google/wiki40b huggingface dataset:
Tsink Plekk Pang

Tsink Plekk Pang oli Tartus aadressil Küütri 6 1999–2014 tegutsenud hiina restoran-pubi.
Tsink Plekk Pang saavutas kiiresti populaarsuse ja oli tuntud mitte üksnes köögi poolest. Söögikoha ruumes toimusid ka näitused (nt Nerva ja Riin Liivamägi), kontserdid, tantsu- ja moeüritused. Kolmandale korrusele rajati vesipiibu-lounge. Tsink Plekk Pang pakkus toitlustust ka väljaspool Tartut toimuvail üritustel, sealhulgas Viljandi Pärimusmuusika Festivalil. Tähelepanu pälvisid ka hoone välimus ja Martti Ruusi kavandatud sisekujundus.
Kui Tsink Plekk Pang 1999. aasta oktoobris avati, olid omanikud vene taustaga naftaärimees Valeri Nadjuk ning hiljem Muhumaal OÜ-s Muhu Pagarid leivatootmisega tegelenud Martin Sepping, kes oli ka restorani tegevjuht. 2003 omandas ettevõtte Eva Kaitsale kuuluv OÜ Bop Direct. Maja kuulub Korneelia OÜ-le, mille omanik on pikaaegne Salvesti juht Tamara Gubenko. Restoran sulges uksed 29. juunil 2014, omaniku sõnul tuleb selle asemele Tartus Võru tänava alguses tegutsev Asian Chef, mida haldab Tartu ettevõtjale Naresh Modyle kuuluv OÜ Naan.
Enne Hiina söögikohta tegutses samades ruumides ettevõtjale ja muusikule Lauri Laubrele kuulunud söögikoht Dyrrelmatt, nõukogude ajal aga dieetsöökla Tempo.
Clarksoni ülikool

Clarksoni ülikool (inglise keeles Clarkson University) on ülikool USAs New Yorgi osariigis Potsdamis.
Ülikool asutati 1896.
Ülikoolis õpib üle 4300 üliõpilase.
Suru Suursoo

Suru Suursoo ehk Suru soo ehk Kõnnu Suursoo asub soo Harju maakonnas Kuusalu vallas Põhja-Kõrvemaa looduskaitsealal. Soo on arvele võetud ürglooduse objektina.
Soo pindala on 2557 ha. Sellest 1558 ha jääb madal- ja siirdesoolasundi alla ning 999 ha katab raba-sega- ja rabalasund.
Rabas, eriti selle edelaosas vastu Paukjärve, on arvukalt väikseid ja väga sopilisi suuremaid laukaid (nt Tallekesejärv). Raba kirdeservas on Eesti suurim säilinud laugasjas märejärv – Pikklaugas. 
Nii sooala lääneosas kui ka soost läänes Mähuste järve piirkonnas asusid Nõukogude Liidu armee pommituspolügoonid. Neil ja nendega piirnevatel aladel esineb arvukalt pommituslehtreid ning on suurenenud raskmetallide sisaldus.
Spenceri maakond (Kentucky)

Spenceri maakond (Spencer County) on maakond USA-s Kentucky osariigis. Geograafilised koordinaadid on 38°03' N, 85°32' W.
Maakonna halduskeskus on Taylorsville.
Maakonna pindala on 497 km², millest 15 km² moodustab veepindala.
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 17 061. Aastal 2000 oli elanike arv 11 766.

