google/wiki40b huggingface dataset:
Guam

Ajalugu

Eurooplastele avastas saare Fernão de Magalhães 1521. aastal. Hiljem muutus saar vahepeatust võimaldavaks baasiks teel Filipiinidelt Mehhikosse.
Hispaania-Ameerika sõja tulemusena läks Guam 1898. aastal Ameerika Ühendriikidele ja muutus baasiks nüüd juba USA laevadele, mis kurseerisid USA lääneranniku ja samuti USA-le läinud Filipiinide vahel. 
1941 vallutasid saare Jaapani väed, kes 1944 toimunud Guami lahinguga sealt lahkuma sunniti.
1960ndate alguses said saare põliselanikud, tšamorrod USA kodakondsuse.

Sport

Guami ROK-i kood on GUM.
Tšuktši keel

Kõnelejate arv

2010. aasta rahvaloenduse andmetel valdas Venemaal tšuktši keelt 5095 inimest, kuigi tšuktšiks pidas ennast umbes 16 000 inimest.
Tšuktši keel on UNESCO punase raamatu hinnangul tõsiselt ohustatud keel.

Keelesugulus

Tšuktši keel liigitatakse tšuktši-kamtšadali keelte hulka, ning selle lähimad sugulaskeeled on korjaki ja alutori keel.

Murded

Tšuktši keel jaguneb ida-, lääne- ja lõunamurderühmaks. Erinevused murrete vahel ei ole suured.

Fonoloogia

Tšuktši häälikusüsteem koosneb 6 täishäälikust ja 14 kaashäälikust. Helilised klusiilid puuduvad. Kaashäälikuühendid ei ole sõna alguses ja lõpus lubatud, sõna keskel võib olla vaid kahest kaashäälikust koosnev kaashäälikuühend.

Morfoloogia

Tšuktši keel on polüsünteetiline, inkorporeeriv, aglutinatiivne ja ergatiiv-absolutiivne keel, tüvele võivad liituda prefiksid ja sufiksid.
Nimisõna muutub 2 arvus ja 9 käändes.
Tšuktši arvusüsteem oli algselt vigesimaalne, kuid vene keele mõjul mindi üle kümnendsüsteemile.
Sõnajärg lauses on üsna vaba, aga tavalisem on SOV.
Riigiteater

Riigiteater on riigiosalusega sihtasutusena tegutsev etendusasutus, millel riik on ainus või üks asutaja.
Rudolf Virchow

Rudolf Virchow (13. oktoober 1821 Schivelbein (praegu Świdwin, Poola) – 5. september 1902 Berliin) oli saksa arstiteadlane ja antropoloog.
Eesti Kultuurkapitali helikunsti sihtkapital

Eesti Kultuurkapitali helikunsti sihtkapital on üks Eesti Kultuurkapitali sihtkapitale, mis toetab Eesti helikunstiga seotud tegevusi. Sihtkapitali eesmärk on "professionaalse muusikakultuuri edendamine ja säilitamine". 
Sihtkapital annab igal aastal välja Eesti Kultuurkapitali helikunsti preemiaid.
Inna Rebane

Inna Rebane (sündinud 12. augustil 1953) on eesti füüsik.
Ta lõpetas aastal 1971 Tartu 1. Keskkooli ja aastal 1976 Tartu Riikliku Ülikooli teoreetilise füüsika erialal. Aastal 1981 kaitses ta füüsika-matemaatika kandidaadi väitekirja (juhendaja Vladimir Hižnjakov).

Isiklikku

Tema vanemad olid füüsikud Karl ja Ljubov Rebane, vend on füüsik Aleksander Rebane.
Cornelius van Niel

Tunnustused

Cornelius van Niel valiti 1948. aastal Ameerika Filosoofiaseltsi liikmeks.
Aastal 1963 pälvis ta USA Rahvusliku Teaduse medali.
Jaan Plado

