google/wiki40b huggingface dataset:
Margo Miljand

Margo Miljand (sündinud 8. juulil 1970) on Eesti endine poliitik.
Ta lõpetas aastal 1989 Olustvere sovhoostehnikumi agronoomia erialal.
Ta oli Rahvaliidu liige 1996. aastast. Miljand oli Rahvaliidu esimees 28. mai 2011 – 24. märts 2012 ning jätkas selle õigusjärglase Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna esimehena kuni 2013. aastani. Ta lahkus EKRE-st 2015. aastal.
Cuxhaveni kreis

Ajalugu

Kreis loodi 1977. aastal, kui ühendati endised kreisid Land Hadeln ja Wesermünde. Cuxhaveni linn kaotas oma kreisivaba linna staatuse ja sellest sai uue kreisi keskus.

Geograafia

Kreisi hüüdnimeks on sageli Cuxland. See paikneb Põhjamere kaldal ning seda piiravad Elbe ja Weseri jõesuud. Rannik on osa Alam-Saksi padumere rahvuspargist.
Eesti limused

Eestis on kindlaks tehtud umbes 165 liiki limuseid (Mollusca), nende seas nii teod kui karbid.
Maismaal elab umbes 85 liiki tigusid (neist 14 kojata ehk nälkjad), mageveekogudes umbes 40 liiki tigusid ja 20 liiki karpe ning meres 15 liiki tigusid ja 8 liiki karpe.

Malakoloogia Eestis

Limuseid uuriv teadusharu on malakoloogia. Eestis oli limuste esmaseid uurijaid Max Braun. Limuste uurimisega on hiljem põhjalikult tegelenud Juhan Vilbaste. Limuste uurijad on ühinenud Eesti Malakoloogia Ühingusse.

Eesti liigid

Järgnevalt on toodud Eestis elavate limuseliikide (esialgu ebatäielik – siin hetkel 139 liiki) loend.
Ediacara

Evolutsioon Ediakaara ajastul

Varajane elu Maal oli mikroskoopiline, koosnedes ainuraksetest
organismidest ja võimalik, et ka lihtsatest paljurakulistest organismidest. Selline aeg arvatakse olevat kestnud üle 3 miljardi aasta. Kaasaegsete teadmiste järgi toimus esimene keerukamate, hulkraksete organismide teke just Ediakaara ajastul. Tolle ajastu eluvorme tuntakse ainult kivististe, fossiilsete jäljendite järgi, mille nende pehmed kehad jätsid mudasse või tuhka, kuhu nad mattusid. Nad pole suguluses ega sarnane ühegi tänapäeval elava elusorganismiga. Need esimesed makroskoopilised hulkraksed olid võrreldes Kambriumist alguse saanud  organismidega väga algelise ehitusega, enamasti liikumisvõimetud elusolendid, kes kasutasid toitainete omastamiseks valitseva hüpoteesi järgi osmoosi (osmotroofia). Ediakaara fauna, sellisel kujul nagu  fossiilid osutavad, suri välja Kambriumi ajastu alguses, mida nimetatakse ka ussimaailmaks. Nii nimetatakse aega kui Ediakaara lõppes ja Kambrium algas. Siis ilmuvad ussid, liikuvad olendid, kes arvatakse olevat olnud Ediakaara ajastu lõpu kihtide iseloomuliku augulise struktuuri põhjustajateks. Samuti oletatakse, et ussimaailm saigi saatuslikuks Ediakaara eluvormidele (üle 50 erineva organismi, leitud ligi 40-st kohast, kõigilt mandritelt peale Antarktika), kes olid kestlikud umbes 30 miljoni aasta jooksul.

Ediacara kivimid Eestis

Ediacara kivimeid leidub Eestis väga vähesel määral. Kivimid ei paljandu kuskil. Avamusala (vaata kaarti) on Põhja-Eesti pool- ja väikesaartel, kus Ediacara setted asuvad pinnakate all. Valdavaks kivimiseks koostiseks on purdkivimid.
Georg Metssalu

