google/wiki40b huggingface dataset:
Ankh

Ankh ehk kopti rist ehk aasrist on rist, mille ülaosas on silmus ja mis oli kasutusel egiptuse hieroglüüfina. Hieroglüüfina tähistas ankh alguses egiptuse keele sõna ˁnḫ ('peegel' või 'pilt'), aga hiljem sai elu tähistavaks sümboliks. Egiptuse ristitud elanikud – koptikristlased – on võtnud ankhi enda usu tunnuseks. Selle ladinakeelne nimetus on crux ansata, 'käepidemega rist'. Ankhi peetakse ka päikesejumala märgiks.
Elu tähistava hieroglüüfi ankh algne tähendus on täpselt teadmata. Ühe versiooni kohaselt tähistas see sandaalirihma, kuna see hääldub vanaegiptuse keeles samaselt sõnaga "elu". Teise teooria kohaselt kujutab ankh jumalanna Isise vöörihma pannalt. Kolmas teooria arvab, et ankh-sümbol kujutab imetaja selgroolüli läbilõikes.
Kairo ülikooli egüptoloogide arvates on ankhi tähendus ületähtsustatud ja üle-mütologiseeritud. Nende teooria kohaselt kujutab ankh Niiluse jõge, kusjuures aas on delta, püstkriips jõgi ise ja haarad lääne- ja idakallas. Kogu märk tähistab kahe kalda ühtsust läbi jõe.
Egiptuse turismitrükised levitavad teooriat, et ankh tähistab perekonda – aas on naise suguorgan, püstharu mehe suguorgan ja külgharud on lapsed. Ükski akadeemiline uurimus sellist tõlgendust ei toeta.
Egiptuse hauakunstis kujutati ankh-sümbolit tihti eluga (peamiselt hauataguse eluga) seotud olukordades, kus teispoolsuse jumal Anubis annab soovijale ankhi kui võtme hauatagusesse ellu. Paljudel kujutistel annab mõni jumal ankhi vaaraole, väljendades seega vaarao jumalikku päritolu ja surematust.
Egiptuses valmistati ka ankh-sümboliga amulette. Viimast tuntakse matkajate kaitseamuletina ja ta seondub viljakusega. Ankhi kujuga valmistati metallist sepistatud peegleid, mis lisaks dekoratiivsele funktsioonile võisid olla ka sümboolseks võimaluseks heita pilk teispoolsusesse.
Ankhi ei valmistatud peaaegu mitte kunagi hõbedast. Päikesega seotud sümbolina valmistati tähtsad ankhid kullast või ka läikima hõõrutud vasest.
Ankh esineb tihti Antiik-Küprose ja Väike-Aasia müntidel. Kreeta-Mükeene lineaarkirjas B tähistab ankh häälikut za.
Ankhi kujutist tundsid maiad, skandinaavlastel tähistas see surematust ja seondus veega.
1960. aastatel leidis ankh koos patsifikuga samaväärset kasutust hipiliikumises kui rahu ja tõe sümbol.
Alates 1980. aastatest kuni tänaseni on ankh gootide subkultuuri sümboolika osa.
Unicode'is on ankhi kui sümboli kood U+2625, HTML-is &#x2625.
Tihti peetakse ankhi ekslikult aluseks sümbolile ♀, mis tähistab planeet Veenust, keemilist elementi vaske ja naissugupoolt.
Peet Peters

Peet Peters (kodanikunimi Peet Väinastu; 9. juuli 1937 Tallinn – 20. aprill 2011 Moskva) on eesti päritolu  Venemaa filmirežissöör-dokumentalist ja alpinist. 
Ta on alpinistina tõusnud NSV Liidu kõrgeima mäe tippu (1970) ja osalenud kuuetuhandelise mäetipu esmavallutuses (1984).