Jaan Plado (16. mai 1876 Metste, Peri vald, Võrumaa ‒ 1941) oli eesti kultuuritegelane.
Jaan Plado sündis talupidajate pojana. Õppis tisleriametit ja tegutses mõnda aega ehitusmeistrina.
Ta oli 1907. aastal asutatud Põlva Rahvahariduse Seltsi asutajaliige (hiljem abiesimees) ja 1910. aastal ehitatud seltsimaja (praegu asub selles hoones Põlva Keskraamatukogu) projekti autor.
1917. aastast oli põllumees Kioma vallas. Ta oli erinevatel aegadel Kähri kontrollühisuse esimees, Põlva ühispanga üks asutajaid ja nõukogu liige, Kioma kartuliühisuse esimees, Kioma põllumeeste kogu esimees. Pikemat aega osales Kioma valla omavalitsuse töös.
Niinsoni looduskaitseala

Niinsoni looduskaitseala on looduskaitseala Harju maakonnas Anija vallas. Selle suurus on 111 hektarit.
Kaitseala loodi 2000. aastal, kaitsmaks eeskätt I kategooriasse kuuluvat must-toonekurge ja tema elupaika ning sealset loodusmetsa.
Veltto Virtanen

Veltto Virtanen (õieti Pertti Olavi Virtanen; sündinud 18. mail 1951 Hämeenlinnas) on soome psühholoog, rokkmuusik ja poliitik. Ta on töötanud ka läänikunstniku ning Soome küngaslaskumise- ja suusahüppekoondise hingelise treenerina.
Veltto Virtanen sai rokkmuusikuna tuntuks 1970. ja 1980. aastatel tegutsenud ansamblitest Virtanen (koos Mauri "Moog" Konttisega), Välikausitakki, HERU ja Sammas. Välikausitakki algkoosseisus olid lisaks Virtasele ka Mikko Alatalo ja Harri Rinne ning hiljem ka Juice Leskinen. Velttot on nimetatud "soome pungi prohvetiks".
Ta osales sõltumatu kandidaadina 1994. aasta Soome presidendivalimistel ja kogus 95 650 häält (3,0%), mis andis 7. tulemuse. 1995. aastal valiti ta ainukese Ökoloogilise Erakonna esindajana Eduskunna liikmeks. Ta moodustas seal üheliikmelise omanimelise parlamendirühma. Virtase sobimatu ja populistlik esinemine äratas paljudes Eduskunna liikmetes pahameelt. Juba esimesel istungil tekitas ta kõneainet keeldumisega võtta peast baretti, mida ta alati kannab. Tähelepanu äratas ka tema hääletamiskäitumine parlamendis. Valitsuse usaldushääletustel jäi ta sageli erapooletuks.
Ta kandideeris ka 1999. ja 2003. aasta parlamendivalimistel ning Euroopa parlamendi valimistel 1999, kuid ei osutunud valituks. 2007. aastal valiti ta sõltumatu kandidaadina Perussuomalaiste nimekirjas 4129 häälega taas eduskunna liikmeks.
Kõne

Kõnehelide füüsikalised omadused

Tavaline kõne sisaldab peamiselt helisid sagedusribas 100-10 000 Hz. Seejuures on keskmiselt meeste kõneheli kõige valjum sagedusribas 100–200 Hz ja naiste kõneheli sagedusribas 200–400 Hz. Täishäälikud jäävad peamiselt keskmistele sagedustele ja kaashäälikud kõrgematele > 1 kHz sagedustele. Seejuures on täishäälikute helirõhutase kõrgem kui kaashäälikutel. Kõne hea arusaadavuse eelduseks on seejuures kaashäälikute eristamine. Kõne helirõhutase ja sagedusjaotus oleneb keelest mida räägitakse, rääkija soost ja vanusest. Seejuures võivad individuaalsed erinevused olla väga suured.
Soolise võrdõiguslikkuse ja võrdse kohtlemise volinik

Soolise võrdõiguslikkuse ja võrdse kohtlemise volinik (inglise keeles Gender Equality and Equal Treatment Commissioner) on sõltumatu ja erapooletu asjatundja, kes jälgib soolise võrdõiguslikkuse seaduse ja võrdse kohtlemise seaduse nõuete täitmist.
Kuni 1. jaanuarini 2009 oli volitatu ametinimetus soolise võrdõiguslikkuse volinik.
Soolise võrdõiguslikkuse ja võrdse kohtlemise voliniku nimetab ametisse sotsiaalministeerium viieks aastaks ning tema tegevust finantseeritakse riigieelarvest.
2005. aastal nimetas tollane sotsiaalminister Jaak Aab esimese soolise võrdõiguslikkuse voliniku ametikohale Margit Sarve.
Alates 2015. aastast on soolise võrdõiguslikkuse ja võrdse kohtlemise volinik Liisa Pakosta.