Ajalugu

Spenceri maakond moodustati 7. jaanuaril 1824. aastal 77. Kentucky maakonnana Bullitti, Nelsoni ja Shelby maakonna osast. Maakond sai nime kapten Spier Spenceri järgi, kes hukkus Tippecanoe lahingus 1811. aastal.
Daugai

Ajalugu

Linna piiridesse jääb esimesel aastatuhandel rajatud ja XIV sajandini kasutusel olnud Daugai linnamägi.
Esmakordselt mainitud 1384. aastal. Toona suundusid ristisõdijad sealse linnuse kaudu Trakai ja Vilniuse suunas. XIV sajandil rajati sinna suurvürstide jahiloss, mis oli kasutusel XV sajandini. Arvatakse, et Vytautas lasi sinna ka esimese kiriku rajada. Aastal 1503 andis suurvürst Aleksander Daugaile linnaõigused. Arvatakse, et aastal 1639 kihlus Władysław IV Waza seal oma naise Ludwika Maria Gonzagaga. XVIII sajandi alguseks oli linn aga katku, näljahäda ja sõdade tõttu peaaegu inimtühjaks jäänud ja nii kaotas see aastal 1732 oma privileegid.
1792 sai Daugai taas linnaõigused, kuid 1793 võeti linnaõigused ära. Selle lühikese aja vältel jõuti linna siiski kool asutada.
Alevi elanikud osalesid aktiivselt jaanuariülestõusus. Alev kandis tsaariajal venekeelset nimekuju Дауги.  Aastail 1906 ja 1925 Daugai põles.
Teise maailmasõja järel tegutsesid alevi ümbruses Leedu metsavennad. Uuesti sai linnaks 1956. aastal. Nõukogude perioodil oli Daugais piimakombinaat, seal tegutses ka kalakasvatus.
Võiliblikas

Võiliblikas (Colias) on põualibliklaste sugukonda kuuluv perekond liblikalisi.
Apenniini karihiir

Kirjeldus

Sarnaneb välimuselt mets-karihiirega, kuid nende kromosoomistik ning alalõualuu ja kolju mõõtmed on piisavalt erinevad, et apenniini karihiiri peetakse eraldi liigiks. Nad on mets-karihiirest veidi väiksemad ja lamedama peaga.
Nende tüvepikkus on 68–78 millimeetrit, saba on 33–45 millimeetri pikkune, tagakäpad 11–12,5 millimeetrit. Kehakaal on vahemikus 6,5–10 grammi. Nende ülemiste lõikehammaste köprude vahel on ümarad sälgud ning nende hambavalem on 3/1, 1/1, 3/1, 3/3 = 32.

Elukeskkond ja ökoloogia

Sarnaneb nii välimuselt kui ka ökoloogilise niši poolest mets-karihiirega, kuid on levinud ainult Mandri-Itaalias Apenniinidest kuni Caladriani 300–1160 meetri kõrgusel üle merepinna. Elavad põõsastikes, kuid väldivad tihedat metsa ja eelistavad niisket elukeskkonda: neid leidub ojade läheduses, soodes ja kivimüüridel niisketes piirkondades. Ei ole teada, et nad urge rajaks.
Sigima hakkavad maikuus.

Ohustatus

Neid loetakse soodsas seisundis liigiks ning nende levila sisse jääb ka kaitsealuseid piirkondi. Nende täpne arvukus ega ka muutused populatsioonis ei ole teada, kuid nad on siiski küllaltki laialt levinud. Peamisteks ohtudeks on elupaikade kaotus põllumajanduse ja linnastumise tõttu ning pestitsiidide kasutamine. Apenniini karihiired on kantud Berni konventsiooni III lisa liikide hulka.
Wicomico maakond

Wicomico maakond (Wicomico County) on maakond USA-s Marylandi osariigi kaguosas. Geograafilised koordinaadid on 38°37' N, 75°63' W.
Maakonna halduskeskus on Salisbury.
Maakonna pindala on 1035 km², millest 59 km² moodustab veepindala.
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 98 733. Aastal 2000 oli elanike arv 84 644.

