google/wiki40b huggingface dataset:
Oakland

Sport

Oaklandis tegutseb NBAs mängiv korvpalliklubi Golden State Warriors, NFL-is mängiv ameerika jalgpalli klubi Oakland Raiders ja MLB-s mängiv pesapalliklubi Oakland Athletics.
Soome Vabadusrist

Soome Vabadusrist (soome keeles Vapaudenristi, rootsi keeles Frihetskorsets orden) on üks Soome kolmest ametlikust ordenist. Teised kaks on Valge Roosi orden ja Soome Lõvi orden. 
Vabadusristi orden asutati 4. märtsil 1918 kindral C.G. Mannerheimi initsiatiivil. Soome kunstnik Akseli Gallen-Kallela sai ülesande kujundada orden koos haakristiga. Ristil kujutatakse ka Karjala vapilt võetud käsi mõõkadega kujundit.
Ordeni loomise ajal oli sel seitse klassi: Suurrist, Vabadusrist (1–4 klassi) ja Vabadusmedal (1–2 klassi). Vabadusristiga autasustati algselt ainult sõja ajal. 18 augustil 1944 võeti vastu dekreet, et ordenit võib anda ka tsiviilteenete eest.
Vabadusristil on punane lint, kui ta on antud sõjaliste teenete eest, ja kollane lint, kui see on antud tsiviilteenete eest.
Vabadusristiga autasustati laialdaselt Teise maailmasõja ajal, peamiselt seetõttu, et marssal Mannerheimi korraldusel tuli autasustada haavatud sõdureid, kuid muid ordeneid neile anda ei olnud. Tavaliselt anti Vabadusristi ohvitseridele ja Vabadusmedalit allohvitseridele ja sõduritele.
Mingil määral statistikat andmise kohta vt. https://raisala.fi/perinne-kunniamerkit.html
Võrdluseks: Soome kodusõjas natuke üle 3 kuuga (28 I-15 V 1918) oli valgete poolel 70 000...90 000 võitlejat, langenuid 3500. Eesti vabadussõja üle 14 kuu jooksul (28 XI 1918-3 I 1920) ületas Eesti sõjavägi 85 000, langenute arvu hinnatakse Eesti poolel 2300...5000. Seega on sõja ulatus ja kangelastegude arv lähedane. 
Soome andis sõjaliste teenete eest välja 271 2. klassi Vabadusristi, 973 3. klassi Vabadusristi, 6261 4. klassi Vabadusristi, 15 433 I klassi Vabadusmedalit ja 13 212 II klassi Vabadusmedalit. Eesti andis Eesti kodanikele sõjaliste teenete eest (I ja II liik) välja 80 2. klassi Vabadusristi ja 2011 3. klassi Vabadusristi. Nagu näha, ei olnud Soome 3. klassi Vabadusrist odavam kui Eesti 3. klassi Vabadusrist, kuid erinevalt Eestist olid Soomel veel Vabadusristi 4. klass ja Vabadusmedali 2 klassi, mida anti kokku 34 906, sõjaväes kogusuurusega 70 000...90 000.
Talvesõjas oli Soomes langenuid 25 904, sõjaväe suurus ulatus kuni 346 000. Sõjaliste teenete eest anti Vabadusristi 2. klassi 167, 3. klassi 1004, 4. klassi 14 971, I klassi Vabadusmedalit 11 720 ja II klassi Vabadusmedalit 115 842
Jätkusõjas oli Soome langenuid 63 200, mobiliseeritute arvu hinnatakse kuni 700 000. Sõjaliste teenete eest anti Vabadusristi 2. klassi 1369, 3. klassi 10 929, 4. klassi 56 318, Vabadusmedali I klassi 70 611, Vabadusmedali II klassi 239 622.
Tõnu Keskküla

Tõnu Keskküla (29. detsember 1938 Paide – 1. juuni 2011) oli Eesti Maaülikooli maaehituse professor.
Keskküla lõpetas aastal 1957 Paide Keskkooli. Aastal 1962 lõpetas ta Tallinna Polütehnilise Instituudi ehitusteaduskonna. Aastal 1968 kaitses ta TPI-s tehnikateaduste kandidaadi kraadi "Metallist silindriliste katusekattekoorikute töö uurimine", juhendajaks professor Johannes Aare.
Aastast 1969 töötas ta Eesti Maaülikoolis, õpetades alguses ehituskonstruktsioone, hiljem ka teisi ehitusega seotud aineid. Aastal 1988 sai tal kaante vahele doktoritöö teemal "Põllumajanduslike tootmishoonete töövõime ENSV-s", mille ta kaitses Moskvas.
Ta on tegelenud ka projekteerimistöödega. Nendest tuntumad on Tartu Ülikooli Botaanikaaia palmimaja, mis tunnistati aastal 1984 parimaks ehitiseks Eestis, ning Võru-Kubija laululava. Ta oli hästi kursis reaalse elu probleemidega ja pakkus välja uusi lahendusi, millest kaks said patendid.
MTÜ Eesti Euroopa Liikumine