Voliniku kantselei

Soolise võrdõiguslikkuse ja võrdse kohtlemise voliniku kantselei on volinikku teenindav asutus, mis asub Tallinnas. Kantselei aadress on Gonsiori 29, 15027 Tallinn.
Volinik on kantselei juht, kes kinnitab kantselei struktuuri ja koosseisu ning määrab vajadusel endale asendaja.
Kantselei nõustab ja abistab volinikku ametiülesannete täitmisel. Kantselei nõustab indiviide diskrimineerimise vaidlustes ning peab ühendust teiste institutsioonide ja organisatsioonidega nii Eestis, Euroopa Liidus kui ka mujal.

Võimupiirid

Kuni 1. jaanuarini 2009 kuulus voliniku kompetentsusesse vaid soolise diskrimineerimisega seotud probleemid. Ka analüüsi- ning nõuandepädevused olid piiratud soolise ebavõrdsuse temaatikaga.
Alates 1. jaanuarist 2009 nõustab ja abistab volinik isikuid kaheksa diskrimineerimistunnuse alusel: sugu, rahvus, rass, nahavärvus, usutunnistus või veendumused, vanus, puue, seksuaalne suundumus.

Ühtekuuluvuspoliitika (ÜKP) fondide võrdõiguslikkuse kompetentsikeskus

Selleks, et Euroopa Liidu 2014-2020 eelarveperioodi struktuuri- ja investeerimisfondide rahastatud projektides järgida ja edendada soolise võrdõiguslikkuse ja võrdse kohtlemise põhimõtet (Ühissätete määrus ((EL) nr 1303/2013) asutati 2015. aastal voliniku kantselei juurde Ühtekuuluvuspoliitika (ÜKP) fondide võrdõiguslikkuse kompetentsikeskus.
ÜKP fondide võrdõiguslikkuse kompetentsikeskus on nõustamis- ja koolitusüksus, mille ülesanne on suurendada struktuurivahendeid kasutavate ja koordineerivate üksuste teadlikkust soolise võrdõiguslikkuse ja võrdse kohtlemise põhimõtetest ning soodustada ja toetada nende põhimõtete arvestamist meetmete väljatöötamisel ning rakendamisel.
Kompetentsikeskus nõustab rakendusasutusi, mis töötavad välja toetuse andmise tingimused ja rakendusüksusi, mis korraldavad toetuste taotlemist ja suhtlevad otse toetuse saajatega. Lisaks nõustamisele jagab kompetentsikeskus teemasse puutuvat infot ning pakub koostöös Rahandusministeeriumiga soolise võrdõiguslikkuse ja võrdse kohtlemise põhimõtetega arvestamiseks koolitusi.
A7V-U

Ajalugu

Saksamaa esimese tanki A7V kehv esinemine maastikul selgus juba varakult. Novembris 1917 toimunud Cambrai lahingus langes sakslaste kätte mitmeid inglise Mark IV-sid, mida põhjalikult uuriti. Alguses pakuti välja, et inglise tanke lihtsalt kopeerida ja Saksamaal tootma hakata. See plaan jäi teostamata, kuna täpselt samade komponentide valmistamine oli keeruline. Lisaks ei oleks saanud kasutada A7V jaoks toodetud materjale.
Seetõttu otsustati projekteerida uus tank A7V/U (U tähendas Umlaufende Kette ehk ümberringi roomikud), mis sarnaneks inglise tankidega, kuid kasutaks ära maksimaalselt A7V komponente. Juuniks 1918 valmis üks prototüüp, mis oli suure kaalu tõttu kohmakas ja sel esines veel mitmeid vigu. Prototüüp lammutati, kuid tehnilised raskused hinnati ületatavaks ja 12. septembril 1918 telliti 20 masinat. Neist ükski ei valminud. Tanki projekteeris Joseph Vollmer.