Haridus ja töökäik

Ta lõpetas Tallinna 2. keskkooli ja Üleliidulise Riikliku Kinematograafia Instituudi režiiteaduskonna.
Ta on töötanud Kirgizfilmis, Kaug-Ida, Ukraina, Kuibõševi, Irkutski ja Rostovi dokumentaalfilmide stuudiotes, Populaarteaduslike Filmide Keskstuudios, Dokumentaalfilmide Keskstuudios, Kesktelevisiooni filmikoondises "Ekran".

Alpinism

1967. aastal tõusis ta koos Vello Vetsi ja Andres Söödiga Pamiiris Lenini tippu.
1970. aastal tõusis ta Donetski kaevurite meeskonna koosseisus Kommunismi tippu. Tipputõus pälvis Ukraina alpinismi meistrivõistlustel hõbemedali.
1984. aastal võttis ta osa eestlaste ekspeditsioonist Pamiiri, et seal esmavallutada seni nimetu kuuetuhandeline mäetipp. 6047 m kõrguse tipu esmavallutusi tehti kolme grupiga, kolme erinevat teed mööda. Väinastu tõusis tippu kolmandas grupis 19. augustil Ivo Goldi juhtimisel. Tipp sai nimeks Tallinna mäetipp.

Tunnustus

Tema spordi- ja mäefilme on auhinnatud Cortina d'Ampezzo spordifilmide festivalil ja Trento filmifestivalil.
Mallorca Kuningriik

Mallorca Kuningriik (katalaani Regne de Mallorca, hispaania Reino de Mallorca, ladina Regnum Maioricae) oli kuningriik, mille rajas Jaime I Vallutaja.
Kuningriik hõlmas Baleaari saared ja mandripiirkondi Roussillonis ja Oksitaanias.
Tour Blanche

Tour Blanche on 100 meetri kõrgune büroopindadega pilvelõhkuja, mis asub Pariisi kõrghoonestatud ärikeskuses La Défense'is.
Vastse-Kuuste valla vapp

Vastse-Kuuste valla vapp on Põlva maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Vastse-Kuuste valla vapp.
Vapp kinnitati 22. augustil 1998.

Vapi kirjeldus

Ülalt lainelõikelise ja alt sirglõikelise sinise langetatud talaga kaldjaotatud vapikilbi ülemisel, hõbedasel väljal roheline mänd, alumine väli on kuldne.
Kopernik (film)

Sisu

Filmis kujutatakse tuntud astronoomi Mikołaj Koperniku elukäiku.
Sangõ

Sangõ (ka Sangelaid, Sange saar, Sangõtõ) on saar (laid) Pärnu maakonnas Kihnu vallas Linaküla küla alal Liivi lahes, mis asub 7 kilomeetrit Kihnust loodes, üks Sangelaidudest.
Saare pindala on 4,844 hektarit ja rannajoone pikkus 1,45 kilomeetrit.
Saare suurim kõrgus on kuni 3 meetrit üle merepinna. Saar on kivise pinnamoega, seal leidub roostikku, võsa ja metsa.
Sangõ on osa Kihnu laidude looduskaitsealast.
Detmold

Ajalugu

Detmoldi mainitakse esmakordselt 783. aastal (Theotmalli). 1263. aastal sai linnaõigused.
Detmold oli 1918. aastani Lippe vürstiriigi pealinn.
Cyclophiops

Levila

Need maod on levinud Indias, Jaapanis, Laoses, Hiinas ja Vietnamis.
Julius Reinans

Julius Reinans (19. oktoober 1891 Tallinn – 30. jaanuar 1973 Tallinn) oli Eesti jalgpallur ja sporditegelane.
Ta oli 6. juunil 1909 toimunud Eesti esimese ametliku jalgpallivõistluse korraldaja.
Ta oli 1916. aastal moodustatud Tallinna Jalgpalliliiga asutaja ja sekretär. Ta oli 1921. aastal moodustatud Tallinna Jalgpalli Klubi asutaja ja aastani 1940 selle aseesimees ja juhatuse liige. Aastal 1959 oli ta Tallinna Jalgpallisektsiooni esimees.
Ta tegi kaastööd 1970. aastal ilmunud raamatu "Jalgpall" jaoks.
Golden Boy