Ajalugu

Wicomico maakond moodustati 1867. aastal Somerseti ja Worcesteri maakonna osadest. Maakond sai nime Wicomico jõe järgi. Sõna wicko mekee tähendab algonkini keeles "koht, kus majad on ehitatud".
Kõrglahutusega televisioon

Ajaloost

Algselt nimetati kõrgekvaliteedilisteks 1930ndate lõpust pärit televisioonisüsteeme; kõrge kvaliteediga olid nad siiski ainult võrreldes varasemate süsteemidega, mis kasutasid mehaanilist pildilaotust.
Briti televisiooniteenus alustas katsesaateid augustis 1936 ja regulaarse teenuse pakkumist novembris 1936, kasutades nii mehaanilist Baird 240 line ja elektroonilist Marconi-EMI 405 line (377i) süsteemi. 1938. aastal pakkus Prantsusmaa välja 441-realise süsteemi, mille variante kasutati ka mitmetes teistes riikides. 1941. aastal tuli USA välja oma NTSC-süsteemiga. 1949. aastal esitles Prantsusmaa veel suurema lahutusega standardit 768i. Kõik need süsteemid kasutasid kujutisesignaali järjestikust, rida-realt laotust ja 4:3 kuvasuhet, välja arvatud 405-realine süsteem, mis algul kasutas 5:4 ning hiljem 4:3 kuvasuhet. 405-realine süsteem rakendas ülerealaotust, mis oli sellel ajal üsna revolutsiooniline idee; nii saadi üle pildi vilkumise probleemist, mis oli omane 25 Hz kaadrisagedusega 240-realisele süsteemile.
1949 aastal alustas Prantsusmaa 819-realisi ülekandeid (768i). Neid must-valgeid saateid edastati ainult Prantsuse esimesel televisiooni kanalil 1985. aastani.
HDTV saateid tänapäevases mõistes alustati 1990. aastate algul kõigepealt Jaapanis, seejärel ka USAs, kus enamik telesaatjaid oli juba 2006. aastaks HDTV-le üle läinud. Euroopa tolleaegsed pingutused pooldigitaalsete projektidega D2 MAC ja HD-MAC (1250 rida, 50 Hz) lõppesid edutult. Esimene Euroopa digitaalne HDTV saatja HD1 alustas tööd 2004. a Belgias, edastades saateid kodeeritult Astra sidesatelliidi vahendusel. 
Eestis algasid kõrglahutusega televisiooni katsesaated Tallinna ja Valgjärve saatjatest 2007. aastal. Pekingi olümpiamängude ajal oli võimalik kõrglahutusega ülekandeid näha kanalil "ETV 2 HD test". 2009. aasta mais näidati kõrglahutusega (1920×1080) ülekannet Eurovisiooni lauluvõistluse poolfinaalidest ja finaalist. 
2015. aasta 7. septembrist alustasid ETV ja ETV2 1080i formaadis kõrglahutusega ülekandeid üle kaabellevivõrkude.
Euroopa Teaduste, Kunstide ja Kirjanduse Akadeemia

Euroopa Teaduste, Kunstide ja Kirjanduse Akadeemia (inglise keeles European Academy Sciences, Arts and Letters, akronüüm EASAL; prantsuse keeles l’Académie européenne des sciences, des arts et des lettres, akronüüm AESAL; lühinimi l'Académie Européenne) on valitsusväline organisatsioon, mis tegutseb rahvusvahelise akadeemiana. 
Akadeemia on tuntud ka nime European Academy of Arts, Sciences and Humanities all, akronüümiga EAASH.
Akadeemia ühendab väljapaistvaid kunstnikke, teadlasi ja kirjanikke, kes soovivad kaasa aidata maailma tähtsamate probleemide analüüsimisel. Akadeemia tegevuse eesmärgiks on edendada riikide ja rahvaste koostööd teaduse, hariduse ning kunsti valdkonnas. Akadeemia nõustab selliseid rahvusvahelisi organisatsioone nagu UNESCO ja WHO.
Euroopa Teaduste, Kunstide ja Kirjanduse Akadeemia  kuulub  Euroopa akadeemiate ühendus ALLEA liikmeskonda staatusega "assotsieerunud akadeemia".

