google/wiki40b huggingface dataset:
John Moffitt

John Moffitt (sündinud 21. detsembril 1980 Winnsboros, Louisianas) on USA kergejõustiklane (kaugus- ja kolmikhüppaja).

Olümpiamängudel

2004 hõbemedal kaugushüppes 8.45
EELK Toetusfond

EELK Toetusfond on EELKi sihtasutus, mille eesmärk on abistada materiaalselt ja mittemateriaalselt EELKi ja selle tegemisi. Fondi nõukogu esimees on Indrek Laul ja aseesimees Janek Mäggi.
Fond kanti Äriregistrisse 2018 ja on registreeritud Tallinnas.
Maie Lind

Maie Lind (sünninimi Maie Palm; 26. mai 1938 – 1. märts 2013) oli eesti erakonnategelane.

Ühiskondlik tegevus

Maie Lind oli 1990. aastast Eesti Sotsiaaldemokraatliku Partei, hiljem Sotsiaaldemokraatliku Erakonna liige. 1993. aastal oli ta Tallinna Sotsiaaldemokraatlike Naiste Klubi Kibuvits üks asutajaid, juhatuse liige ja aseesinaine. 1994. aastal sai ta Ühenduse Eesti Sotsiaaldemokraatlikud Naised esinaiseks.
Ta oli eri perioodidel erakonna revisjonikomisjoni liige, naiskogu president, erakonna tegevsekretär, erakonna Mustamäe osakonna revident, Ühenduse Vanemad Sotsiaaldemokraadid sekretär-koordinaator.
Ta osales 1993., 1996. ja 1999. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel ning kandideeris Tallinna linnavolikokku vastavalt Eesti Sotsiaaldemokraatliku Partei, Valimisliidu Paremerakonnad ja Mõõdukad ning Erakonna Mõõdukad nimekirjas, kuid ei osutunud valituks.
Maie Lind on maetud Tallinna Metsakalmistule.
Burgundia krahvkond

Burgundia krahvide loend

Järgnev on Burgundia krahvide loend ajavahemiku 982–1678 kohta (mitte segamini ajada Burgundia hertsogkonnaga).
Oraalne allergiasündroom

Oraalne allergiasündroom (lüh OAS) on peamiselt inimestel aga ka mitmetel teistel loomadel (näit koertel) esineda võiv ristallergia, mille korral sarnaselt sissehingatavate allergeenidega (õietolmuallergia) võib immuunsüsteem ülitugevalt reageerida mitmetele taimsetes toiduainetes olevatele allergeenidele (toiduallergia), kutsudes esile nn ebanormaalseid allergilisi reaktsioone.
Allergiline reaktsioon tekib (tavaliselt värskete) puu- või aedviljade ja pähklite söömisel tavaliselt õietolmuallergia all kannatavatel täiskasvanutel. See on täiskasvanute toiduallergiatest üks levinumaid.
Oraalse allergiasündroomi kliinilisteks tunnusteks on peamiselt kontaktsümptomid: huule, neelu ja suu kipitus, sügelus, turse, tükitunne kurgus ja häälekähedus, Võivad ilmneda ka silmavaevused, samuti kuulmekäigu sügelus, nohu, aevastamine ja astmasümptomid.
Oraalne allergiasündroom on I tüüpi allergia. Haigestunud organismi immuunsüsteem toodab õietolmuvastaseid antikehi, mis reageerivad ka teistele õietolmu struktuuriga sarnanevatele valkudele, mida leidub botaaniliselt lähedastes taimedes. Tihti käivitub allergiline reaktsioon ainult värskete viljade söömisel, termilisel töötlemisel valkude struktuur muutub ega pruugi enam allergiat esile kutsuda (see ei kehti tavaliselt pähklite kohta).
Oraalse allergiasündroomi nähtude tekkimine ei sõltu aastaajast, kuid reaktsioon võib olla kõige ägedam perioodil, kui õhus on õietolmu. Sümptomid tekivad mõne minuti jooksul pärast allergiat tekitava toidu söömist. Kõige tavalisem sümptom on põletav või sügelev tunne ning paistetus huultel, keelel, suus ja kurgus. Sümptomid võivad esineda ka mujal, näiteks kipitus silmades ja tilkuv nina. Allergeen võib mõjuda ka mujal seedekulglas ja põhjustada oksendamist, kõhulahtisust või krampe.
Eri inimestel tekitavad allergilist reaktsiooni eri toiduained, mõnel on allergia ainult ühe või kahe, teisel väga paljude viljade suhtes.
Allergiline reaktsioon kindlate taimede õietolmule on tihti seotud allergiaga kindlatele toiduainetele (ristallergia). Kuid see ei tähenda, et inimesel on tingimata allergia kõikide toiduainete suhtes, mis mingi taime õietolmuga "seotud" on. Näiteks kase õietolmu suhtes allergilised inimesed võivad olla allergilised ka aprikoosi, avokaado, banaani, kiivi, kirsside, maasika, mandli, nektariini, peterselli, pirni, ploomi, porgandi, mitmesuguste pähklite, selleri, soja, virsiku, õuna suhtes.
Oraalse allergiasündroomi diagnoosimiseks on kõige parem meetod kahtlusaluse toidu söömine ja reaktsiooni jälgimine. Enne arsti juures diagnoosi kinnitamist on kasulik katsetada ja panna tähele, milliste toiduainete suhtes allergiline reaktsioon tekib.
Peamine viis oraalset allergiasündroomi vältida on mitte süüa allergiat tekitavaid toiduaineid või süüa neid termiliselt töödeldud kujul, kui see mõne toiduaine puhul allergeeni kahjutuks teeb. Tulemusi on andnud ka aluseks oleva õietolmuallergia ravimine.
Lafayette'i maakond (Arkansas)

