google/wiki40b huggingface dataset:
Mõisa tänav (Narva)

Mõisa tänav on tänav Narvas Soldina linnaosas. See algab Võidu prospektilt, kulgeb lääne poole, ristub Partisani tänavaga ja lõpeb Tiimani tänavaga ristudes. Tänava pikkus on 730 m.
Hans Christian Anderseni lastekirjanduspreemia

Hans Christian Anderseni lastekirjandusauhind (inglise keeles Hans Christian Andersen Award) on kõrgeim rahvusvaheline tunnustus, mida antakse lastekirjanikule või lasteraamatute illustraatorile. Auhinna mainekust kinnitab ka hellitusnimi "Väike Nobeli kirjandusauhind". Auhind on nimetatud Taani lastekirjaniku Hans Christian Anderseni järgi ja lastekirjandusauhinnaa patroon on Taani kuninganna Margrethe II.
Auhinda annab iga kahe aasta tagant välja Rahvusvaheline Noorsookirjanduse Nõukogu (IBBY) ühele elavale kirjanikule ja kunstnikule, kelle tööd on aegumatuks panuseks lastekirjanduses.
Hans Christian Anderseni lastekirjandusauhinna nominente esitavad IBBY rahvuslikud osakonnad ning laureaadid valib lastekirjanduse spetsialistidest koosnev žürii. Auhinnaks on diplom ja kuldmedal.
Luna (telesari)

Sisu

Luna on noor naine, kelle elu varjutab kättemaksuiha Mauricio Garcia vastu, kellest saab lõpuks Luna elu suur armastus.
Luna elab koos emaga väikeses külas Kariibi mere ääres. Maalilise koha vastu hakkab huvi tundma võimukas ärimees Don Esteban, kes tahab sinna rajada turismikompleksi. Don Estebani üks abidest Mijares on projekti eest vastutav ja et asju kiiremini liikuma panna, palkab Mijares südametunnistuseta Ignacio.
Luna ema Victoria Mendoza pole nõus oma maad müüma, kuid just see maa on Don Estebani turismiprojekti jaoks olulise tähtsusega. Naist aitab noor ettevõtja Mauricio, kes on vandunud, et ühel päeval maksab ta Don Estebanile kätte ja hävitab ta.
Ignacio taipab, et lihtsalt hirmutamisega pole võimalik naist murda ja tapab Victoria. Mees loodab, et Lunaga, kellest on pärast ema surma saanud rannaäärse ala pärija, on kergem asju ajada. Mehe plaan annab tagasilöögi, kui Luna sugulase nõuandel linna põgeneb.
Pealinnas ootavad Lunat ees suured muudatused ja mitmed probleemid.
Viljandi linavabrik

Viljandi linavabrik oli Viljandis tegutsenud linatööstusettevõte.
Ettevõte ajalugu ulatub aastasse 1912, kui Viljandi Linatööstuse Ühisus asutas lina ja paklase ketramis- ja kudumisvabriku. 1926. aastal jätkas ühisus tegevust nime all Viljandi Linavabrik. 1930. aastatel oli vabrik Viljandi suurim tööstusettevõte. Aastal 1940 vabrik natsionaliseeriti. Aastatel 1940–1950 kandis vabrik nime Viljandi linavabrik ja 1950–1975 Viljandi linaketramis- ja kudumisvabrik.
Pärnu Sütevaka Humanitaargümnaasiumi muusikaosakond

Ajalugu

Pärnu Sütevaka Humanitaargümnaasiumi Muusikaosakond loodi Pärnu Sütevaka Humanitaargümnaasiumi juurde 1990. aastal eesmärgiga pakkuda Pärnu ja selle ümbruskonna noortele võimalus omandada muusikalist keskeriharidust. Kooli tegevus lõpetati 1998. aasta kevadel.
1998–1999 jätkus kooli sisuline tegevus Pärnu Ooperi ja Balleti Sihtasutuse juures tegutsenud Pärnu Sütevaka Muusikakoolina ning seejärel Georg Otsa nimelise Muusikakooli Pärnu filiaalina kuni viimase tegevuse lõppemiseni 2003. aasta kevadel.