Valimine

Auhinna asutas Itaalia ajaleht Tuttosport. Auhinna saaja otsustavad spordiajakirjanikud. Otsustajad esindavad selliseid väljaandeid nagu prantsuse l'Équipe ja France Football, brittide The Times, hollandi De Telegraaf, hispaania AS, Marca ja Mundo Deportivo, portugali A Bola ja Record, saksa Bild ja Kicker, kreeka Ta Néa, horvaatia Slobodna Dalmacija, ukraina Sport Express, rumeenia Gazeta Sporturilor, Šveitsi Blick jt.
Toomas Järveoja

Toomas Järveoja (sündinud 23. aprillil 1961) on Eesti poliitik.
1984. aastal lõpetas ta Tallinna Polütehnilise Instituudi.
1999–2002 oli ta Elva linnavolikogu esimees. 2005. aastast oli ta Elva spordijuht ning 2007–2011 abilinnapea.
Elva linnapeaks valiti Järveoja 30. mail 2011, kuna senine linnapea Reno Laidre nimetati 1. juunist Tartu maavanemaks. 6. mail 2015 avaldas linnavolikogu talle umbusaldust ja valis uueks linnapeaks tema erakonnakaaslase Eva Kamsi.
Alates novembrist 2017 on Järveoja Elva vallavanem. 
Märtsis 2019 kandideeris ta Riigikokku, kuid ei osutunud valituks.

Poliitiline kuuluvus

Järveoja kuulub Reformierakonda alates 6. märtsist 2002.

Ühiskondlik tegevus

Järveoja on sportlane ja terviseliikumise eestvedaja. Ta osaleb rattamaratonidel ja sõidab rallit koos oma poja Martin Järveojaga. 
Ta on ka Eesti Judoliidu asepresident.

Tunnustused

2009. aastal pälvis ta Jõgeval toimunud Eesti linnade 40. suvemängudel Eesti sportlikuima linnajuhi tiitli.

Isiklikku

Tema poeg on endine judoka ja 2017. aastast Ott Tänaku kaardilugeja Martin Järveoja.
Andres Tarand

Hariduskäik

Ta lõpetas 1958. aastal Tallinna 2. Keskkooli ja 1963. aastal Tartu Riikliku Ülikooli (TRÜ) geograafia osakonna klimatoloogina. Ta oli 1963–1965 TRÜ aspirantuuris, geograafiakandidaat (1973), väitekiri "Inimese soojusbilansi ratsionaalne arvutamine ja selle kasutamine Eesti ranniku biokliima iseloomustamisel".

Varasem töökäik

Ta töötas aastatel 1965–1968 ja 1970–1990 Eesti Teaduste Akadeemia Tallinna Botaanikaaias inseneri ja teadurina (1976–1979 ja 1981–1988 sektorijuhataja, 1978–1982 teadusdirektor, 1988–1990 direktor), oli 1968–1970 oli 14. Nõukogude Antarktika-ekspeditsiooni nooremteadur. Viibinud uurimisreisidel Antarktises (talvitus meteoroloog-aktinometristina 1969 Molodjožnaja polaarjaamas), Taimõril (1971) jm.

Teadustöö

Uurimisvaldkonnad: Eesti kliima ajalugu, mesokliima, meteoroloogia, klimatoloogia, bioklimatoloogia, linnaökoloogia, haljastus, õhu saaste ja bioindikatsioon.

Teoseid

Avaldanud üle 100 trükise, sh uurimusi Eesti kliima ajaloo, Tallinna linnaökoloogia ja Eesti mesokliima alalt, publitsistikat ja mälestusi (Eesti ajavööndist, ökoloogiaprobleemidest, poliitikast).

