google/wiki40b huggingface dataset:
Raidkivimuuseum

Raidkivimuuseum (inglise keeles Carved Stone Museum, vene keeles Mузей резных камней), ka Tallinna Linnamuuseumi Raidkivimuuseum, on Tallinna Linnamuuseumi allüksus Tallinna ajaloolisse kaitsekompleksi kuuluvas Ingeri bastionis, kus eksponeeritakse Tallinna Linnamuuseumi raidkivikogu.
Raidkivimuuseum paikneb 17. sajandi lõpust pärit Ingeri bastioni käigu seni suletud osas ja kuulub ühte kompleksi Kiek in de Köki ja bastionikäikude muuseumiga.
Raidkivimuuseum avati 13. mail 2016 pärast 2012. aastal alanud põhjalikku puhastus- ja kuivendustööd.

Ekspositsioon

Bastionikäigus eksponeeritakse seni hoidlates varjul olnud dekoratiivseid Tallinna raidkivifragmente: portaale, dekoratiivseid sambaid, peremärkide ja sümbolitega etikukive, reljeefidega aknapalesid alates 15. sajandist. Väljapaneku hulgas on ka hauakive 20. sajandi 1950. aastatel likvideeritud Kopli kalmistult.
Üle kahesaja raidkivi koondav väljapanek kannab nime "Varemete linn" ja see sisaldab muuhulgas erinevaid teemakambreid: raidkivide galeriid "Paradiisiaed" ning "Sammaste-", "Surma-" ja "Päikesesaali". Ideekavandi autorid on Risto Paju ja Jaagup Roomet, sise- ja ehitusprojekti autorid sisearhitekt Maarja Varkki ja arhitekt Helle-Triin Hansumäe.
Kane Tanaka

Kane Tanaka (jaapani 田中カ子 Tanaka Kane, sündinud 2. jaanuaril 1903) on jaapani ülipikaealine, kes on teadaolevalt vanim elusolev inimene pärast 117-aastase Chiyo Miyako surma 22. juulil 2018.
Kanaka sündis enneaegsena Kazuki külas (praegu osa Fukuoka linnast). Imikuna toitsid teda ammed. Teise maailmasõja ajal ja pärast seda töötas ta poes riisikookide müüjana. 63-aastasena läks ta pensionile. 1970-ndatel külastas ta oma sugulasi Ameerika Ühendriikides.
103 aasta vanuses diagnoositi tal soolevähk, kuid ta raviti terveks. 107 aasta vanuselt kirjutas ta oma elust raamatu.
Bernhard Wittlich

Bernhard Wittlich (12. september 1902, Tallinn – 24. aprill 1975) oli grafoloog.
Ta sai mõjutusi Ludwig Klagese grafoloogia-alastest töödest.

Pere

Tema isa oli Tartu Ülikooli professor, keemik Mihkel Vitsut (Michael Wittlich). Tema vend Felix Albert Leopold Wittlich (1905–1950) tegeles samuti grafoloogiaga, avaldades eesti keeles 1938. aastal raamatu "Käekiri ja iseloom".
Peaahelik

Suur-Kaukasuse Peaahelik ehk Veelahkmeahelik (vene keeles vastavalt Главный хребет, Водораздельный хребет) on mäeahelik Kaukaasias. Kulgeb loode-kagu suunas Mustast merest Kaspiani. Mõnedes käsitlustes loetakse teda Euroopa ja Aasia vaheliseks piiriks.
Kõrgus kuni 5058 meetrit.
Suurauad

Suurauad on hobustel kasutatavate valjaste suuosa, mida saarte murdes ja läänemurdes nimetatakse ka suulised.

Ajaloost

Eesti aladel on leitud suuraudu, mis pärinevad 5.- 6. sajandist pKr. Need koosnesid varem enamasti kahest raudlülist, mis olid omavahel liikuvalt ühendatud ning mille otstes on ohjarõngad. Ohjarõngaste külge kinnitati ratsmed ja põserihmad.

