Homoseksuaalsus

Küsitlused

2017. aastal viidi Suurbritannias meeste seas vanuses 18–30 läbi riiklikult esinduslik uuring. 88% vastanutest määratles end heteroseksuaalsena, 6% homoseksuaalsena, 5% biseksuaalsena ning 1% muuna. 2015. aastal toimunud uuringust võttis osa 1632 täiskasvanut. Neist 89% määratles heteroseksuaalsena, 6% geina, 2% biseksuaalsena ning 3% eelistas küsimusele mitte vastata. Uuringus osalejatel paluti end paigutada Kinsey skaalale. 72% kõikidest täiskasvanutest valisid skaalal väärtuse 0, mis tähendab, et nad identifitseerisid täielikult heteroseksuaalsena. Sama vastuse valis aga ainult 46% täiskasvanutest vanuses 18–24. Täielikku homoseksuaalsust tähistava väärtuse 6 valis 4% vastanutest. Noorte täiskasvanute hulgas oli sama vastus 6%. 2008. aastal viidi Suurbritannias läbi anonüümne uurimus, kus osales 1000 vastajat. 92% osalejatest määratles end heteroseksuaalsena, 4% homoseksuaalsena, 2% biseksuaalsena ning 2% vastas "ei tea".
2009. aastal viidi Hollandis läbi riiklikult esinduslik võrguküsitlus, milles osales 6428 inimest. 3,6% meestest ja 1,4% naistest määratles end homoseksuaalsena, 5,5% meestest ja 7,4% naistest biseksuaalsena. Samasooline külgetõmme oli valdavam kui homoseksuaalne või biseksuaalne identiteet. Samasoolist külgetõmmet oli kogenud 9,9% meestest (eksklusiivselt 4,2%) ning 10,9% naistest (eksklusiivselt 1,5%). Viimase kuue kuu jooksul oli 3,6% meestest seksinud meestega ning 2% nii meeste kui ka naistega. Naiste puhul olid samad näitajad 1,6% ja 0,8%. Enesemääratlus geina, lesbina või biseksuaalsena ilma samasoolise seksuaalse külgetõmbeta peaaegu puudus. Samas kõik mehed ja naised, kes tundsid külgetõmmet enda soo vastu, ei identifitseerinud end homo- või biseksuaalsena. Samasoolist käitumist leidus ka meeste ja naiste hulgas, kes ei teatanud mingist samasoolisest külgetõmbest ega määratlenud end gei, lesbi või biseksuaalsena. Seda eriti juhul, kui arvestati eluaegseid käitumisi.
2000. aastal viidi Eestis läbi seksuaalkäitumise uuring, kus teiste küsimuste seas uuriti ka osalejate samasoolisi külgetõmbeid ja kogemusi. 1031 vastajal paluti määratleda enda seksuaalsed külgetõmbed kasutades selleks Kinsey skaala variatsiooni. 89% meestest ja 88,8% naistest andis teada enda eksklusiivsest vastassoolisest külgetõmbest. Umbes 10% naistest ja meestest teatas, et nad tunnevad eri määral seksuaalset külgetõmmet mõlemast soost isikute vastu. 0,7% meestest ja 0,6% naistest teatas enda eksklusiivsest samasoolisest külgetõmbest. 8% mõlemast soost vastanutest andis teada, et nad omavad seksuaalseid kogemusi samast soost inimestega.

Kujunemine

Teadlaste seas valitseva arvamuse kohaselt ei ole seksuaalne sättumus valik. See tähendab, et inimesed ei vali, kas nad on heteroseksuaalsed, homoseksuaalsed, biseksuaalsed või aseksuaalsed.

