Huntingtoni tõbi

Haiguse fenotüüp

HT on neurodegeneratiivne ehk närvirakkude degeneratsiooniga seonduv pärilik haigus. HT pärandub perekonnas dominantse pärandumismustriga, fenotüübi muutus ehk haigus avaldub selliselt, et geenipaari ühes geenis (alleelis) on mutatsioon ja teine on normaalne.
Huntingtoni tõbe põdeva inimese bioloogilistel lastel on 50-protsendiline tõenäosus sündida normaalse alleeli ja sama suur tõenäosus haigust põhjustava geeniallelliga.
Huntingtoni tõvel liigitatakse kaks vormi: täiskasvanu ja noorukivorm (sümptomid avalduvad enne 21. eluaastat). Väga noored lapsed, kellel avalduvad Huntingtoni tõve sümptomid jõuavad harva täiskasvanuikka.
Hinnanguliselt 10% kõikidest haigusjuhtudest avaldub haigus juba lapse- või noorukieas (noorukivorm). Noorukivormi iseloomulikeks sümptomiteks on rigiidsus, müokloonus, düstoonia, epileptilised hood kuid mitte korea.
Noorukivormi avaldumist seostatakse enim isalt pärandumisega.
Tavaliselt kerkivad haigusilmingud esile keskikka jõudmisel (30–50-aastaselt). Kuna tegemist on dominantse alleeliga, siis haigust kandva vanema laps on 50%-lise tõenäosusega haigusekandja.
Huntingtoni tõve puhul ei sõltu haiguse fenotüüp sellest kas inimese genotüüp on homosügoot või heterosügoot. Sümptomite esinemise rohkuse ja raskuse võivad määrata trinukleotiidsete korduste doosiefekt  – nende korduste liitumisest tekkiv geenitoime.

Haiguse esinemissagedus ja paigad

Mutatsiooni leidub Europiidsel rassil sagedusega 1:20 000. kuid mitte kõikidel ei avaldu haigusele iseloomulikke sümptomeid.
Kesk-Euroopas on haiguse levik 2 – 6 : 100 000.
Haigust esineb vähem Jaapanis, Hiinas, Soomes ja Aafrikas elavatel inimestel.

Sümptomid

Haiguse alguseks loetakse sümptomite avaldumise algust.
Klassikalise haiguse sümptomite avaldumise aeg on indiviiditi erinev, kuid kõige sagedamini tekivad need keskikka jõudmisel, 35–50-aastaselt, aga ka kuni 80. eluaastani.
Kliiniliste sümptomitena esinevad koos nii sundliigutused (motoorsed häired), kognitiivsed kui ka psühhiaatrilised häired, häirete avaldumine on patsientide lõikes erinev – esmalt võivad avalduda psühhiaatrilised häired ja siis motoorsed.
Huntingtoni tõve patsientide oodatava eluiga (keskmine elumus) pärast sümptomite avaldumist on 12–15 aastat.

Motoorsed sümptomid

Kõige märgatavamaks sümptomiks (esineb haiguse erinevatel perioodidel ligi 90% patsientidest) on sundliigutused, mis avalduvad tahtmatute grimassidena aga ka pea, kaela, üla- ja alajäsemete tahtmatu tõmblemisena ning keha väänlemisena ja parkinsonismina.
Silmade pilgutamine muutub aeglaseks või korrapäratuks. Haiguse progeresseerudes tekivad raskused rääkimisel ning neelamisel. Problemaatiliseks võib kujuneda tasakaalu hoidmine, kõndimine ning seismine, patsiendid võivad kaotada liikumisvõime.

Kognitiivsed ja psüühilised sümptomid

Kognitiivsete ehk tunnetuslike sümptomite avaldumisel aeglustub patsiendi mõttetegevus, halvenevad mälu ja otsustusvõime. Rääkimine muutub konarlikuks ning uue informatsiooni omastamine keeruliseks.
Lisaks on raskendatud prioriteetide kehtestamine ning häiritud organiseerimis- ja keskendumisvõime.
Kõige sagedasemaks HT-ga kaasnevaks psüühikaga seotud häireks on depressioon. Depressioon võib esineda juba kuni 20 aastat enne haiguse sümptomite avaldumist, mis võib tuleneda muudatustest aju funktsioneerimises ja inimese seisundist, mis ei luba tal (erinevatel põhjustel) haiguse võimalikku olemasolu ja toimimist endale tunnistada.
Patsientidel esineb impulsiivseid vihapurskeid, ettearvamatut käitumist ning varasemate harjumuste äkilist kadumist.
Lisaks esinevad patsiendil ärrituvus, kurvameelsus, unetus, väsimus, apaatia (ükskõiksus), psühhoos, eraklikkus ning suitsiidsete mõtete esinemine. Haiguse süvenedes võivad välja kujuneda tõsised psüühikahäired ja dementsus.

Eristusdiagnoos

Eristusdiagnoosi viimine võib osutuda vajalikuks, kuna mitmete pärilike geneetiliste häirete sümptomid sarnanevad HT sümptomitega, nagu dentatorubral-pallidoluysian atrophy, Huntington’s disease–like 2, benign hereditary chorea, basaalganglionide lubjastus, pärilik Creutzfeldti-Jakobi tõbi, tserebellaarne ataksia, neuronaalne tseroidne lipofustsinoos, Hallervordeni-Spatzi tõbi, Wilsoni tõbi jt. Samuti tuleks diagnoosi panemisel välistada järgmised haiguslikud seisundid – düstoonia, Sydenhami korea, süsteemne erütematoosluupus, neurosüüfilis, hüpertüreoos, ravimindutseeritud korea, tõeline polütsüteemia jt.