Ajalugu

Maakond moodustati 1827. aastal.
Big-Band Mickeys

Big-Band Mickeys on aastal 1945 Feliks Mandre eestvõttel asutatud puhkpilliorkester.
Ansambel alustas tegevust 1945 tantsuorkestrina, kus oli 8 liiget. Hiljem koosseis suurenes ja ansamblist sai 19-liikmeline bigbänd.
Ansambel on kandnud ka nimesid Mickeys, Mikid ja Rütm.
Ansambel on osalenud ja auhindu pälvinud mitmelt rahvusvaheliselt džässifestivalilt. 
Ansamblit on pikka aega juhtinud Ants Meristo.
Uduvere Apostel Jaakobuse kogudus

Uduvere Apostel Jaakobuse kogudus on õigeusu kogudus, mis tegutseb Pärnu maakonnas Põhja-Pärnumaa vallas Pärnu-Jaagupis (mitte Uduveres). Kogudus kasutab Uduvere Apostel Jaakobuse kirikut.
Kogudus asutati enne 1868. aastat.
Koguduse preester on Kuldar Rajapu.
Aleksander Rjabov

Aleksander Rjabov (28. august 1928 – 27. august 2005) oli Eesti dirigent ja klarnetist. Ta oli hinnatud džäss- ja kammermuusik.
Preisi keel

Preisi keel (ka vana-preisi või muinaspreisi keel) on väljasurnud keel, mida kõnelesid preislased.
Preisi keel kuulub balti keelte lääne-balti alarühma ja oli arvatavasti lähedases suguluses samuti hääbunud galindi ja jatvingi keelega. Preisi keel on ainus läänebalti keel, millest on säilinud kirjalikke tunnistusi (katekismus, sõnade nimekiri, palved jm).
Preisi keelt räägiti peamiselt praeguse Kaliningradi oblasti ja Loode-Poola alal. Keel säilis arvatavasti kuni 18. sajandi alguseni, mil selle vahetas välja saksa keel.
Helve Kabur

Helve Kabur on eesti ametiühingutegelane.
1960. aastatel töötas ta Tartu Riikliku Ülikooli eesti keele ja soome-ugri keelte kateedris.
1966. aastast 1980. aastateni oli ta Tartu Riikliku Ülikooli ametiühingukomitee esimees.
1967. aastast oli ta Haridusala, Kõrgemate Koolide ja Teaduslike Asutuste Töötajate Ametiühingu vabariikliku komitee liige.
Suure-Konguta mõis

Ajalugu

Mõisat mainiti esimest korda 1417. aastal.