Õpetajad

Dilbar Baibikova – Silvi Baradinskas – Kristiina Birk – René Eespere – Eve Endoja – Helen Erastus – Tiit Erm – Tatjana Günter – Ludmilla Issakova – Svea Juckum – Johannes Jürisson – Anne Kann – Küllike Kivi – Dmitri Kogan – Aita Kriik – Eveli Kõrre – Tiiu Künnapas – Maarja Laak – Rein Laos – Tiit Laur – Loit Lepalaan – Irina Ljubõhh – Leelo Luur – Irina Matveus – Silvia Mellik – Anu Mänd – Aarne Männik – Reet Nurming – Tiina Palmer – Kai Parmas – Maimu Parts – Endel Priilinn – Peeter Prints – Herbert Pulk – Mati Põdra – Mall Pöial – Tatjana Rahmanina – Malle Raid – Artur Raidmets – Anne Rajaste – Eve-Riina Rannik – Pirgit Rea – Tõnu Rein – Anneli Rondo – Els Roode- Valdur Roots – Merike Saaremets – Ene Saava – Arvi Sommer – Heli Sommer – Venda Tammann – Helju Tauk – Eva Taul – Urve Tauts-Raudmäe – Toivo Traks – Vivian Traks – Helvi Treiblut – Ilmar Tõnisson – Maris Uffert – Mati Uffert – Eva Uibo – Külli Vabrit – Maris Valk-Falk – Tarmo Vallist – Maire Varma – Toomas Velmet – Urmas Vulp – Jaan Õun – Mikk Üleoja

I lend 1994

Katrin Allik- Kadi Kais – Küllike Kivi – Maarja Laak – Marge Lille – Juulia Motšalova – Marina Paštšenko – Ingrid Raat – Diana Sjomgina

II lend 1995

Liana Hatšatrjan – Riina Kallas – Kadri Killing – Reine Niin

III lend 1996

Marika Sarapuu – Lelde Jalakas – Eve-Riina Rannik – Reelika Raadik – Elo Kalda – Anne Liivrand – Veiko Rea

IV lend 1997

Leonora Järvet – Kai Hanson

V lend 1998

Irina Fedotova – Maria Zarubina – Margarita Swarczewska – Varvara Jerilova – Liina Palu – Kristina Madissoon – Kelly Roosmaa – Ene Mihkelsoo

Koolis on õppinud veel

Indrek Kalbus – Margrit Kits – Kairi Kiviselg – Leino Lume – Ene Mihkelsoo – Indrek Palu – Ave Randviir – Raer Saar – Külli Tomingas – Andres Toomsalu – Kaire Vilgats – Mirje Mändla – Ülle Petrovitš – Madis Priilinn
Kiliva keel

Kõnelejate arv

Kiliva keel on välja suremas. 2018. aastal oli alles vaid 4 kiliva keele kõnelejat.

Fonoloogia

Kiliva keeles on 3 vokaalfoneemi: /a/, /u/ ja /i/. Eristatakse pikki ja lühikesi vokaale.
Mercedes-Benz Sprinter

Tootjad

Tuntuimad tootjad on Daimler-Benz, DaimlerChrysler, Daimler AG, Volkswagen AG.

Mudelid

Toodetavad mudelid: kaubikud, kastiautod, väikebussid,kiirabisõidukid ja reanimobiilid jt.

Väibebuss

Toodetavad ja komplekteeritavad väikebussid on kuni umbes 20 reisijakohaga. Sprintereid kasutatakse nii linna-, valla-, maakonna- kui ka kaugliinidel. Eestis kasutavad Sprintereid näiteks Sarbuss, GoBus, Automen ja teised firmad.
Paslepa viik

Paslepa viik (ka Paslepa laht) on laht Lääne maakonnas Noarootsi vallas. 
Lahe koordinaadid on 59° 2′ N, 23° 26′ E.
Põhjaveepind