Georg Metssalu (22. juuni 1919 – 14. juuni 2004; sünninimi Georg Melnikov) oli eesti laulja (tenor).
Tema muusikukarjäär sai alguse 1935. aastal orkestris Modern Trubaduur, kus ta mängis viiulit ja saksofoni. 1936. aastast tegutses ansambli Kuldne Seitse laulja ja löökpillimängijana. Eraviisiliselt trummi õppides kujunes ta mõne aastaga üheks Eesti paremaks džässtrummariks.
Aastatel 1945–1955 õppis laulmist eraviisiliselt Jenny Siimoni juures.
1945. aastast oli ta Riikliku Akadeemilise Meeskoori laulja. Aastatel 1951–1997 laulis kvartetis RAM-1.
Mänginud löökpille ka ansamblis Rütmikud ning Emil Laansoo ansamblis.
Ta on maetud Siselinna kalmistule.
Francesco Algarotti

Krahv Francesco Algarotti (11. detsember 1712, Veneetsia – 3. mai 1764) oli Itaalia filosoof, kunstikriitik ja graveerija.
Algarotti sündis Veneetsias rikka kaupmehe perekonnas. Ta õppis aasta aega Roomas ja seejärel Bolognas loodusteadusi ja matemaatikat. 20-aastaselt siirdus ta Pariisi, kus sõbrunes Voltaire'iga ning kirjutas optikaalase töö "Neutonianismo per le dame" ("Njutoniaanlus daamidele"). Voltaire hüüdis teda "cher cygne de Padoue" ("kallis Padova luik"). Kaks aastat hiljem oli ta Londonis, kus temast sai Londoni Kuningliku Seltsi liige ning ta sattus elavasse biseksuaalsesse armukolmnurka poliitik John Hervey ja leedi Mary Wortley Montaguga. Hiljem pühendas Algarotti kuus oma kirjadest raamatus "Viaggi di Russia" Herveyle.
Naastes reisilt Venemaale, kohtus Algarotti Friedrich Suurega, kes tegi temast 1740. aastal Preisimaa krahvi ja 1747. aastal õuekantsleri; öeldavasti oli neil armuafäär. Ka Poola kuningas Augustus III andis talle nõunikutiitli. 1754. aastal, pärast seitset aastat osalt Berliinis ja osalt Dresdenis, naasis ta Itaaliasse. Seal elas Algarotti alul Veneetsias ning seejärel Pisas, kus ka suri. Friedrich Suur püstitas tema mälestuseks monumendi Camposanto Monumentale surnuaiale Pisas. Algarotti oli "oma aja üks esimesi beaux esprits'sid", laiade teadmistega mees, asjatundja kunstis ja muusikas ning enamiku tollaste tähtsamate kirjanike sõber.
Tema peamine kunstialane töö oli "Saggi sopra le belle arti" ("Esseed kaunitest kunstidest"). Teiste Algarotti raamatute sekka kuuluvad "Luuletused", "Reisid Venemaal", "Essee maalikunstist" ja "Kirjavahetus".
Algarotti oli üks peamisi kunstikogujaid Augustus II kogu jaoks Dresdenis. Tema töödevalik peegeldab uusklassitsistliku ajastu entsüklopeedilisi huvisid: Algarottit ei huvitanud ühtse stiiliga kollektsiooni arendamine, vaid ta kujutles moodsat muuseumi, mis oleks eri aegade ja stiilide kataloog. Kaasaegsete tellimuste jaoks koostas ta nimekirja teostest, mida soovitas tellida. Selles olid ajaloomaalid Tiepololt, Pittonilt ja Piazzettalt, loomastseenid Castiglionelt ja veduudid varemetest Panninilt. Ta soovis ka "suggetti graziosi e leggeri" Balestralt, Boucherilt ja Donato Cretilt.
Jõgeva Maavalitsus

Jõgeva Maavalitsus oli Jõgeva maavanemat teenindav riigiasutus, mis asus Jõgeval aadressil Suur 3. Viimane Jõgeva maavanem oli Viktor Svjatõšev.
Jõgeva maavalitsuse struktuuriüksused olid kantselei, mille eesotsas on maasekretär, ja kaks osakonda: arengu- ja planeeringuosakond ning haridus- ja sotsiaalosakond. Maavalitsuse juures tegutseb ka mitu komisjoni: sealhulgas Jõgeva maakonna alaealiste komisjon (moodustatud 2010) ja Jõgeva maakonna loomatauditõrje komisjon (moodustatud 2015).
Eesti maavalitsuste tegevus lõpetatakse 1. jaanuarist 2018.
Lunohods 1

Lunokhods-1 oli "Pioner Latvii" tüüpi külmutustraaler, kodusadamaks Liepaja.

