Juno (kosmosesond)

Ülevaade

NASA valis 2005. aastal Juno New Horizonsi järel New Frontiersi programmi teiseks missiooniks.
Juno startis kanderaketil Floridast 5. augustil 2011 ja Jupiterini jõudmiseks kulus tal viis aastat. Sond kogus linguefekti abil hoogu Maa juures, möödudes Maast 9. oktoobril 2013. Juno jõudis Jupiteri orbiidile 5. juulil 2016, olles planeedini jõudmiseks läbinud 2,8 miljardit kilomeetrit (18,7 AUd). Sond aeglustas oma hoogu, et siseneda Jupiteri orbiidile, orbitaalperioodiga 53,5 päeva. Juno pidi esialgsete plaanide järgi oktoobris 2016 oma hoogu veelgi aeglustama, et ühe tiiru kestus oleks 53 päeva asemel kaks nädalat, kuid see lükati võimalike vigaste kütuseklappide tõttu edasi detsembrisse. Detsembris teatas NASA, et manööver on veelgi edasilükatud, et vältida võimalikke riske.
14-päevasel orbiidil asub sond infrapuna ja mikrolainete abil mõõtma sügavalt planeedi atmosfäärist pärinevat radiatsiooni. Need uuringud annavad aimu, kuidas planeet tekkis ja miks on Jupiteri atmosfäär stabiilselt triibuline. Teised instrumendid mõõdavad gravitatsioonivälja ja polaaralade magnetvälja.
Juno missioon pidi esialgsete plaanide kohaselt lõppema veebruaris 2018, kui NASA pikendas seda juulini 2021. Pärast 37 tiiru tegemist oleks sond suunatud Jupiteri atmosfääri, kus see ära põleb, et vältida sondi kukkumist planeedi kuudele ja võimalikku bioloogilist saastamist.

Start

Juno startis kanderaketi Atlas V pardal Cape Canaveralilt. Start kulges plaanipäraselt ja sond jõudis parkimisorbiidile umbes 10 minutit pärast starti. Pool tundi pärast starti käivitus 9 minutiks kanderaketi mootor, et viia Juno heliotsentrilisele orbiidile.
Enne kanderaketist eraldumist pandi Juno pöörlema kiirusega 1,4 pööret minutis. Umbes 54 minutit pärast starti eraldus sond kanderaketist ja sirutas välja oma päikesepaneelid. Pärast päikesepaneelide väljasirutamist ja lukustamist vähendas sond enda pöörlemist kahe kolmandiku võrra. Juno peab pöörlema, et tagada reisi ajal stabiilsus ja et kõik seadmed saaksid Jupiteri uurida.

Maast möödalend

Pärast kaht aastat heliotsentrilisel orbiidil suundus Juno Maa orbiidi suunas, et Maast möödudes linguefekti abil hoogu juurde saada. Maast möödumine tõstis Juno kiirust 3,9 km/s võrra ja sond asus seejärel teele Jupiteri suunas. Peale kiiruse kogumise oli möödalend vajalik ka mõnede instrumentide katsetamiseks ning mõnede Jupiteri juures kasutatavate manöövrite harjutamiseks.

Jupiteri orbiidile sisenemine

Jupiterile lähenedes hakkas Junole mõjuma planeedi gravitatsioon ning kiirendas sondi kiiruseni 210 000 km/h. 5. juulil 2016, ajavahemikus 03:18 kuni 03:53 (UTC) käivitas sond 2102 sekundiks mootori, et oma liikumist aeglustada ja siseneda Jupiteri polaarorbiidile perioodiga 53,5 päeva. Sond sisenes kell 3:53 edukalt Jupiteri orbiidile.

Orbiit ja keskkond

Juno läheneb praegusel orbiidil kuni 4200 km kaugusele planeedist ning kaugeneb seejärel kuni 8,1 miljoni kilomeetri kaugusele. Insenerid soovisid sondi oktoobris viia lühemale orbiidile, kuid probleemid peamootoriga lükkasid selle edasi. 17. veebruaril 2017 teatas NASA, et Juno orbiidi lühendamine jäetakse ära, sest peamootori rikke tekkimise tõenäosus on liiga suur ning sond jääb praegusele orbiidile kuni missiooni lõpuni. See tähendab, et põhimissiooni lõppedes on kosmosesond teinud ainult 12 tiiru ümber Jupiteri ning põhimissiooni lõppedes, peab sõltumatu teadlaste komisjon otsustama, kas missiooni tuleks pikendada. Juno on praegu orbiidil, kus ta puutub Jupiteri radiatsioonivöönditega kokku minimaalselt, et kaitsta päikesepaneele ja elektroonikat ohtliku kiirguse eest. Elektroonikat kaitsevad radiatsiooni eest ka sondi titaanist seinad. Hoolimata vastumeetmetest on insenerid kindlad, et mõned seadmed ei pea missiooni lõpuni vastu. JunoCami ja JIRAM-i elueaks pakuti vähemalt kaheksa tiiru ning MWR-ile vähemalt 11 tiiru orbiidil.
Juno sooritas oma esimese möödumise Jupiterist 27. augustil 2016 ja pildistas esmakordselt planeedi põhjapoolust.
18. oktoobril 2016, 13 tundi enne teist möödalendu, lülitus Juno JIRAM-i rikke tõttu turvarežiimi. Sond lülitub sellesse režiimi automaatselt, kui satub tavapärasest erinevasse olukorda, ning turvarežiimi lülitumise tõttu lülitas sond teadusseadmed välja ning keeras ennast Päikese poole, et saada maksimaalselt päikesevalgust. Turvarežiimi lülitumise tõttu teadusandmeid ei kogutud.
11. detsembril sooritas sond kolmanda möödalennu, mis oli taas edukas. Möödalennu ajal ootas JIRAM tarkvara uuendust ning seetõttu oli see ainus teadusseade, mis oli möödalennu ajal välja lülitatud. Neljanda möödalennu sooritas sond 2. veebruaril 2017 ja viienda 27. märtsil 2017. Juno järgmine möödalend Jupiterist toimus 19. mail. Juno möödus Jupiterist seitsmendat korda 11. juulil ja tiiru ajal lendas sond üle Suurest Punasest Laigust, tehes sellest missiooni esimesed lähifotod.