Mõisaansambel

Mõisa vanem peahoone püstitati 19. sajandi algul või varemgi. Mõisa uus kahekorruseline heimatstiilis peahoone valmis umbes 1910. aastal.
Sõmeru mõis (Kose)

Sõmeru mõis (saksa keeles Sommerhof) oli Ravila mõisa kõrvalmõis Kose kihelkonnas Harjumaal. Tänapäevase haldusjaotuse järgi jäävad mõisa alad Harju maakonda Kose valda. Mõisasüda paiknes Pirita jõe kaldal.
Mõis rajati kas 17. sajandi lõpul või 18. sajandi alguses.
Mõisa peahoone, mis oli keskel asuva mantelkorstnaga ja puidust, ehitati tõenäoliselt 18. sajandi lõpul või 19. sajandil. Mõisa peahoonest on tänapäevani säilinud osaliselt kokku varisenud korsten ja hoone tellismüüre.
Ülo Niinemets

Ülo Niinemets (sündinud 19. märtsil 1970 Tartus) on akadeemik ja Eesti Maaülikooli professor taimefüsioloogia alal.
Ta õppis aastail 1986–1988 Tartu 5. Keskkoolis ja 1988–1992 Tartu Ülikoolis bioloogia erialal (kitsam eriala ökofüsioloogia), kus tema juhendajad olid Kalevi Kull ja Olevi Kull.
Ta on Keskkonnamuutustele kohanemise tippkeskuse juht. Aastal 2012 sai ta Euroopa Teadusuuringute Nõukogu (inglise European Research Council) tippteadlase grandi taimede ja kliima omavaheliste seoste uurimiseks. Professor Ülo Niinemetsale grandi toonud erakordselt ambitsioonika projekti (Stressitingimustes indutseeritud lenduvad ühendid biosfääri-atmosfääri süsteemis ehk SIP-VOL+) eesmärgiks on mõista, mil viisil taimede poolt eritatavad lenduvad stressisignaalid mõjutavad maakera kliimat. Grandi saanud projekt testib hüpoteesi, et taimede roll maakera kliimas on senini suuresti alahinnatud. “Globaalselt muutuvas kliimas, kus taimede stressiepisoodide sagedus ja tugevus kasvavad, on stressiemissioonide mõistmine suure praktilise tähtsusega õhukvaliteedi ja kliima ennustamisel,“ rääkis Niinemets.
Hula mustkõht

Välimus

Hula mustkõhul on tume kõht, mis on kaetud väikeste valgete täppidega. Konna selg on ookrikarva, küljed on roostekarva, varieerudes oliivrohelisest hallikasmustani. Tüüpisendiks oli täiskasvanud emane konn, kelle kehapikkus ulatus 40 millimeetrini.
Populatsiooni ajaloost on vähe teada, kuna teadlased on vähe isendeid leidnud. Kaks täiskasvanut ja kaks kullest leiti 1940. aastal. Üks isend leiti 1955. aastal ja see jäi kuni 2011. aastani viimaseks leiuks.
Aastal 1940 püütud nelja isendit plaaniti kasutada liigi kirjeldamiseks, kuid vangistuses sõi suurem konn väiksema noorlooma ära. Allesjäänud konnast saigi liigi holotüüp. See kirjeldus ja kas 1940. või 1955. aastal püütud konna näidis on ainsad materjalid, mis siiani säilinud on: kaks kullestest paratüüpi on nähtavasti kaotsi läinud.
Iisreali ökoloogide sõnul tähendab konna hebreakeelne nimetus agulashon shehor-gahon "musta kõhuga ümara keelega," mis tuleneb vastavatest detailidest konna välimuses. Neid kajastab ka tema teaduslik nimi. Erinevalt teistest konnadest ei kasuta hula mustkõhud oma keelt saagi püüdmiseks.
Algselt arvati hula mustkõht perekonda Discoglossus, kuid pärast taasavastamist tehtud geneetilised ja morfoloogilised uurimised viisid selle paikutamiseni perekonda Latonia. Hula mustkõht on teadaolevalt ainuke elav liik sellest perekonnast. Teisi Latonia perekonna liikmeid teatakse fossiilide järgi, millest nooremad on umbes 15 000–16 000 aastat vanad. Kuid fülogenetilise analüüsi alusel on oletatud, et lähedases suguluses olevate perekondade Latonia ja Discoglossus viimane ühine esivanem elas 32 miljonit aastat tagasi. Kuna hula mustkõht on selle iidse geneetilise lahknemise ainus elav esindaja, siis on teda ka elavaks fossiiliks nimetatud.

