Rein Kilk

Elulugu

Rein Kilk sündis ajalooõpetajate perekonna esimese lapsena.
1971. aastal lõpetas ta Tartu 5. keskkooli (praegusesse Tamme Gümnaasiumi) ja andis paberid sisse Tartu Ülikooli õigusteaduse erialale, kuhu võeti vastu kaugõppesse. Kuna kohustuslikust sõjaväeteenistusest vabastati ainult arstliku tõendi alusel või päevases õppes olijad, pidi ta juba 1972. aasta mais (enne esimese õppeaasta lõppu) alustama kaheaastase väeteenistusega, mis möödus peamiselt Ukrainas.
Pärast sõjaväest naasmist asus ta taas kaugõppesse ning läks ligi pooleks aastaks Eesti Loomakasvatuse ja Veterinaaria Teadusliku Uurimise Instituuti laborandi ametikohale tööle. Seejärel töötas ta Tartu näidissovhoosis kraavikaevajana ja tutvus lähemalt ka köögiviljakasvatusega, millest sai hiljem tema esimene äriline tegevus.
Pärast sõjaväeteenistuse lõppu sai ühtlasi alguse Rein Kilgi aktiivne sportlaskarjäär, mis möödus spordiühingus Jõud ja kestis umbes seitse aastat. Jooksutreeninguid alustas ta treener Elmot Heido käe all alles 21. eluaastal ning seadis eesmärgiks olümpiavõidu. Rein Kilk jõudis NSV Liidu meistrikandidaadi normini nii pikamaajooksus kui ka mitmevõistluses. Eesti meistrivõistlustel võitis ta 1979. aastal 10 000 meetri jooksus pronksi, 1981. aastal samal alal hõbeda ning 12 kilomeetri murdmaajooksus pronksi. Samasse aastasse jäi ka võit jooksul ümber Viljandi järve. Kui ta 10 000 meetri jooksus 30.39-ga Eesti hooaja edetabelis viiendat kohta hoidis (tolleaegne Eesti rekord oli 1978. aastal Enn Selliku joostud 27.40,61, mis on jäänud tänaseni selle distantsi Eesti rekordiks), leidis Rein Kilk viimaks, et olümpiavõitjaks ta sündinud ei ole. 1981. aastal jäi sport tagaplaanile.
Teekond ettevõtlusse sai samuti alguse tänu spordile. Nimelt kasvatas üks Rein Kilgi treeningukaaslane, 800 meetri jooksja Einar Sõrra, Elva lähistel kurke. Nähes selles head teenimisvõimalust, sai Rein Kilk innustust oma esimese kurgimaja püstipanekuks 1981. aastal. Sellega oli seotud ka töö Tartu näidissovhoosis. Kuna köögivilju sai kasvatatud üle tol ajal lubatud normi, ohustas teda ka kriminaalasi. Aasta hiljem alustas ta rooside kasvatamist, mis jätkub Marga Roosikasvatuse kaudu tänapäevani.
1980ndate lõpus kuulus Rein Kilk Rahvarinde volikogusse ja Rahvarinde saadikuna ka Tartu linna 1989. aastal valitud volikokku, kus oli 1992. aastani.
Pärast Eesti taasiseseisvumist jõudis Rein Kilk äärmiselt tulusa metalliärini, mis õitses tänu metallihindade langusele Venemaal. 1993. aastal kuulutati Eestis metalliäri illegaalseks. Kehtestati lausa kriminaalvastutus metalliveo eeskirjade rikkumise eest ning see tõi kaasa Rein Kilgi metalliäri lõpu. Sealt pärineb ka tema ütlus "Metall ei ole ju kriminaalsem kaup kui koorejäätis".
