Narva lahing (1700)

Lahing

Lahing leidis aset 30. (19.) novembril (Rootsi kalendri järgi 20. novembril) 1700. Vene väge ründas 10 500-meheline Rootsi vägi (lahingus osales kokku 24 000 meest).
Enne päikesetõusu hakkasid Rootsi väed liikuma ning jõudsid kella kümneks hommikul lahinguväljale. Karl XII ja kindral Rehnskjöld leidsid kohe nõrga koha Vene vägede paigutuses. Nad otsustasid Vene vägede liiga pikad kaitseliinid koondatud rünnakuga ühte punkti läbi murda. Pärast seda pidi Rootsi vägi jaotuma põhja ja lõunasse, et Vene vägede liine seestpoolt rünnata.
Kella kahe paiku algas pärast kahe signaalraketi märguannet Rootsi väeüksuste tormijooks Vene vägede liinidele: 10 500 rootslast ründasid rohkem kui 40 000 kindlustunud venelast (lahingus osales 24 000 venelast).
Rünnaku alguses algas ka tihe lörtsine lumetorm. See puhus venelastele näkku, tehes nende nähtavuse praktiliselt olematuks (mitte üle 20 sammu), ning andis rootslastele taganttuule. Rootslaste rünnak oli venelastele ootamatu, sest Vene väed olid sõdurite arvu poolest rootslastest kaugelt üle. Tänu lumesajule õnnestus rootslastel märkamatult läheneda Vene positsioonidele ning vallutada kindlustused koos suurtükkidega. Rootslaste kogupaugud tekitasid suuri kahjusi, kuid venelaste üksuste kogupaugud jäid vastutuule tõttu liiga lühikesteks.
Hertsog de Croy tahtis käsklusi anda, kuid vürst Jakov Dolgorukov ei tahtnud neid vastu võtta. Vene ohvitserid tõstsid saksa ohvitseride vastu mässu. Nad tapsid hertsogi sekretäri kolonel Lyoni ja palju teisi.
Hertsog de Croy, kindral vabahärra Ludwig Nicolaus von Allart ja saksa ohvitserid, kes kartsid nende vastu mässu tõstnud venelasi rohkem kui rootslasi, andsid end krahv Magnus Stenbockile vangi.
Veerand tunni pärast valitses Vene vägede leeris kohutav kaos. Enamik polke oli laiali jooksnud. Kogu Vene armee oli segaduses ja paanikas. Distsiplineeritud rootslased ajasid kogenematuid Vene nekruteid kahte leeri, põhja ja lõunasse laiali. Osa Vene sõdureid heitis relvad maha ja laskus rootslaste ette põlvili. Õhtupimedas või isegi järgmisel päeval kapituleerusid viimased Vene vägede vastupanukolded. Vene allikas nimetab võitluse jätkajatena Preobraženskoje, Semjonovskoje ja Leforti polku.
Hommikul pani rühm Vene kindraleid Karlile ette kapitulatsioonitingimused: rootslased lubavad Vene väed Narva jõe teisele kaldale relvade ja lippudega, kuid ilma suurtükkideta. Karl nõustus, kuid pärast kaardiväepolkude ja Avtonom Golovini diviisi üleminekut rikkus ta kapitulatsioonitingimusi ja võttis ülejäänud väed vangi. Et rootslastel vabu vägesid vangide valvamiseks ei olnud, lasti nad pärast relvade loovutamist tulema.
Et Vene väed oli väheste kogemuste ja halva varustusega, siis saavutasid rootslased Narva all hiilgava võidu.