Tehnilised detailid

Projekt: 394a
Tüüp: Pioner Latvii
Parda number: РБ-057RB 
Ehitatud Musta Mere Laevaehitustehases, Nikolajevis 1971
Läti lipu alla:1992

Hukk

Lunohods 1 hukkus Shetlandi saarte idarannikul 9. novembril 1993. Lerwicki sadama reidil seisnud laeva ankrud ei suutnud tugevas lõunatormis laeva pidada ning see triivis Bressay majaka lähedal rannakaridele, purunes ja vajus osaliselt vee alla. Shetlandi Sikorsky S-61N tüüpi rannavalvekopter "Oscar Charlie" päästis laevalt kõik 152 pardal olnud meeskonnaliiget (ühe versiooni järgi ujus üks mees siiski ise kaldale), paar päeva hiljem päästeti ka laeva kass. Päästeoperatsiooni käigus püstitas kopter ka siiani püsiva ühe päästelennu käigus  korraga ära päästetud inimeste arvu rekordi, kus 18 reisijakohaga kopterisse mahutati 32 päästetut. Õnnetuskoha koordinaadid on 60° 7′ 11″ N, 1° 7′ 15″ W.
Õnnetuse tagajärjel sattus merre 15 tonni kütteõli.
Õnnetuse järel murdus laeva vrakk kolmeks osaks. Selle ahtriosa asus püstises asendis kõigest 2 m sügavuses vees, kõrgudes valdavas osas üle merepinna. Praeguseks on talvine jää ja tormid üle merepinna ulatunud ahtriosa ära lammutanud ning laeva vrakki võib veepinnal näha vaid mõõna ajal. Eraldunud kesk- ja vööriosa jäid aga allapoole merepinda, keskosa 30 m sügavusele, vööriosa vajus 45 meetri sügavusele ja lamab külili vasakul poordil. Vrakk on saanud populaarseks sukeldumiskohaks.
Tavadelfiin

Iseloomustus

Tavadelfiin on keskmise suurusega delfiinlane, kes on suurem näiteks afaliinist. Täiskasvanute tüvepikkus on 1,6...2 m, kehakaal 70...235 kg, keskmine kaal jääb 70 ja 110 kg vahele. Üldiselt on isased pikemad ja raskemad kui emased. Tavadelfiini selg on tume (mõnikord ka must) ja kõhuosa valge. Keha külgedel on eristatav kaks halli viirgu.
TEP70

TEP70 (ТЭП70) on diiselvedurite seeria, mida tootis aastatel 1973–2006 Kolomna veduritehas Venemaal. 
Veduriseeria konstrueeriti raskete reisi- ja kiirrongi koosseisude vedamiseks 1520 mm rööpmelaiusega raudteedel. TEP70 on kasutusel paljudes endistes NSV Liidu liiduvabariikides, nagu näiteks Venemaal, Ukrainas, Valgevenes, Lätis, Leedus ja ka Eestis, kus nendega teostab reisijate vedu GoRail Tallinna–Moskva liinil.
TEP70 on veduriseeria TEP60 edasiarendus, ja seda on toodetud koos eri versioonidega nagu TEP70BS, 2TE70 ja TEP70U ligi 800 vedurit. Lisaks on tehtud TEP70 põhjal veduriseeriad TEP75 ja TEP80, kuid mõlemast seeriast ehitati valmis ainult kaks vedurit, mis praeguseks on leidnud koha vanarauas või suure rariteedina muuseumis. Tähelepanuväärne on ka asjaolu, et just TEP80-ga sooritati 1993. aasta oktoobris mitteametlik diiselvedurite kiirusrekord, kui vedur suutis Moskva ja Peterburi vahelisel raudteelõigul arendada kiirust 271 km/h.
Insenerieetika

Insenerieetika on rakenduseetika haru, mis analüüsib insenerpraktikas ette tulevaid eetilisi ja moraalseid probleeme ning õpetab eetikanorme rakendama inseneritegevuses. Inseneri eetilist tegevust reguleerib inseneri eetikakoodeks.
Esimesed insenerieetika koodeksid koostati USA-s 20. sajandi alguses. Eesti Inseneride Liidu eetikakoodeks võeti vastu EIL üldkogul 31. mail 1996.
Insenerieetika on õpetus insenerialaga tegelevate isikute (inseneride, juhtide, tehnikute, juristide) ning organisatsioonide kõlbelisusest, õpetus tehnika arenguga seotud vastutusest ja eetilistest küsimustest, ideaalidest ja väärtustest.
Stencibility