Tehnilised andmed

A7V/U sarnanes välimuselt inglise Mark IV-ga: roomikud jooksid üle kogu kere ja relvad paiknesid külgedel sponsoonides. Soomus oli ees 30 mm, külgedel ja mujal 20 mm paks. Kaks Daimleri 4-silindrilist mootorit andsid koguvõimsuseks 210 hj (157 kW) ja maksimaalseks kiiruseks 12 km/h. 
Masin oli 8,38–8,50 m pikk, 4,69 m lai ja 3,14 m kõrge. Relvastuseks plaaniti kaks 57 mm kahurit ja neli 7,92 MG08/15 kuulipildujat.
Jüri Uluots

Elulugu

Jüri Uluots sündis Kirblas (tol ajal Vanamõisa vallas Haapsalu kreisis) talupidaja peres. Ta õppis kolm aastat kohalikus vallakoolis, seejärel kaks aastat kihelkonnakoolis. 1904. aastast jätkas ta oma haridusteed Pärnu linnakoolis, kus käis kolm aastat. 1907.aastal võeti ta vastu Pärnu gümnaasiumisse, mille lõpetas 1910.aasta juunis. Seejärel jätkas ta õpinguid Peterburis.
Uluots õppis aastatel 1910–1918 Peterburi ülikoolis õigusteadust, oli aastatel 1924–44 Tartu Ülikooli Eestimaa õiguse ajaloo professor, õppeprorektor. Aastatel 1919–1920 ajalehe Kaja toimetaja, 1937–1938 ajalehe Postimees peatoimetaja.
Jüri Uluots oli Riigikogu liige 1920–1926, 1929–1932, (Põllumeestekogude liige), Rahvuskogu Esimese Koja esimees 1937 ja I Riigivolikogu esimees 1938–1939, peaminister 1939–1940. 21. juunil 1940 langesid talle Vabariigi Presidendi ülesanded. Ainsana oma valitsuse koosseisust suutis ta vältida arreteerimist ja püüdis 1941. aasta juulis ametisse nimetada uut Vabariigi Valitsust, mis ebaõnnestus, kuna Saksamaa ei tunnustanud Eesti iseseisvust. 1944 kutsus Uluots Eesti kodanikke üles astuma relvastatud võitlusse Nõukogude okupatsiooni vastu. 20. aprillil 1944 kutsus ta kokku Vabariigi Presidendi Asetäitja Valimiskogu. 18. septembril 1944, olles sapipõievähki suremas, nimetas Uluots ametisse Otto Tiefi valitsuse ja lahkus 20. septembril 1944 Eestist Rootsi, kus 9. jaanuaril 1945 suri.
13. mail 2008 saabusid Jüri Uluotsa ja tema pere põrmud Rootsist Eestisse ja maeti 31. augustil maeti Kirbla kalmistule.
Jüri Uluotsale kuulus 3000-köiteline õigusteaduslik raamatukogu.
Ta oli korp! Sakala liige ja Peterburis korp! Rotalia asutajaliige, seetõttu jäi ta hiljem korp! Rotaliaga seotuks.
Leida Johanson

Leida Mercedes Johanson (sündinud Leida Mercedes Ant; 30. juuli 1911 Tallinn – 29. detsember 2003 Tallinn) oli eesti õigusteadlane.
Ta õppis aastail 1935–1940 (lõpetas cum laude) Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas, Eesti Naisüliõpilaste Seltsi liige.
Ta oli II Riigivolikogu valimistel vastaskandidaat 5. valimisringkonnas.
Claude Kogan

Claude Kogan (21. veebruar 1919 Pariis – 2. oktoober 1959 Cho Oyu, Nepal) oli prantsuse alpinist.
1954. aastal tõusis ta alpinistina Himaalajas asuva Cho Oyu nõlval naiste jaoks rekordilisele kõrgusele – 7600 m.

Elukäik

Ta sündis vaesunud perekonnas. 15-aastaselt jättis ta kooli pooleli ja hakkas õmblejaks. Hiljem on ta tegutsenud rõivadisainerina ja omanud koos mehega väikest õmblusettevõtet ning õmmelnud moekunstnik Christan Diori tellimusel.

