google/wiki40b huggingface dataset:
Ekesparre maja

Ekesparre maja on maja Kuressaares aadressil Lossi tänav 27. Maja kasutatakse hotellina (Ekesparre Boutique Hotell).
Maja on ehitatud Kuressaare piiskopilinnuse raveliini varemetele. Maja ehitati Alfred von Ekesparre soovil ja maja valmis 1890.
Eesti iseseisvumise ajal rentisid suvel mõisnikult maja mitmed Siuru liikmed. Rahvasuus nimetati maja isegi Siuru lossiks.
1930-1940 kasutati maja pansionaadina ja see kuulus Elisabeth Pohlile.
Tõnis Laanemaa

Tõnis Laanemaa (sündinud 4. juunil 1937) on eesti graafik.
Aastatel 1952–1957 õppis ta Tartu Kunstikoolis maali erialal ning 1961–1966 Eesti NSV Riiklikus Kunstiinstituudis graafikat.
Näitustel on ta esinenud 1964. aastast, alates 1970. aastast ka välismaal.
Kuulus kunstirühmitusse ANK '64. 1970. aastast kuulub ta Eesti Kunstnike Liitu.
Oma Tallinna kunstistuudios õpetab Laanemaa joonistamist, õlimaali, kompositsiooni ja graafikat.
Wacke

Wacke oli Eestimaa vasallisuguvõsa.
1286 on mainitakse kolme venda (Johannes, Henricus ja Jordanus de Wakkede't), kes pärisid omale isale kuulunud Vao (Wacke) küla. Arvatakse, et nad olid eestlased.
1325 mainitakse Hennekinus de Wakke't, kes on tuntud vasall.
Gooti kunst

Nimetus

Stiil on saanud nime gootide hõimu järgi, kui 16. sajandi Itaalias hakati halvustavalt gootikaks nimetama renessansieelset kunsti, mida peeti metsikuks ja barbaarseks. Stiilinimetusena võeti gootika kasutusele 19. sajandil.

Gooti skulptuur

Skulptuure kohtab gootikas peamiselt kirikute välisseinte, eriti lääneportaali kaunistusena. Kiviskulptuurid kujutasid enamasti pühakuid ja piiblistseene. Gooti skulptuuridele on iseloomulik figuuride eraldatus üksteisest, mis võimaldab neid käsitleda ka arhitektuurist sõltumatult.

Gooti maalikunst

Gooti katedraalides oli seinapinda vähe, nii et seinamaalide asemel hakati tegema rohkem tahvelmaale. Suured aknad soodustasid vitraaži viljelemist. 
Itaalias tekkis Giotto di Bondone, Duccio di Boninsegna jt mõjul mitu tahvelmaalikoolkonda, mis mõjutasid ka Prantsusmaa, Inglismaa ja Madalmaade maalikunsti.

Gootika Eestis

Eestis juurdus gooti arhitektuur mõned aastakümned pärast siinsete alade allutamist ristiusule ehk u 1250.–1280. aastatel. 13. sajandi lõpul oli gooti arhitektuuritehnika siinmail romaani stiili lõplikult võitnud ja oli kasutusel kuni 1520.–1540. aastateni, mil ta tasapisi hakkas taganema renessansi ees. Praktiliselt kõik Eesti keskaegsed kirikud, linnused jm ehitised on ehitatud gooti stiilis teravkaarmotiivi kasutades.
Põhja-Eesti paepiirkonnas juurdus gootika Lääne-Euroopaga võrreldes veidi lihtsustatud ja massiivsemal kujul. Suuri aknapindu, õhulisi võlve, ehisfiaale, välimisi tugikaari jm elemente kas ei kasutatud või kasutati haruharva. Isegi Lõuna-Eesti tellisehituse piirkonnas olid tolle aja ehitised tihti küllaltki massiivsed (nt Tartu Jaani kirik ja Toomkirik).
Gootika tõusis uusgootikana (pseudogootikana) Eestis taas au sisse peamiselt 19. sajandil. Uusgootika varaseimad suursugused näited on 1830. aastatel varemeist taastatud Oleviste kirik Tallinnas ja Peterburi arhitekti Andreas (Andrei) Stackenschneideri 1830. aastatel projekteeritud Keila-Joa mõis. Samas kasutati teravkaartel põhinevaid uusgooti elemente mõningate mõisate kõrvalhoonetes veel 19. sajandi lõpulgi, historitsismi hiilgeajal, mil uusgooti stiil oli Eesti arhitektuuris teiste uusstiilide kõrval üsna sageli kasutatav. 20. sajandi esikümnendil stiil hääbus, jäädes mõnel määral kasutatavaks vaid sakraalarhitektuuris (eriti vanade kirikute rekonstrueerimisel).
Lõunapoolus