Põhjaveepind on pind, millest allpool olev pinnas on veega küllastunud .
Kohe põhjaveepinna peal asub kapillaarvöö, kus poorid on täidetud kapillaarveega.
Asustamata või suure sademetehulgaga piirkondades järgib põhjaveepind üldjoontes maapinna kuju ning tõuseb ja laskub koos sellega. Eestis, kus maapind on üsna tasane, võib põhjaveepinda paljudes kohtades lugeda enam-vähem horisontaalseks.
Allikad ja oaasid esinevad kohtades, kus põhjaveepind lõikub maapinnaga. Allikad moodustuvad tavaliselt mäekülgedel, kus nad on näha, või veekogude põhjas, kus nad on inimesele märkamatud.
Piirkondades, kus sademete hulk muutub aastaajati, võib eri aastaaegadel olla põhjaveepind eri kõrgusel, sademeterohkemal aastaajal kõrgemal.
Kaevu kaevamisel tehakse maapinda auk, mis ulatub põhjaveepinnani. Eestis põhjaveepind lähedastel aladel suures ulatuses ei erine, mistõttu üldjuhul on kõige mõistlikum kaevu kaevata võimalikult madalas kohas. Põhjaveepinna saaks kätte ka mäe otsa kaevu kaevates, ainult kaevata tuleks mäe kõrguse võrra rohkem.
Toomas Merila

Toomas Merila (sündinud 15. augustil 1939) on eesti kergejõustikutreener.
Ta lõpetas 1963. aastal Tartu Ülikooli kehakultuuriteaduskonna.
Merila on tulnud Eesti koolinoorte meistriks viievõistluses, saanud täiskasvanuna pronksmedali odaviskes ja kuulunud Eesti koondisse.
Merila on töötanud treenerina alates 1962. aastast. Ta on olnud Eesti noortekoondise vanemtreener ja täiskasvanute koondise heitetreener, kuulunud Eesti Kergejõustikuföderatsiooni treenerite nõukogusse ja presiidiumisse. Alates 1967. aastast on ta töötanud Tallinna Spordiinternaatkoolis treenerina, hiljem Eesti Spordigümnaasiumis direktori asetäitjana, Audentese Spordikoolis sporditöö juhatajana ja Audentese Spordiklubis treenerina.
Tema tuntumad õpilased on maailmameister ja Eesti rekordi omanik Andrus Värnik, Moonika Aava ja Risto Mätas. Alates 2012. aasta septembrist on tema õpilaseks ka Liina Laasma.
Niccolò Michetti

Niccolò Michetti (ka Nicola Michetti; 7. detsember 1675 Rooma – 12. november 1759) oli itaalia arhitekt. 
Ta töötas peamiselt Roomas ja Peterburis. Tallinnas on tema projekteeritud Kadrioru loss ja park.
Eva Gerda Perneder

Eva Gerda Perneder (aastani 1939 Scheibe, 8. veebruar 1908 Tallinn – 3. mai 2004,) oli Eesti geograaf ning Krusensternide ja Kotzebue'de perekonnaloo uurija.

Elulugu

Eva Gerda Perneder oli baltisakslane ja arsti tütar.
Lõpetas 1926 Tallinna Saksa Tütarlastegümnaasiumi, õppis 1927–1928 Tartu Ülikoolis geograafiat, jätkas õpinguid Jena, Müncheni ja Berliini ülikoolis, lõpetas 1929 Müncheni Ülikooli ja 1934 Frankfurdi Kultuurimorfoloogia Instituudi, geograafiadoktor (1934, Müncheni Ülikool), väitekiri "Siedelungsgeographie der Inseln Ösel und Moon" (München, 1934). Oli 1933–1934 Frankfurdi Kultuurimorfoloogia Instituudi assistent, aastast 1934 assistent Müchenbergis ja Berliinis Geograafia Instituudis, osaledes Aafrika kontinendi kirjeldamise suurprojektis, mis katkes Teise maailmasõja puhkemisel. Pärast abiellumist 1939 loobus teaduslikust tööst. Pärast lahutust töötas 1948–1974 Berliinis raamatukaupluses "Baltia". Pensionieas pühendus perekonnaloole ja mälestuste kirjutamiselele.

