iseloomustas liitu 1933. aasta oktoobris järgmiselt: "Nüüd on sinna niipalju mitte-vabadussõjalasi vastu võetud, et vabadussõjalased ise seal kaugeltki kaaluvam ollus ei ole. See on väga kirju kogu, kellel on ühine ainult protest maksva korra vastu."
Vabadussõjalased esitasid 7. detsembril 1933 riigikogule marksismivastast võitlust käsitleva seaduse eelnõu, mis nägi ette sotsialistliku partei keelustamist. Riigikogu ei võtnud eelnõu vastu. 
Tallinnas toimus 17. detsembril 1933 EVL-i kongress. Sellel osales 1019 delegaati. Kongress valis EVL-ile 13-liikmelise keskjuhatuse ja võttis vastu EVL-i programmi. 
Kohtu- ja siseministri Johan Mülleri otsusega 22. märtsist 1934 nr. 2387 suleti Eesti Vabadussõjalaste Liit ühes osakondadega ja ühing “Vabadussõjalaste Rahvaliikumine” ("Riigi Teataja" 26, 101).
14. aprillil 1934 väitis advokaat Ferdinand Karlson Riigikohtus, et pole demokraatia vastane, kui rahvas oma enamuses tahab näha fašistlikku riigikorda ja seepärast ei saa süüdistada organisatsiooni, kes leiab, et see kord on sobivam mõnest teisest korrast. Riigikohus jättis kaebused liidu, selle osakondade ja Vabadussõjalaste Rahvaliikumise ühingu sulgemise kohta tagajärjeta, samuti kaebused Tallinna ja Tartu linnavolikogude vabadussõjalastest linnavolinike volituste tühistamise asjus, tunnustades sellega, et need otsused olid seaduslikud ja põhjendatud.

Eesti Vabadussõjalaste Liidu keskjuhatus

Eesti Vabadussõjalaste Liidu ainsal kongressil detsembris 1933 valiti keskjuhatuse liikmed Andres Larka, Artur Sirk, Aleksander Seiman, Theodor Rõuk, Eduard-Alfred Kubbo, Oskar Luiga, Karl Podrätsik, Johannes Holland, August Klasmann, Paul Telg, August Kook, Karl-Arnold Jalakas, Leonhard Laast-Laas.
Nikolai Suursööt (vaimulik)

Isa Nikolai Suursööt (sünninimi Nikolai Ponomarjov; 9. mai 1924 Tallinn – 10. juuni 2007 Stockholm) oli Eesti õigeusu vaimulik. Korp! Sakala vilistlane.
Ta sündis Tallinnas muusikute perekonnas. Tema isa Mihhail Ponomarjov oli protodiakon ja koorijuht Aleksander Nevski katedraalis, onu Nikolai Ponomarjov vanem aga Estonia teatri näitleja ja laulja. Perekond eestistas oma nime 1930. aastatel Suursöödiks.
Keskhariduse omandas ta Tallinna Inglise Kolledžis, mille lõpetas 1942. aastal. Põgenenud 1944. aastal Eestist Saksamaale, asus ta neli aastat hiljem ümber Rootsisse, kus elas surmani.
Omandanud algul ilmaliku hariduse insenerina, asus Nikolai Suursööt hiljem õppima vaimulikku seminari. Aastal 1955 pühitseti ta diakoniks, 1959 ülemdiakoniks ja aastal 1974 preestriks Eesti Apostlik-Õigeusu Kirikus. 1979 anti talle ülempreestri aunimetus. Kuni surmani oli ta Stockholmi Eesti Apostlik-Õigeusu Püha Nikolai koguduse esivaimulik ning teenis ka väliseesti kogudusi Göteborgis ja Suurbritannias.
Aastal 1976 valiti ta Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku eksiilsinodi ehk niinimetatud Stockholmi Sinodi esimeheks. Sellel ametikohal aitas ta kaasa Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku autonoomia taastamisele Eesti territooriumil, milleni jõuti aastal 1996.
Igapäevast leiba teenis Nikolai Suursööt kuni 1982. aastani arhitektina Rootsi arhitektibüroos Anker-Gate-Lindegren.
Qi