Diagnostika

Üldiselt oletatakse Huntingtoni tõbe patsiendi süvenevate kognitiivsete ja psüühiliste sümptomite uurimise ja kirjeldamise ning perekonnaanamneesi ehk perekonna haiguste eelloo ülevaatamise käigus.
Huntingtoni tõbe diagnoositakse neuroloogililiste uuringute käigus. Neuroloog viib läbi testid, mis kajastavad muutusi motoorikas, psüühikas ning käitumises.
MRT-uuringuga püütakse tuvastada muutusi peaajus – basaalganglionides ja otsmikusagaras, kaugele arenenud haiguse korral võib peaaju kaal olla vähenenud 25–30%.

Mutatsiooniuuring

Perekondi kus pereliikmeil esineb Huntingtoni tõbe uuritakse geneetiliselt – 
geneetiliste analüüside tulemuste valguses ja diagnoos kinnitatakse mutatsiooniuuriguga.

Positsionaalne kloonimine

Üheks võimaluseks HT-d põhjustava mutantse geeni olemasolu identifitseerimiseks on positsionaalne kloonimine. Selle meetodi puhul tehakse kindlaks otsitava geeni asukoht ühes väikeses kromosoomi kandidaatpiirkonnas. Paralleelselt läbiviidava ahelanalüüsi kaudu täpsustatakse kandidaatpiirkonda. Tavaliselt kasutatakse järgmises faasis genoteegist saadud osaliselt kattuvaid geenifragmente, mille tulemusena leitakse otsitava geeni vastav ala. Selle meetodiga on võimalik tuvastada vastava geeni ja tema mutatsiooni täpne asukoht.

Neuropatoloogia

Patoloogiliselt on enim kahjustatud peaaju koorealused motoorsed keskused. Esineb basaaltuumades (putamenis ja sabatuumas) neuronite vähenemine ja ajukoores atroofiat (MRT uuringul sedastatav).
Kahjustuvad neurotransmitterite süsteemid. Need kahjustused väljenduvad neurotransmitterite, ensüümide ja retseptoreid siduvate lookuste hulga patoloogilises suurenemises või vähenemises.
Ühe kirjelduse kohaselt võivad patoloogiliseks peetavad muutused juttkehas ja ajukoores olla põhjustatud ka glutamaadi neurotransmissiooni üliaktiivsusest.

Geenipatoloogia

99%-l patsientidel põhjustab haigust mutatsioon huntingtiini valku kodeerivas huntingtiini geenis (OMIM*613004, asukohaga 4. kromosoomi piirkonnas 4p16.3), mis paikneb inimese 4. kromosoomi lühikeses õlas piirkonnas 4p16.3 – korduste arvu suurenemine (üle 36–120 CAG korduse geeni 1. eksonis).
CAG korduse tulemusel kodeerib mRNA huntingtiini valgu aminohapet glutamiini selliselt, et jääb liigselt glutamiinijääke, need võivad tükeldamisel moodustada toksilise toimega fragmente, mis seondudes närvirakkudega inhibeerivad nende normaalset toimimist (rakkudel häirub glükoosi ainevahetus). Valgu-kogumid paiknevad harilikult neuroni tuumas aga ka tsütoplasmas ja aksonites.
Selles piirkonnas on valk-valk interaktsioonide tõttu soodustatud huntingtiini valgu patoloogiliste moodustiste teke. Need kogunevad ajurakkudesse ning põhjustavad Huntingtoni tõve. Muteerunud valk käivitab ajurakkude apoptoosi.

Ravi

Huntingtoni tõve ennetav, parandav ja kulgu aeglustav ravi siiani puudub.

Teraapiad ja nõustamine

Haiguse progresseerudes võivad indiviidid vajada kas psühho-, kõne- (düsartria ilmnemisel), füsio- või tegevusteraapiat.
Olenevalt haiguse progresseerumise kiirusest ei suuda enamik patsiente rääkida, kõndida, liigutada ja vajavad igapäevaste toimingute sooritamisel pidevalt kaasinimeste abi, kas söömisel, isikliku hügieeni ja nahahoolduse säilitamisel.
Erilist tähelepanu tuleks pöörata haige ümbrusele, et läheduses ei oleks kergesti kätte saada esemeid millega haige võiks suitsiidsete mõtete tekkimisel neid ka rahuldada.
Haigus on progresseeruv ning lõpeb surmaga kuni 20 aastat pärast sümptomite esmakordset avaldumist.
Pereliikme haigestumise korral võib pere vajada ka geneetiku konsultatsiooni.

Tänapäev

2013. aasta seisuga kuulub Huntingtoni tõbi Eestis haruldaste haiguste hulka, seda esineb kuni viiel inimesel 10 000 elaniku kohta.
Patsientide konfidentsiaalsuse tõttu on statistilised andmed salastatud.

Termin

Haigust nimetatakse ka Huntingtoni tantstõveks ehk Huntingtoni koreaks ehk Püha Vitase tõveks (Huntington Chorea).
Termin Chorea tuleneb ladina- ja kreekakeelsetest sõnadest (chorea, χορεία ) ning tähendab koori või tantsugruppi.
Huntington pärineb kirjeldaja dr George Huntingtoni perekonnanimest.