Ajalugu

14. detsembril 1911 jõudis esimese inimesena lõunapoolusele norra polaaruurija Roald Amundsen, edestades vaid ühe kuuga Briti maadeuurija Robert Scotti ekspeditsiooni. 29. novembril 1929 lendas USA kontradmiral Richard Byrd esimesena üle lõunapooluse.
1956. aastal asutati lõunapoolusel Amundseni-Scotti polaarjaam, mis kuulub Ameerika Ühendriikidele.
Jakob Ots

Elulugu

Jakob Ots on tööliste poeg.
Lõpetas 1955 Tallinna 21. Keskkooli, 1960 TPedI vene keele ja kirjanduse osakonna, pedagoogikakandidaat (1975, TÜ), väitekiri "Индивидуализация учебных заданий на базе обучения русскому языку в эстонской школе". Oli 1960–69 Käina 8-klassilise kooli õpetaja ja direktor, 1969-87 VÕT-i õppejõud, asedirektor ja kateedrijuhataja; 1988-93 Eesti Hariduse Arenduskeskuse pedagoogika kateedri dotsent, ühtlasi Tallinna 21. keskkooli õpetaja ja TPedI dotsent, 1993–2001 TPÜ kasvatusteaduste teaduskonna koolipedagoogika õppetooli dotsent, 2002– õppeülesannete täitja. Peale pedagoogika üldkursuste lugenud kasvatusfilosoofiat ja valikkursusi; koostanud õppevahendeid. Töötanud kohakaaslasena ka keskkoolides ja Mainori kõrgkoolis.

Teadustöö

Uurinud didaktika ja keelte õpetamise metoodika ning õpetajate täienduskoolitusega seotud probleeme. Kuulub Inge Undi koolkonda. Ühiskondliku Pedagoogika Uurimise Instituudi liige. Üle 50 teadustrükise ja 10 õppevahendi.
Ruhnu Põhikool

Ruhnu Põhikool on põhikool Saare maakonnas Ruhnul.

Ajalugu

Ruhnu kool kasutab 1875. aastal ehitatud Ruhnu pastoraat-koolimaja. Et saarel oli palju rannarootslasi, siis algusest kuni 1944. aastani käis õppetöö koolis rootsi ja kohalikus ehk ruhnu keeles.
1945 sai kool nime Ruhnu Mittetäielik Keskkool.
1978 oli kool õpilaste puudumiste tõttu suletud. Aastast 1979 tegutses kool nime all Ruhnu Algkool. Aastast 1991 kannab nime Ruhnu Põhikool.
1. septembril 2015 õppis koolis 11 last.
Paslepa vald

Pas(s)lepa vald (saksa keeles Paschlep) oli vald Läänemaal Noarootsi kihelkonnas.
Vald eksisteeris 1866–1939.
Valla alal asus teiste seas Paslepa mõis, Pürksi mõis, Noarootsi kirikumõis.
Vesinikfluoriidhape

Vesinikfluoriidhape on gaasilise vesinikfluoriidi lahus. Vesinikfluoriidhape on väga mürgine ja korrodeeriv hape ja tema käsitlemisel tuleb olla ettevaatlik. See on kõikide metalliflouriidide lähtehape. Vesinikfluoriidhape esineb tavaliselt assotsiatsioonidena (HF)₂.