Evolutsioon

Samasoolised seksuaalsed praktikad vähendavad heteroseksuaalsete vahekordade sagedust ning seega ka võimalust edukalt paljuneda. Lähtudes lihtsast Darwini loodusliku valiku mudelist (isenditevaheline võistlus) on homoseksuaalsus indiviidi jaoks halb kohastumus. Osad teadlasi on pakkunud välja, et homoseksuaalsuse näol on tegemist kaudse kohastumisega. Homoseksuaalsus ei anna eelist paljunemisel mitte homoseksuaalsele inimesele, vaid kaudselt tema heteroseksuaalsetele õdedele-vendadele või nende lastele. Darwini evolutsiooni mudeli järgi ei võistle looduslikus valikus mitte ainult üksikisendid, vaid ka perekonna grupid (vereliinid). Teadlased on osutanud, et homoseksuaalsust soodustavad geenid võivad anda neid kandvatele heteroseksuaalsetele isikutele paljunemisel eelise. Uurijad on näiteks näidanud viljakuse kasvu homoseksuaalsete meeste emapoolsete sugulaste seas. "Gei onu hüpoteesi" järgi suurendavad perekonnas leiduvate geenide edasikandmist tulevastele põlvedele ka isikud, kellel endal ei ole lapsi. Seda seetõttu, kuna nad jagavad enda lähemate sugulaste järeltulijatele ressursse (näiteks toitu, kaitset, peavarju).
Robin Baker on oma vastuolulises raamatus "Sperm Wars" käsitlenud homoseksuaalset käitumist biseksuaalsuse geneetilise kõrvalsaadusena. Baker näeb biseksuaalses käitumises paljunemist soodustava kohastumusena, kuna see annab tema hinnangul rohkem võimalusi alustada nooremana seksuaalelu, suhelda eri isiksusetüüpidega inimestega ning harjutada truudusemurdmist. Kogemused, mille biseksuaalne inimene on saanud samast soost isikuga, võivad aidata suhtes sarnase isiksusetüübiga vastassoolise inimesega. Selliselt on Barkeri järgi samasooline käitumine üks paljudest omadustest, mis on kasulik vaid siis, kui inimene on pärinud vähe vastavat käitumist soodustavaid geene. Samas kahjulik, kui neid on päritud rohkem. Homofoobias näeb Barker reaktsiooni sellele paljunemise eelisele. Seda vaatamata sellele, et homoseksuaalsed inimesed ei konkureeri vastassooliste inimeste pärast heteroseksuaalsete inimestega.