MTÜ Eesti Euroopa Liikumine (lühend EEL) on Eesti kodanikuühendus (õiguslikult vormilt mittetulundusühing), mille eesmärk on edendada ühendatud Euroopa liikumist. Euroopa liikumise all peetakse silmas taotleda Euroopa riikide kodanike rahu, solidaarsust ja majanduslikku heaolu, säilitades seejuures Euroopa rahvaste kultuuri ja isikupära.
2005. aastast annab MTÜ välja aasta eurooplase tiitlit, mille on pälvinud näiteks PRIA (2005), Jaan Kross (2006), Arnold Rüütel (2007), Kersti Kaljulaid (2009) ja Marju Lauristin (2017).
2011. aastal tuli avalikuks, et MTÜga seotud Reformierakonna noorpoliitik Anna-Maria Galojan oli kõrvaldanud MTÜ raha, omastades üle 900 000 krooni. Galojan mõisteti 5. mail 2011 Harju maakohtus süüdi ja kohus määras talle osaliselt reaalse vanglakaristuse, mille kandmise eest ekspoliitik põgenes aga Suurbritanniasse. 2015. aasta 19. veebruaril toodi ta Eestisse vanglakaristust kandma, vanglast vabanes ta 2016. aastal. Galojanilt mõisteti välja MTÜ-le tekitatud kahju (maakohtus kahjusumma põhiosa 47 950 eurot, ringkonnakohtus ka 17 650 eurot viiviseid), kuid 2015. aastal kinnitas MTÜ juht Riivo Sinijärv, et Galojan ei ole kahjusid hüvitanud.
Tõnu Mikiver

Tõnu Mikiver (2. august 1943 Loksa – 21. märts 2017 Tallinn) oli eesti näitleja. 
Ta lõpetas aastal 1961 Loksa Keskkooli ja aastal 1965 Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri (2. lennu).
Töötas aastatel 1965–1977 Noorsooteatris, 1977–2007 oli Eesti Draamateatri näitleja.
Ta luges teksti peale paljudele dokumentaal- ja mängufilmidele ning ka palju aastaid Eesti telekanalitel jooksnud seriaalile "Kodus ja võõrsil".
Tõnu Mikiver oli Mikk Mikiveri vend. Tema hääletämber sarnanes väga venna omaga.
Anatoli Garšnek

Anatoli Garšnek (17. november 1918 Irboska – 24. oktoober 1998 Tallinn) oli Eesti helilooja ja muusikapedagoog.
Anatoli Garšnek lõpetas 1937. aastal Petseri gümnaasiumi ja asus samal aastal õppima Tallinna Konservatooriumi professor Heino Elleri kompositsiooniklassi. 1939. aastal katkestas õpingud teenistus Eesti Vabariigi kaitseväes. See pikenes ootamatult kuni 1945. aastani seoses Teise maailmasõjaga. Pärast seda jätkas ta õpinguid Tallinna Riiklikus Konservatooriumis.
Aastatel 1950 – 1953 täiendas ta end Moskva Konservatooriumis professor S. Bogatõrjovi juures. Ta oli kunstiteaduste kandidaat (1955).
Ta töötas Tallinna Riiklikus Konservatooriumis 1954. aastast praktiliselt kuni surmani. 1962. aastast oli ta dotsent, aastast 1965 professori kohusetäitja, aastast 1986 professor ning aastast 1994 emeriitprofessor. Aastatel 1968 – 1978 juhatas ta kompositsiooni- ja muusikateaduse kateedrit.
Tema kompositsiooniklassi õpilased on olnud Anti Marguste, Hans Hindpere, Raimond Lätte, Enn Vetemaa, Mati Kuulberg, René Eespere, Toomas Siitan jpt.