Kuni Eesti Vabariigi iseseisvuse taastamiseni

Ta osales Eestimaa Rahvarinde ja Eesti Rohelise Liikumise töös.
Oli 1990–1992 Eesti Kongressi ja selle alaliste tööorganite Eesti Komitee (1990) ja Põhiseaduse Assamblee (1991–1992) liige. 
1990–1992 Eesti Vabariigi Ülemnõukogu liige.

Riigikogus

1992–1994 VII, 1995–1999 VIII, 1999–2003 IX ja 2003–2004 X Riigikogu liige (Mõõdukate saadikurühmas), aastast 1999 koalitsiooninõukogu esimees ja väliskomisjoni esimees. 
Ta valiti 2007. aastal XI Riigikokku, kuid ta keeldus ametivannet andmast, et mitte olla üheaegselt Euroopa Parlamendi ja Riigikogu liige.

Valitsustes

Olnud 1992–1994 Eesti keskkonnaminister ja 1994–1995 peaminister. Tema valitsust nimetati jõulurahuvalitsuseks, sest selle põhieesmärk oli püsida pool aastat kuni järgmiste valimisteni, ning ta ei viinud läbi suuri muudatusi.

Erakondades

Tema juhtimisel liideti 1996. aastal Eesti Sotsiaaldemokraatlik Partei ja Eesti Maa-Keskerakond erakond Mõõdukateks. 
Oli 1996–1999 Mõõdukate esimees ning 1999 selle järglase Rahvaerakond Mõõdukate asutajaid ja esimees. Alates 2001 oli eelneva erakonna järglase Sotsiaaldemokraatliku Erakonna liige.

Euroopa Parlamendis

2004. aasta Euroopa Parlamendi valimistel kandideeris Andres Tarand Sotsiaaldemokraatliku Erakonna nimekirja 6. numbrina. Ta sai 841 häält, millega ta ei osutunud Euroopa Parlamenti valituks. Pärast Ivari Padari loobumist oma mandaadist oli Tarand aastatel 2004–2009 Euroopa Parlamendi liige.

Isiklikku

Tema isa oli Helmut Tarand (1911–1987) ja tema tädipoeg on Priit Aimla.
Tema abikaasa on Mari Tarand ja nende pojad on Indrek ja Kaarel Tarand.
Sophia Lucia

Tantsu- ja koolitee

Sophia Lucia alustas tantsimist kaheaastaselt California osariigis Poways ([ˈpaʊ.eɪ]) San Diego Dance Centeris. Talle tutvustas tantsu põhitõdesid tema nõbu Kristen Hibbs, kes on San Diego Dance Centeri omanik. Sophia treenib Sophia Master Ballet Academy's Arizonas, kuid ta on koduõppel. 
Vähemalt kaks korda nädalas on Sophial eratunnid erinevate tantsuõpetajatega ning ta teeb kodutöid 6 tundi päevas. Kokku treenib Sophia 35–40 tundi nädalas, õppides ja harjutades selliseid tantsuliike ja -stiile nagu ballett, džäss, contemporary dance ja stepptants. Lisaks teeb Sophia iga päev tund aega venitusi.
Ta treenib erinevate koreograafidega. Lisaks Master Ballet Academy koolile osaleb ta ka Champion Rhythmic Gymnasticsis, et arendada painduvust ja tugevust.
Tema lemmiktantsustiilid on contemporary dance ja džäss, sest just nende abil saab ta näidata maailmale, et suudab teha midagi palju enamat kui lihtsalt üht piruetti.