Seksuaalse sättumuse muutmise katsed

Puuduvad teaduslikele meetoditele vastavad uuringud, mis osutaks sellele, et seksuaalset sättumust oleks võimalik sihipärase tegevusega muuta. Jõupingutused seksuaalse sättumuse muutmiseks on vastuolulised, kuna omavahel põrkuvad erinevad väärtused. Ühel pool seisavad väärtused, mida hoiavad osad usul tuginevad organisatsioonid. Teisel pool väärtused, mida hoiavad LGBT-organisatsioonid, teaduslik kogukond ja teaduslikud organisatsioonid. Käitumisteaduste, sotsiaalteaduste ning tervise ja vaimse tervise elukutsetes valitseva pikaajalise konsensuse järgi on homoseksuaalsus inimese seksuaalse sättumuse normaalne ja positiivne muutus. Siit tulenevalt ei ole tegemist vaimse häirega. Ameerika Psühholoogide Ühenduse järgi kogeb enamik inimesi vähe või üldse mitte valikut rääkides nende seksuaalsest sättumusest. Osa isikuid ja gruppe levitavad ideed homoseksuaalsusest, kui inimese sümptomaatilisest arenguveast või tema moraalsest läbikukkumisest. Nende järgi võivad erinevad jõupingutused, näiteks psühhoteraapia ja religioossed jõupingutused, muuta isiku homoseksuaalseid tundeid ja käitumist. Paljud seda ideed levitavad isikud ja organisatsioonid on osalised laiemast konservatiivsetest ja religioossetest liikumistest, mis toetavad homoseksuaalsuse häbimärgistamist poliitilistel või religioossetel alustel.
Mitte ükski juhtiv professionaalne vaimse tervise organisatsioon ei ole heaks kiitnud katseid seksuaalse sättumuse muutmiseks. Sisuliselt kõik neist on publitseerinud avaldusi, mis hoiatavad nii elukutset ennast kui ka avalikkust käsitluste eest, mis tahavad muuta inimeste seksuaalset sättumust. Olulisemad meditsiiniasutused üle maailma on juhtinud tähelepanu seksuaalse sättumuse "ravimeetodite" ebaefektiivsusele ja nende võimalikule kahjule. Samuti sellele, et seksuaalset sättumust muuta lubavad organisatsioonid loovad keskkonna, mis soosib eelarvamusi ja diskrimineerimist.
Ameerika Psühholoogide Ühenduse järgi "ei ole seksuaalne sättumus valik, mida saab tahte alusel muuta. Seksuaalne sättumus on tõenäoliselt keerulise keskkonna, tunnetuslike ja bioloogiliste tegurite vaheliste vastastikuste toimete tulemus... mis kujuneb varases eas... [Tõendid vihjavad, et] bioloogilised tegurid nagu geneetika või kaasasündinud hormonaalsed tegurid mängivad olulist rolli inimese seksuaalsuses... Psühhoteraapia ja toetusgruppide tegevuse tulemusena tundub muutuvat inimese seksuaalse sättumuse identiteet, mitte seksuaalne sättumus." Ameerika Psühhiaatrite Ühenduse järgi "võivad isikud eri eluetappidel aru saada, et nad on heteroseksuaalsed, geid, lesbid või biseksuaalsed". Nad "on vastu igasugustele psühhiaatrilistele ravimistele... mis tuginevad eeldusel, et homoseksuaalsus iseenesest on vaimne häire või a priori eeldusel, et patsiendid peaksid enda homoseksuaalset sättumust muutma." Samas toetavad nad mitteheteroseksuaalsust jaatavat psühhoteraapiat.
Ameerika Psühholoogide Ühendus soovitab tervisetöötajatel vältida väära mulje jätmist seksuaalse sättumuse muutmise katsete efektiivsusest Seda kas siis teavet nende katsete kohta levitades või lubades seksuaalse sättumuse pärast mures olevatele inimestele oma sättumuse muutmisel abi. Ühenduse järgi on võimalik saavutada sama kasu, mida on teatatud seksuaalse sättumuse muutmise katsetel, ka lähenemistel, mis ei ürita muuta inimeste seksuaalset sättumust.

Füüsiline tervis

"Meestega seksivad mehed" (MSM) ja "naistega seksivad naised" (NSN) viitavad inimestele, kes osalevad samast soost inimestega seksuaalses tegevuses olenemata sellest, kuidas nad end määratlevad. Paljud neist ei määratle end lesbi, gei või biseksuaalse identiteediga. Neid mõisteid kasutatakse meditsiinilises kirjanduses ja sotsiaaluuringutes selliste gruppide kirjeldamiseks seetõttu, et teadlased ei peaks arvesse võtma isikute seksuaalse enesemääratlemisega seotud küsimusi. Samas on mõistete kasutamist nähtud problemaatilisena. Seda seetõttu, kuna need "hägustavad seksuaalsuse sotsiaalseid dimensioone; õõnestavad geide, lesbide ja biseksuaalsete inimeste enesemääratlemisel kasutatud sõnu; ei kirjelda piisava põhjalikkusega seksuaalse käitumise variatsioone."
MSM ja NSN on üksteisega seksuaalselt aktiivsed eri põhjustel, millest olulisemateks peetakse naudingut, lähedust ja omavahelise sideme loomist. Seksuaalne käitumine võib aga lisaks positiivsetele külgedele olla ka nakkusesiirutaja. Asjakohaseks kahjude vähendamise filosoofiaks on turvaseks.
Paljud riigid piiravad ajutiselt või keelavad alaliselt MSM-del olla veredoonorid. Mitmed verekeskused ei luba MSM-del olla venedoonor, kuna "nad kuuluvad riskigruppi, kus verega edasikanduvate viiruste oht on suurem." Eestis on täielikku keeldu põhjendatud HIV suure levikuga. Seisuga juuli 2018 keelab Tartu Ülikooli Kliinikumi verekeskus MSM-del alaliselt olla veredoonor. Samas suudab enamik neljanda põlve HIV-i teste viiruse tuvastada kuu aja jooksul. Vere uurimiseks kasutatud nukleiinhappe test suudab HIV tuvastada 9–11 päevaga. Põhja-Eesti Regionaalhaigla seevastu piirab MSM-de vereloovutamist 12 kuuga viimasest seksuaalkontaktist teise mehega. Sama pikk piirang on kehtestatud ka naistele "kelle meespartneril on olnud kontakt teise mehega".