Alpinism

Alpinismiga hakkas ta tegelama oma abikaasa George Kogani õhutusel. Koos ronisid nad Alpides ja Andides.
1951. aastal võttis ta koos mehega osa Prantsuse-Belgia ühisekspeditsioonist Peruu Andides asuvale Alpamayole (5947 m). Tookord väideti, et esmavallutajatena jõudsid tippu George ja Claude Kogan, kuid 1957. aastal, fotomaterjalide võrdlusel, selgus, et tippu nad välja päris ei jõudnud.
Pärast mehe surma (1951) jätkas ta alpinismiharrastust, retkles ja ronis Kaukasuses, Gröönimaal ja Himaalajas. 1953. ja 1955. aastal esmavallutas ta koos kaaslastega kaks seitsmetuhandelist mäge Himaalajas: Nuni ja Yangra.

Tõusud kaheksatuhandelistele

1954. aasta sügisel üritas ta esimese naisalpinistina tõusta kaheksatuhandelise mäe tippu, kuid oli sunnitud tipputõusul Cho Oyule (8188 m) koos tipukaaslase kuulsa šveitslasega Raymond Lambertiga 500 meetrit enne tippu tagasi pöörduma.
1959. aastal juhtis ta ainult naisalpinistidest koosnevat ekspeditsiooni Cho Oyule. Ta hukkus 2. oktoobril, olles oma telgis 7000 m kõrgusel asuvas vahelaagris, mis mattus lumelaviini alla.
Gustav Reinhold von Ulrich

Gustav Reinhold von Ulrich (u. 1717 – 26. veebruar 1790) oli baltisaksa poliitik.
Ta sündis Eestimaa rüütelkonna peamehe Jakob Heinrich von Ulrichi ja Anna Christina von Löweni pojana.
Gustav Reinhold von Ulrich sai peale oma venna Friedrich Johann von Ulrichi surma 1770. aastal järgmiseks Eestimaa rüütelkonna peameheks, kellena ta töötas 1771. aastani. Hiljem oli ta rüütelkonnasekretär, Eestimaa maanõunik ja Ülemmaakohtu president.
Talle kuulusid Laitse ja Munalaskme mõis.
Väetamine

Väetamine on põllumajanduslik tegevus, mille käigus mulda viiakse taimede kasvu soodustamiseks väetist, mis sisaldab taimetoiteelemente.
Sõltuvalt väetamise ulatusest saab eristada hajusat ja paiklikku väetamist, esimesel juhul väetatakse taimi kogu nende kasvuala (põllu) ulatuses, paiklikul väetamisel aga suunatakse väetis taimele võimalikult lähedale.
Teleostomi

Taksonoomia ja fülogenees

Alamhõimkond Vertebrata
├─(määratlemata takson) Gnathostomatomorpha
└─Infrahõimkond Gnathostomata
      ├─Klass Placodermi - extinct
      └Mikrohõimkond Eugnathostomata 
         ├─Klass Chondrichthyes 
         └─(määratlemata takson) Teleostomi (Acanthodii & Osteichthyes)
             ├─Klass Acanthodii - väljasurnud ("spiny sharks")
             ├Ülemklass Osteichthyes 
             ├   ├─Klass Actinopterygii 
             ├   └─Klass Sarcopterygii 
             └Ülemklass Tetrapoda
                 ├─KlassAmphibia 
                 └(määratlemata takson) Amniota 
                     ├─Klass Sauropsida
                     ├─Klass Aves 
                     └─Klass Synapsida
                         └─Klass Mammalia
Ken Koort

Hariduskäik

Ken Koort lõpetas 1998. aastal Gustav Adolfi Gümnaasiumi. 1999–2002 oli ta Välisministeeriumi praktikant Eesti Vabariigi Suursaatkonnas Stockholmis, Eesti Vabariigi Suursaatkonnas Moskvas, Euroopa Nõukogu juures Strasbourgis. 2002. aastal lõpetas Moskva Rahvusvaheliste Suhete Instituudi diplomaadina. 2015. aastal omandas ta Singapuri Nanyangi Tehnoloogiaülikoolis Executive MBA kraadi.
2007. aasta kevadest sai temast abipolitseinik ning ühtlasi Kaitseliidu Alutaguse Maleva liige. Ta on lõpetanud Eesti Kaitsejõudude reservohvitseride kursused ja omab nooremleitnandi auastet. Ta valdab võõrkeeltest inglise, vene, soome ja rootsi keelt. Ken Koort on Harju Maakohtu rahvakohtunik.