Ohustatus

Rahvusvaheline Looduskaitseliit klassifitseeris 1996. aastal hula mustkõhu esimese kahepaiksena väljasurnud liigiks. Iisrael jätkas konna hoidmist ohustatud liikide nimekirjas, kuna eksisteeris väike lootus, et mõni selle liigi jäänukpopulatsioon võib elada Golani kõrgendikel. Rahvusvaheline Looduskaitseliit muutis pärast taasavastamist 2011. aastal Hula mustkõhu kvalifikatsiooni äärmiselt ohustatuks, kuna liigi teadaolev levila on väiksem kui 2 km².
Aastal 2000 teatas Liibanoni looduskaitseorganisatsiooni A Rocha kuuluv teadlane, et oli Liibanonis Bekaa orust lõunas Aammiqa märgalal näinud konna, kes võis olla hula mustkõht. Kaks Prantsuse-Liibanoni-Briti ekspeditsiooni aastatel 2004 ja 2005 neile väidetele kinnitust ei leidnud.
Aastal 2013 avaldati ajakirjas Nature Communications uurimistöö, mis paljastas, 2011. aastal leiti rutiinse patrulli käigus Hula looduskaitsealalt tundmatu konn. Teadlased kinnitasid, et tegemist on haruldase hula mustkõhuga. Ühe Isreali ökoloogi arvates oli konna taasilmumise põhjuseks soise ala taastumine. Samalt alalt leiti 29. novembril ka teine sama liigi esindaja. Teine konn, emane, leiti kahekümne sentimeetri sügavuselt soo rohtaimede vahelt. Ta oli isasest poole väiksem, kaaludes 13 grammi. Pärast esimest leidu on samal alalt leitud veel vähemalt kümme isendit. Hula mustkõhu uurimisega tegeleva töörühma juht Sarig Gafny on nende arvuks hinnanud 100–200 isendit.
Sanna Nielsen

Sanna Viktoria Nielsen (sündinud 27. november 1984) on rootsi laulja.
2014. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Kopenhaagenis esindas ta Rootsit lauluga "Undo" ning sai kolmanda koha.
Pärgament

Ajalugu

Enne pärgamendi kasutuselevõttu kasutati kirjutusmaterjalina nahka. Pärgament on kasutusel alates 3. sajandist eKr. Oma nime sai pärgament Väike-Aasias asunud (tänapäeval Lääne-Türgi) Pergamoni linna järgi, kus see antiikautorite andmetel kuningas Eumenes II ajal umbes 180 eKr leiutati. Papüüruse sissevedu oli Pergamonis keelatud. Peagi jõudis pärgament Euroopasse, tõrjudes sealt kõrvale papüüruse. Põhilise kirjutusmaterjalina kasutati pärgamenti 12. sajandini, hiljem asendas teda kaltsupaber.

Pärgamendi valmistamine

Pärgamenti valmistati töödeldud loomanahast, vaigust ja vetikatest. Ligi 1500 aastat tagasi hakati pärgamenti köitma ja kaantega katma. Pärgamendi eeliseks papüüruse ees oli tema suurem vastupidavus ja painduvus, sile pind ja heledam värvus. Lisaks oli võimalik kirjutada lehe mõlemale poole ja teksti sai maha kraapida. Värsket kirja sai pärgamendilt koguni kustutada, vana kirja sai ainult pimsskiviga maha hõõruda.
Pärgamendi saamiseks töödeldi toornahku keemiliselt ja mehaaniliselt. Eri ajastutel on viljeldud erinevaid parkimistehnikaid (taimpark, valgepark, rasvapark jne). Toornahku hoiti tuhaleelises või kustutatud lubja lahuses, mille järel raamile paigutatud nahk kraabiti poolkuukujulise noaga karvadest ja lihajäänustest puhtaks, sidekude eemaldati kuni epidermini. Seejärel nahk kuivatati, siluti, poleeriti pimsskiviga ja hõõruti kriidiga sisse. Sel teel saadi õhuke ja sile materjal. Parkaineid ei kasutatud. Karvapool oli veidi kare ja muutus kollakaks, lihapool oli valge ja eriti sile. Lõpuks lõigati nahk joonlaua abil sobiva suurusega tükkideks. Mida õhem oli pärgament, seda kallimaks teda hinnati. Pärgamendist tehti luksusväljaandeid, lihtväljaanded kirjutati papüürusele.
Olenevalt naha liigist ja töötlemisest liigitatakse pärgamente kirjutuspärgamendiks (mõlemalt poolt töödeldud vasikanahk) ja köitepärgamendiks (ühelt poolt töödeldud ja munavalge-apretuuriga viimistletud lambanahk).
Kalor

