Oraalne tolerants

Oraalne tolerants on immunoloogiline protsess, kus organismi tavapärane immunoloogiline reaktsioon surutakse alla, kui tegu on suukaudselt manustatud antigeenidega, nagu toidus sisalduvad valgud ja kahjutud bakteriaalsed antigeenid.

Perifeerne tolerants

Oraalne tolerants on perifeerne tolerants. Perifeerne tolerants on immunoloogiline tolerants, mille mehhanismid leiavad aset väljaspool primaarseid lümfikudesid. Perifeerse tolerantsi funktsiooniks on ennetada lümfotsüütide initsieeritud potentsiaalselt ohtlikku immuunset vastust organismi enda kudede või muidu kahjutute substantside vastu, nagu toit või kommensiaalsed organismid .

Tähtsus organismis

Oraalne tolerants on indutseeritud suukaudselt manustatud ainetele, mis seejärel liiguvad  soolestiku limaskestale ja soolestiku limaskestaga seotud lümfikoele. Oraalne tolerants töötab ilmselt samal perifeerse tolerantsi põhimõttel, mis välistab põletikulist reaktsiooni bakteriaalsetele antigeenidele mikrobioomis, sest mõlemal juhul on tegu soole limaskesta-seoselise lümfikoega. Oraalselt indutseeritud immunoloogiline mittereageerimine on süsteemne ja võib teatud juhtudel alandada organismi ülitundlikkust. Andmed 1829. aastast näitavad, et Ameerika indiaanlased taandasid ülitundikkust roniva mürgipuu (Toxicodendron radicans) vastu, manustades mürgise taime kaasliigi Rhus lehti. Tänapäeva katsetused pole selgust toonud, kui kasutatakse oraalse tolerantsi mehhanisme, et leevendada ülitundlikkuse reaktsioone ja  autoimmuunseid haigusi (nt reumatoidartriiti). Niisugune immunoloogiline funktsioon on määrava tähtsusega, kuna organism on konstantselt eksponeeritud eksogeensetele antigeenidele, mis on organismile kasulikud või kahjutud.

Oraalse tolerantsi teraapia

Allergilisi reaktsioone ja ülitundlikkust peetakse traditsiooniliselt organismi ekslikku või üleliigset reageerimist immuunsüsteemi poolt. Seda võib põhjustada halvasti funktsioneeriv või alaarenenud perifeerne tolerantsus. Normaalsetes tingimustes T-rakud, Tr1- ja Th3-rakud limaskesta pinnal suruvad maha tüüp II CD4 abistaja rakud (Th-rakud), nuumrakud ja eosinofiilid, mis vahendavad allergilist vastust. T-rakkude puudulikkus või nende lokaliseerimine limaskestale on täheldatud astma ja atoopilise dermatiidiga seoses olevat . Ülitundlikkus-reaktsioone on püütud vähendada oraalse tolerantsi teraapiaga. Korduv allergeeni eksponeerimine väikestes, kuid aegamisi suurenevates kogustes, subkutaanselt või sublinguaalselt on näidanud häid tulemusi allergilise ninapõletiku (riniidi) puhul. Sama on täheldatud antibiootikumide vastu tekkiva allergia puhul lastel. Sellisel juhul eksponeeritakse oraalsel teel antibiootikume, kus hapteenid (molekul, mis seondudes kandjavalguga võib muutuda allergeeniks) tekitavad allergilisi reaktsioone. Lisaks on oraalse tolerantsi teraapiat testitud inimese autoimmuunhaigustel, nagu MS (skleroos), artriit (liigesepõletik), uveiit (silma soonkesta põletik), diabeet ja mitmed allergiad. Positiivseid tulemusi on täheldatud teise faasi katsealustes ja uutes katsealustes artriidi puhul. MS-i ja diabeedi puhul on tulemused veel ebaselged.
Lisaks oraalsele tolerantsi teraapiale kasutatakse ka nasaalset tolerantsi teraapiat. Limaskestaga seotud tolerantsi mehhanismid on lootustandvad autoimmuunsete ja põletikuliste haiguste raviviisid, sest need pole organismile mürgiseid, neid on lihtne läbi viia ja olemas on antigeeni-spetsiifilised mehhanismid. Antigeeni doos, tekkivad immunoloogilised markerid (hindamaks immunoloogilist efekti), teekond (nasaalne või oraalne), kasutatavad preparaadid ja mukoossed adjuvandid (abiained), kombinatsioon teraapiast ning varajasest teraapiast on olulised punktid eduka oraalse tolerantsi teraapia rakendamiseks.

Aktiivne supressioon

Mehhanism aktiveeritakse madalatel antigeeni doosidel regulatoorsete T-rakkude vahendusel. Suukaudselt manustatud antigeenide spetsiifilised regulatoorsed T-rakud migreeruvad soolestikust lümfiorganitesse ja üldisesse tsirkulatoorsesse süsteemi. T-rakud on stimuleeritud sekreteerima supreseerivaid tsütokiine (TGF-b, IL-4, IL-10), puutudes kokku ja ära tundes samad või sarnased antigeenid märklaud-koes (haigustekitaja). Supresiivse toimega tsütokiinid omakorda suruvad alla aktiveeritud põletikuga seotud Th1 rakud. Supressiivsed tsütokiinid ei ole antigeenispetsiifilised, kuid tsütokiinide sekretsiooni vahendavad T-rakud sõltuvad spetsiifilistest antigeeni peptiididest. Aktiivne suppresioon on põhiline oraalse tolerantsi mehhanism autoimmuunsete haiguste ravil, kus märklaud-antigeen ei ole teada.

Klonaalne anergia

Klonaalse anergia puhul indutseerivad reageerimatust Th1-raku funktsioonides kõrged antigeeni doosid. Rakud on võimetud reageerima spetsiiflisele antigeenile T-raku retseptori (TcR) ja MHC-ga peptiidi kontekstis. Rakkude anergiast võib üle saada kõrgetel tsütokiinide kontsentratsioonidel, mis toodaksid sellisel juhul sekundaarseid stimuleerivaid signaale nagu IL-2. Anergia tähendab seega, et Th1 rakud on nii-öelda välja lülitatud. Klonaalse anergia mehhanism võib leevendada põletikulisi autoimmuunseid haigusi, kui oraalse antigeeni doos on piisav, et anergiseerida Th1-rakke.

Klonaalne deletsioon

Klonaalsel deletsioonil elimineeritakse antigeenile reageerivaid rakke. Leiab aset Peyeri naastudes ja tüümuses. Mehhanismi käivitamiseks on vajalik suur antigeenide kogus. Vastusena oraalsele antigeenile surmatakse nii Th1-rakke kui ka regulatoorseid T-rakke.