Missiooni lõpp

NASA on missiooni pikendanud vähemalt 2021. aastani. Kui NASA otsustab Juno missiooni lõpetada, juhitakse see Jupiteri atmosfääri. Missiooni ajal puutub sond kokku suure koguse radiatsiooniga ja see võib põhjustada edasisi seadmete rikkeid, mis omakorda võivad Juno mõnele Jupiteri kuule kukutada. Sondi hävitamine tagab, et Jupiteri kuud ei saastu võimalike Maalt toodud bakteritega. Juno viimne teekond kestab 5,5 päeva ning see põleb Jupiteri atmosfääris ära.

Missiooni maksumus

Juno missiooni esialgseks maksumuseks pakuti 700 miljonit USA dollarit arvestusega, et sond stardib 2009. aastal. NASA eelarvekärped lükkasid stardi 2011. aastasse ning seisuga juuli 2016 oli missiooni maksumus 1,1 miljardit dollarit.

Päikesepaneelid

Juno on esimene Jupiteri-missioon, mis kasutab RTG asemel päikesepaneele ja kaugeimale saadetud päikesepaneele kasutav kosmosesond. Jupiteri orbiidil langeb Juno päikesepaneelidele 96% vähem päikesevalgust kui Maale. NASA otsustas päikesepaneele kasutada, kuna Uraan-238 on muutunud väga haruldaseks ning päikesepaneelide tehnoloogia on viimastel aastakümnetel märkimisväärselt arenenud.
Juno pardal on kolm päikesepaneeli, mis paiknevad sümmeetriliselt kere ümber. Kaks paneeli koosnevad neljast segmendist ja kolmas koosneb kolmest segmendist ja magnetomeetrist. Iga paneel on mõõtudega 2,7x8,9 m ja need on suurimad süvakosmosesse saadetud päikesepaneelid.
Päikesepaneelid kaaluvad kokku 340 kg ja kui need oleksid kohandatud tööks Maal, toodaksid need 12–14 kW. Jupiteri orbiidil toodavad need ainult 486 W ja radiatsiooni mõjul väheneb tootlus 420 vattini.

Side

Junoga sidepidamiseks kasutatakse X-riba ja NASA Süvakosmose sidevõrku. Kuna andmeside kiirus on aeglane, on piltide saatmise võimalused piiratud ja iga tiiru ajal saab sond saata 10–100 pilti (sõltub kui palju tihendada). Piltide arvu piirab ka asjaolu, et JunoCam on mõeldud meedia ja avalikkuse kaasamiseks, mitte teaduse jaoks ning seetõttu on teiste seadmete saadetud info olulisem.
Juno sideantenni kasutab ka pardal olev GS instrument.

Galileo plaat ja LEGO

Juno pardal on ka Galileo Galileile pühendatud plaat, mille ehitas Itaalia Kosmoseagentuur ja mille mõõtmed on 7,1x5,1 cm. Plaat on alumiiniumist ja kaalub kuus grammi. Plaadil on Galileo portree ja tema kirjutatud tekst, mille ta kirjutas jaanuaris 1610, kui jälgis Galileo kuusid.
Sondi pardal on ka kolm Lego mehikest, mis kujutavad Galileod, Rooma jumalat Jupiteri ning tema õde ja abikaasat Juno't. Rooma mütoloogia kohaselt proovis Jupiter end Juno eest peita ning mähkis end paksu uduvaiba sisse. Juno tõusis seejärel Olümpose mäele ja nägi ikkagi uduvaiba taha. Jupiteri kuju hoiab käes välgunoolt, Juno tõeotsinguid sümboliseerivat suurendusklaasi ja Galileo Galilei teleskoopi. Mehikesed valmisid NASA ja lego koostööna, et meelitada lapsi reaalteadustega tegelema. Kuigi enamus legosid valmistatakse plastist, valmistas LEGO mehikesed alumiiniumist, et need peaksid vastu kosmoselennul tekkivates ekstreemsetes oludes.