Omadused

Vesinikfluoriidhape on keskmise tugevusega hapnikuta hape, mis eraldab happejäägina lihtaniooni F–. Vesinikfluoriidhape lendub lahusest kergesti.
Tiit Nirk

Tiit Nirk (sündinud 21. detsembril 1943 Pärnus) on Eesti keemik.

Elulugu

Tiit Nirk on juristi poeg.
1963. aastal lõpetas Nirk Viljandi 1. Keskkooli, 1968 elektrotehnikainsenerina TPI, 1971 TPI aspirantuuri. 1973. aastal kaitses ta Eesti Teaduste Akadeemias keemiakandidaadi kraadi.
Nirk oli 1968 Eesti NSV TA Termofüüsika ja Elektrofüüsika Instituudi insener, 1972–74 Küberneetika Instituudi nooremteadur, 1974–78 TPI vanemõpetaja, 1978–91 füüsikalise keemia kateedri (aastast 1992 õppetooli) dotsent, 1991–96 keemiateaduskonna prodekaan, 1996–2000 õppe- ja teadusosakonna ning 2000–05 õppeosakonna juhataja asetäitja, 2005. aastast materjaliteaduse instituudi pooljuhtmaterjalide tehnoloogia õppetooli dotsent, ühtlasi keemia ja materjalitehnoloogia teaduskonna õppeprodekaan.

Teadustöö

Tiit Nirk on uurinud pooljuhtmaterjalide füüsikalist keemiat ja tehnoloogiat (A2B6-tüüpi pooljuhtühendite omaduste ja kristallvõre defektid) ning elektroluminofooride tehnoloogiat. Ta on Eesti Keemia Seltsi liige ja oli TTÜ osakonnanõukogu aseesimees (1980–91). Nirgilt on ilmunud üle 60 teadustrükise, tal on 1 autoritunnistus.
Moskva Aleksei sõjakool

Moskva Aleksei sõjakool (vene keeles Алексеевское военное училище) oli 1864-1917 Moskvas tegutsenud sõjakool, mis valmistas ette jalaväelasi. Prestiižilt oli see Venemaa keisririigi sõjakoolidest kolmandal kohal (prestiižsemad olid Pauli sõjakool ja Aleksandri sõjakool). Kool on nimetatud Aleksei Nikolajevitši järgi.
Aja jooksul kandis kool ka nimesid Moskva junkrukool (vene keeles Московское пехотное юнкерское училище) ja Moskva sõjakool (vene keeles Московское военное училище).
1864 kuni Esimese maailmasõja alguseni koolitas kool välja umbes 8150 jalaväeohvitseri.
Lago Maggiore