Akadeemia asutamine

Akadeemia loomise initsiatiiv kuulub prantsuse kunstnikule Nicole Lemaire d'Agaggiole, kes käis selle mõtte välja 1973. aastal Moskva Kremli Kongresside Palees peetud ülemaailmsel rahupooldajate kongressil.
Euroopa Teaduste, Kunstide ja Kirjanduse Akadeemia  loodi 1979. aastal peakorteriga Pariisis. Asutajaliikmete seas oli mitmete Prantsusmaa akadeemiate liikmeid, sealhulgas Armand Lanoux (Goncourti Akadeemia), René Huyghe (Académie Française), Jean Bernard (Académie de Medecine), Louis Leprince-Ringuet (Académie des Sciences). Teistest riikidest pärit asutajaliikmete seas oli selliseid tuntud teadlasi nagu Ilya Prigogine (Belgia), Per-Olov Löwdin (Rootsi) ja Camille Sandorfy (Kanada). Juriidiliselt kinnitas akadeemia asutamise Prantsuse siseminister 5. mail 1980. aastal.

Akadeemia juhtimine ja liikmeskond

Akadeemia esimene ja kauaaegne (1980–2006) president oli prantsuse kvantkeemik Raymond Daudel. Järgmine president (kuni aastani 2010) oli arstiteadlane Hugues de Thé. Praegu juhib akadeemiat Briti füüsik Jean-Patrick Connerade.
Akadeemia peasekretär on  alates selle asutamisest Nicole Lemaire d'Agaggio.
Akadeemia valib oma liikmeid rahvusvaheliste akadeemiate ja rahvusakadeemiate liikmete ning tähtsamate teadusauhindade laureaatide seast. Liikmeskonda kuulub 72 Nobeli auhinna laureaati. Akadeemiasse kuulub ka mitmete rahvusakadeemiate presidente, asepresidente ja alalisi sekretäre.
La Palma

Kliima

La Palma kliimat mõjutavad külm Kanaari hoovus ja kirdest edelasse liikuvad passaattuuled. Õhutemperatuur on aasta läbi mõõdukas, mis arvestades laiuskraadi (28° N) on mõneti üllatav. Suve kõige soojem kuu on august keskmise õhutemperatuuriga 22 °C. Külmim kuu on jaanuar keskmise temperatuuriga 15 °C. Et saar on mägine, on kõige suurem sademetehulk tuulepealsel mäeküljel ehk arvestades valdavat tuulesuunda on selleks saare põhja- ja kirdepoolne osa. Lõunapoolne osa saarest on kuivem ja päikselisem, mistõttu on suured erinevused ka saare eri osade taimkattes. Sademetehulk sõltub aastaajast. Kõige põuasemad on suvekuud, mil ei saja peaaegu üldse. Vihmaseimaks kuuks on november sademetehulgaga 140 mm keskuses Santa Cruz de la Palma. Suvel toovad idatuuled saarele Sahara kõrbest pärit peenikest liivatolmu.