Saavutused

Sophia Lucia tantsukirg väljendub paljuski. Näiteks on tema nimel järjest tehtud piruettide arvu Guinnessi rekord. Rekord sooritati 30. märtsil 2013 San Diego Dance Centeris, kui Sophia tegi esimesel katsel 47 piruetti, teisel katsel 48 piruetti ning viimasel katsel järjest 55 piruetti. Lisaks rekordile on tal oma tantsuriietuse rõivabränd California Kisses, kus ta disainib ja modelleerib tantsuriideid koos Jordyn Jonega. Sophia on juba mitu korda tulnud tantsuvõistlustel National Champion Dance USA meistriks. Aastal 2016 osales ta koos oma partneri William Jackson Beckhamiga Varnas rahvusvahelisel balletivõistlusel "Varna IBC", kus paar sai esikoha.
Sophia tantsukarjäär ei piirdu ainult võistlustega. Ta on osalenud ka telesaadetes "Tantsud tähtedega", "Dance Moms", "So You Think You Can Dance", "The X Factor", Ameerika otsib superstaari" ja "The Ellen DeGeneres Show". Näiteks aastal 2015 saavutas Sophia esikoha YouTube'i seriaalis "Teen Dance Challenge". 
Eelmisel kevadel hakkas Sophia võtma näitlemise eratunde. Ta sai peaosa filmis "A Nutcracker Christmas", mille esilinastus oli 10. detsembril 2016 telekanalis Hallmark Channel. Samuti kehastas ta lapsstaar Shirley Temple'it filmis "The Shirley Temple Story".

Perekond

Sophia Lucia ema on Jackie Lucia ja vend Vinny. Neil on koer Lily.
Liina Tennosaar

Liina Tennosaar (sündinud 23. mail 1965 Tallinnas) on eesti näitleja, Kalmer Tennosaare tütar.
Ta lõpetas 1986. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri.
Aastatel 1986–1988 töötas ta Vanemuise teatris, 1988–1993 Endlas ja 1996–2001 Vanalinnastuudios. Tennosaare väljapaistvamad tööd draamalaval on olnud Epu osa Priit Pedajase lavastuses "Epp Pillarpardi Punjaba potitehas", proua Itami roll Merle Karusoo lavastuses "Täieline Eesti vabariik", Josie Hogani osa Priit Pedajase lavastuses "Saatuse heidikute kuu" (tunnustatud Ants Lauteri preemiaga) jpm.
Ta on muu hulgas mänginud filmides "Tants aurukatla ümber", "Püha Susanna ehk Meistrite kool", "Sügis" (Juuli Vispel), "Sügisball" jm.
Alates 2001. aastast on ta vabakutseline näitleja.

Isiklikku

On olnud abielus näitleja ja laulja Heino Seljamaaga, kellega neil on ühine poeg Jass Seljamaa ning näitleja Sten Zuppinguga, kellega neil on ühine tütar Epp.
Võhma Lihakombinaat

Võhma Lihakombinaat oli Võhmas tegutsenud lihatööstusettevõte.
1972–1975 ehitati Võhmasse uus lihakombinaat. 1980. aastatel töötas Võhma Lihakombinaadis üle 800 töötaja ning Võhmast kujunes monofunktsionaalne asula. Võhma Lihakombinaat pankrotistus esimest korda 1994. ja lõplikult 1996. aastal, tuues linna suure tööpuuduse.
1996. aastal ostis Võhma linnavalitsus Võhma Majandusühisuselt vana kaubamaja esimese korruse, et mahapõlenud kultuurimaja asemele ehitada uus kultuurikeskus. Vabariigi valitsuse reservfondist selleks eraldatud rahast jäi üle 357 000 krooni. See oleks tulnud seaduse järgi tagastada reservfondile, kuid linnavalitsus maksis sellega lihakombinaadi pankroti tagajärjel töötuks jäänud inimeste küttevõlgu.
Et tol aastal (1996) laekus linnaeelarvesse loodetust vähem tulumaksu, ei õnnestunudki seda summat reservfondi tagasi maksta. Riigikontroll avastas selle 1997. aastal. 1998. aastal eraldati see summa uue kultuurikeskuse ehituseks.
1989–1994 oli kombinaadi direktor Arvi Kotsar.
William Schallert