Lago Maggiore [l'aago madž'oore] (itaalia keeles 'suurem järv') on järv Põhja-Itaalias ja Šveitsis. Järve pindala on ligikaudu 213 km², suurim sügavus 372 m ja maht 37 km³. Järv asub 193 meetri kõrgusel üle merepinna ja tema valgala on 6600 km². Järve idakallas asub Piemontes ja läänekallas Lombardias. Järve kaldal asub Šveitsi kõige madalam punkt.
Lago Maggiore on Itaalia kolmest suurest alpijärvest kõige läänepoolsem ja jääb suuruselt alla vaid Garda järvele. Järve toidavad veega Maggia, Ticino, Toce, Tresa jõgi ja mõned väiksemad jõed. Toce jõgi voolab välja Orta järvest ja Trsa jõgi Lugano järvest. Lago Maggiorest välja voolab Ticino jõgi, mis suubub Posse. Keskmiselt vahetub vesi järves 4 aastaga.
Maggiore järv on piklik, 66 km pikk ja 10 km lai. Ta ulatub Šveitsi Alpidesse. Järves on hulgaliselt saari.
Järve kaldad muudab kauniks muuhulgas tema taimestik: seal kasvavad sidrunipuud, palmid, oleandrid, kameeliad, asalead ning raudürt (ladina keeles verbena), mille järgi sai ta oma roomaaegse nime Lacus Verbanus.
Lago Maggiorel valitseb vahemereline kliima, mis on pehme nii suvel kui talvel. Kliima sobib haruldaste ja eksootiliste taimede kasvatamiseks. Järve saartele ja kaldale on rajatud hulk aedu.
Kõige külastatavam on järve läänekallas, kustkaudu pääseb paremini järve keskel asuvate nn Borromeo paradiisisaarteni, mis on nime saanud järve patrooni kardinal Carlo Borromeo järgi. 
Läänekaldal asuvad Arona, Verbania, Cannobio ja Locamo linn, idakaldal Laverno ja Luino linn.
Tour CBX

Tour CBX on 142 meetri kõrgune büroopindadega pilvelõhkuja, mis asub Pariisi kõrghoonestatud ärikeskuses La Défense'is.
Eesti Raadio

Eelkäijad

Eesti Raadio oli rahvusliku raadioringhäälingu järjepidevuse kandja ning tema eelkäijad olid Raadio Ringhääling (1924–1934), Riigi Ringhääling (1934–1940), Landessender Reval (1941–1944; edastas saateid eesti ja saksa keeles) ja 1990. aastani tegutsenud Eesti NSV Ministrite Nõukogu Riiklik Televisiooni ja Raadio Komitee. Vabanenud jaanuaris 1990 NSV Liidu Ministrite Nõukogu Riikliku Televisiooni ja Raadio Komitee alluvusest, hakkas Eesti Raadio kujunema avalik-õiguslikuks ringhäälinguorganisatsiooniks, mis koos Eesti Televisiooniga allus Riigikogu poolt moodustatud Ringhäälingunõukogule.
ER kuulus Euroopa Ringhäälingute Liitu (EBU).

Eesti Raadio diktorid

Läbi aegade on Eesti Raadios diktoriametit pidanud Aleksander Tamm, Felix Moor, Vardo Holm, Erika Weidenbaum, Irene Lebas-Menning, Lisette Peek-Anilin, Andres Birk, Ellen Bachmann-Olbrei, Robert Koha, Lydia Saarman, Lia Saarepera, Cordula Eller, Doreen Heinsoo, Silvia Krunt-Kalpus, Olev Madivere, Heljo Miilen, Voldemar Sool, Otto Samma, Linda Kald-Rummo, Vello Rummo, Valter Ojakäär, Elfriede Ilves, Rein Lepik, Einari Koppel, Gunnar Kilgas, Aino Ripus, Lydia Koik, Elsa Pant, Hans Kivilo, Endel Sõerde, Eldur Ploompuu (Leo Känd), Heino Irjas, Taimi Seljamaa, Helju Korv, Endel Padrik, Aksel Küngas, O. Sild, Marika Villa, Toomas Lasmann, Härmo Saarm, Jaak Hallika, Heino Köögard, Marite Kallasma, Aare Kreilis, Age Raa, Rein Küttim, Urve Koni, Milvi Tischler, Uno Kaupmees, Kaja Kärner, Helgi Ilo, Mare Luuk, Margus Hunt, Tõnis Tirel, Anne Eenpalu, Sirje Eesmaa, Urmas Liiv, Reet Tõllasepp, Ülle Karu, Aet Ilves jt.
Ville-Marie

Ville-Marie (eesti keeles kui 'Maarjalinn') on Montréali keskne linnaosa, vanalinn (Vieux-Montréal) ja ärikeskus, kus asub ka vanasadam (Vieux-Port). Linnaosas elab üle kaheksakümne tuhande inimese.
Tõnu Ots