Traditsioonilises hiina kultuuris on qi (eesti keeles kasutusel ka chi; Wade-Giles’i transkriptsioonis ch’i; tegemist on 4. langeva tooniga Qì) kõige elava aktiivne koostisosa. Qi-d nimetatakse tihti eluenergiaks või elujõuks. Qi on keskne aluspõhimõte Hiina traditsioonilises meditsiinis ja võitluskunstides. Tõlkes tähendab qi hingetõmmet, õhku või gaasi. Tõepoolest kõik elav hingab.
Qi'ga sarnaseid põhimõtteid võib leida ka teistest kultuuridest, näiteks vedanta filosoofias praana, Jaapanis ki, hawaii kultuuris mana, Tiibeti budismis lung ja lääne filosoofias vitaalenergia, eesti keeleruumis hingus sealt hing-hinged.
Traditsioonilise Hiina meditsiini järgi liigub qi kehas kindlate energiakanalite kaudu, mida nimetatakse meridiaanideks. Nii on vanahiina meditsiinis erinevate haiguste sümptomid vastavalt kas häiritud, blokeeritud või tasakaalust väljas qi-energia liikumise tagajärjeks. Samuti vaadeldakse elundite qi puudust või tasakaalu.
Karitsa mõis (Rakvere)

Karitsa mõis (saksa keeles Karritz) oli rüütlimõis Rakvere kihelkonnas Virumaal. Nüüdisajal jääb mõis Lääne-Viru maakonda Rakvere valda.
Mõis rajati umbes 1800. aastal Rakvere mõisast eraldatud osast.
Mõisa viimane (enne 1919. aastat) omanik oli Andreas von Dehn.
Kristjan Hirmo

Kristjan Hirmo (sündinud 13. jaanuaril 1976 Alaküla külanõukogus Põlva rajoonis) on eesti raadiosaatejuht ja DJ. 
Alates 1999. aastast on ta töötanud raadiojaamas Sky Plus, kus ta on eetris argipäeviti. Lisaks juhib nädalavahetusel tantsu- ja klubimuusikasaadet "Hirmo Faktor".
Visual kei

Ajalugu

Visual kei tekkis Jaapanis 1980-aastatel. Stiilile panid aluse bändid nagu X Japan, D'erlanger, Buck Tick ja Color. Inspireeritud punk, gläm metalist ja gooti liikumisest panid esimesed bändid rõhku eelkõige visuaalsele poolele - läbimõeldud esinemistele, iseäralikele soengutele ja veidratele kostüümidele, mis said hiljem iseloomulikeks joonteks tervele liikumisele. Usutakse, et termin "Visual Kei" on tulnud ühest X-Japani loosungist "Psychedelic violence/Crime of visual shock". Nüüdsel ajal on Visual Kei artistide stiil märkatavalt keerulisemaks muutunud kui algusajal ja on tekkinud eri alaliigid.

Välimus

Visual Kei artistid on kergesti ära tuntavad oma välimuse poolest. Peamised tunnused on sassis või ogalised anime-stiilis soengud ja kostüümid, mis varieeruvad vastavalt bändi stiilisuunast. Visual Kei stiili iseloomustab veidrate asjade kombineerimine, isikupärase kostüümi loomine ja ülejäänud massist erinemine. Riietus valitakse tavaliselt bändi stiilisuuna ja muusikastiili järgi. Kuigi enamik artistidest on mehed, ei ole sugugi ebatavaline, et nende välimus on pigem pooleldi naiselik. Pükste kõrval võivad mehed kanda ka seelikuid ja kleite ning haruldane pole ka täielikult ristiriietumine.
Enamikul artistidest on juuksed värvitud. Juuksed võivad olla igas värvitoonis ja ka mitmevärvilised. Paljudel VK artistidel on järgutatud juuksed, kuna see võimaldab juukseid paremini soengusse seada. Juuksed on tavaliselt sirgendatud, tupeeritud ja seejärel soengusse seatud. Mõnikord on juuksed ka koolutatud. Soengute tegemisel kasutatakse tavaliselt ohtralt juukselakki, sest on oluline, et soeng säilitaks oma kuju. Mõned VK artistid kannavad ka parukaid.

Muusika

Kuigi Visual Kei ei ole seotud konkreetse muusikastiiliga seostatakese liikumist enamasti rocki, popi, elektroonilise muusika, industriali and heavy metaliga.