Vaimne tervis

Sageli lähtusid varased meditsiinilise kirjanduse käsitlused vaatest, mis üritas homoseksuaalsusele leida selle sisemist psühhopatoloogiat. Suur osa toonasest vaimsest tervisest ja homoseksuaalsetest patsientidest rääkivast kirjandusest keskendus depressioonile, ainete kuritarvitamisele ja enesetapule. Ehkki need probleemid esinevad mitteheteroseksuaalsete inimeste seas, ei seota neid enam homoseksuaalsuse kui sellisega. Selle asemel nähakse, et homoseksuaalsete inimeste vaimset tervist mõjutavad ebasoodsalt ühiskonnas põlu alla panemine, seaduslik diskrimineerimine, sisemiselt omaks võetud negatiivsed stereotüübid ja piiratud tugisüsteemid. Negatiivsetest ühiskondlikest hoiakutest homoseksuaalsusesse tuleneb häbimärgistamine, eelarvamused ja diskrimineerimine. See toob endaga kaasa selle, et võrreldes heteroseksuaalsete inimestega esineb geide, lesbide ja biseksuaalsete inimeste seas sagedamini vaimuhaigusi. Tõendid osutavad, et negatiivsete hoiakute vähenemisega alanevad ka noorematel LGBT-inimestel sellised vaimse tervise riskid.
Eesti LGBT Ühing pakub LGBT-inimestele tasuta psühholoogilist ja kogemusnõustamist.

Seaduslikkus

Enamik riike ei keela konsensusliku seksi kahe suguluses mitte oleva inimese vahel, kes on vanemad kui nõutav alampiir. Osad õigusruumid tunnustavad samasooliste paaride perestruktuuride identseid õigusi, kaitseid ja privileege nagu on erisoolistel paaridel. See hõlmab ka abielu. Teised riigid on piiranud isikute suhted ainult heteroseksuaalsetega. Neis õigusruumides on homoseksuaalne käitumine ebaseaduslik. Seadusrikkujad võidakse osades fundamentalistlikes moslemi riikides nagu Iraan karistada surmanuhtlusega. Sageli on aga oluline erinevus riigi ametliku poliitika ja selle rakendamise vahel. Vaata Vägivald LGBT-inimeste vastu.
Enne 1970. aastaid olid homoseksuaalsed aktid osades Läänemaailma piirkondades dekriminaliseeritud: Poolas 1932, Taanis 1933, Rootsis 1944 ja Suurbritannias 1967. Alles 1970. aastate keskpaigas hakkas geikogukond saama piiratud kodanikuõiguseid osades arenenud maades. Pöördepunktiks oli 1973. aasta, kui Ameerika Psühhiaatrite Ühendus eemaldas homoseksuaalsuse vaimsete haiguste nimekirjast. Sellega tühistas organisatsioon varasema homoseksuaalsuse määratluse kliinilise vaimse häirena. 1977. aastal sai Qubecist esimene osariigi õigusruum maailmas, mis keelas seksuaalse sättumuse alusel toimuva diskrimineerimise. 1980. ja 1990. aastatel dekriminaliseeris enamuk arenenud riike homoseksuaalse käitumise ning keelas geide ja lesbide diskrimineerimise tööturul, eluasemete valdkonnas ning teeninduses. Teisalt on mitmes Lähis-Ida, Aafrika, Kariibi ja Vaikse ookeani lõunaosa riigis homoseksuaalsus keelatud. Mitmetes endistes kolooniates on jõus koloonia aegsed homoseksuaalsust keelavad seadused. Kuues riigis on homoseksuaalne käitumine karistatav eluaegse vangistusega ning kümnes surmanuhtlusega.