Tõnu Ots (sündinud 6. veebruaril 1941 Rakveres) on eesti psühholoog ja seksuoloog.  
Lõpetanud Tartu Riikliku Ülikooli. 
Ta tegeleb pere- ja kasvatusnõustamisega. Tõnu Otsal oli doktor Noormanni nime all ajakirjas Noorus oma rubriik, kus ta lahkas suhte- ja seksuaalprobleeme. 
On olnud Lihula Gümnaasiumi direktor. Tõnu Ots on Eesti Rooma Klubi liige.
Eesti Lugemisühing

Eesti Lugemisühing on 9. mail 1992 asutatud mittetulundusühing. 
Lugemisühing koondab huvirühmi, kes tegelevad lugemisega: õpetajad (lasteaiaõpetajad, klassiõpetajad, emakeeleõpetajad), lugemise uurijad, eripedagoogid, raamatukogutöötajad. Lugemisühing on algatanud mitu lugemisoskuse arengut toetavat projekti, näiteks "Kool, kus lugemine loeb", "Lugemispesa", "Lugeda on mõnus" ja "Lugemismängud".
Filmimuusika

Filmimuusika funktsioonid

Filmmuusika funktsioon on toetada ja selgitada visuaali ning mõjutada vaataja taju ja emotsioone. Filmimuusika funktsioonide süstematiseerimisel on erinevaid lähenemisviise, järgnevalt on esitatud Josef Kloppenburgi jaotus.

Süntaktiline funktsioon

Süntaktiline funktsioon (Syntaktische Funktion) võimaldab meil lihtsamalt mõista sündmuste struktuuri. Sündmuste järgnemine on seotud ka akustiliselt. Muusika võib luua näiteks sujuva ülemineku ühest stseenist teise või luua ühe stseeni sees terava eraldusjoone. Muusika võib aidata vaatajal paremini mõista tegevuse erinevaid liine. Muusika abil on võimalik esile tuua ka tegelastevahelist vaatekohtade muutumist, näiteks võib muusika abil toimuda üleminek tegelase A vaatepunktilt tegelase B vaatepunktile.

Väljenduslik funktsioon

Väljenduslik funktsioon (Expressive Funktion) on tõenäoliselt filmimuusika üks teadvustatumaid ja olulisemaid funktsioone. Filmimuusika tugevdab ja süvendab meie arusaamist filmi sündmustest. Filmimuusika võib näiteks väljendada, toetada ja rõhutada filmilinal nähtavaid tundeid. Muusika võib panna vaataja tundma, et stseen on nähtavast palju romantilisem, kurvem või rõhuvam. Filmimuusika kaudu toimub situatsioonikogemuse intensiivistumine. Filmimuusika väljendusliku funktsiooni täitmiseks kasutatakse tavaliselt kas meeleolutehnikat või muusikalist kirjeldust. Filmimuusika on vajalik, kuna ainult visuaalsete vahenditega pole võimalik saavutada vaataja jaoks vajalikku mõju. Muusika aintab vaatajal toimuvat soovitud viisil mõista ja tõlgendada.

Dramaturgiline funktsioon

Dramaturgiline funktsioon (Dramaturgische Funktion) on kõige paremini realiseeritav juhttoontehnika abil. Filmimuusika üks ülesandeid on tegelase iseloomustamine. Muusika võib kirjeldada tegelast nii üldiselt kui väljendada samal ajal ka tegelase teatud meeleolusid, nö mängides tema meeleolusid tegelase nimel. Näiteks on võimalik, et filmi tegelast esitav pilt ja teda kirjeldav muusika võivad olla vastuolus, tekitades pingelise ja ähvardava meeleolu. Nii on võimalik mõjutada vaataja arusaamist ja tõlgendust filmi kogu struktuurist. Tegu on otsekui muusikapoolse kommentaariga filmis toimuvale. Selle kaudu, mida muusika väljendab, võib toimuda sündmustikus pööre, sekkumine käesolevatesse tegevustesse, see võib teha vaataja teatud signaalide suhtes tähelepanelikuks või viidata millelegi, mis on toimunud minevikus.
Brait Lelumees

