David Premack

David Premack (26. oktoober 1925 – 11. juuni 2015) oli Ameerika Ühendriikide psühholoog, Pennsylvania Ülikooli psühholoogia emeriitprofessor.
Ta õppis Minnesota Ülikoolis loogilise positivismi hiilgeajal, mil ülikooli psühholoogia ja filosoofia teaduskonnad olid väga tihedalt seotud. Herbert Feigl, Wilfred Sellars ja Paul Meehl viisid läbi filosoofia seminare ning grupidünaamikat õpetasid Leon Festinger ja Stanley Schacter.

Teadustöö

Premack alustas primaatide uurimisega 1954. aastal Yerkesi primaatide bioloogia laboratooriumis Floridas. Tema kaks esimest katsealust šimpansid Sarah ja Gussie alustasid Missouri Ülikoolis ja reisisid Premackiga California Ülikooli Santa Barbarasse. Seejärel liikusid nad Pennsylvania ülikooli, kus Premackil oli kokku üheksa šimpansit.
Premacki esimene teadustöö (1959) oli sarrustuse teooria, mis sai tuntuks kui Premacki printsiip. Selle teooria järgi sarrustavad tõenäolisemad käitumised vähem tõenäolisemaid käitumisi .
Premack lõi 1978. aastal koos Guy Woodruffiga vaimuteooria, mis on osutunud kasulikuks psühholoogias ja neuroteaduses . Vaimuteooria kohta on avaldatud sadu artikleid erinevatel teadusaladel, nagu näiteks võrdlev psühholoogia , arengupsühholoogia  ning sotsiaalne neuroteadus .
Premack leidis koos kolleegidega sarnane/erinev analüüsi abil, et šimpansid oskavad kasutada analoogiat. Sarnasus/erinevus ei ole
seotud objektidega (nt A sarnaneb A-ga, A erineb B-st) või omadustega, see on
seos suhete vahel: Näiteks: AA ja BB, CD ja EF ning AA ja CD. AA ja BB on omavahel sarnased, suhe nende vahel on sarnane. CD ja EF on üksteisest erinevad, kuid nendevaheline suhe jääb samaks. Nende seoste alusel õpetati šimpansitele sõna
"sarnane" nagu AA ja "erinev" nagu CD. Sõnade õppimisel kasutasid šimpansid spontaanseid analoogiaid füüsiliselt (nt väike ring on suurele ringile nagu väike kolmnurk on suurele kolmnurgale) ja funktsionaalselt (nt võti on lukule nagu
avaja on pudelile) sarnase reaktsiooni vahel .
Premack leidis mitteverbaalse meetodiga testides, et nii lapsed kui šimpansid suudavad teha põhjuslikke järeldusi .
Premack näitas, et šimpansid oskavad tükkidest kokku panna näo kujutise, asetades silmad, nina ja suu õigesse kohta. Samuti oskavad šimpansid sümboolset käitumist. Erinevates olukordades enda peeglist jälgimisel mütsi, prillide ja kaelakeega, oskasid nad 48h hiljem näo pildil ära märkida pealae (mütsi), silmad (prillid) ja kaelapiirkonna (kaelakee) asukoha .
Premack väitis, et lapsed jagavad maailma kahte sorti: teiste poolt liigutatavateks ja iseseisvalt liikuvateks objektideks. Ta tõi välja, et imikud omistavad eesmärgipäraselt iseliikuvatele objektile kavatsuse, mis on aluseks hinnangule, nt positiivne hinnang antakse õrnale tegevusele, kui üks objekt hoolitseb teise eest, negatiivne hinnang karmile tegevusele, kui üks objekt lööb teist. Seega hindavad imikud positiivselt, kui üks objekt aitab eesmärgi saavutamiseks teist, ja negatiivselt, kui üks objekt takistab teisel eesmärgi saavutamist. Kokkuvõtvalt leidis Premack koos Ann Premackiga, et imikud võrdustavad hoolitsemise aitamisega ja löömise takistamisega (hoolimata füüsilistest erinevustest) .
Premack uuris ka loomade ja inimeste intelligentsuse erinevusi. Inimesed on võimelised saavutama mitmeid eesmärke, loomad vaid ühte . Inimese kompetents koosneb mitmetest evolutsiooniliselt sõltumatutest komponentidest (erinevad oskused ja tegevused), loomade kompetentsus koosneb ühest evolutsioonilisest komponendist (toitumisega seonduv)  .