Kalor (lad calor ’soojus, kuumus’; tähis cal) on mittesüsteemne (SI-väline) soojushulga mõõtühik. Alates 1956. aastast on kasutusel rahvusvaheline kalor: 1 kalor on soojushulk, mis on täpselt ekvivalentne tööga 4,1868 J (džauli). Seda seost nimetatakse ka soojuse mehaaniliseks ekvivalendiks. 
Kuigi kalor ei ole meetermõõdustiku ühik, kasutatakse seda siiski koos kümnendeesliitega kilo- ja mega-, tähistamaks vastavalt kalori 1000- ja 1 000 000-kordset väärtust.

Ajaloost

Esimesena kirjeldas kalorit soojusühikuna Nicolas Clément 1824. aastal. Kalorit defineeritakse üldiselt kui energiat, mis kulub 1 grammi vee temperatuuri tõstmiseks 1 °C võrra. Vee erisoojus sõltub aga temperatuurist ja rõhust ning seda on keeruline suure täpsusega mõõta. Seepärast on esitatud mitmesugustel mõõtetingimustel põhinevaid määratlusi.
Kõige laiemalt on olnud kasutusel määratlus, mille kohaselt 1 kalor on võrdne soojushulgaga, mis kulub 1 cm³ puhta vee temperatuuri tõstmiseks väärtuselt 14,5 °C väärtuseni 15,5 °C normaalrõhul (tähis cal₁₅).

Kalori kasutamine tänapäeval

Tänapäeval kasutatakse kilokalorit peamiselt toidu kalorsuse (energiaväärtuse) väljendamiseks, samuti organismis toitainete oksüdatsioonil (põlemisel) tekkiva energia näitamiseks (nt aktiivsusmonitoris). 
Ingliskeelsetes maades on toitainete energiaväärtuse mõõtühikuks nn suur kalor (ingl large calorie ehk kilogram calorie), mille tähis on Cal (suure algustähega); seega 1 Cal = 1 kcal. Niisuguse tähistusviisi tõttu kasutatakse üldkeeles sageli ekslikult nimetust "kalor" kilokalori asemel.
Euroopa Liidu maades näidatakse toiduaine andmetes energiaväärtust kilokalorites (kcal) kilodžauli (kJ) järel, näiteks 1000 kJ / 239 kcal.
Alla Mihhejeva

Alla Andrejevna Mihhejeva (vene keeles Алла Андреевна Михеева; sündinud 7. veebruaril 1989 Molodogvardiskis Luganski oblastis Ukraina NSV-s) on vene näitleja ja telesaatejuht.
Ta sai laiemalt tuntuks Venemaa üleriigilisel telekanalil Pervõi Kanal näidatavas telesaates "Vetšerni Urgant", kus ta esineb 2012. aastast saate püsirubriigis "Ostrõi reportaž" ("Острый репортаж", 'teravmeelne reportaaž') ingénue ampluaas mängiva erikorrespondendi rollis. 
Mihhejeva on töötanud 2010. aastast Peterburi Riikliku Muusika- ja Draamateatri Buff näitetrupis. 2013. aastal lõpetas ta Peterburis Venemaa Riikliku Lavakunsti Instituudi (Issaak Štokbanti kursus). 2016. aastal juhtis ta telekanali Pervõi Kanal saadet "Lednikovõi period" ("Ледниковый период", 'jääaeg').
2009. aastal debüteeris ta filminäitlejana Sergei Debõševi mängufilmis "Kuldlõige" ("Золотое сечение").