Visual Kei mujal maailmas

Viimasel ajal on Visual Kei levinud ka Euroopasse. Üks selline bänd on näiteks Rootsi bänd Seremedy. Selle bändi kirarristil YOHIO'l on ka oma sooloprojekt.
Tüükri mõis

Tüükri mõis (saksa keeles Dückern) oli Kalvi mõisa kõrvalmõis Viru-Nigula kihelkonnas Virumaal.
Mõisast on teateid alates 1526.
Areni-1 veiniköök

Areni-1 veiniköök on 6100 aasta vanune veiniköök, mis avastati 2007. aastal Areni-1 koopakompleksist Areni küla lähedalt Vajotsh Dzori maakonnast Armeeniast. Avastuse tegid Armeenia ja Iirimaa arheoloogid. Neid juhtisid Boris Gasparjan Armeenia Rahvuslikust Teaduste Akadeemiast ja Ron Pinhasi Corki Ülikoolist Iirimaal. Väljakaevamisi finantseerisid Gfoelleri fond (USA) ja Corki Ülikool. California Ülikool Los Angeleses liitus projektiga 2008. aastast ja on alates sellest osalenud finantseerimises koos National Geographic Society'ga. Veiniköögi väljakaevamised lõppesid 2010. aastal.
Leid koosnes käärimisvaadist, viinamarjapressist, säilituspurkidest ja potikildudest. Leitud veinikööki peetakse vähemalt 1000 aastat vanemaks kui vanuselt teist teadaolevat veinikööki, mis leiti 1963. aastal Jordani Läänekaldalt.
Samast kohast leiti ka Areni-1 saabas.

Leiud

Väljakaevamised Areni-1-s algasid 2007. aastal ja kestsid 2010. aasta septembrini. Armeenia, Ameerika ja Iiri arheoloogid kaevasid välja suure ja hästi säilinud 60 sentimeetri sügavuse vaadi koos meetri pikkuse savist kausiga, mis oli kaetud malvidiniga. Lisaks leiti viinamarja seemneid, pressitud viinamarjade jääke, kuivatatud ploome, pähkleid ja kuivanud vääte. Iidsete haudade komplekti juurest leiti mitmeid jooginõusid, mis viitab, et kompleksi kasutati matusetseremooniate ja rituaalide läbiviimiseks. Koobas jäeti maha, kui selle lagi sisse varises. Orgaaniline materjal säilis tänu sellele, et see oli kaetud lambasõnnikuga. Lambasõnnik takistas seentel orgaanilise materjali lagundamist.

Analüüs

Veinipressi põhjast võetud proovide keemilise analüüsi esmased tulemused avaldati 2011. aasta jaanuaris ajakirjas "Journal of Archaeological Science".
California Ülikooli Irvine'is läbi viidud botaaniline ja radiosüsiniku analüüsi järgi rajati Areni-1 veiniköök vahemikus 4100-4000 ekr. ehk hilisel vaseajal. Areshiani arvates pressisid veinimeistrid viinamarju savikausis oma jalgadega. Mahl jooksis kausist vaati, kus see kääritati ja hiljem paigutati vein säilitamiseks purkidesse. Vaadi mahuks on hinnatud 53–57 liitrit (14–15 gallonit).
Areshiani sõnul on tegemist tähtsa avastusega aianduse uurimisel. Biomolekulaar arheoloog Patrick E. McGovern Pennsylvania Ülikooli arheoloogiamuuseumist peab leidu samuti oluliseks, kirjeldades seda kui "tähtsa ja unikaalse leiuna, mis näitab veini tootmist suures koguses, millest omakorda nähtub, et inimesed olid juba viinamarju kasvatama asunud."
Pole täpselt teada, kes selles piirkonnas tollal elasid, kuid mõned uurijad on oletanud, et tegemist võis olla varase Taga-Kaukaasia kultuuri esindajatega, kes tegelesid aktiivselt kaubandusega.
Konstantin Konstantinovitš

Sõjaväekarjäär

Suurvürst Konstantin Konstantinovitš alustas teenistust laevastiku merekadettide koolis (tema isa suurvürst Konstantin Nikolajevitš oli Venemaa sõjalaevastiku ülem kindraladmirali auastmes). Merekooli kasvandikuna osales Konstantin Konstantinovitš kaugsõitudel ning ülendati esimese ohvitseriauastmena mitšmaniks. Esimesed sõjakogemused sai osaledes aastatel 1877–1878 Vene-Türgi sõjas, kus teda autasustati püha Georgi 4. järgu ordeniga. 1884. aastal viidi Konstantin Konstantinovitš edasiseks teenistuseks maavägedesse ja määrati Izmailovo kaardiväepolku, kus teenis järgmised seitse aastat roodukomandörina.
1891. aastal edutati suurvürst Konstantin Konstantinovitš polkovnikuks ning määrati Preobraženski kaardiväepolgu komandöriks. 1895. aastal ülendati ta kindralmajoriks, 1901. aastal kindralleitnandiks ja 1907. aastal jalaväekindraliks. 
1900. aastal määrati suurvürst Konstantin Konstantinovitš sõjaliste õppeasutuste ülemjuhatajaks (Главный начальник военно-учебных заведений) ja 1910. aastal sõjaliste õppeasutuste kindralinspektoriks.