Geoloogia

Sarnaselt teiste Kanaari saartega on La Palma vulkaaniline saar, olles kuuma täpi kohal asuva liitvulkaani tipuks. Maakoore paksus La Palma all on umbes 12 km. Paksus suureneb järsult ida suunas, olles saarestiku idapoolse saare Lanzarote all juba 20 km. Vulkaan, mille tipuks on La Palma, on kokku ligikaudu 6000 meetri kõrgune, millest umbes 3500 on merepinnast allpool ja 2500 ülalpool. La Palma on laamade piirialadest eemal asuv ookeaniline saar, mille teke on seostatav kuuma täpi vulkanismiga. Vanimaks eristatavaks kivimkihiks on nn basaalkompleks, mis peale La Palma paljandub veel ka Gomera ja Fuerteventura saarel. Basaalkompleksi katvaid kivimikihte nimetatakse Seeria I (tekkinud Miotseenis), Seeria II (Pliotseenis) ja Seeria III (Pleistotseenist tänaseni).
Basaalkompleks algab turbidiitidega, mida katab paks veealuste vulkaaniliste kivimite kiht Kesk-Oligotseenist. Need kihid on omakorda lõigatud paljudest aluselise ja ultraaluselise koostisega daikidest ja teistest intrusiividest. Basaalkompleksil lasuvad juba veepealsetes tingimustes moodustunud vulkaaniliste kivimite kihid, mis jaotatakse kolmeks. Seeria I (14,5...8,5 Ma) koosneb leeliselisest basaldist, trahhüüdist, rüoliidist ja fonoliidist. Seeria I moodustumise käigus tekkis hiiglaslik kilpvulkaan. Seeria II (5,3...2,9 Ma) koosneb valdavalt nefeliniidist, basaniidist, trahhüüdist ja fonoliidist. Seeria III (2,9...) koosneb valdavalt basaldist ja leeliselistest purskekivimeist. Trahhüüti on vähesel määral ning rüoliit, mis on esindatud näiteks Gran Canarial, puudub pea täielikult.
La Palma on Kanaari saarte kõige aktiivsema vulkanismiga piirkond. Umbes 500 000 aastat tagasi moodustus Taburiente vulkaani kokkukukkumise tulemusel samanimeline kaldeera (Caldera de Taburiente). Ajaloolisel ajal toimunud vulkaanipursked La Palmal on toimunud aastatel 1435, 1585, 1646, 1677–1678, 1712, 1949 ja 1971.
1949. aasta purske järel toimus maalihe, kus suur osa Cumbre Vieja nimelisest mäeahelikust, massiga umbes 500 miljardit tonni, nihkus mitu meetrit ookeani suunas. Osa teadlasi arvab, et maalihe, mis jõuaks ookeanini, võiks kaasa tuua hävitavate tagajärgedega tsunami.
Matthias Jacob Schleiden

Matthias Jacob Schleiden (5. aprill 1804 Hamburg – 26. juuni 1881 Frankfurt) oli saksa botaanik. Botaaniline nimelühend on Schleid.
Arsti poeg.
Ta õppis algul Heidelbergi ülikoolis õigusteadust ning promoveeriti 1826 või 1827 õigusteaduste doktoriks. Seejärel pöördus ta kodulinna Hamburgi tagasi ning praktiseeris 1831. aastani seal advokaadina.
Et see tegevus teda ei rahuldanud, asus ta 1832 või 1833 Göttingeni ülikoolis arstiteadust õppima. Õpingute ajal hakkas ta üha enam huvituma loodusteadustest, eriti botaanikast. Sel alal oli ta põhiliselt professor Friedrich Georg Bartlingi õpilane. Ta läks 1835 Berliini ülikooli, õppis professor Johann Horkeli juures ning tegeles peamiselt taimeembrüoloogiaga.
Aastal 1839 promoveerus ta filosoofiadoktoriks ning sai Jena ülikoolis erakorraliseks professoriks. Aastal 1850 edutati ta korraliseks professoriks ning ta sai Jena ülikooli botaanikaaia juhiks. Jenas pidas Schleiden mitte üksnes loodusteaduste ja botaanikaloenguid, vaid õpetas ka antropoloogilisi, filosoofilisi ja kultuuriajaloolisi teemasid. Alexander von Humboldti kombel tahtis Schleiden äratada ja edendada haritud kodanlaste huvi loodusteaduste vastu.
Jenas kirjutas Schleiden artikleid fütogeneesist ja tegi kindlaks, taimede mitmesugused osad koosnevad rakkudest. Nii sai Schleidenist üks esimesi botaanikuid, kes sõnastas tookord kinnituseta rakuteooria (1838). Teda koos Theodor Schwanniga peetakse üheks rakuteooria rajajaks.
Ta sai aru 1831 šoti botaaniku Robert Browni poolt avastatud rakutuuma tähtsusest ning aimas rakkude jagunemise tähtsust. Schleiden oli ka üks esimesi saksa botaanikuid, kes aktsepteeris Charles Darwini evolutsiooniteooriat.
Aastal 1863 võttis Schleiden vastu kutse Tartu ülikooli, kus talle pakuti esimest taimekeemia (taimefüsioloogia) õppetooli. Ka Tartus tegi Schleiden ettekandeid haritud kodanlastele. Arusaamatuste ja tülide tõttu kirikuga pidi ta 1864 Dresdenisse tagasi pöörduma. Paksu verd tekitasid Schleideni loengud darvinismist.
Hiljem tegutses ta elu lõpuni eraõpetlasena Darmstadtis, Wiesbadenis ja Frankfurdis.
Oma teaduslikus loomingus oli Schleiden lähedane filosoof Jakob Friedrich Friesile, võideldes romantismiaegset meditsiini ja loodusteadusi mõjutanud spekulatsioonidega.
Johan Põntson