Valmistamine

Suurauad võimaldavad hobuste kindlamat juhtimist, nad aitavad ratsanikul hobust paremini kontrollida ja märguandeid edastada. 
Suulisi tehakse roostevabast terasest, niklist, kõvakummist, silikoonist jne. Need paigutuvad hobuse alalõualuu hammasteta osale lõikehammaste ja purihammaste vahel. Suurauad peavad laiuselt olema hobusele sobivad, mida peenemad nad on, seda teravamalt tunneb hobune neid suus. Liiga kitsad suulised hõõruvad hobuse suunurki ja liiga laiad rõhuvad purihambaid. Suuraudu kontrollitakse aeg-ajalt, et teravaks kulunud nurgad ei kahjustaks hobuse suud.
Stan Getz

Stan Getz (2. veebruar 1927 Philadelphia – 6. juuni 1991 Malibu, California) oli USA tenorsaksofonist.
Juba 16-aastaselt mängis ta Jack Teagardeni bändis. Aastatel 1944–1946 kuulus Getz Stan Kentoni ja Benny Goodmani bigbändide koosseisu. 1947. aastal tegi ta koostööd Zoot Simsi ja Herbie Stewardiga, 1948. aastal lõi kaasa Ralph Burnsi plaadil "Early Autumn". Järgmised 25 aastat püsis Getz kindlalt maailma populaarsemate saksofonistide seas.
1950. aastate keskel langes Stan Getz sõltuvusse narkootikumidest. Sarnaselt nii mõnegi teise Ameerika muusikuga, näiteks Kenny Clarke'iga, viibis ka tema 1950. aastate lõpul n-ö paguluses Skandinaavias. 1961. aastal läks ta USA-sse tagasi ja salvestas plaadi "Focus", mis sisaldab Eddie Sauteri arranžeeringuid.
Põhiliselt on Getz tuntud selle poolest, et ta üritas segada džässi ja bossanoova stiili. Getzile võlgnevad toetuse eest oma karjääri algusaastail tänu Gary Burton, Chick Corea, Tony Williams, Airto Moreira ja paljud teised tolle aja noored muusikud. 1970. aastate alguse free jazz'i ja rokiliikumistega Getz kaasa ei läinud ja elas 1972. aastani Euroopas. 1980. aastate keskpaigas töötas ta õppejõuna Stanfordi ülikoolis.
Stan Getz oli oma instrumendi üks tähtsamaid tõlgendajaid džässiajaloos ja tugevate svingijuurtega improviseerija. Karjääri algusperioodil olid tuntavad Lester Youngi mõjutused, ent hiljem arendas Getz välja isikupärase stiili, mis eristus 1940. ja 1950. aastate agressiivsest bebop'i-voolust. Getz oli üks vähestest muusikutest, kes suutis tänu oma instrumendi suurepärasele valdamisele jääda lüüriliseks ka väga kiire tempo korral.
Jaagarahu lade

Jaagarahu lade on siluri ladestu Wenlocki ladestiku regionaalne kronostratigraafiline üksus (lade). Jaagarahu lademe all lamab Jaani lade ja temal lasub Rootsiküla lade.
Ladet hakkas esimesena eristama Artur Luha aastal 1946. Lademe stratotüüp asub Jaagarahu murdudes ja Jaagarahu puuraugus, täiendav stratotüüp on pärit Kuressaare (Kingissepa) G1 puuraugust. Üleilmses standardis vastab sellele alumises osas Sheinwoodi lade, ülemises osas aga Homeri lade.
Lademe vanus on 427...424,6 miljonit aastat. Litostratigraafiliselt vastavad sellele Muhu kihistu, milles on eristatud Kesselaiu, Maasi ja Tagavere kihid, Jaagarahu kihistu, milles on eristatud Pangamäe ja Vilsandi kihid, ning Sõrve kihistu. Samuti kuuluvad sellesse Rīga kihistu Jugla kihid.
Lademe paksus Eestis on 32 kuni 139 m.
Lademe avamusala on vöönd Põhja-Saaremaalt läbi Muhu Varbla lähisteni. Nagu siluri lademetele Eestis omane, ei ole selle kivimid devonis esinenud kulutuse tõttu esindatud Ida-  ega Kagu-Eestis.
Lade paljandub näiteks Üügu pangal, Vilsandil, Vaikal ja Kesselaiul.
Lademe kivimkoosseisus on palju dolo- ja lubjakivi. Sõrve poolsaarel on sügavamates kihtides ka merglit.
Johann Friedrich Blumenbach