Stencibility on 2010. aastal Tartust alguse saanud Eesti igakevadine tänavakunstifestival, mis toimub samaaegselt ka teistes asulates. Festivali nimi viitab stencil-tehnikale. Stencibility eestvedaja on kunstnik Sirla.
Festivali raames tutvustatakse, propageeritakse ja luuakse uut tänavakunsti, toimuvad giidituurid ning antakse välja tänavakunsti kaarte.
2015. aastal toimus Stencibility Tartus, Rakveres ja Pukas.
Porfirio Lobo Sosa

Porfirio Lobo Sosa (ka Pepe Lobo; sündinud 22. detsembril 1947 Trujillos) on Hondurase poliitik. Ta oli 27. jaanuarist 2010 kuni 27. jaanuarini 2014 Hondurase president.
Porfirio Lobo Sosa õppis Miami Ülikoolis ärijuhtimist. Ta on õppinud ka Moskvas Patrice Lumumba nimelises ülikoolis. Pärast ülikooli töötas ta perefarmis ning õpetas ülikoolis poliitökonoomiat ja inglise keelt. Talle kuulub üks Kesk-Ameerika suuremaid teravilja kasvatavaid farme.
Porfirio Lobo kuulub konservatiivsesse Hondurase Rahvaparteisse. Alates 1990. aastast on ta Hondurase parlamendi liige, aastatel 2002–2006 oli ta selle esimees. Ka tema vend Ramón Rosa Lobo Sosa on parlamendi liige.
2005. aasta presidendivalimistel kaotas ta napilt Manuel Zelayale.
Aastal 2009 toetas Porfirio Lobo Manuel Zelaya võimult kõrvaldamist. 2009. aasta valimistel valiti ta presidendiks.
Thomas Busaeus

Thomas Busaeus (umbes 1550 Nijmegen – 25. veebruar 1591 Tartu) oli jesuiitide ordu liige ja esimene Tartu jesuiitide seminari rektor.
Busaeus astus jesuiitide ordusse 18. mail 1564 Kölnis. Magistrikraadi sai ta 1570. aastal Mainzist, seejärel kuulus ta jesuiitide Trieri kolleegiumisse. 1580. aastal pühitseti ta preestriks ja 1582. aastal valis Antonio Possevino tema kui eriti haritud ja taipliku mehe välja üheks Tartu kolleegiumi asutajaks. Selleks ajaks oli Busaeus olnud kuus aastat tavaõppejõud erinevates jesuiitide koolides, kaks aastat konviktiprefekt, kolm aastat kooliprefekt, kaks aastat kooliminister (majandusasjade eest vastutaja) ja prokuraator ning kolm aastat jutlustaja Molsheimis. 1583. aastal saabus ta koos teiste preestrite Theodor Havkenscheidi, Valentin Hengeliuse ja Johannes Ambrosius Völckeri ning ilmikvendade Johannes Strunki ja Stephan Brauniga Tartusse. Seal tegutses ta esialgu õpetaja, majandusametniku, õppeprefekti, spirituaalprefekti ja jutlustajana. 1584. aastal nimetati ta Tartu kolleegiumi rektoriks, jäädes samas ka enamikku eelmistest ametitest, sest jesuiitide hulk Tartus oli jätkuvalt väike. Paavst Sixtus V-lt sai ta rektoripatendi 1585. aasta oktoobris. Rektorina tegutses Busaeus üliedukalt, kasvatades jesuiitide populaarsust eriti eestlaste hulgas. Ta õppis lühikese ajaga ära ka eesti keele ning pidas eestlaste katoliseerimist oma misjonitegevuse peaeemärgiks. Samas pingutas ta ka sakslaste katoliseerimise nimel ning pühakirja hea tundjana väitles ta edukalt luterlike vaimulikega, suutes neid sõnaosavuses alati üle trumbata. Busaeus oskas vähemalt viit keelt: hollandi (flaami), saksa, ladina, poola ja eesti, võimalik, et ka läti keelt. Busaeuse ajal rajati Tartusse ka jesuiitide gümnaasium (1585. aastal).
1590. aasta lõpul murdis Busaeus provintsikongregatsioonilt Tartusse tagasi sõites sääreluu ning suri ilmselt seetõttu järgmise aasta alguses, sest jesuiitidel polnud sel ajal korralikku arsti. Kohalikud eestlased kurvastasid tema surma üle väga ja olevat tema matmise ajal lohutamatult nutnud.
Trekisõit