Brait Lelumees (sündinud 1981) on eesti meesmaletaja.
2005. aastal oli tema FIDE-reiting 2155.
Ta sai 2005. aasta Eesti meistrivõistlustel males 2. koha.
Sinilind

Meenemündid

Tähistamaks "Sinilinnu" kirjutamise 100. aastapäeva, andis Belgia 2008 välja 50-eurose nimiväärtusega kollektsioneerimiseks mõeldud puhtast kullast ja puhtast hõbedast meenemündid (läbimõõt vastavalt 21 ja 33 mm).
Mihkel Martsoo

Mihkel Martsoo (kuni 1935. aastani Mihkel Martson; 2. mai 1902 Tori vald, Pärnumaa – 31. august 1989 Uppsala) oli Eesti sõjaväelane (major).
Ta osales vabatahtlikuna Vabadussõjas, lõpetas 1919. aastal Sõjakooli jalaväeklassi esimese lennu, määrati Sakala partisanide pataljoni. Rahuajal oli ta Auto-tankirügemendi õppekompanii ülem. 1941. aastal andis ta end Saksa sõjavangi, pärast vabanemist teenis Omakaitse Pärnumaa maleva staabis, 1944. aastal oli 6. piirikaitserügemendi I pataljoni ülem. 
Ta arreteeriti 1946. aastal, mõisteti 1947. aastal 10 aastaks vangilaagrisse. Vabanes asumiselt 1956. aastal, pärast vabanemist oli kolhoositööline, 1961. sai perekonna juurde Rootsi. Aastail 1981–1988 oli ta Eesti Ohvitseride Kogu Rootsis esimees, seejärel auliige.
Solfedžo (Pärt)

"Solfedžo" on eesti helilooja Arvo Pärdi 1963. aastal loodud teos segakoorile. Muusikateose pikkus on 5-6 minutit. Teose kandis esimest korda ette Koorijuhtide Segakoor (dirigent Arvo Ratassepp) Estonia kontserdisaalis 6. jaanuaril 1987.
Hadhari Djaffar

Hadhari Djaffar (sündinud 17. novembril 1978) on Komooride sprinter.
Ta osales 100 m jooksus 2000 ja 2004. aasta suveolümpiamängudel. Ateena olümpiamängudel oli ta Komooride lipukandja.
Talle kuulub Komooride rekord 100, 200 ja 400 meetri jooksus.
Antonio Gramsci

Hegemooniateooria

Gramsci üks kõige tuntumaid teooriaid on hegemooniateooria. Hegemoonia on võimul oleva või võimule püüdleva sotsiaalse rühma vaimne ja moraalne juhtpositsioon. Selle tõttu inimesed alluvad vabatahtlikult võimule. Nad usuvad, et juhtiva rühma huvid on kogu ühiskonna huvid.
Gramsci sõnutsi on hegemoonia "liikuv tasakaal", mis koosneb seda või teist tendentsi pooldavate või mittepooldavate jõudude suhetest. Võtmestrateegia on Antonio Gramsci järgi terve mõistus. Kui ühe rühma huve väljendavaid ideid aktsepteeritakse kui üldist ja mitte kui tolle rühma "mõistust", on eesmärk saavutatud. Gramsci väitel püsib hegemoonia siis, kui enamik saadakse jätkuvalt sellega nõusse. See nõusolek tuleb saavutada üha uuesti, sest valitsev käsitlus põrkub pidevalt ühiskonnarühmade vastuseisule. Säärane vastupanu tuleb ikka ja jälle ületada, et inimesed soostuksid omaks võtma neile pakutavat pilti ühiskonnast ja selle suhetest. Vastupanu võib küll alla suruda, kuid lahti ei saa sellest kunagi.
Hegemoonia kandjateks on meedia, poliitilised parteid, kirik, samuti kool ja kodanikuühiskonna institutsioonid, mille piires tegutsedes inimesed võtavad omaks valitsejate pakutava ideoloogia. Ei piisa ainult poliitilisest võimu saavutamisest, vaid tuleb muuta inimeste teadvust. Kapitalistliku ühiskonna arenedes kasvab hegemoonia osatähtsus võimu kindlustamisel.
Paemuuseum