William Schallert (6. juulil 1922 Los Angeles – 8. mai 2016 Los Angeles) oli USA näitleja.
Ilmar Mändmets

Ilmar Mändmets (30. aprill 1944 Mõisaküla – 6. detsember 2015) oli eesti põllumajandusjuht ja riigitegelane.
Ta lõpetas aastal 1962 Mõisaküla Keskkooli, aastal 1970 agronoomina Eesti Põllumajanduse Akadeemia ning aastal 1992 välismajanduse ökonomistina Tartu Ülikooli.
Ta töötas aastatel 1970–1972 Olustvere sovhoostehnikumis peaagronoomina; 1972–1974 oli ta samas parteialgorganisatsiooni sekretär. Aastatel 1974–1976 oli ta Eesti Põllumajanduse Akadeemias aianduse ja entomoloogia kateedri õppejõud. Aastatel 1976–1977 oli ta Viljandi näidissovhoosi Puiatu osakonna juhataja, 1977–1981 "Lembitu" kolhoosi juhatuse esimees.
Aastatel 1981–1990 oli ta Viljandi näidissovhoosi direktor, 1990–1992 Heimtali kolhoosi juhatuse esimees. Aastatel 1993–1995 oli ta Eesti Vabariigi delegatsiooni asendusliige Euroopa Nõukogus, Euroopa Nõukogu Majanduse ja Arengu Komitees ning Euroopa Nõukogu Põllumajanduse ja Maaelu Arengu Komitee liige.
Aastatel 1995–1997 oli ta Tiit Vähi teises ja kolmandas valitsuses põllumajandusministriks.
1992. aasta Riigikogu valimistel sai ta (valimisliidu "Kindel Kodu" ridades) 2747 häält ning osutus valituks; 1995. aasta Riigikogu valimistel sai ta (valimisliidu "Koonderakond ja Maarahva Ühendus" ridades) 2506 häält ning osutus valituks. 1999. aasta Riigikogu valimistel sai ta (Sotsiaaldemokraatliku Erakonna, tollase nime järgi "Mõõdukad" ridades) 421 häält ning ei osutunud valituks.
Guirschi loss

Guirschi loss on loss Belgias Valloonias Luxembourg'i provintsis Guirschi külas. Geograafilised koordinaadid on 49°43'8" N, 5°51'18" E.
Loss asetseb suures puudega prantsuse aias. See on ehitatud 1749–1763 ning kuulub de Wykerslooth de Rooyesteynidele. Loss ei ole külastajatele avatud. 
Loss koosneb mitmest kokkuehitatud hoonest.

Ajalugu

Guirschis resideerisid Guirschi isandad, Arloni markiide vasallid.
Guirschi esimese linnuse hävitas 1453 Antoine de Croy Burgundia vallutuse ajal. Busleydenid rajasid 17. sajandil uue residentsi praeguse Guirschi Saint-Willibrordi kiriku lähedale. See läks hiljem de  Cobreville'idele, seejärel Marche'idele, kes jätsid selle maha ning ehitasid praeguse lossi.
Wilhelm Friedrich Rinne

Wilhelm Friedrich Rinne (17. veebruar 1783 Järva-Peetri – 26. märts 1863 Reigi) oli Eesti vaimulik.
Õppis Tallinna Gümnaasiumis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1803–1806. Pärast ülikooli lõpetamist töötas koduõpetajana Riisiperes. Ordineeriti õpetajaks 2. veebruaril 1813.
Oli aastatel (kutsuti 28. detsembril 1812) 1813–1863 Reigi Jeesuse koguduse õpetaja, lisaks oli ajavahemikus 1830–11. veebruar 1859 Saarte-Lääne praostkonna praost ja aastast 1840 Läänemaa ülemkirikueestseisja-ameti liige.