Teadustöö

Uurinud Saaremaa ja Muhu asustusgeograafiat ning eurooplasi Aafrikas. Temalt on ilmunud kuus teadustrükist.
50-eurone rahatäht

Kujundus

50-eurose mõõtmed on 140×77 mm. Rahatäht on oranži värvilahendusega.
Kõigil rahatähtedel kujutatakse sildu, aknaid või väravaid kindlas kunstistiilis. 50-eurosel on renessanss-stiil. Kuigi rahatähe esikülje kujundaja Robert Kalina tahtis algselt kujutada reaalseid objekte, näiteks Veneetsias asuvat Rialto silda, pidi ta poliitilistel põhjustel kujutama väljamõeldud objekte. 
Nagu kõikidel euro rahatähtedel, on ka 50-eurosel rahatähel kujutatud vääring, Euroopa Liidu lipp, Euroopa Keskpanga presidendi Jean-Claude Trichet' allkiri, Euroopa Keskpanga initsiaalid Euroopa Liidu keeltes, Euroopa Liidu riikide ülemereterritooriumide kujutised, tähed Euroopa Liidu lipul ja hulk turvaelemente.
2011. aastal lasti välja uued, pisut muudetud kujundusega 50-eurosed.
4. aprillil 2017 v­õeti kasutusele teise, "Europa"-seeria 50-eurosed.

Võltsingud

2/3 (ehk ligikaudu 22 500) 2010. aasta esimesel poolel avastatud võltseurodest on 50-eurosed.
Aleksandra Dzik

Aleksandra Dzik, ka Ola Dzik, (sündinud 13. detsembril 1982 Katowices) on poola alpinist, mägigiid, suusaalpinist ja skyrunning'u tippsportlane.
Ta on esimene Poola naisalpinist, kes on sooritanud Lumeleopardi aunimetuse saamiseks vajalikud tipputõusud kõigile endise Nõukogude Liidu üle 7000 m kõrgustele mäetippudele.
Ta lõpetas Sileesia ülikooli Katowices psühholoogia ja sotsioloogia erialal. Praegu on ta Krakówi ülikooli doktorant.
Skyrunning'us on ta jõudnud Elbruse nõlvadel peetud rahvusvahelistel võistlusel esikolmikusse. Aastatel 2006–2008 kuulus ta Poola suusaalpinismi rahvuskoondisse.
Ta on Poolas mägiturismiga tegeleva firma BluEmu juht, mis pakub mägironimise ja mägimatkamise alal mägigiidide teenust ja korraldab mägiekspeditsioone.

Alpinism

Ta on Poola alpinismi rahvuskoondise liige 2009. aastast.
23. augustil 2010 tõusis ta rahvusvahelise ekspeditsiooni käigus Tian Shanis Džengiši tippu (samal päeval käis tipus ka Läti alpinist Natalja Zenina). Dzik on 24. naisalpinist, kes seisnud selle mäe peatipus.
22. juulil 2011 tõusis ta koos Ukraina alpinisti Marija Hitrikovaga Gasherbrum II (8034 m) tippu. Mõlema noore naismägironija karjääris oli see esimene kaheksatuhandeline.
2013. aasta juunis juhtis ta rahvusvahelist 19-liikmelist mägiekspeditsiooni Nanga Parbatile (8125 m) Gilgit-Baltistani provintsis Pakistani loodeosas. 23. juunil tabas mäe jalamil (4200 m kõrgusel) asuvat baaslaagrit Ţālebāni terrorirünnak, mille käigus hukkus 11 alpinisti, sealhulgas tema juhitud ekspeditsiooni kuulunud leedukas Ernest Markšaitis.
Erik Nerep

Erik Nerep (sündinud 3. detsembril 1951 Stockholmis) on eesti päritolu Rootsi õigusteadlane, Stockholmi Majandusülikooli Rootsi ja rahvusvahelise äriõiguse professor.
Nerep on õppis õigusteadust Stockholmi ja Lundi ülikoolis, sai magistrikraadi võrdlevas õigusteaduses New Yorgi ülikoolis 1977. ning õigusteaduse doktori kraadi Stockholmi ülikoolis 1982. aastal. 1986. aastast töötab ta Stockholmi Majandusülikoolis Rootsi ja rahvusvahelise äriõiguse professorina.
Erik Nerep on äriõiguse asjatundja. Tema peamised uurimisvaldkonnad on ühinguõigus, lepinguõigus, konkurentsiõigus, finantseerimisõigus, arbitraažiõigus ja rahvusvaheline eraõigus.