Johann Friedrich Blumenbach (11. mai 1752 Gotha – 22. jaanuar 1840 Göttingen) oli saksa arst, füsioloog, võrdlev anatoom ja antropoloog.
Ta töötas meditsiiniprofessorina Göttingenis aastast 1776.
Ta uurimistöödel inimrasside vahelistest erinevustest oli laialdane mõju.
Paldiski allveelaevnike matmispaik

Paldiski allveelaevnike matmispaik paikneb Paldiski õigeusu kalmistu idanurgas, kuid ei moodusta omaette kalmistut. 
Kalmistuosa rajati 2004, kui endine kalmistu jäi ette Lõunasadama laiendustele.  Kõik maetud kaevati endiselt kalmistult üles ja maeti ümber Paldiski õigeusu kalmistu idaossa eraldatud matmispaigale. Ümbermatmise pidulik tseremoonia toimus 28. augustil 2004. aastal. Kalmistuosale on praeguste mälestustahvlite järgi maetud 26 inimest ja seal on 3 kenotaafi, kokku on seega 29 hauda.
Eesti novellivara

"Eesti novellivara" on kirjastuse Eesti Raamat ilukirjanduslik, ühtse kujundusega novellikogumike sari, mis alustas ilmumist 1983. 
Sarjas on praeguseks ilmunud 26 raamatut. Sarja avaraamatuks oli Eduard Vilde novellivalimik "Kolmkümmend aastat armastust". Viimati ilmus 2009. aastal Reed MornI novellivalimik "Andke keisrile mis keisri ja Jumalale mis Jumala".
Pikämäe järv

Pikämäe järv (ka Pikamäe järv, Partsi külajärv) on järv Põlva maakonnas Põlva vallas Partsi ja Uibujärve külas. Veekogu pindala on 7,2 ha. Veekogu kaldajoone pikkus on 1738 m.
Kihelkonna valla vapp

Kihelkonna valla vapp on Saare maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Kihelkonna valla vapp.
Vapp on kinnitati 9. juulil 1997.

Vapi kirjeldus

Sinisel kilbil viilkatuse ja ühe aknaavaga torn, selle saatena päises paremal tähtrist, vasakul kolmikhark (ahing) - kõik hõbedased. Vapitüvimikus kaksiksariklõikega hõbedane varras.
Washingtoni maakond (Florida)

Ajalugu

Washingtoni maakond moodustati 9. detsembril 1825. aastal Jacksoni maakonna osast. Maakond sai nime esimese Ameerika Ühendriikide presidendi George Washingtoni järgi.
Bandaiit

Bandaiit on vulkaaniline kivim, mis kuulub basaltsete kivimite hulka. Bandaiidiks nimetatakse ränirikast basalti (sisaldab sageli ka kvartsi), mis sarnaneb oma tekstuurilt andesiidi või datsiidiga ning kus päevakivi osas on labrador.
Bandaiiti defineeriti esimest korda aastal 1913 ja see sai nimetuse Bandai vulkaani järgi Jaapanis. Bandaiidile nimetas nii Joseph Paxson Iddings.
Bandaiiti on seni leitud vaid Jaapanist. On siiski mitmeid datsiidiproove (Martinique'i saarelt, Elbruselt, Alžeeriast ja Itaaliast), mida võiks bandaiidiks nimetada.
Aksel Koppel