Johan Põntson (1938. aastast Juhan Purje; 7. detsember 1903 Pärnu – 17. detsember 1941 Gorelniki vangilaager, Sverdlovski oblast) oli eesti maadleja.
Alates 1920. aastast treenis ta Pärnu karskusseltsis Valgus.
Elva Valla Leht

Elva Valla Leht on aastast 2017 ilmuv ajaleht, mis vahendab Elva valla uudiseid. Lehte annab välja Elva vallavalitsus.
Lehe esimesed 43 numbrit ilmusid nime all Infoleht (Elva valla infokandja). Infoleht oli lehtede Elva Leht ja Konguta Valla Teataja, Rannu Valla Leht, Rõngulane ja Puhja Valla Teataja järeltulija. Alates 2019 kannab leht nime Elva Valla Leht.
André Petersson

André Willy Petersson (sündinud 11. septembril 1990 Olofströmis) on Rootsi jäähokimängija, kes mängib KHL-i klubis Moskva Dinamo ründajana paremäärel.
Ta alustas klubikarjääri Rootsi klubis HV71. 2010. aastal tuli ta klubiga Rootsi meistriks.
2008. aastal valiti ta NHL-i draft '​is Ottawa Senatorsi poolt 109. valikuna. Põhja-Ameerikasse suundus ta mängima hooajal 2011–12. Senatorsi meeskonnas tegi ta NHL-is debüüdi 21. jaanuaril 2012 mängus Anaheim Ducksi vastu, kuid see on seni jäänud tema ainsaks mänguks NHL-is. Ülejäänud ajal mängis kolme hooaja jooksul AHL-i klubides Binghamton Senators ja Norfolk Admirals.
2014. aastal liitus ta KHL-i klubiga HK Sotši. Ta mängis seal kokku kolm hooaega. Hooajal 2017–18 mängis ta Omski Avangardis ja hooajal 2018–19 Astana Barõsis. 2019. aasta juunis sõlmis ta üheaastase lepingu Moskva Dinamoga.
2015. aastal osales ta KHL-i tähtede mängul.
Põhjamaade muusikaauhind

Põhjamaade muusikaauhind on Põhjamaade aasta parima muusikaalbumi eest välja antav iga-aastane auhind. Auhinna loomisel saadi inspiratsiooni Mercury Prize muusikaauhinnast ning esimene auhinnasaaja kuulutati välja 2010. aastal. Auhinna jagamine algatati by:Larm konverentsil Norras ning esimese auhinna andis 2011. aasta veebruaris Oslos samanimelisel muusikafestivalil üle Norra kroonprints Haakon. Auhinna suurus on 20 000 eurot.
Auhind kutsuti ellu eesmärgiga luua tugevam ühtekuuluvus Põhjamaade muusikatööstuses ning et suurendada rahvusvahelist huvi ja teadlikkust selle vastu, mida piirkond muusikaliselt pakub. Veel on auhinna eesmärk seada uuesti fookusesse täispikk album kui kunstivorm.
Esialgse valiku teeb iga riigi kodumaine muusikatööstus. Seejärel koonduvad nende esindajad koos enda riigist valitud kümne albumi nimega Oslosse ning nende seast sõelutakse välja 12 lõplikku kandidaati. Viimase valiku teeb žürii, mida juhib Andres Lokko ning mis koosneb rahvusvahelistest ajakirjanikest ja plaadifirmadega seotud inimestest.
Paide kohtuhoone