Isiklikku

Igor Garšnek on tema poeg.
Lyonpo

Lyonpo on Bhutanis tiitel, mida kannavad valitsuse liikmed (ministrid).
Lyonpo kannab pidulikel puhkudel oranži kabney'd.
Tiitli ja kabney annetab kuningas.
Stara planina

Stara planina (eesti keeles on mööndav nimekuju Balkani mäed; bulgaaria Стара планина) on mäestik Balkani poolsaarel. Kulgeb ida-lääne sihis Serbiast läbi Bulgaaria põhjaosa Musta mereni. Lääneots pöördub loodesse.
Pikkus 555 km, maksimaalne kõrgus 2376 m (Botev).
Peeter Saari

Peeter Saari (sündinud 2. juunil 1945 Tallinnas) on eesti füüsik, Eesti Teaduste Akadeemia liige.

Elukäik

Peeter Saari on kooliõpetajate poeg.
Ta lõpetas 1963. aastal Tallinna 21. Keskkooli ja 1968. aastal Tartu Ülikooli teoreetilise füüsika erialal. Tööle asus Peeter Saari Eesti TA Füüsika Instituuti (praegu TÜ Füüsika Instituut), kus on töötanud üle neljakümne aasta eri ametikohtadel nooremteadurist instituudi direktorini. Füüsika Instituudi juures valmisid ka tema füüsika-matemaatikakandidaadi väitekiri teemal "Kuum luminestsents ja relaktsiooniprotsessid lisanditsentrites" ("Горячая люминесценция и процессы релаксации в примесном центре", 1972) ja füüsika-matemaatikadoktori väitekiri teemal "Kuum luminestsents ja relaksatsiooniprotsessid kristallides" ("Горячая люминесценция и процессы релаксации в кристаллах", 1980). Ta täiendas end USA-s (1976 Pennsylvania Ülikoolis, 1985 New York City Technical College'is, 1994 Sandia National Labsis), lühemat aega ka Prantsusmaal, Jaapanis, Saksamaal jm.
1968–1976 oli Saari FI noorem- ja vanemteadur, aastast 1976 kristallide spektroskoopia labori juhataja, 1981–1988 FI direktor, 1970–1993 ka TÜ-s õppeülesande täitja, 1994–1997 erakorraline professor, 1997. aastast TÜ eksperimentaalfüüsika ja tehnoloogia instituudi laineoptika professor. 1994. aastal anti talle professori kutse. Praegu on ta füüsikalise optika labori juhataja ja laineoptika professor.

Teaduskorralduslik tegevus

Saari on olnud Eesti TA presiidiumi liige, astronoomia ja füüsika osakonna juhataja, samuti juhatuse liige. Aastail 1990–1993 oli ta Eesti Teadusfondi Nõukogu esimene esimees, 1989–1990 Eesti Teadlaste Liidu esimees ja 1989–2009 volikogu liige ning Eesti Füüsika Seltsi juhatuse liige. Peeter Saari on Eesti teaduse infrastruktuuri arendamise teekaardi komisjoni esimees, ta on olnud Eesti Teadusnõukogu ja Eesti teaduspreemiate komisjoni liige ning mitme teise üleriigilise tähtsusega komisjoni liige. Ta on Ameerika Optika Ühingu, Euroopa Teaduste Akadeemia, Rahvusvahelise Rakendusoptika Ühingu ja Teaduse Edendamise Ameerika Ühingu liige.

Teadustöö

Peeter Saari uurimisvaldkonnad on olnud orgaaniliste tahkiste lisandispektrid ja nende laienemise iseärasused, võnkerelaksatsioon tahkistes ning kuuma luminestsentsi jt resonantse hajumise komponentide eristamine tahkiste optilistes kiirgusspektrites, ülilühikeste optiliste impulsside ajalis-spektraalne diagnostika ja süntees, aegruumne holograafia, elektromagnetvälja võrrandite nn leviinvariantsed lokaliseeritud lahendid, nende realiseerimine ning rakendused optikas. Ta on nende uurimissuundade rajaja. 1968 Avastas Saari koos Karl Rebase ja Vladimir Hižnjakoviga kristallide kuuma luminestsentsi (avastus registreeriti 1981). Ta on avaldanud üle 120 teaduspublikatsiooni, enamik neist on ilmunud maailma juhtivates teadusajakirjades. Ta on juhendanud kolme magistranti ja seitset doktoranti.
René Reinumäe

Haridus

Lõpetas 1996. aastal Rakvere Reaalgümnaasiumi ja 2000. aastal Tartu Kunstikooli Pallas kiviraiumise ja skulptuuri eriala. 2004. aastal lõpetas Eesti Kunstiakadeemia skulptuuri eriala bakalaureuseõppe ja 2012. aastal skulptuuri ja installatsiooni magistriõppe.
Ökodisain