Tunnustused

1997. aastal pälvis ta Valgetähe III klassi teenetemärgi.
2011. aasta 27. mail valis Tartu Ülikooli nõukogu Erik Nerepi Tartu ülikooli audoktoriks pikaaegsete teenete eest Tartu Ülikooli õigusteaduskonna teadustegevuse ja doktoriõppe arendamisel ning kogu Eesti õigussüsteemi äriühinguid, krediidiasutusi ning pankrotti käsitleva osa kujundamisel.
Avalik sektor

Avaliku sektori suuruse hindamine

Kõige enam kasutatakse avaliku sektori suuruse hindamiseks riigi kulude suhet sisemajanduse koguprodukti (SKP). Selle näitaja saamiseks tuleb liita kõik riigi- ja kohalikest eelarvetest ning eelarvevälistest fondidest aasta jooksul tehtud kulud ning jagada saadud summa SKP-ga.
Veel üks võimalus avaliku sektori suuruse hindamiseks on vaadata, kui suur osa riigis aasta jooksul toodetavatest kaupadest on toodetud riigiettevõtetes, st kui suur on riigi roll tootjana.
Lisaks eeltoodud võimalustele hinnatakse avaliku sektori suurust ka avalikus sektoris hõivatute osakaalu järgi.
The Myth of Morality

"The Myth of Morality" on Richard Joyce'i filosoofiline raamat. Selle esmatrükk ilmus 2001.
Stockholmi Eesti Teater

Stockholmi Eesti Teater oli aastatel 1954–1998 Stockholmis tegutsenud pagulaseestlaste teater.
Teatri eelkäijad olid Stockholmi Eesti Seltsi Näitering (tegutses 1945), Eesti Pagulasteater Rootsis (tegutses 1946–1952) ja Eesti Teater Rootsis (tegutses 1950–1953).
Teatris mängiti nii kodueesti kui ka pagulaskirjanike tükke. Tehti nii eepiliste teoste dramatiseeringuid, mängiti operette.

Etendused ja lavastajad

1954 Hugo Raudsepp "Roosad prillid" - Aarne Viisimaa
1955 Aino Thoen / Lensi Römmer "Igaviku veskid" - Lensi Römmer
1955 Artur Adson "Lauluisa ja kirjaneitsi" - Valentin Lind
1956 Mika Waltari "Teine noorus" - Lensi Römmer
1956 Hugo Raudsepp "Oheliku orjaveri" - Valentin Lind
1957 Agnes Vesilo "Mudane põhi" - Lensi Römmer
1957 E. Rislakki "Palangu pakases"  - Aarne Viisimaa
1958 August Mälk "Kui puu tahab õitseda" - Valentin Lind
1959 G. Kanin "Eilesündinu" - Lensi Römmer
1960 Hugo Raudsepp "Vedelvorst" - Valentin Lind
1961 Marcel Achard "Mees kuu pealt" - Valentin Lind
1962 Agapetus "Oma raha" - Marie Kalbek
1962 E. O´Neill "Oi, noorus!" - Lensi Römmer
1963 Anton Hansen Tammsaare / Andres Särev "Kõrboja peremees" - Marie Kalbek
1963 Hugo Raudsepp "Mees trumpidega" - Valentin Lind
1964 August Kitzberg "Neetud talu" - Marie Kalbek
1965 Arvo Mägi "Saalomoni naised" - Valentin Lind
1965 Eduard Vilde "Pisuhänd" - Lensi Römmer
1966 H. Bahr "Elu kontsert" - Marie Kalbek
1966 S. Vane "Tundmatu sadama suunas" - Valentin Lind
1967 Mika Waltari "Ambrosio, tule tagasi" - Marie Kalbek
1968 Ilmar Külvet "Lamp ei tohi kustuda" - Lensi Römmer
1969 Arvo Mägi "Neli õuna" - Signe Pinna
1969 Aksel Valgma / Eerik Maasepp " Unustatud laul" - Marie Kalbek
1970 A.H. Tammsaare / Andres Särev "Elu ja armastus" - Lensi Römmer
1971 Arvo Mägi "Rahu maa peal" - Lensi Römmer
1971 Eduard Vilde "Tabamata ime" - Marie Kalbek
1972 August Mälk "Valgus sinu kätes" - Lensi Römmer
1973 Ilmar Talve / Lensi Römmer " Juhansoni reisid" - Lensi Römmer
1974 Arvo Mägi "Vanaema" Agnes Lepp-Kaasik
1974 K. Eerme " Kuid kõik läks teisiti" - Lensi Römmer
1976 Hugo Raudsepp "Mikumärdi" - Agnes Lepp-Kaasik
1976 August Mälk / Lensi Römmer "Õitsev meri" - Lensi Römmer
1977 Agnes Lepp-Kaasik "Lahutus" - Agnes Lepp-Kaasik
1978 A.H.Tammsaare / Lensi Römmer "Karin ja Indrek" - Lensi Römmer
1979 Ilmar Külvet "Suletud aken" - Heljo Mängel-Sundsvik
1980 Arvo Mägi "Agamemnoni kojutulek" - Lensi Römmer
1981 Agnes Lepp-Kaasik "Oleme ju ainult inimesed" - Agnes Lepp-Kaasik
1982 Lydia Koidula "Säärane mulk" - Heljo Mängel-Sundsvik
1982 A.H.Tammsaare / Lensi Römmer "Armastuse tähistel" - Lensi Römmer
1983 Karl Ristikivi / Lensi Römmer "Õige mehe koda" - Lensi Römmer
1985 Lensi Römmer "Koidulauliku jälgedes" - Lensi Römmer
1986 Karin Saarsen "Merehunt" - Lensi Römmer
1987 E. von Kleist "Lõhutud kruus" - Lensi Römmer
1988 Lea Trepp "Homme on jälle päev" - Rita Ilisson
1989 Lea Trepp "Üllatused" - Lea Trepp
1990 Lea Trepp "Suutäite vahel" - Lea Trepp
1991 Ardi Liives "Kallimast kallim" - Clemens Paal
1998 August Kitzberg / Lea Trepp "Surnute kättemaks" - Lea Trepp
Michelsoni-Morley eksperiment