Paide (kreisi)kohtuhoone on hoone Järva maakonnas Paides aadressil Tallinna tänav 18.
Hoone on tunnistatud riiklikuks kultuurimälestiseks.
Hoone sai valmis 1790. aastal ja selle arhitekt oli Johann Christian Mohr. Hoonet kasutas Paide kreisikohus.
Aastatel 1924–1925 tehti hoones ümberehitusi, et sisse saaks kolida Paide linna algkool.
Praegu on hoone Pärnu Maakohtu Paide kohtumaja.
Muuga ülemine tulepaak

Muuga sihi ülemine tulepaak on tulepaak Harjumaal Viimsi vallas Muuga sadama kõrval.
Tulepaagi geograafilised koordinaadid on 59° 29′ 26″ N, 24° 56′ 15″ E.
Valge terastorni kõrgus jalamist on 48 meetrit ja tule kõrgus merepinnast on 54,5 meetrit.
Tulepaak moodustab sihi Muuga alumise tulepaagiga. Märkide vahekaugus on 501 meetrit ja sihi asimuut on 217,8°.
Tulepaak ehitati 1986. aastal seoses Muuga sadama rajamisega. Samal ajal valmisid ümbruskonnas samasuguse konstruktsiooniga Tammneeme, Kallavere ja Ihasalu märk.
Elli Schmidt

Elli Schmidt (9. august 1908 Berliin – 30. juuli 1980 Ida-Berliin) oli saksa poliitik ja Saksa DV riigi- ja ühiskonnategelane.
Elli Schmidt oli pärit politseiametniku perekonnast. Põhikooli lõpetamise järel õppis ta aastatel 1922–1926 rätsepaks ja töötas selles ametis kuni 1932. aastani. 1926. aastal astus ta töölisspordiühingusse "Fichte" ja 1927. aastal Saksamaa Kommunistlikku Noorsooliitu ning Saksamaa Kommunistlikku Parteisse. Ta kuulus ka SKP Berliini-Brandenburgi piirkonna allorganisatsiooni juhtkonda. Aastatel 1932–1934 õppis ta Moskvas Kominterni Rahvusvahelises Lenini Koolis. Kuni 1937. aastani oli ta illegaalsel parteitööl Saksamaal. Aastatel 1935–1946 kuulus ta Saksamaa Kommunistliku Partei Keskkomiteesse. 1937–1940 töötas ta Saksamaa Kommunistliku Partei juhtkonnas Prahas ja Pariisis. Seejärel elas ta Nõukogude Liidus, kus tegi pseudonüümi Irene Gärtner all kaastööd Moskva raadio saksakeelsetele saadetele ja oli tegev Vaba Saksamaa Rahvuskomitees.
1945. aasta juunis pöördus Elli Schmidt Saksamaale tagasi. Ta juhatas Suur-Berliini linnavalitsuse naiskomisjoni. Aastatel 1945–1946 kuulus ta Saksamaa Kommunistliku Partei Suur-Berliini piirkonna juhatusse. Kui sotsiaaldemokraadid Saksamaa Kommunistliku Parteiga liideti, sai ta Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei liikmeks. Aastatel 1946–1953 oli Elli Schmidt Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Parteijuhatuse/Keskkomitee liige. Kuni 1948. aastani oli ta ka Berliini linnavolikogu liige. 1946. aasta aprillist kuni 1949. aasta maini juhatas ka koos Käthe Kerniga Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei naissekretäriaati.
Alates 1947. aastast kuulus ta Saksamaa Demokraatliku Naiste Liidu juhtkonda. 1948. aastal sai ta sama organisatsiooni Berliini piirkonna juhatajaks. 8. märtsil 1949. aastal sai ta Saksamaa Demokraatliku Naiste Liidu esinaiseks. Sellel ametikohal oli ta kuni 11. septembrini 1953. Samuti oli ta Rahvusvahelise Demokraatliku Naise Föderatsiooni Kesktäitevkomitee liige. Aastatel 1950–1954 oli ta Rahvakoja (parlamendi) liige. 1950. aasta juulis sai ta Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee Poliitbüroo liikmekandidaadiks.
1953. aastal kritiseeris ta teravalt Saksa DV parteijuhti Walter Ulbrichtit ja toetas Ulbrichti oponente Wilhelm Zaisseri ja Rudolf Herrnstadti. Selle tagajärjel kaotas ta oma ametikohad Saksamaa Sotsialistlikus Ühtsusparteis ja Saksamaa Demokraatlikus Naiste Liidus. 1954. aastal tehti talle parteiline noomitus ja ta arvati välja Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomiteest.
Kuni pensionilejäämiseni 1967. aastal töötas Elli Schmidt Riietuskultuuri Instituudi (Institut für Bekleidungskultur, hiljem Saksa Moeinstituut) direktorina. 29. juuli 1956 rehabiliteeris Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee Elli Schmidti.
X-12 (vedur)