Trekisõit on jalgrattaspordi ala, kus võistlus toimub jalgratastel selleks spetsiaalselt ehitatud velodroomil. 
Trekisõidujalgrattal puuduvad pidurid ja vabajooks. Edasiliikumiseks tohib sõitja kasutada ainult oma jõudu, keelatud on õhutakistust vähendavad seadised.
Margarita Kornõševa

Margarita Kornõševa (vene Маргарита Корнышева; sündinud 1957. aastal) on venekeelne Eesti ajakirjanik, on olnud venekeelse Delfi üks toimetajaid.
Margarita Kornõševa oli Eesti Ajakirjanike Liidu juhatuse liige (ta valiti EAL-i juhatusse 2003. aasta jaanuaris) ja MTÜ Avaliku Sõna Nõukogu aseesimees.
On olnud ajalehe Den za Dnjom ja venekeelse Postimehe ajakirjanik.
Pärast Margarita Kornõševa vallandamist Delfi venekeelse toimetuse ajakirjaniku ametikohalt 15. aprillil 2015 kirjutas Postimehe veebiversioon järgmist:
Delfi peatoimetaja Urmo Soonvaldi sõnul oli Kornõševaga töösuhte lõpetamiseks mitu ajas kasvanud põhjust.
«Ta ei pööranud tähelepanu tööandja korraldustele ja rikkus töökohustusi, mis puudutasid nii lugude toimetamist kui tasakaalu. Lisaks on tema ajakirjanduslik tegevus kasvatanud usaldamatust meie toimetuse vastu,» ütles Soonvald venekeelsele Postimehele.
Margarita Kornõševa tegeles Delfi venekeelses toimetuses viimasel ajal uuriva ajakirjandusega. Avalikkuses on teda korduvalt süüdistatud Kremli-meelsuses. 
1. septembrist 2015 asus ta tööle Euroopa Parlamendi liikme Yana Toomi nõunikuna.
Tallinna linnavolinike loend (1921)

Valitud 26–27. veebruaril 1921, avaldatud Riigi Teatajas nr. 23 8. aprillil 1921.
Hille Tänavsuu

Hille Tänavsuu (17. september 1941 Kohila vald – 5. aprill 2014 Tallinn) oli eesti ajakirjanik.
Ta lõpetas Tartu Ülikooli kaugõppes ajakirjanduse erialal 1972. aastal.
Hille Tänavsuu töötas pärast Kohila Keskkooli lõpetamist 1960. aastal ajalehes Säde ja hiljem pikemalt Õhtulehe peatoimetaja asetäitjana. Aastail 1997–2005 töötas ta Pärnu Postimehe Tallinna korrespondendina ja seejärel Postimehe reporter-toimetajana.
2006. aastal valiti ta Eesti Ajakirjanike Liidu auliikmeks.
Tema poeg Toivo on samuti ajakirjanik.
Hille Tänavsuu on maetud Hageri kalmistule.
Uuno Taremaa

Uuno Taremaa (12. juuni 1931 Rakveres – 3. detsember 2017) oli eesti koorijuht ja muusikapedagoog.
1950. aastal lõpetas ta Rakvere Eesti Keskkooli, samal aastal lõpetas ka Rakvere Muusikakooli klaveri eriala.
Aastatel 1950–1952 õppis koorijuhtimist Tallinna Muusikakoolis Ants Kiilaspea klassis. 1958. aastal lõpetas Tallinna Riikliku Konservatooriumi Tuudur Vettiku ja Ants Kiilaspea õpilasena. Aastatel 1958–1961 oli Tallinna 21. Keskkooli muusikaõpetaja, 1961–1973 Tallinna Pedagoogilise Instituudi õppejõud, 1973–1993 Tallinna Riikliku Konservatooriumi koorijuhtimise õppejõud, 1983. aastast dotsent, 1986–1990 muusikapedagoogikateaduskonna dekaan.
Aastatel 1953–2012 oli ta Segakoor Kaleva dirigent, aastatel 1965–1973 ka TPedI naiskoori dirigent. Maetud Keila kirikuaeda.
Haaslava vald

