Ötzi

Hauslabjochi mees (tuntud Ötzi nime all) on 19. septembril 1991 Ötztali Alpidest leitud 5300 aastat tagasi hukkunud mehe mumifitseerunud surnukeha. Kuni aastani 2007 arvati, et "jäämees" suri liustikul nälja ja külma kätte. Siis aga avastasid muumiat kompuutertomograafiga uurinud teadlased mehe seljast nooleotsa, mis oli tekitanud arteri seina 13-millimeetrise rebendi. Jäämees suri üsna pea pärast nooletabamust.
Ötzi on vanim Euroopas leitud muumia. Teda hoitakse praegu Bolzanos Lõuna-Tirooli arheoloogiamuuseumis.
Ötzi leiti 1991. aasta septembris Ötztali Alpidest Similauni mäe ja Hauslabjochi lähistel Austria ja Itaalia piiril. Sellepärast on ka tema hüüdnimi "Ötzi".

Surma põhjus

Esialgu usuti, et Ötzi suri talvise tormi käes külma tõttu. Hiljem spekuleeriti, et Ötzi võis olla hukatud rituaalse ohverdamise käigus ja ta võis olla pealik.
See seletus oli inspireeritud teooriatest, mida arendati seoses rabadest leitud I aastatuhandest eKr pärit laipadega nagu Tollundi mees või Lindow' mees (vt rabalaibad).

Ötzi avastamine

Ötzi leidsid 19. septembril 1991 kaks Saksa turisti: Helmut ja Erika Simon. Keha oli torsoni jää sees. Nad arvasid, et olid leidnud hiljuti surnud mägironija laiba. Järgmisel päeval püüdsid kohalik mäesandarm ja lähedal asuva Similaunhütte omanik keha jääst eemaldada. Nad kasutasid pneumaatilist puuri ja jääkirveid, kuid pidid halva ilma tõttu toimingu
katkestama. Järgmisel päeval külastasid sündmuspaika veel kaheksa turismigruppi. Ühes neist juhtusid olema kuulsad mägironijad Hans Kammerlander ja Reinhold Messner. Keha võeti jää seest välja 22. septembril ja kuulutati ametlikult päästetuks järgmisel päeval. See transporditi Innsbrucki Ülikooli, kus leid tunnistati eelajalooliseks.

Teaduslik analüüs

Surnukeha on põhjalikult uuritud, mõõdetud, tehtud röntgen ja määratud elamisaeg. Ötzi kudesid, soolestikku ja ka esemeid, mis kehaga koos leiti, on mikroskoopiliselt uuritud.

Keha

Praeguste hinnangute järgi oli Ötzi surres 1,65 meetri pikkune, kaalus umbes 50 kilogrammi ja oli umbes 45-aastane. 3D-tehnoloogia abil on Itaalias Bolzano linnas asuvas Lõuna-Tirooli arheoloogiamuuseumis loodud Ötzi näo rekonstruktsioon, millest selgub, et Ötzi nägi oma vanuse kohta välja üsna vana, tal olid olnud sissevajunud pruunid silmad, habe, kortsud ja lohkus põsed.
Ötzi seedeelundite analüüs näitas märke kahest söögikorrast, millest viimase oli mees tarbinud umbes kaheksa tundi enne surma. Ötzi oli söönud mägikitse- ja punahirveliha koos nisuga, mis oli tarbitud ilmselt leivana, juurikate ja puuviljadega.
Ötzi juustest leiti vase- ja arseeniosakesi; pealegi oli Ötzil vasest kirvetera, mis koosnes 99,7% ulatuses vasest. Nende faktide põhjal oletavad teadlased, et Ötzi tegeles vasesulatamisega.
Teadlane Christopher Ruff on uurinud Ötzi sääre-, reie- ja vaagnaluu osi ning teinud kindlaks, et Ötzil tuli oma eluajal palju mägisel maastikul kõndida. Ruff pakub, et Ötzi võis olla mägikarjus.
Ötzi kehal olid tätoveeringud. Tätoveeritud kohtades oli luudel kahjustusi. On arvatud, et tätoveeringud olid osa rahvameditsiinist ja seotud valu vaigistamisega. Ötzi on üks vanemaid Euroopa aladelt leitud tätoveeritud muumiaid.

Tervislik seisund

Ötzil puudus leidmisel marrasknahk, selle kadumine on jääs mumifitseerumise protsessi osa.
Ötzil oli palju hambaauke, mis võisid olla seotud tema toitumisharjumustega – tema toit koosnes suuresti teraviljast ja sisaldas palju süsivesikuid.
2012. aasta veebruaris tehtud DNA-analüüsist selgus, et Ötzil oli laktoositalumatus.

Riietus

Ötzi kandis rohust punutud keepi ja mantlit, sääriseid, niudevööd ja nahast jalanõusid. Lisaks oli tal karunahast peakate. Ötzi jalatsid olid veekindlad ja suured, ilmselt olid need mõeldud lumel kõndimiseks.
Vöö külge oli õmmeldud tasku, millest leiti kaabits, puur, kivikild, luust naaskel ja kuivatatud puuseen.

Varustus

Ötzi juurest leiti ka vasest kirves, mille vars oli tehtud jugapuust; kiviteraga nuga ja 14 noolega nooletupp. Kahel noolel oli kivist ots, 12 ülejäänut olid veel pooleli.
Leiti ka 1,82 meetri pikkune pooleliolev jugapuust vibu.
Lisaks kandis Ötzi kaasas marju, kahte kasetohust punutud korvi ja kahte liiki puuseeni, millest oli nahast nöör läbi pandud. Üks seeneliik – kasekäsn (Piptoporus betulinus) on antibakteriaalse toimega ning teisel – tuletaelal (Fomes fomentarius) oli oluline roll tuletegemiskomplektis.

Õiguslik vaidlus

Itaalia määras Helmut ja Erika Simonile, turistidele, kes Ötzi leidsid, leiutasu 25% Ötzi väärtusest. 1994. aastal pakkus võim neile 10 miljoni Itaalia liiri (5200 euro) suuruse "sümboolse" autasu, millest Simonid keeldusid.
2003. aastal palusid Simonid Bolzano kohtus, et nende osa Ötzi leidmisel paremini väärtustataks ning et nad määrataks Ötzi ametlikeks leidjateks. Kohus nõustus sellega. Simonid nõudsid leiutasuks 300 000 dollarit. Omavalitsus kaebas otsuse edasi.
Veel kaks inimest on väitnud, et nad olid samas mägironijate seltskonnas, kes Ötzi avastasid.
2004. aastal suri Helmut Simon. Kaks aastat hiljem otsustas kohus siiski, et Simonid olid tõepoolest Ötzi avastanud ja seega väärivad leiutasu. Erika Simon nõustus 150 000 euro suuruse tasuga.

Ötzi needus

Nagu paljude muumiate kohta, on ka Ötzi kohta väidetud, et temal lasub needus. See väide põhineb omakorda väitel, et mitmed Ötzi avastamise, taastamise ja põhjaliku uurimisega seotud inimesed on saladuslikult surnud. Nende seas on Ötzi kaasavastaja Helmut Simon ja Konrad Spindler, kes muumiat esimesena analüüsis. Tänaseks on erinevate õnnetuste tagajärjel surnud seitse inimest ja nende surma põhjus omistatakse väidetavale needusele. Tegelikult on Ötzi taastamisega olnud seotud sajad inimesed, kes tänini leidu uurivad. Fakt, et neist seitse õnnetuse tagajärjel surid, on vähetähtis ega kinnita needuse olemasolu.