Tegevus teaduste akadeemias

Suurvürst Konstantin Konstantinovitš oli ka Keiserliku Teaduste Akadeemia liige ja alates aastast 1889 akadeemia president.
Raimund Johannes Piirvee

Elulugu

Lõpetas 1942 Tallinnas Gustav Adolfi Gümnaasiumi, õppis 1943 TÜ metsa-osakonnas, mobiliseeriti, viidi 1944 Saksamaale. Õppis 1946–47 Pinnebergis Balti Ülikooli metsaosakonnas. Siirdus 1947 Kanadasse, lõpetas 1953 Toronto Ülikooli metsandusteaduskonna, täiendas end 1955 Duke'i Ülikoolis (USA) ja 1956–57 Briti Columbia Ülikoolis (Kanada), metsandusmagister (1955, Duke Ülikool), väitekiri käsitles männi mahu ja kaalu suhteid. Oli 1953–54 Canadien International Paper Company Ltd uurija-eriteadlane metsatüpoloogia klassifikatsiooni alal, 1956–66 Vancouveris jm paberivabrikute ja saeveskite töö korraldamise ekspert ning metsakorraldaja, sh Briti Columbia indiaanireservaatides, 1967–68 FAO esindaja Panamas ja Jamaical, 1970–86 Kanada Metsandusministeeriumi provintsiaalvalitsuse ja metsainstituudi teadur ja nõunik metsakorralduses ning metsavarude inventeerimisel ja hindamisel, arvutite rakendamisel metsamajanduses ning geoinfosüsteemi "ARIES" väljatöötamisel ja rakendamisel metsa- ning põllumajanduses.

Teadustöö

Uurimisvaldkonnad: metsabiomeetria ja -statistika. Koost metsamahutabelite meetermõõdustikku ümberarvutamise metoodika, loonud Kanada metsavaru hindamise ja kaardistamise programmid, osalenud Kanada loodusvarude uurimise satelliitinfosüsteemi loomises ja rakendamises. Kanada Metsateadlaste Ühingu liige (1960). Aastast 1990 korduvalt külastanud Eestit, esinenud erialaste ettekannetega Eesti Metsakorralduskeskuses ja EPMÜ-s.
Kädva mõis

Kädva mõis (saksa keeles Kedwa) oli 1876. aastani rüütlimõis, hiljem poolmõis Juuru kihelkonnas Harju kreisis.
Tänapäeval jääb kunagine mõis Kehtna valda Rapla maakonnas.

Ajalugu

Kädva mõis on asutatud 17. sajandi alguses, sel ajal kuulusid piirkonna maa-alad perekond Dückeritele. 1662. aastal omandas mõisa Hans Ernst von Wolframsdorff.
1715. aastal sai omanikuks tema väimees Detloff von Helffreich, kellelt 1733. aastal sai mõisa omakorda tema väimees Johann Reinhold vabahärra Meyendorff. Seejärel olid mõisa omanikeks järgemööda Gustav Adolph Nieroth, kapten Franz Nicolas Virgin ja Hedwig Dorothea Ehinger. 1767. aastast pärandus mõis taas perekond Helffreichile.
1876. aastal alandati mõisa staatust – senisest rüütlimõisast sai poolmõis, mis oli Purila mõisa kõrvalmõisaks. Mõisa viimased omanikud olid 1900. aastast Maydellid.
Sõrmuste isand: Sõrmuse vennaskond

Sisu

Frodo on kääbik, kes elab Kääbiklas rahulikku elu koos oma onu Bilboga kuni oma 111. sünnipäeval lahkub Bilbo Rivendelli ja jätab kogu oma vara koos kummalise sõrmusega talle. Frodo ei oska sõrmusega midagi peale hakata kuid Gandalf avastab varsti, et see on Üks Sõrmus mis kadus tuhandeid aastaid tagasi. Gandalf teab, et Sauron kogub võimsust ja Sõrmus ei tohi tema kätte sattuda. Frodo rändab Rivendelli, kus Elrondi nõukogu moodustab Sõrmuse vennaskonna, mille eesmärgiks saab Sõrmuse viimine Mordori, et see hävitada.