Isiklikku

Ken Koort sündis Eesti diplomaadi ja näitleja Heikki Koorti peres.
2017. aasta suvest on ta abielus Kristiina Koortiga.
Orizaba mägi

Orizaba mägi (hispaania keeles Pico de Orizaba, Citlaltépetl, nahua keeles Cītlaltepētl) on vulkaan Mehhikos.
Orizaba on Mehhiko kõrgeim mägi. Ta asub Ida-Sierra Madres Sierra Madre de Oaxaca ahelikus. Ta jääb Mexicost umbes 200 ja osariigi keskusest Pueblast umbes 100 km itta. Tema kagujalamil asub Orizaba linn ja läänejalamil Ciudad Serdán. Tema kõrgus merepinnast on 5747 m.
Halduslikult kuulub Orizaba mägi Puebla osariiki.
Orizaba oli Kolumbuse-eelsete indiaanlaste mütoloogias. Näiteks olmeekide müütides kandis Orizaba nime kotka vaim, kes selle vulkaani moodustas. Olmeegid uskusid, et Orizaba tipus tuleb sageli käia ja seal palvetada, et jumal ei vihastaks ega paiskaks oma raevu inimeste peale. Kahjuks pole teada ühegi mäe tippu roninud inimese nime.
Esimene eurooplane, kes Orizaba mäge põhjalikult uuris, oli Enrique Galeotti 1839, aga ta ei roninud mäe tippu. 1848, ajal, mil Mehhiko oli USA poolt okupeeritud, ronisid mäe tippu kaks USA sõjaväelast F. Maynard ja William Raynolds, saades esimesteks nimepidi teada olevateks inimesteks, kes mäe tipus käinud. Samal aastal jõudis mäe tippu ka Prantsusmaa maadeavastaja Alejandro Doignon.
16. detsembril 1936 lõi Mehhiko president Lázaro Cárdenas 197,5 km² suuruse rahvuspargi Orizaba mäe ümber. Vastav seadus kuulutati välja 4. jaanuaril 1937.
Washingtoni monument

Washingtoni monument (inglise keeles Washington Monument) on Ameerika Ühendriikide esimesele presidendile George Washingtonile pühendatud mälestusmärk (obelisk) USA pealinnas Washingtonis National Mallis.
Monumendi kõrgus on 169 meetrit. See on valmistatud marmorist, graniidist ja gneisist.
Monumendi ehitus algas nurgakivi panekuga 4. juulil 1848, kuid ehitus katkes 1854. Ehitus jätkus 1877 ja monument valmis alles päiskivi panekuga 6. detsembril 1884. Monument pühitseti 21. veebruaril 1885 ja avati ametlikult 9. oktoobril 1888. Vahepealne paus tuli sellepärast, et algul lõppes raha otsa ja siis toimus kodusõda. Kerge muutus marmori värvis näitab, kus ehitus pooleli jäi. See asub 46 m kõrgusel ehk 27% kõrgusel obeliski pikkusest.
Monumendi arhitekt 1840. aastatel oli Robert Mills, aga kui ehitust pärast pausi jätkati, siis tehti tema projekt oluliselt ümber.
Washingtoni monument oli maailma kõrgeim ehitis Eiffeli torni valmimiseni Pariisis 1889. aastal. Enne Washingtoni monumenti oli maailma kõrgeim ehitis Kölni katedraal, mis on 157 m kõrge.
Tänapäevani on Washingtoni monument maailma kõige kõrgem kiviobelisk. Texases asuv San Jacinto monument on küll 3,6 m kõrgem, aga see pole tehtud kivist, vaid raudbetoonist. Pyongyangis asuv Juche idee monument on samuti vähem kui meetri võrra kõrgem, aga selle ülemised 20 meetrit pole kivist, vaid metallist.
Monumendi sisemuses on trepp, millel on 897 astet ja 50 madet. Lisaks on seal lift, mida esialgu kasutati ehitusmaterjali tõstmiseks, aga hiljem kohandati turistide veoks. Esialgu sõitis lift auru jõul ja tõusis tippu 20 minutit. Lifti lubati üksnes mehi, sest selles sõitmist peeti ohtlikuks, naised ja lapsed pidid trepist ronima. Tänapäeval tõuseb lift tippu 70 sekundit ja trepp on tavainimestele suletud, sest vandaalid kipuvad seintele sodima ja trepikojas olevaid mälestuskive lõhkuma.
23. augustil 2011 sai monument 5,8-magnituudises Virginia maavärinas kahjustada ja suleti. Pärast 15 miljonit USA dollarit maksnud remonti avati monument taas külastajatele 12. mail 2014.
William Hertel