Elu

Põhihariduse sai ta Suuremõisa 7-klassilises koolis, mille lõpetas 1945. aastal. 1945–1949 õppis ta Haapsalu Õpetajate Seminaris, 1953–1958 kaugõppes Tallinna Pedagoogilise Instituudi ajaloo-keeleteaduskonnas, mille lõpetas eesti keele ja kirjanduse õpetaja kutsega.
1945. aastal sõjamöllus emigreerusid vanemad, vend ja õed. Kuna Aksel Koppel polnud kodus, jäi ta maha. Lähedaste sugulaste lahkumine välismaale oli peapõhjus, miks ta pärast EKP KK VIII pleenumit tunnistati kodanlikuks natsionalistiks ja vabastati Lauka 7-klassilise Kooli direktori kohalt.
1950. aastal ta abiellus, abikaasa Ellen oli samuti elukutselt pedagoog. Ellen Koppel maeti 13. mail 2003 Rahumäe kalmistule. Tänaseni on elus nende kaks tütart (Sirje, sündinud 1951. aastal, ja Lena, sündinud 1965. aastal).
Ta on olnud Haapsalu Gümnaasiumi 38. lennu (1960. aasta) ja 43. lennu (1965. aasta) klassijuhataja.
„Mäletan kõiki õpetajaid, kuid eriliselt eesti keele õpetajat Aksel Koppelit – tema arendas sihikindlalt meie arutlusvõimet ja kirjalikku eneseväljendust, mida on hiljem kogu aeg vaja olnud.“
– Merike Merilain meenutamas õpinguid Haapsalu 1. Keskkoolis.
20. keskkooli juhtimine on Aksel Koppeli elutöö. Ta oli selleks hästi ette valmistatud, omas rikkalikult nii õpetaja, organisaatori kui ka õppealajuhataja töökogemusi. Aksel Koppel oli loomult töökas ning huvitatud headest tulemustest. Ta võttis 20. Keskkooli juhtimise üle madalseisus, suutis selle ületada ja muuta kooli hea mainega õppeasutuseks.
Eestimeelse mehena hoidus ta stagna-aastail võõra ideoloogia pealesurumisest õpetajatele ja õpilastele ning soosis rahvuslikkust. Selle märgina võeti tema juhtimisel keskkooli süvaõppeaineks eesti keel ja kirjandus, rajati korralikud ainekabinetid ning koolist võrsus sel perioodil väga palju andekaid ajakirjanikke ning näitlejaid. Peale selle torkas silma koolis valitsev kord ja tõsine töömeeleolu.
1990. aastal läks Aksel Koppel pensionile, kuid töötas edasi Tallinna 11. Õhtukeskkoolis (vanglakool) selle sulgemiseni 2002. aastal ja Tallinna Pedagoogilises Instituudis.
Raoul Kernumees

Elulugu

Kernumees sündis vallakirjutaja viielapselise pere noorima lapsena. 
Kooliteed alustas ta Rakvere Haridusseltsi koolis, tema pinginaaber oli tulevane kunstnik Hando Mugasto. 
1917. aastal kolis perekond Tallinna. 1918. aastal asus ta õppima Tallinna Linna Kõrgemasse Algkooli Vene tänaval. Sealne joonistusõpetaja märkas Kernumehe kunstiannet ning soovitas tal edasi õppida Riigi Kunsttööstuskoolis. Aastatel 1921–1923 Kernumees seal õppiski. 1925. aastal läks Kernumees koos Erich Lepsi, Kaarel Liimandi ja Andrus Johaniga õppima Kõrgemasse Kunstikooli Pallas Tartus. Õpinguteperiood Pallases oli katkendlik (1925–1927, 1930–1931, 1933) nii majandusliku olukorra kui ka 1927. aastal tervise murdnud tuberkuloosi tõttu.
Esimesena figureerib Kernumehe nimi Pallase õpilastööde näituse kataloogis juba 1925. aastal.