X-12 oli USA-s 1950ndatel kavandatud aatomivedur.
Veduri X-12, mis pidi välimuselt sarnanema tollaste diiselveduritega, kavandas 1950ndate alguses Utah' ülikooli uurimisrühm viie raudteeettevõtte ja üheksa tööstusettevõtte osalusel. Rühma juhtis füüsikaprofessor Lyle Benjamin Borst, kes oli varem projekteerinud aatomireaktoreid Ameerika Ühendriikide Aatomienergia Komisjonile.
Tegu oli ühega paljudest tänapäeval avantüristlikuna tunduvatest projektidest tuumaenergia rahuotstarbeliseks kasutamiseks aatomiajastu alguses (näiteks Ford Nucleon). Projekti nurjumine veel enne prototüübi valmistamist pannakse suurte kulude arvele.
Maido

Maido on mehenimi.
2018. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 329. mehenimi. 1. jaanuari 2018 seisuga oli Eestis eesnimi Maido 341 mehel.
Jätkusuutlikkuse hindamine

Jätkusuutlikkuse hindamine (inglise sustainability assessment, sustainability impact assessment) on keskkonnamõju hindamise eriliik, mille eesmärk on tagada, et kavandatav tegevus võimaldab ja aitab kaasa kogukonna või piirkonna tasakaalustatud arengule pikemas ajaraamis.
Foxi efekt

Foxi efekt (inglise Fox effect) on turunduslik mõiste, millega püütakse väita, et Fox News Channel, mille enesepildiks on "kõige populaarsem 24-tunnine rahvusvaheline uudistekanal", on suutnud mõjutada nii Ameerika Ühendriikide sisepoliitikat kui ka konkurentide tegevust.
Sellega sarnaneb varasem CNN-i efekti mõiste, mis püüab väita, et CNN suutis külma sõja lõpus mõjutada iseseisvate riikide välispoliitikat ning seda, et CNN-i ja tema konkurentide mõju on säilinud ka pärast külma sõda.
Purúsi ringkond

Purúsi ringkond on Peruu Ucayali piirkonnas asuva Purúsi provintsi ainus ringkond. Ringkonnast voolab läbi Purusi jõgi, mis kuulub Amazonase jõgikonda.
Ringkond rajati 2. juulil 1943. Selle pealinn on Esperanza ning alkald Emilio Montes Bardales. Ringkonna pindala on 17 847,8 km² ning keskmine kõrgus 230 m merepinnast. 2005. aasta rahvaloenduse andmeil elas seal 3485 inimest, rahvastiku tihedus oli 0,20 in/km².
Purúsi ringkonnas asub Palestina linn. Ringkonnas elavad pano ehk tsimané rahvaste hulka kuuluvad sharanahua hõimud, kelle endanimetused on onicoin ja yura'.
Katoliku kiriku hierarhias paikneb Purúsi ringkond Puerto Maldonado apostellikus vikariaadis.