Michelson–Morley eksperimendi sooritasid 1887. aastal Albert Michelson ja Edward Morley, millega üritati tõestada aine suhtelist liikumist statsionaarses eetris. Eksperimendi negatiivseid tulemusi loetakse esimeseks tõestuseks seniselt levinud eetri teooria vastu, mille lõpuks asendas erirelatiivsusteooria.
Sarnaseid eksperimente on korduvalt läbi viidud suurema täpsusega. Viimased eksperimendid optilise resonaatoriga on kinnitanud eetrituule puudumist täpsusega 10⁻¹⁷.

Valguse levimiskeskkond

19. sajandi füüsikateooriad eeldasid, et kui vee pinnalained vajavad levimiskeskkonda (antud juhul vett) ja heli vajab levimiskeskkonda (näiteks õhku või vett), siis ka valguse levimiseks on vaja teatud keskkonda, mida kutsutakse "eetriks". Kuna valgus saab levida vaakumis, siis usuti, et ka vaakum peab olema täidetud eetriga.
Maa tiirleb ümber Päikese kiirusega 30 km/s. Päike liigub ümber Galaktika keskme veelgi kiiremalt ning vaadates suuremaid struktuuriüksusi, liigub ka Galaktika suure kiirusega. Kuna Maa on pidevas liikumises, eksisteerib kaks võimalust: (1) Eeter on statsionaarne, Maa veab eetrit ainult osaliselt kaasa (hüpoteesi esitas Augustin-Jean Fresnel 1818. aastal) või (2) Maa veab eetrit täielikult kaasa, eeter liigub koos Maa pinnaga (hüpoteesi esitas George Gabriel Stokes 1844. aastal). James Clerk Maxwell esitas Maxwelli võrrandid, mille järgi on nähtav valgus elektromagnetlaine, aga ka nende võrrandite lahendeid tõlgendati lainefunktsioonidena, millega saab kirjeldada valguslaine levimist eetris. Lõpuks eelistati Fresneli ideed (peaaegu) statsionaarsest eetrist, sest selle teooriaga sai seletada Fizeau eksperimenti ja valguse aberratsiooni.