Kunstnikukarjäär

Kunstinäitustel hakkas ta esinema alates 1931. aastast, peamiselt graafikaga. 1932. aastal omandas Eesti Kultuurkapitali Kujutava Kunsti Sihtkapitali Valitsus neli Kernumehe tööd: "Külakõrts", "Põrgu", "Peaparandus" ja "Tulekahi" ning talle määrati kuueks kuuks stipendium (teine stipendiumi saaja oli Eduard Timbermann). Sellest ajast peale esines Kernumees järjekindlalt pea igal aastal näitustel, välja arvatud raskemad haigusaastad 1936–1938.
1942. aastal tellis Eesti Kirjastus Kernumehelt illustratsioonid Marta Sillaotsa tõlgitud "Nibelungide laulule". Kernumees lõi 12 sulejoonistust, mis läksid aga sõjakeerises kaduma ja raamat ei ilmunudki. Siiski jõuti neid illustratsioone ühe korra eksponeerida 1944. aastal.
Kernumees jätkas aktiivset näitustel osalemist ka Nõukogude võimu ajal.

Looming

Kernumees äratas tähelepanu omapärase virtuoosliku ja detailipeene joonistajana, figuraalsete kompositsioonide meistrina, kelle tüübistik paelus lustlikult muheda karakteersusega. Peamiselt kujutas ta külamehi, kelle väsitavat üksluist argipäeva aitasid kaunistada viinapudel ja laulujorin lõõtspilli saatel. Rahvuslikkus iseloomustab ka Kernumehe fantastilisi groteskseid joonistusi, näiteks Eduard Wiiralti gravüüriga üheaegselt sündinud “Põrgut” (1931, tušš, EKM). Kuigi Kernumees oli ka maalija, kes on loonud maastikke ja natüürmorte õlis, oli ta ikkagi portretist, peamiselt pastellis. Rohkesti portreid on ta maalinud kultuuritegelastest.

Isiklikku

Tema tütar oli kunstnik Maret Kernumees ja poeg oli muusik Koit Kernumees.
Kalju Vaha

Kalju Vaha (17. juuni 1926 Tartu – 22. juuni 1962 Tallinn) oli eesti näitleja.
Kalju Vaha isa oli äriteenija, ema pangaametnik. Ta õppis aastatel 1937–1940 Tartu 1. Progümnaasiumis ja 1940–1944 Tartu 5. Õhtukeskkoolis, lõpetas 1945. aastal Tallinna 9. Õhtukeskkooli, õppis 1945–1948 Estonia draamaõpperühmas. Kalju Vaha töötas aastatel 1945–1948 ja 1950–1959 näitlejana Estonias (oli ühtlasi lavastaja assistent ja näitejuht, osales ka balletis) ning 1948–1950 Endlas. Kalju Vaha oli tuntud ka estraadinäitlejana. Ta mängis filmis "Andruse õnn".

Isiklikku

Kalju Vaha oli aastatel 1947–1962 abielus Lia Laatsiga.
Üliõpilasliikumine

Üliõpilasliikumine on üliõpilaste võitlus (liikumine), mille eesmärk võib olla kaitsta oma õigusi või saavutada mingeid ühiskondlik-poliitilisi ja rahvuslikke muutusi.

Üliõpilasliikumine Eestis

Eestis hakkasid üliõpilased olulisemat rolli mängima pärast 1905. aasta sündmusi, mil korraldati mitmeid demonstratsioone, nõuti demokraatlikke vabadusi ja Venemaa Asutava Kogu kokkukutsumist.
Eesti NSV perioodi lõpul osalesid üliõpilased aktiivselt nn fosforiidisõjas.
Kukruse vald

Kukruse vald (saksa keeles Kuckers) oli vald Virumaal Jõhvi kihelkonnas. 
Vald eksisteeris 1883–1891 ja siis liideti Kukruse vald Järve vallaga.
Valla alal asus Kukruse mõis.
Larry King

Larry King (sünninimi Lawrence Harvey Zeiger; sündinud 19. novembril 1933) on USA tele- ja raadioajakirjanik. 
Aastatel 1985–2010 juhtis ta CNN-is iga päev eetris olnud intervjuusaadet "Larry King Live".
Larry vanemad olid Jennie ja Eddie Zeiger. Nad olid juudid, kes olid Valgevenest emigreerunud New Yorki. Nad pidasid grillibaari. 1932. aastal sündis poeg Irwin, kes suri kuueaastaselt pimesoolepõletikku. Larry teine vend oli Marty.
Larry käis kohalikes koolides. Pärast Lafayette'i keskkooli lõpetamist tegi ta lihttöid. 22-aastaselt kolis ta Brooklynist Miamisse, et leida tööd raadios.
Glomerulaarhaigused

Glomerulaarhaigusi on kirjeldatud praktiliselt kõigil imetajatel (inimesel, veisel, lambal, koeral, kassil, tuhkrul, jänesel, rotil, hiirel) ja paljudel reptiilidel.