Kaotused, vangid ja sõjasaak

Lahingus langes 31 Rootsi ohvitseri ja 646 sõdurit, 1200 rootslast sai haavata.
Rootsi vägede kätte sattus vangi 10 kindralit, sealhulgas Vene ülemjuhataja Charles Eugène de Croy, tsaari kindralsõjakomissar vürst Jakov Dolgorukov, suurtükiväeülem Imerethi prints Alekhsandri, inseneride ülem kindralleitnant Ludwig Nicolaus von Allart, jalaväekindral Avtomon Golovin, Novgorodi asevalitseja kindral Ivan Jurjevitš Trubetskoi, haavatud jalaväekindral Adam van der Weyde, kindralmajor Ivan Ivanovitš Buturlin, Poola-Saksi Moskva saadik kindralmajor parun Langen; 10 polkovnikut, sealhulgas Preobraženskoje polgu komandör parun Blumberg, suurtükiväe Casimir de Kragen, šotlane Alexander Gordon, Jacques Gordon, Pierre le Fort, Wilhelm van Delden, Schnewentz, Goulitz, Pindegras ja Karl-Gustav Iwanicki, Moskva streletsipolgu polkovnik Sacharias Westhoff (Захарий Михайлович Вестов), ning veel 130 kõrget ohvitseri. Vangi langes ka tsaari ihuarst dr Carbonari. Ainsa kindralina pääses kinnivõtmisest Boriss Šeremetjev, kellest Peeter I tegi järgmisel aastal oma vägede kindralfeldmarssali Fjodor Golovini kõrvale. Vangide koguarvuna on nimetatud 12 000. Peale selle said rootslased sõjasaagiks üle 230 Vene lipu, kõik 180 suurtükki ja rohkesti laskemoona, 24 000 musketit ja tsaari sõjakassa, milles oli 32 000 kuldrubla ning ka venelaste valduses olnud 64 000 Rootsi riigitaalrit.
Vene vägede kaotused ei ole täpselt teada, aga Narva all võidelnud vägedest jõudis Novgorodi vähem kui 23 000 meest. Vene vägede kogukaotused pidid seega olema 19 000 – 20 000 meest, sealhulgas nälja, haiguste, haavatasaamise ja deserteerimise läbi. Sõjaväelasi langes Vene vägede poolel lahingus ja eriti taganemisel seitse kuni kaheksa tuhat. On nimetatud arvu 15 000, vene andmetel langes vähemalt 6000 sõdurit. Peamiselt hukkusid kahe väeosa, Preobraženskoje polgu ja Šeremetevi ratsaväe sõdurid. Boriss Šeremetev lootis oma ratsaväe juhtida üle jõe läbi vee minekuga. Selleks valis ta madalapõhjalise jõeosa Narva koskedest ülalpool. Et veevool oli kiire ja oktoobrikuu jääkülm vesi kangestas hobuste jalad, viis jõgi ratsaväelased koos ratsudega kosest alla. Nõnda kaotati tuhat meest. Seejärel hakkasid taganema jalaväelased. Preobraženskoje polgu sõdurid koormasid taganemisel üle Vepsküla juures asunud puusilla, mis nende all purunes, ja praktiliselt kõik sillal olijad uppusid.
1700. aasta lõpul koosnes kogu Vene armee veel ainult 34 000 sõdurist. Sealjuures puudusid neil suurtükid ja laskemoon, osalt ka püssid. Samuti puudus neil igasugune distsipliin ja võitlusmoraal.

Järellugu

Pärast Narva lahingut siirdusid rootslased Tartusse ja selle ümbrusse talvekorterisse. Kuningas ise talvitus endises Laiuse ordulinnuses.
Euroopas lakati pärast kaotust mõneks aastaks Vene sõjaväega arvestamast, Karl XII aga omandas suure väejuhi kuulsuse.
Peeter I moderniseeris sellest kaotusest õppust võttes oma armee mõne aastaga ning võitis lõpuks sõja. Ka Narva vallutati juba 1704 (Narva lahing). Karl XII andis talle selleks hingetõmbeaega, suunates oma jõupingutused Vene vägede jälitamise asemel Poola kuninga August II Tugeva troonilt tõukamisele.

Lahingu jäädvustamine

19. novembril 1900 avati Narva Siivertsi-Peetri kalmistu ees jõe kaldal püramiidikujuline Põhjasõja mälestussammas Preobraženskoje ja Semjonovskoje polgu võitlejatele. Avamine toimus keiser Nikolai II juuresolekul. Teise maailmasõja Narva lahingus sai mälestusmärk vigastada ja see avati pärast taastamist uuesti 1. septembril 1956.

Tsitaat

Friedrich Engels kirjutas oma teoses "Der Krimfeldzug" (1854): 
 
„Narva oli esimene suur õnnetus, mis sai osaks tõusvale natsioonile, kelle otsusekindel vaim oskas isegi kaotused võitudeks muuta.“
 – Friedrich Engels