Michelsoni interferomeeter (1881)

Joonisel 1 langeb valgusallikast S tulev valgus osaliselt läbipaistvale peeglile M, kust osa valgust murdub punkti B poole ja osa peegeldub punkti A poole. Peeglitelt M1 ja M2 peegelduvad kiired tagasi ning jõuavad punkti C, kus nad interfereeruvad. Asukohas E olev vaatleja näeb interferentsipilti.
Juri Prokopjev

Juri Nikolajevitš Prokopjev (vene keeles Юрий Николаевич Прокопьев; 14. juuli 1932 Njurba rajoon, Jakuudi ANSV – 21. detsember 2003 Jakutsk) oli jakuudi rahvusest Jakuudi ANSV parteitegelane ja Sahha poliitik, filoloogiakandidaat.
Ta oli Sahha parlamendi Il Tümene II koosseisu (1998–2003) rahvasaadik ja parlamendi majanduspoliitika komitee esimees. 2002. aastal pälvis ta Sahha (Jakuutia) Vabariigi aukodaniku aunimetuse.
Nõukogude võimu ajal oli ta aastatel 1982–1991 NLKP Jakuudi oblastikomitee esimene sekretär ja 1986–1990 NLKP Keskkomitee liige.

Päritolu, haridustee ja töökäik

Juri Prokopjev oli pärit Kesk-Jakuutiast. Ta lõpetas Jakutski pedagoogilise instituudi ja hiljem NLKP Keskkomitee juures asuva Ühiskonnateaduste Akadeemia. 1956. aastast oli ta komsomoli- ja parteitööl. Ta on kaitsnud filoloogiateaduste kandidaadi kraadi. 1966. aasta augustist 1967. aasta märtsini töötas ta NSV Liidu TA Siberi osakonna Jakuudi filiaali keele, kirjanduse ja ajaloo instituudis nooremteadurina. 1967. aastal määrati ta NLKP Jakuudi Oblastikomitee propagandaosakonna juhatajaks. Aastatel 1978–1982 oli ta NLKP Jakutski Linnakomitee esimene sekretär ja 1982–1991 NLKP Jakuudi Oblastikomitee esimene sekretär.
Ta oli NLKP liige aastatel 1958–1990 ja NSV Liidu rahvasaadik 1989–1991.

Mälestuse jäädvustamine

Tema auks antakse välja riiklikku preemiat – Sahha (Jakuutia) Vabariigi Prokopjevi-nimelist riiklikku preemiat
Hamburgi tehnikaülikool

Hamburgi tehnikaülikool (saksa keeles Technische Universität Hamburg) on tehnikaülikool Saksamaal Hamburgis.
Ülikool asutati 1978.
Ülikoolis õpib üle 7600 üliõpilase.
Taivo Linna

Taivo Linna (27. juuni 1941 – 28. märts 1996) oli eesti muusik ja metallikunstnik.
Oli ansamblite Peoleo ja Kukerpillid asutaja ja liige.

Isiklikku

Ta oli Ivo Linna vanem vend ning nende onu oli Juhan Peegel. Tema isa Timoteus Linna oli muuseumitöötaja, koorijuht ja õigeusu preester.
Jüri Kõre

Jüri Kõre (sündinud 31. jaanuaril 1953 Väike-Maarjas) on eesti sotsiaalteadlane ja poliitik.

Haridus

Lõpetas 1968. aastal Kaarepere 8-klassilise kooli ja 1971. aastal Tartu 5. Keskkooli. 1976. aastal lõpetas Tartu Riikliku Ülikooli bioloogia-geograafia teaduskonna majandusgeograafia eriala. 1986. aastal kaitses Leningradi Ülikoolis geograafiakandidaadi kraadi väitekirjaga "Eesti NSV tööjõuressursside kujunemine ja juhtimine".

Töö

Aastatel 1976–1981 töötas Eesti NSV Riikliku Plaanikomitee Majanduse ja Planeerimise Teadusliku Uurimise Instituudis, algul nooremteadurina, hiljem vanemteadurina. Aastatel 1981–1994 Tartu Ülikooli vanemteadur ja laborijuhataja. Alates 1990. aastatest töötanud vaheldumisi Tartu Ülikoolis akadeemilistel ametikohtadel ja Tartu linnavalitsuses. Tartu Ülikooli dotsent aastatel 1994–1996, 1997–1999, 2001–2010. Aastatel 1997–1999 ka Siseministeeriumi konsultant (osalise koormusega). Aastatel 2010–2011 Tartu Ülikooli sotsiaalteaduskonna sotsioloogia ja sotsiaalpoliitika instituudi juhataja. 2013. aastast Tartu Ülikooli ühiskonnateaduste osakonna lektor ja teadur. Tartu abilinnapea aastatel 1996–1997, 1999–2001 ja 2011–2013.