Glomerulaarhaigused loomadel

Glomerulaarhaigused esinevad sageli sekundaarselt muude haiguste kõrval. Noorematel loomadel esineb glomerulaarhaigusi sagedamini koos põletikega, vanematel loomadel esineb rohkem kasvajatega seotud haigusi.
Sagedasemaks kassidel kirjeldatud glomerulaarhaiguseks on membranoosne glomerulopaatia, teisi vorme esineb harva.
Tabard

Tabard on varrukateta või lühikeste varrukatega pealisrõivas. Keskajal kanti seda sageli, harilikult välitingimustes. Tabardit võis kanda nii vööga kui ilma. Vappidega kaunistatud tabardid olid kasutusel ka omade äratundmiseks lahinguväljal. Hiljem on valitseja vapiga tabardeid kandnud õukondlikud heeroldid.
Narva Jumalaema Ilmutamise kirik

Narva Znamenja kirik (vene keeles Церковь во имя Знамения Божией Матери) oli kirik Narvas, Jaanilinna linnaosas.
1750. aastal ehitati Narva kindluse garnisonile Jumalaema Tunnustähe (Znamenja) puukirik. Kui vana kirik oli lagunemas, ehitati aastatel 1786–1796 kellegi Peterburi arhitekti projekti järgi uus kivikirik.
1927. aastal oli kiriku asukoht tollaste tänavanimede järgi Ingeri, Uue Liini ja Haigemaja tänava ristumiskohal Torni platsil. 
Kirik pühitseti Jumalaema  Tunnustähe ikoonile, kõrvalaltarid pühitseti prohvet Eelijale ja Risti Ülendamisele.
1828. aastal viidi garnisoni kogudus üle Jaani linnuses olevasse Jumalaema Uinumise kirikusse. Narva Znamenja kirik anti Narva Issanda Muutmise peakiriku alluvusse, 1848. aastal aga avati siin iseseisev Narva Znamenja kogudus.
Kirik ei olnud köetav. 1854. aastal ehitati kogudusele kiriku kõrvale köetav Nikolai talvekirik. 1859. aastal ehitati koguduse kalmistule kalmistukirik, millesse moodustati eraldiseisev Peeter-Pauli kogudus.
1855. aastal oli koguduses 150 inimest.
Vabadussõja ajal kirik purustati, 1923. aastal aga taastati. Aastast 1925 kuulus kirik Narva linna arhitektuurimälestiste hulka. 
1939. aastaks oli kirik varisemisohtlikus olukorras. Lae pragunemine ja tugisammaste vajumine olid tingitud hoone välismüüri rajamisest pehmele pinnasele.
Kirik sai kannatada NSV Liidu suurtükiväe tulelöögist 1944. aastal. Pärast Narva vallutamist 1944. aastal lõpetas kogudus oma tegevuse. 1950. aastate keskpaiku lammutati kiriku varemed.
Jumalaema Tunnustähe ikoon asub praegu Narva Issanda Ülestõusmise peakirikus.
Valeri Harlamov