William Oskar Hertel (30. aprill 1868 Kehra – 16. märts 1941 Tilsit) oli baltisaksa päritolu Eesti arst.
Ta sündis Kehras maaomanik Friedrich Johann Wilhelm Herteli ja tema abikaasa Bertha (neiuna Heptner) pojana. Ta sai algul koduõpetust, aastatel 1878–1879 õppis Tartus Gustav Blumbergi erakoolis ja lõpetas aastal 1888 Tartu kroonugümnaasiumi. Samal aastal astus ta Tartu Ülikooli arstiteaduskonda, mille lõpetas aastal 1894 arsti astme väärilisena.
Aastatel 1894–1903 töötas ta arstina volgasakslaste kolooniates "Grimm" ja "Zürich", lisaks aastatel 1901–1903 ka kohalikus sünnitusmajas ja epideemiavastasel tööl. Aastatel 1903–1905 oli ta riiklikuks sanitaararstiks Astrahanis. Aastatel 1905–1915 oli ta Astrahanis vabrikuarstiks, aastatel 1915–1916 samas ülemarstiks. Aastal 1916 tuli ta Eestisse ja töötas aastani 1918 sõjapõgenike arstina. Aastatel 1918–1932 töötas ta Raasikul jaoskonnaarstina. Seejärel siirdus ta riigitöölt pensionile ja asus Viljandisse, kus jätkas aastani 1940 tööd eraarstina.
Aastal 1940 lahkus ta koos abikaasaga järelrepatrieerujana Eestist Saksamaale. Ta hukkus aastal 1941 Tilsitis Ida-Preisimaal.

Isiklikku

Ta oli abielus ja 2 poja ning 2 tütre isa. Poeg Ernst Wilhelm Hertel ja väimees (tütre Beate Käthe abikaasa Theodor Kima) olid samuti arstid.
Mart Murdvee

Mart Murdvee (sündinud 18. märtsil 1951) on eesti psühholoog ja õpetaja.
Ta sai hariduse Tartu ülikoolist.

Isiklikku

Tema poeg on dirigent ja viiuldaja Mikk Murdvee.
55th Street

55ᵗʰ Street on New Yorgi keskse linnaosa Manhattani tänavajoonestikus rõhtsirge tee.
Robert R. Gilruth

Haridus

Gilruth sündis 8. oktoobril 1913 Minnesota osariigis Nashwaukis. 1931. aastal lõpetas ta Duluthi keskkooli ja 1935. aastal sai ta Minnesota Ülikoolist bakalaureusekraadi aeronautikainsenerinduses. 1936. aastal sai ta samal erialal magistrikraadi.

NASA karjäär

Kui 1958. aastal loodi NASA, määrati Gilruth Kosmose rakkerühma juhiks ja ta rühm sai ülesandeks saata inimene kosmosesse enne Nõukogude Liitu. See ülesanne ebaõnnestus ja Alan Shepard jõudis kosmosesse kolm nädalat peale Juri Gagarinit. Gilruth soovitas seejärel, et Ameerika Ühendriigid peaks seadma suurema eesmärgi nagu näiteks mehitatud lend Kuule. Kennedy nõustus sellega ja kuulutas varsti peale Mercury programmi esimest lendu välja Apollo programmi. Kosmose rakkerühmast sai mehitatud kosmoselendude keskus ja Gilruth sai selle esimeseks direktoriks. Gilruthi ametiajal toimus 25 missiooni, millest esimene oli Mercury-Redstone 3 ja viimane Apollo 15.
Jõe vald

Jõe vald (saksa keeles Jaegel) oli vald Tartumaal Maarja-Magdaleena kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1893 ja siis liideti see vald Pala vallaga.