Ühiskondlik ja poliitiline tegevus

Jüri Kõre on Isamaa ja Res Publica Liidu liige. Ta on Tartu linnavolikogu liige alates 1989. aastast, teda on Tartu linnavolikokku valitud kokku kaheksa korda (1989, 1993, 1996, 1999, 2002, 2005, 2009, 2013).
2013. aastast Tartu linnavolikogu IRL fraktsiooni esimees ning rahandus- ja sotsiaalkomisjoni liige.
Olnud mitme nõukogu ja juhtorgani liige, sealhulgas Tartu linna esindaja Tartumaa Omavalitsuste Liidus ja Eesti linnade päeval, Eesti Linnade Liidu volikogu liige, Tartu Kivilinna Gümnaasiumi, Descartes'i Lütseumi ja Tartu Kunstigümnaasiumi hoolekogu liige, Tartumaa Ravikindlustusnõukogu liige, Eesti Migratsioonifondi nõukogu liige, Tartu Eluasemefondi nõukogu liige ja esimees, Tartu Ülikooli Kliinikumi nõukogu liige ja Tartu Ülikooli Pärnu Kolledži nõukogu liige.
Olnud ka Eesti eksperdiks rahvusvahelistes organisatsioonides FEANTSA (the European Federation of National Organisations Working with the Homeless) ja ESN (European Social Network).
Leo Rinne

Leo Rinne (kuni 1936 Alfred Leopold Rinne, 19. detsember 1892 Pärnu – 22. jaanuar 1976 Carmel, California, USA) oli Eesti põllumajandusteadlane.

Elulugu

Leo Rinne oli postiametniku poeg.
Ta lõpetas 1915. aastal Riia Polütehnilise Instituudi agronoomina. Täiendas end 1921 Saksamaal, Rootsis ja Soomes. Ta väitles end 1927. aastal Tartu Ülikoolis agronoomiadoktoriks (väitekiri "Eesti madalsoode kõlblikkusest põllumajanduslikuks taimekasvatuseks".
Ta lõpetas Esimese maailmasõja ajal 1916. aastal Peterburis suurtükiväekooli ning teenis aastatel 1916–1917 Vene sõjaväes.
Oli Lätis Petermuiža katsejaamas 1915–16 assistent ja 1917–1920 Kaluuga kubermangus jaoskonnaagronoom.
Ta töötas aastatel 1921–1940 Eesti Sooparanduse Seltsi Tooma sookatsejaama (aastast 1938 Tooma Soouurimis- ja Katseinstituudi) juhataja, ühtlasi oli ta 1924–1927 TÜ kultuurtehnika ja geodeesia õppetooli (hiljem maaparanduse ja sookultuuri õppetooli) dotsent, 1929–1944 professor ning 1931–1940 Vee- ja Maaparanduse Ühingute Liidu esimees.
Asus 1944 Saksamaale, oli maaparanduse õppejõud Bonni Ülikoolis ja Hamburgis Balti Ülikoolis. Siirdus 1950 USA-sse, oli 1950–1954 keemik ja 1954–1963 teedeinsener San Franciscos teedeehitusbüroos.

Teadustöö

Uurimisvaldkond: sooviljelus ja maaparandus, sh Eesti madalsoode kõlblikkus taimekasvatuseks.
Vaesus

Vaesus on täisväärtusliku elu alalhoidmiseks vajalike piisavate materiaalsete ja ka kultuuriliste vahendite puudus.
Jagatakse absoluutseks ehk primaarseks vaesuseks ja suhteliseks ehk sekundaarseks vaesuseks.
Absoluutne vaesus viitab sellele, et rahuldamata on esmatähtsad vajadused elu alalhoidmiseks – puuduvad toit ja peavari.
Seisus

Seisus on õiguslikult ja sotsiaalselt piiritletud inimrühm, kellel on kindlaks kujunenud päritav või elu jooksul omandatud roll ühiskondlikus tööjaotuses ja võimuhierarhias, nt aadel, vaimulikud, linnaelanikud ja talupojad.