Paemuuseum (ka: Porkuni paemuuseum) asub Porkunis endise piiskopilinnuse säilinud väravatornis.
Läbi torni viie korruse on võimalik saada ülevaade Eesti rahvuskivist – paekivist. Ekspositsioon tutvustab paekivi tekkelugu, kivistisi, levikut ja kasutust. Seal on rikkalik kollektsioon paenäidiseid kogu Eestist. Torni tipus asub vaateplatvorm.
Torn renoveeriti aastal 1979 ja võeti kasutusele Porkuni kooli puhkeruumina. 1991. aastal koostati seal väljapanek kurtide õpetamise ajaloost Eestis. 4. juunil 1992 lisandus Marko Pomerantsi ettevõtmisel paenäitus. 
Porkuni Paemuuseumi haldajaks on Tapa vald.
Hozier

Andrew Hozier-Byrne (sündinud 17. märtsil 1990), tuntud kui Hozier, on iiri päritolu muusik, laulja ja laulukirjutaja.
Peamine žanr tema muusikas on bluus, aga tunda on ka roki ja R&B mõju.
2013. aastal avaldas ta minialbumi, millel oli hitt-singel “Take Me to Church”. 2014. aastal avaldatud samanimeline debüütalbum sai ruttu hitiks, saavutades Iirimaa edetabelites esikoha ja 10. koha ülemaailmsetes edetabelites.
See album sai 6-kordse Plaatinaplaadi Iirimaal, müües üle 90 000 plaadi. 
Hozier avaldas oma neljanda EP “Nina Cried Power” 2018. aastal.

Algusaastad

Hozier sündis Iirimaa rannikuäärses linnas Bray’s. Hozieri isa on kohalik bluusbändi trummar. Ta töötas pangas, kuni seljaoperatsiooni käigus kahjustatud närvi tõttu jäi ta ratastooli. Hozieri ema on kunstnik.
Hozier ning tema õed-vennad kasvasid üles vähemusprotestantislike kveekerite peres. 
Hozier on laule kirjutanud juba 15-aastasest saadik. Hozier käis Delgany koolis ja Püha Gerardi koolis. Pärast seda läks ta muusikat õppima Dublinis asuvasse Kolmainsuse kolledžisse, kuid jättis kooli pooleli esimese õppeaasta keskel, et salvestada demosid plaadifirma Universal Music jaoks.
Õppides Kolmainsuse kolledžis osales ta Kolmainsuse Orkestris. 2009–2012 oli ta ka kooriansamblis Anúna, kus esines ka solistina 2012. aastal nende albumil “Illumination”, esitades laulu “La Chanson de Mardi Gras”. Käies kooriga rahvusvahelistel tuuridel laulmas, esines ta ka Norras ja Hollandis. 
2009. ja 2010. aastal esines Hozier muusikafestivalil Oxegen Festival.