Alevik

Roiu

Külad

Aadami – Aardla – Aardlapalu – Alaküla – Haaslava – Igevere – Ignase – Kitseküla – Koke – Kriimani – Kurepalu – Kõivuküla – Lange – Metsanurga – Mõra – Paluküla – Päkste – Tõõraste – Uniküla

Vaatamisväärsused

Lange külas on Eesti Lennundusmuuseum.
Liotyphlops

Sünonüüm

Liotyphlops (Peters, 1881) on Rhinotyphlops'i (Peters 1857) sünonüüm.

Levila

Need maod elavad Ameerikas Costa Ricas ja Argentinas.
Portlandi saar

Ajalugu

Portland oli asustatud juba mesoliitikumis ja on nähtavasti olnud asustatud sellest ajast peale üsna pidevalt.
Vana-Rooma vallutas samuti Portlandi ja nimetas seda Vindeliseks.
1539 käskis Inglise kuningas Henry VIII rajada Portlandi lossi kaitseks Prantsusmaa sõjaväe vastu. Lossi ehitus maksis 4964 naelsterlingit. See on üks kõige paremini säilinud selle aja lossidest Inglismaal ja see on tänapäeval külastajatele avatud.
Pärast 1666 toimunud Londoni suurt tulekahju usaldati Londoni taastamistööd Inglismaa parlamendi saadikule arhitektile Christopher Wrenile, kes esindas Weymouthi. Wren kasutas taastamistöödel 6 miljonit tonni Portlandi lubjakivi. Paljud tähtsad pealinna hooned, näiteks Püha Pauluse katedraal ja Buckinghami palee, valmisid Portlandi lubjakivist.
Portlandtsemendil ei ole Portlandiga mingit pistmist. See leiutati 19. sajandi keskpaiku Leedsis ja sai nime sellest, et oli sama värvi kui Portlandi lubjakivi.
Pärast Esimest maailmasõda valmistati Portlandi lubjakivist pool miljonit hauakivi sõjaväekalmistutel. Ka pärast Teist maailmasõda valmistati Portlandi lubjakivist sadu tuhandeid hauakive.
Raudtee rajati Portlandile juba 19. sajandi alguses. Seda kasutati põhiliselt lubjakivi transpordiks. Raudtee suleti reisijatele 1952. Viimane kaubarong sõitis sel liinil (koos 2 reisijaga) 1965. aasta aprillis.
Pärast külma sõja lõppu suleti 1995 Portlandil mereväebaas ja 1999 lennuväebaas, kuigi lennuvälja kasutab edasi rannavalve.
Rundid

Rundid (varem ka barundid) on Burundi põhirahvas. Nad kõnelevad rundi keelt. Umbes 99% Burundi rahvastikust on rundid. Neid on ka Tansaanias ja Kongo Demokraatlikus Vabariigis. Burundist on osa rundisid (eriti hutusid) põgenenud.
Nende koguarv on umbes 8 miljonit. Aastal 1963 oli neid 3,7 miljonit (Burundis 2,5 miljonit, Tansaanias 0,5 miljonit, Kongo Demokraatlikus Vabariigis 0,4 miljonit). Aastal 1985 oli neid 6,93 miljonit.
Nad jagunevad hutudeks, tutsideks ja batvateks ehk tvaadeks. Hutusid on nende seas 85%, tutsisid 14%.
Hutud ja tutsid on immigreerinud algselt batvate asustatud maale. Hutud on põlluharijad (kasvatatakse ube ja sorgot), tutsid karjakasvatajad (kasvatatakse veisi).
Hutud ja tutsid on omavahel vaenujalal. Nende vahel on olnud väga ohvriterikkaid kokkupõrkeid.
Rundid on põhiliselt kristlased. On olemas ka esivanemate kultust sisaldavad hõimuusundid.
Rundidele lähedane rahvas on ruandad.
Arno Suislep