Valeri Harlamov (vene keeles Валерий Борисович Харламов; 14. jaanuar 1948 Moskva – 27. august 1981 Solnetšnogorski lähedal, Moskva oblast) oli vene jäähokimängija (vasak ääreründaja), kahekordne olümpiavõitja ja kaheksakordne maailmameister.
Valeri Harlamovit peetakse üheks maailma kõigi aegade parimaks hokimängijaks. Ta mängis Nõukogude Liidu koondises 292 mängu ja tegi 193 väravat. Ta moodustas ründekolmiku koos Boriss Mihhailovi ja Vladimir Petroviga. Ta võitis kuldmedali 1972. aasta taliolümpiamängudel Sapporos ja 1976. aasta taliolümpiamängudel Innsbruckis ning hõbemedali 1980. aasta taliolümpiamängudel Lake Placidis. Ta tuli maailmameistriks aastatel 1969, 1970, 1971, 1973, 1974, 1975, 1978 ja 1979.
Ta mängis kogu oma karjääri jooksul (aastatel 1967–1981) Moskva AKSK-s.
Rahvusvaheline Jäähokiliit valis Valeri Harlamovi 20. sajandi tähtede meeskonda.
Valeri Harlamov hukkus autoõnnetuses.
Elihu Vedder

Elihu Vedder (1836 New York – 1923 Rooma) oli USA sümbolistlik maalikunstnik, raamatuillustraator ja luuletaja.
Nõva mõis

Nõva mõis (saksa keeles Newe) oli ) oli rüütlimõis Harju-Risti kihelkonnas Harjumaal. Ajaloolise jaotuse järgi kuulus mõis Harjumaale Risti kihelkonda, nüüdisajal asub Lääne maakonnas Lääne-Nigula valla territooriumil. Tänapäeval Lääne maakonna põhjatippu kuuluv Nõva ümbrus oli ajalooliselt osa Harjumaast.

Ajalugu

Nõva ümbrus kuulus keskajal Padise kloostrile ning kloostri majandusmõisat on esmamainitud 1559. aastal.
17. sajandil vahetas mõis tihti omanikke: 1609. aastal kinkis Rootsi kuningas Karl IX mõisa, Otto von Budenbrockile, kes müüs mõisa 1639. aastal Fromhold von Lepsile. F. von Lepsi surma järel kinnitati mõis võlgade katteks bürgermeister Berend Hetlingile, kuid 1657 sai F. von Lepsi poeg lipnik Friedrich von Leps mõisa tagasi. F. von Lepsi surma järel päris mõisa tema vend, haagikohtunik Reinhold von Leps. 17. sajandi lõpul kinnitati mõis kreeditoridele, kuid 1686. aastal mõis redutseeriti ja anti rendile Fromhold von Lepsile, kes jäi kroonule võlgu. Tema võlad maksis ära Christoph Droummer ja omandas pandiõiguse, mille loovutas 1720. aastal Otto Krügeri pärijatele. 
Pärast Põhjasõda määras restitutsioonikomisjon 1723. aastal Nõva mõisa ühele O. Krügeri pärijatest, Christoph Krechterile. C. Krechter pantis enda ja teiste pärijate nimel Nõva lesestunud kapteniproua Hedwig Katharina von Mohrenschildtile (sünd von Ulrich), kes omandas 1744. aastal pärusõiguse ning mõis koos Hatu mõisaga kuulus von Mohrenschildtide. 1775. aastal müüsid H.K. von Mohrenschildti pärijad Nõva mõisa lipnikule Hermann Otto von Mohrenschildtile (H. K. von Mohrenschildti pojapoeg), kes suri vallalisena. 1778. aastast oli mõisaomanik H.O. von Lepsi tütretütretütar Christina Charlotte (sünd Ruden) von Franza, kelle surma järel päris mõisa Karl Ernst von Franza. K.E von Franza surma järel (1833), müüsid viimase neli tütart Nõva mõisa paruness Charlotte Helene Elisabeth von Ungern-Sternbergile (sünd Below), Peter Ludwig Konstantini abikaasa. 
1838. aastal pantis C.H.E von Ungern-Sternberg Nõva mõisa koos Sealepa, Vallipe karjamõisatega oma mehe vennale Eduard von Ungern-Sternbergile kolmeks aastaks, 1844. aastal ostis Heinrich Georg Eduard von Ungern-Sternberg mõisa pandiõiguse pärusomandiks. 1863. aastal, Heinrich Georg Eduardi surma järel päris mõisa tema pojatütar Josephine (Josy) Magdalene von Ungern-Sternberg.
1919. aastal päris Josephine Magdalene von Baggehufwudti (sünd von Ungern-Sternberg) poeg Eduard Baggo (Baggehuffwudt). Mõis riigistati 1919. aasta maareformiga.