Järgnevalt tegi Rein Kilk Ameerika Ühendriikides äri liulaudadega, kus jõudis õunakujulise liulaua patenteerimiseni ning teenis enam kui 100 000 seesuguse toote müügilt 1995. ja 1996. aastal kokku ligi 80 000 USA dollarit. Ilmselt oleks äri veelgi edukamalt jätkunud, kuid tekkisid lahkhelid Eesti tootjaga ning Rein Kilk lõpetas liulaudega kauplemise.
Seejärel tegeles Rein Kilk ka meediaäris. Talle kuulus osalus Tartu Päikeseraadios, Pärnu Raadios ja Tallinna raadiojaamas Mega FM. Viimase müüs ta aga 1999. aasta lõpus Skandinaavia meediaettevõttele Modern Times Group, millele kuulub ka näiteks telekanal TV3.
2004.–2007. aastal oli Rein Kilgile kuuluv ettevõte Nurmus Grupp Eesti suurim lambakasvataja.
1. oktoobril 2006 omandas Rein Kilgile kuuluv tapamaja OÜ Ahto Sirel Tartumaal Konguta vallas asuva aktsiaseltsi Lihameister lihatööstuse, palgates seda juhtima Elmut Paaveli, endise Valga Lihatööstuse juhataja ja aktsionäri. Sama aasta 6. oktoobril ühendasid ärimehed Rein Kilk ja Neeme Raig kõik oma ettevõtted AS Pere alla, luues sellega Lõuna-Eesti suurima toidukontserni.
17. aprillil 2007 kuulutas Pärnu maakohus välja Rein Kilgile kuuluva Zelluloosi vabaajakeskuse ehitanud AS L.Rei pankroti. Pankrotiavalduse esitas Rein Kilgi teine ettevõte OÜ Likante 0,4 miljoni krooni suuruse laenulepingu põhjal. L.Rei võlg ulatus mitme miljoni kroonini, sealhulgas võlgneti AS Eesti Ehitus tütarfirmale OÜ Mapri Projekt koos viivistega 2,6 miljonit krooni. Sama aasta 29. mail kuulutas Pärnu maakohus pankroti teiselegi Rein Kilgi ettevõttele, L.Rei ühele omanikfirmale OÜ Premia Invest.
2009. aastal müüs Rein Kilgi valdusfirma Transcom Grupp turvafirmale Pristis ettevõtte Skorpion Julgestusteenistus. Väidetavalt oli tehingu hind 30 miljonit krooni. Sellest jäi aga 13 miljonit maksmata ning algas firmadevaheline vaidlus, mis lõppes 2011. aastal kaubandus-tööstuskoja juures tegutseva arbitraažikohtu otsusega Kilgi ettevõtte kasuks.
Aastal 2012 viisid pikaajalised majandusraskused pankrotini ettevõtted AS Werol Tehased ja Lihameister. Tõsistesse raskustesse sattus ka AS Pere kontsern, mis pankrotistus 2012. aasta oktoobris.
2015. aastal ilmus Tarmo Teeväli ja Jaano Martin Otsa raamat "Kaval Kilk ja kaksteist lolli: pankrottimine kui uue aja hobusevargus", milles on mälestusi Rein Kilgist. Teda esindava advokaadibüroo nõudmisel korjati teos novembris raamatulettidelt seoses ähvardusega esitada kirjastaja Raamatuvägi OÜ vastu nõue. Et nõuet ei esitatud, naasis raamat mõne nädala pärast poodidesse ja on müügil tänaseni.
2016. aastal esitati Rein Kilgile kriminaalsüüdistus AS-i Pere maksejõuetuse põhjustamises.

Isiklikku

Rein Kilgil on kahest suhtest viis tütart ja kaks poega.
Tal on viis aastat noorem vend Andres.
Rein Kilk mängib saksofoni ja tegeleb muuhulgas ka kunstiga. Oma 50. sünnipäeval avas ta isikunäituse, kus eksponeeris enda loodud serigraafiatehnikas teoseid, kompositsioone ja skulptuure.
Ta kuulub Kaitseliidu Tartu maleva Akadeemilisse malevkonda.
25. augustil 2007 abiellus Kaspar Kokk Rein Kilgi tütre Annaliisiga.