2013–2016: Hozier

2013. aasta juulis avaldas Hozier minialbumi “Take Me to Church”. Samanimeline hitt-singel on bluus-gospelikus stiilis poplaul, mis rääkis lohutuse leidmisest armastatult. Muusikavideo režissööriks oli Brendan Canty ja see kujutas geide vastast vägivalda Venemaal. Septembris avaldatud videot jagas Stephen Fry ning pärast ilmumist Redditi avalehel kogus kiirelt kuulsust.
Singel saavutas ülemaailmse edu, saavutades 5. koha edetabelites ja kogudes multi-plaatina sertifikaadi.
2014. aastal avaldas Hozier oma järgmise minialbumi “From Eden”.  Üks lugudest, “Cherry Wine”, ilmus Zack Braffi filmis “Wish I Was Here” tänu oma südantlõhestavale poeesiale. 
Laulu video avaldati, et tõsta avalikku tähelepanu ja teadlikkust koduvägivallast. 
2014. aasta septembris avaldas Hozier omanimelise albumi Hozier. See sisaldab 17 laulu, nende hulgas “Take Me to Church”, “Someone New”, “Work Song” ja “From Eden”. “Take Me to Church” nomineeriti 57. Grammy auhinnagalal aasta parimaks lauluks 2015.
Samal aastal oli ta lisaks ka Billboardi muusikaauhindade jagamisel parima uustulnukana nomineeritute hulgas.
12. novembril 2015 võitis ta fännide hääletuse tulemusel VH1 aasta artisti tunnustuse.
2016. aasta juunis, avaldas ta laulu “Better love”, mis kuulub filmi “Tarzani legend” filmimuusikasse.

2018: Nina Cried Power EP

2018. aasta septembris pärast 2-aastast pausi tuli Hozier välja uue minialbumiga “Nina Cried Power”. Salvestis sisaldab 4 lugu koostöös Mavis Staplesiga: “Nina Cried Power”, “NFWMB”, “Moment’s Silence” ja “Shrike”. Laulja on märkinud, et hetkel on pooleli teine stuudioalbum.
Oisu rahvamaja

Oisu rahvamaja on rahvamaja Järva maakonnas Türi vallas Oisu asulas. Rahvamaja haldab Türi kultuurikeskus.
Maja ehitati 1851. 1960-1980 ehitati maja ümber nii kolhoosikontori, rahvamaja kui ka muuseumi tarbeks.
Samsung

Samsung Group on Lõuna-Koreas baseeruv rahvusvaheline korporatsioon, mis tegeleb mitmesuguste kaupade tootmise ja teenuste pakkumisega peamiselt Samsungi kaubamärgi all.
Korporatsiooni peakorter asub Soulis Samsung Townis.
Samsungi asutas 1938. aastal Lee Byung-chul kaubandusettevõttena. Järgneval kolmel aastakümnel mitmekesistas ettevõte tegevust, asudes tegelema toidu- ja tekstiilitööstusega, kindlustusteenuste ja jaekaubandusega. 1960. aastate lõpus liitus ettevõte elektroonikatööstusega ning 1970ndate keskel hakkas tegelema ehituse ja laevaehitusega. Alates 1990. aastatest on elektroonika olnud korporatsiooni tuntuim ja põhiline tuluallikas kogu maailmas.
Alizava

Ajalugu

XVI sajandi alguses kuulus piirkond Zasinyčiai mõisale. Asula tekkis Kalkėnai, Kalkeliai, Kalkiemise või Kalnakiemise küla asemele, mida mainiti esimest korda aastal 1690. Kuni XVIII sajandini kandis paik nime Pakape, kuna seal asusid vaid kalmistu ja kõrts. Aastail 1793–1794 laskis kohalik mõisnik Antanas Koscialkovskis sinna puust kiriku ehitada ja selle juurde tekkinud kirikuküla nimetas ta oma poja Aloyzi auks Alizavaks.
Aastal 1894 asula põles. XIX sajandi alguses sai külast alev. Aastal 1926 sai alevist ka kohaliku kihelkonna keskus. Juunis 1941 loodi seal kohalike metsavendade salk, mis tegutses aastani 1951. Peale Teist maailmasõda sai Alizavast kohaliku kolhoosi keskasula.