Arno Suislep (sündinud 6. mail 1980 Haapsalu) on eesti laulja ja helilooja.     
Ta on tegev olnud bändides Irdhing ja Melotrap.    
Ta oli saate "Eesti otsib superstaari" teise hooaja üks superfinaliste ning tuli saates 2. kohale. Ta sai võitja otsustanud rahvahääletusel 47,1%. Võitis Jana Kask.
Läänemaa silmapaistva esindamise eest konkursil "Eesti otsib superstaari" valiti ta maakonna 2008. aasta tunnustatud kultuuritegijate hulka.
One Dag Hammarskjöld Plaza

One Dag Hammarskjöld Plaza on 191-meetri kõrgune  pilvelõhkuja, mis asub Midtown Manhattanis aadressil 885 Second Avenue. 49 korrusega ja kontoripindadega kõrghoone valmis 1972. aastal arhitekti Emery Rothi projekti järgi. Ehitise vahetus läheduses asub haljasala Dag Hammarskjöld Plaza.
Saue mõis

Saue mõis (Friedrichshof) oli mõis Keila kihelkonnas Harjumaal. Tänapäeval jääb kunagine mõisasüda Saue linna territooriumile Harju maakonnas. Looduskaitsealune park, pargiskulptuurid ja looklev teedevõrk moodustavad peahoonele sobiva tausta. Varaklassitsistlik park (ca 15 ha) on esi- ja tagaväljaku osas kujundatud regulaarstiilis, metsapargi osas vabakujuline.
Mõisa järgi on nime saanud Keila lademe Saue kihistik.

Mõisahoone

Barokkstiilis kahekorruseline kivist mõisahäärber valmis 18. sajandi viimasel veerandil. Peahoone projekteeris arvatavasti Eestimaa kubermangu arhitekt Johann Schultz.
Pärast 1919. aasta mõisate sundvõõrandamist kinkis Eesti Vabariik mõisa Vabadussõjas silma paistnud Johannes Ermile. Pärast Teist maailmasõda tegutsesid mõisa peahoones mitmed asutused: vanadekodu, kroonikute haigla, masinatraktorijaam, Eesti Põllumajandus Tehnika kontor (restaureerimistööd), lasteaed, Saue linnavalitsus ja Saue linnavalitsusele kuuluv firma SAUREM. Samuti kunstide kool ja EPT osakond. 1995. aastast on Saue mõis eraomanduses. 1981.aasta filmiti mõisas osa kaheosalisest Tõnis Kase telefilmist "Kaks päeva Viktor Kingissepa elust". Täpsemalt stseenid, kus Kingissepp ja Erast Meister võtavad J. Poskalt kubermangu valitsemise üle.
Miikael

Miikael (heebrea keeles "otsekui (Jumal) El", kreeka keeles Michaél, araabia keeles Mikal ja Mika´il) on üks peainglitest.
Piibli järgi on Miikael Iisraeli ning kristliku koguduse taevane kaitsja, taevavägede juht, õiguse ja kohtumõistmise, ent ka armu ja halastuse ingel.  Koos teiste peainglitega kuulub ta kaheksandasse üheksast ingellike jõudude astmest ning on kõigi üheksa ingliseisuse patroon, headuse, aususe ja inimkonna hüvede eestseisja. Ta on inimeste eestkostja Jumala juures, toetab surijaid ja juhib nende hinged taevasse. Apokalüpsises on tema ülesandeks lõpliku võidu saavutamine kurjuse jõudude üle.
Käes hoiab ta saua - jumala käskjala sümbolit ja peeglit, mille kaudu saab jumalikku ennustusvõimet.
Eestis on Miikaelile pühendatud Keila, Juuru, Jõhvi, Kodavere, Kihelkonna, Räpina, Häädemeeste, Rõngu, Läänemaa Mihkli kihelkonna, Tallinna Mihkli kirik. Hävinud on Narva Mihkli kirik. Rakvere Kolmainu kirikut nimetati varem samuti Mihkli kirikuks. Tallinnas asus ka tsistertslaste Miikaeli nunnaklooster.
Eesti rahvakalendris tähistatakse Miikaeli nimepäeva ehk mihklipäeva 29. septembril.

Judaism

Ingel ja Jahve-Elohim sõnumitooja, Jumala Trooniingel ja jumaliku loomiskorra hoidja.

Kristlus

Ingel ja Kyriose sõnumitooja.