Isiklikku

Tema isa Johann Friedrich Rinne oli Järva-Peetri Püha Peetruse koguduse õpetaja, poeg Leopold Bernhard Wilhelm Rinne oli Hanila ja Varbla koguduse õpetaja, poeg Gustav Felix Rinne oli Reigi-, Peterburi Katharina ja Järva-Peetri koguduse õpetaja.
Miami Ülikool (Ohio)

Miami Ülikool (Miami University) on ülikool Ameerika Ühendriikides Ohio osariigis.
Ülikool on asutatud 1809. aastal. Ülikoolilinnak asub Oxfordi linnas.
Aleksei Venediktov

Aleksei Aleksejevitš Venediktov (vene keeles Алексей Алексеевич Венедиктов; sündinud 18. detsembril 1955 Moskvas) on Venemaa ajakirjanik ja poliitikavaatleja. 
Ta on aktsiaseltsi Ehho Moskvõ aktsionär 18% osalusega ja 1998. aastast raadiojaama Ehho Moskvõ peatoimetaja. 2017 veebruari seisuga oli  ta kõige enam tsiteeritud ajakirjanik Venemaal.
Ta on 2016. aastast Moskva Linna Ühiskondliku Koja liige.

Haridus ja töökäik

Pärast Moskva Riikliku Pedagoogilise Instituudi lõpetamist 1978. aastal töötas Venediktov 20 aastat kooliõpetajana, sealhulgas 19 aastat Troparjovo-Nikulinos asuva Moskva 875. Üldharidusliku Keskkooli ajalooõpetajana.
Alates 1990. aasta augustist töötab Venediktov raadiojaamas Ehho Moskvõ. Seal alustas ta korrespondendina, seejärel tegutses poliitikavaatlejana ja informatsiooniteenistuse juhina. 1998. aastal valiti ta raadiojaama peatoimetajaks.
2012. aastal oli ta ajalooteemalise kogupereajakirja Diletant asutajaid. 2015. aastast on ta selle omanik.

Esinemine Washingtonis Kennani instituudis

2018. aasta jaanuaris esines Venediktov Washingtonis Kennani instituudis. Vastates Lauri Mälksoo (2017. aasta septembrist Kennani instituudi fellow) küsimusele, kas on veel riike või kohti, mis võiksid (lisaks Krimmile) ahvatleda Venemaa presidenti, märkis Venediktov, et "Venemaa põeb postimperiaalset sündroomi, mis on normaalne ehk banaalne".  Kuid erinevalt Gruusiast ja Ukrainast, on Baltimaadega teine lugu. "Baltimaades on tõepoolest NATO. Baltimaades seisavad elava kilbina tuumariikide pataljonid. Ja Vene vägede kokkupõrge nendega ja tappa sõdureid...". Venediktov jättis lause lõpetamata ja vahetas teemat – tuletas kuulajatele meelde, millega algas ameerika kirjaniku Tom Clancy viimane poliitiline põnevik.

Vaated

Venediktov on ateist. Poliitilistelt vaadetelt määratleb ta end konservatiiviks. Ta on Ronald Reagani ja Margaret Thatcheri vaadete austaja.

Isiklikku

Venediktovi emapoolne vaarisa, Moskva ülikooli professor Abram Dõhhovitšnõi (1882–1963) ja vanaema, riikliku preemia laureaat Nina Dõhhovitšnaja (1914–2006) olid ehituskonstruktorid. Venediktovi isa, mereväeohvitser allveelaevnik Aleksei Venediktov hukkus tormisel merel nädal enne Aleksei Venediktovi sündi. Venediktovi isapoolne vanaisa Nikolai Venediktov (1910–?) töötas NKVD-s. 
Venediktovi abikaasa Jelena Sitnikova (sündinud 1969) töötab raadiojaamas Ehho Moskvõ. Neil on poeg Aleksei (sündinud 2000).
Venediktov valdab prantsuse keelt.
Monetarism