Isiklikku

Mihhejeva harrastab mäesuusatamist ja lumelauasõitu.
Teodors Ķirsis

Teodors Ķirsis (25. november 1942 Jelgava – 10. detsember 2003 Uus-Meremaa) oli Läti ettevõtja, ühiskonnategelane ja alpinist. Ta on kahe alpinismialase raamatu autor.

Elulugu

Hariduse sai ta Jaunpilsi keskkoolis ja Riia Polütehnilises Instituudis. Pärast õpingute lõppu asus tööle Polütehnilises Instituudis masinaehituse kateedri laboratooriumis assistendina. Pärast seda töötas samas ka dotsendina, kateedri juhatajana ja tööstuslike ärisüsteemide instituudi direktorina. Seejärel töötas NCC Industry Latvija ehitusteeninduskeskuses, alguses direktorina, hiljem asepresidendina.
Ķirsis oli üks silmapaistvamaid Läti alpiniste. Ta oli vallutanud kõik NSV Liidu territooriumil asunud üle 7000-meetrised tipud (Kommunismi, Pobeda, Korženevskaja, Lenini, Han-Tengri tipp), mille eest ta sai aunimetuse Lumeleopard. Pärast Läti iseseisvuse taastamist asus ta vallutama Himaalaja mäetippe. 14. mail 1995 tõusis ta koos Imants Zaulsiga esimeste Läti alpinistidena maailma kõrgeima mäe Džomolungma (8848 m) tippu. Ta tõusis ka Dhaulagiri tippu (8167 m; 10. oktoobril 1993 koos Imants Zaulsi ja Ilgvars Paulsiga) ja mitmete teiste mägede tippu. Elu jooksul juhtis ta umbes 50 alpinismiekspeditsiooni.
2001. aasta jaanuariks oli ta tõusnud kõikide kontinentide kõrgematele mäetippudele.
1996. aastal pälvis ta Kolme Tähe ordeni.
10. detsembril 2003 (koduse aja järgi 9. detsembril) hukkus ta koos oma tütre Evija Ķirse ja veel kahe läti alpinistiga (Ilmārs Bernāns ja Aivars Prošenkovs) Uus-Meremaal, olles tõusnud programmi "7 mäetippu Lätile" raames Aorakile (3754 m). Neist ka I. Bernāns oli pärjatud "Lumeleopardi" tiitliga.
1240. aastad

1240. aastad on aastad 1240–1249 pKr.
Sajandid: 12. sajand - 13. sajand - 14. sajand
Kümnendid: 1200. aastad 1210. aastad 1220. aastad 1230. aastad 1240. aastad 1250. aastad 1260. aastad 1270. aastad 1280. aastad 1290. aastad 1300. aastad
Aastad: 1240 1241 1242 1243 1244 1245 1246 1247 1248 1249
Kiirtee

Kiirtee on kiirteemärkidega tähistatud spetsiaalselt mootorsõidukite liikluse jaoks rajatud tee, mis ei teeninda teega külgnevaid kinnistuid, millel on kummagi sõidusuuna jaoks eraldatud sõiduteed ja kus ei ole ühel tasandil ristumisi tee, raudtee, trammitee, jalgratta- ja jalgtee, jalgrattatee, jalgtee ega kõnniteega. Kiirteel on alati vähemalt neli sõidurida, millest mõlemas sõidusuunas on kaks eraldatud eraldusribaga ning kiirteele on ligipääs ainult kiirendusradade abil. Samatasandisi ristumisi kiirteel ei ole ning ristuvad teed on eraldatud viaduktide abil. Kiirteedel on reeglina lubatud sõita tavalistest maanteedest oluliselt suurema kiirusega või puuduvad seal kiiruspiirangud üldse.