Mõisahoone

Nõva mõisa peahoone oli pikk ühekorruseline lameda plekk-katusega puitehitis, mis oma lõpliku mahu ja kuju sai arvatavasti 19. sajandi klassitsismi- või järelklassitsismiperioodil. 
Mõisa riigistamise järel kolis hoonesse 1920. aastal kool ning järgnevatel aastakümnetel ehitati hoonet mitmeid kordi kooli vajadusi arvestades põhjalikult ümber. 2000te aastate algul oli hoone sedavõrd kahjustatud, et ta tuli lammutada ja 2002. aastal ehitati vana hoone kohale enam-vähem samade mõõtmete ja proportsioonidega uus koolimaja, mis osaliselt jäljendab mõisahoonet.
Soma kaevanduskatastroof

Plahvatus ja tulekahju

Tulekahju sai alguse kaevanduses tekkinud plahvatusest, misjärel lakkasid töötamast kaevanduse tõstukid. Plahvatus ja järgnenud tulekahju tappis 301 töölist, vigastas veel 80 töölist ja jättis umbes 600 töölist kaevandusse lõksu. Paljud hukkunud surid vingugaasimürgistuse tõttu.
Merethe Lindstrøm

Merethe Lindstrøm (sündinud 26. mail 1963 Bergenis Norras) on norra kirjanik.
Ta sündis Bergenis, kuid lapsena on elanud ta ka Hammerfestis Stordis (asub Hordalandi maakonnas) ja Hølandis (asub Akershusi maakonnas Aurskog-Hølandi vallas). Praegu elab ta Oslos.
Ta alustas kirjanikuteed aastal 1983 novellikoguga "Sexorcisten og andre fortellinger" ("Seksortsist ja teisi jutustusi"). Ta on avaldanud seitse romaani, kuus novellikogu ja ühe lasteraamatu. Novellikogu "Gjestene" (2007, "Külalised") eest pälvis ta Norra kriitikute preemia. Kirjaniku seitsmes romaan "Dager i stillhetens historie" (2011, "Vaikuse päevad") pälvis aastal 2012 Põhjamaade Nõukogu kirjandusauhinna. "Vaikuse päevad" ilmus aastal 2013 kirjastuse Eesti Raamat väljaandel sarjas "Põhjamaade romaan" ka eesti keeles (tõlkija Riina Hanso).
Arboristide Koda

Euroopa aasta puu võistlus 2015

Euroopa aasta puu võistlus sai alguse 2011. aastal ning kasvas välja populaarsest Aasta puu võistlusest Tšehhi Vabariigis. Euroopa aasta puu mõte on juhtida tähelepanu huvitavatele vanadele puudele, millel on oma lugu ja seotus inimestega. Eesti osales Euroopa puu valimisel esimest aastat. Ürituse eestvedajaks Eestis oli Arboristide Koda MTÜ.
Euroopa 2015. aasta puu võistlusel esindas Eestit Orissaare tamm jalgpalliväljakul ja saavutas esikoha.

Tamme värvimine

Saaremaal Ratlas asub karjamaa, kus kasvavad tammed. Üks nendest tammedest on jalapeal kuivanud ja sõiduteelt hästi vaadeldav. Arboristide Koda värvis 30. augustil 2014 selle puu pintsliga juurekaelast tippudeni erkroosat värvi, et kinnistada inimese alateadvusesse puu rikkumata võragraafika. Lähim värvitud puu on Lätis.

TREESTONIA

Trees to visit in Estonia ehk puuturism on järjest populaarsem. Arboristide Koja kodulehele on koondatud suur osa juba tuntud ja vaatamisväärsetest Eesti puudest, kuid eesmärk on otsida juurde uusi silmapaistvaid puid, mida üle vaadata, mõõta ja arhiveerida.