Esmane monetarism

Irving Fisher kogus kuulsust kvantitatiivse raha teooriaga (quantity theory of money), mis lihtsustatult öeldes väidab, et raha hulga kahekordistamine kahekordistab pikaajalises perspektiivis ka hinnad. Seda võib vaadata kui vastuväidet John Maynard Keynesi väitele, et kuna pikas perspektiivis oleme me kõik surnud, siis peaksime kontsentreeruma lühiajalisele perspektiivile.
Robbins ja Schumpeter viisid esmase monetarismi Friedmani arvates "naeruväärsesse" olukorda, kuna nad eitasid rahandus- ja fiskaalpoliitika võimalikku positiivset rolli majandusarengule.

Chicago vana monetarism

Chicago vana monetarismi koolkond, mille tuntumateks esindajateks võib pidada Vinerit, Simonsit ja Knighti, rõhutas raha käibekiiruse muutust (variability of velosity) ja selle võimalikku sidet inflatsiooni määraga. Nimelt spekuleerisid nad, et 1930. aastate suure majanduslanguse taga oli USA riiklik fiskaal- ja rahanduspoliitika, mis andis võimaluse pankadel pankrotistuda ja deposiidi mahul järsult väheneda. Majanduse madalseisust väljatoomiseks soovitasid nad raha hulka järsult suurendada, mis nende arvates oleks teinud lõpu deflatsioonile. Kuigi nimetatud autoreid on kritiseeritud ateoreeriluses, väidab Friedman, et ta ei oleks suutnud ilma nende esialgsete mõteteta jõuda monetarismi kui koolkonna põhimõtteliste järeldusteni.

Klassikaline monetarism

Tekkis 1950.–1960. aastatel, mil Nobeli auhinna laureaat, majandusteadlane Milton Friedman USA-st kogus hulgaliselt teoreetilisi andmeid, et esitada vastuseisu keinslaste teooriale. Pöörduti tagasi klassikalise koolkonna mõtete juurde. Friedman väitis, et majandus on stabiilsem, kui seda oletasid varajased keinslased. Kui Friedmani vaated laienesid ja need sünteesiti mõttekoolkonnaks, kujunes välja ka koolkonna nimetus – monetarism.
Monetarismil on kolm peamist aspekti:
1) eramajandus on põhiliselt stabiilne – hindade ja palkade paindlikkus tekitavad tugevaid isekorrigeerimisomadusi. Langusperioodid kalduvad olema lühikesed ja mõõdukad;
2) aktiivsuspoliitika teeb rohkem halba kui head – poliitika viitajad ja ennustusvead tähendavatki seda, et aktiivsuspoliitika teeb üldiselt rohkem halba kui head. Parim poliitika on lihtsalt jätta majandus rahule;
3) raha on tähtsaim majandusmuutuja – raha võib pikapeale mõjutada ainult inflatsioonimäära, kuid üsna kiiresti avaldada tugevat mõju kõigile majandusmuutujatele.
Monetaristide arvates on majandus pikaajalises perspektiivis stabiilne, mistõttu lühiajaliste kõikumiste tasandamine on edutu ja mõnevõrra isegi destabiliseeriv. Seetõttu toetavad monetaristid ka passiivset poliitikat. Nad arvavad, et igasugune märgatav ebastabiilsus on tõenäoliselt valitsuse sekkumise tagajärg. Suhtumine poliitikasse on monetaristidel sügavalt umbusklik.

Poliitiline monetarism

Monetaristliku koolkonna politiseerumist võib seostada M. Friedmani 1962. aastal avaldatud raamatuga "Kapitalism ja vabadus" ning seejärel abikaasaga kahasse kirjutatud raamatuga "Valikuvabadus". Nimetatud raamatud püüavad populaarteaduslikus keeles selgitada laiemale üldsusele monetaristliku koolkonna tõekspidamisi majanduse toimimise alustest.