Kiirteel liiklemise reeglid

Kiirteel kehtivad liiklemiseks erireeglid. Kiirteel liiklemise põhireeglite hulka kuulub kohustus hoida tee sisemine sõidurada vaba kiiremate liiklejate jaoks: see tähendab, et alaliselt on keelatud sõita kiirtee sisemises (vasakpoolses) sõidureas, kui parempoolne rida on vaba. Kiirema sõiduki lähenemisel tuleb reastuda parempoolsesse sõiduritta (sama kohustus kehtib ka kõigil neljarealistel asulavälistel teedel, mis ei ole kiirteed). Kiirteel ei tohi liigelda jalakäijad, samuti ei tohi seal liigelda loomaga, jalgrattaga, mopeediga või niisuguse sõidukiga, mille valmistajakiirus on alla 40 kilomeetri tunnis; peatuda või parkida väljaspool selleks määratud ala; sõita kaugemal teisest sõidurajast C-kategooria mootorsõidukiga ning üle seitsme meetri pikkuse autorongiga; pöörata tagasi, sõita eraldusribale ja eraldusriba katkestuskohale ning tagurdada.

Ohutus

Vaatamata kiirteedel sõitvate autode suurtele kiirustel on kiirteed üheks ohutumaks teeliigiks. Saksamaal, kus kiirteedel puuduvad kiiruspiirangud ning seal sõitvate sõidukite kiirus sageli suurem kui 200 kilomeetrit tunnis, hukkub kiirteedel kaks korda vähem inimesi kui linnaliikluses ning kolm korda vähem kui tavalistel maanteedel sama läbisõidu korral. Ka teiste Euroopa riikide kiirteedel on märkimisväärselt vähem hukkunutega liiklusõnnetusi kui mistahes muudel teedel.

Kiirteede rajamine Eestisse

Seni puuduvad Eestis teed, mis oleks tähistatud kiirteemärkidega. Alates Eesti taasiseseisvumisest on olnud kõne all Tallinna–Tartu kiirtee ehitamine. Samuti on arutletud Tallinna–Pärnu–Ikla (Via Baltica) kiirtee ehitamise üle. Samas on Eestis olemas kiirteelaadsed teelõigud, kus on eraldi suunavöönditega sõidurajad ning puuduvad samatasandilised ristumised. Selliseks teeks Eestis on näiteks Tallinna–Tartu maantee neljarealine teelõik. Samas on sellel teel lubatud sõidukiirus oluliselt madalam kui teiste riikide sarnastel teedel (poolkiirteedel või kiirteedel).
Mažeikiai

Ajalugu

Linna on esmakordselt mainitud 1335. aastal. Toona asus Mažeikiai kuralaste Ceklise muinasmaakonnas. aastal. Mažeikiai hakkas jõudsalt kasvama siiski 1869. aastal, kui läbi linna rajati Vilniuse–Liepaja raudtee. Aastal 1874 valmis raudtee Mažeikiaist Jelgavasse.
1899–1918 oli linna ametlik nimi Venemaa keisririigi Vilno kubermangu koosseisus Muravjovo. Asulas elas toona paljude rahvaste esindajaid – venelasi, lätlasi, juute. Kuni aastani 1904 oli sealne raudteejaam tähtis knygnešystė keskus.
Aastal 1895 rajati linna esimene tehas. Aastal 1902 valmis vaguniremonditehas, linna asutati ka raudteekool. Aastal 1914 sai Mažeikiai linnaõigused.
Esimese maailmasõja ajal peatus rinne mõnda aega Venta jõel, toimunud lahingute käigus linn purustati. Tsaaririigi võimud pagendasid kõik sealsed juudid Venemaale. Leedu Vabadussõja ajal hõivasid linna korraks punaväelased, hiljem, bermondtiaadi ajal, võitlesid Leedu väed seal Pavel Bermondt-Avalovi vägede vastu.
Aastal 1924 linnaõigusi uuendati. Teise maailmasõja eel küüditasid nõukogude võimud 170 linna elanikku, sõja ajal hävitasid saksa okupatsiooniväed aga 4000 sealset juuti.
Algselt oli Mažeikiai tähtis transiidikeskus, XX sajandi teisel poolel ehitati aga Kretingasse uus raudtee, mistõttu linna tähtsus transiidikeskusena vähenes. 1980. aastal avati linnas naftatöötlemistehas, mis on tänapäeval üks suurimaid Leedu tööstusettevõtteid.
Paramaja pank

Paramaja pank on pank Saare maakonnas Saaremaa vallas Jaani külas. Pank on tunnistatud ürglooduse objektiks.
Panga pikkus on 80 m ja kõrgus 1,9 m. Pangal paljanduvad Jaani lademe Paramaja kihistiku kivimid.