Ökodisain ehk keskkonnahoidlik tootearendus (inglise eco-design või design for the environment) on tootearenduse meetod, mis võtab toodet kavandades süstemaatiliselt arvesse toote keskkonnaaspekte. 
Ökodisaini eesmärgiks on selliste toodete loomine, mis oma olelusringi jooksul mõjutaksid keskkonda võimalikult vähe.
Rhynchophis

Levila

Neid madusid võib kohata Kagu-Aasias ja Hiinas.
Jüri Hargel

Jüri Hargel (sündinud 2. mail 1952 Tartus) on eesti flötist ja muusikapedagoog.

Haridustee

Jüri Hargel lõpetas 1971. aastal flöödi erialal Heino Elleri nimelise Tartu Muusikakooli Anton Schutinski (Sulgar), Jelena Judina ja Aadu Regi juhendamisel ning 1988. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi (praegu Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia) Elmar Peäske ja Samuel Sauluse juhendamisel.

Tegevus muusikuna

Jüri Hargel töötas 1975–1980 Vanemuise teatri orkestris flöödirühma abikontsertmeistrina, mängides vajadusel ka kitarri, 1980–1981 puhkpilliorkestris Tallinn flöödirühma kontsertmeistrina, 1981–1995 flötistina Estonia teatri (praegu Rahvusooper Estonia) orkestris ning 1985–1986 ühtlasi Tele–Raadiokomitee estraadiorkestris, 1992–1995 Jyväskylä sümfooniaorkestris (Jyväskylä Sinfonia) ja 1992–1993 Jyväskylä Linnateatri orkestris, 1995–2004 Eesti Riiklikus Sümfooniaorkestris.
Jüri Hargel on mänginud ka Jyväskylä ja Tallinna kammerorkestris, Hortus Musicuse Akadeemilises Orkestris, NYYD Ensemble'is, Pärnu Linnaorkestris ning Haapsalu Promenaadi Sümfonietis. Ta esines 1975–1980 korduvalt solistina Vanemuise kammerorkestri ees, samuti erinevates kammerkoosseisudes. Lisaks on Jüri Hargel tegutsenud Tartu rokkansamblites Jüngrid ja Kontrastid laulja ja kitarristina (1968–1971) ning sõjaväeteenistuse ajal Vilniuse garnisoni orkestris flötisti ja kitarristina (1972–1974). Aastast 2004 tegutseb ta Eesti Riiklikus Sümfooniaorkestris arhivaarina.

Tegevus pedagoogina

Samaaegselt interpreeditegevusega on Jüri Hargel töötanud flöödiõpetajana Heino Elleri nimelises Tartu muusikakoolis (1978–1980), mitmes Soome muusikakoolis ja Jyväskylä Ülikooli muusikateaduse osakonnas (1991–1995), Keila muusikakoolis (1999–2001) ning aastast 2001 Saue muusikakoolis.

Isiklikku

Jüri Hargeli isa Jaan Hargel (1912–1966) oli dirigent, pedagoog, oboe- ja flöödimängija, ema Alvi Hargel, aastani 1947 Tilk (1911–1995), oli Vanemuise teatri laulja (metsosopran), vend Jaan Hargel (1948-2010) oli sisearhitekt.
Perekondlik sarnasus

Perekondlik sarnasus (inglise keeles family resemblance, L. Wittgensteinil saksa keeles Familienähnlichkeit ja inglise keeles family likeness) on niisugune mingit kogumit iseloomustav ühisus, mille korral igale kogumi elemendile leidub ses kogumis teine temaga ühiste omadustega element, ent ei leidu üht omadust, mis oleks ühine kõigile kogumi elementidele.
Selle mõiste võttis kasutusele Ludwig Wittgenstein oma hilisemates töödes. Ta kasutas seda näiteks mängu mõiste kirjeldamisel: igale mängule leidub mõni sellega kaunis sarnane mäng, kuid ei leidu omadusi, mis oleks ühised kõigile mängudele.
Perekondlik sarnasus iseloomustab paljusid tavakeeles kasutatavaid mõisteid või kategooriaid. Perekondliku sarnasuse puhul ei pruugi kogum (mõiste, kategooria) olla selgelt piiritletud – teda ei saa defineerida mingite ühiste tunnuste kaudu. Näiteks Morris Weitzi järgi ei saa seetõttu defineerida kunsti.
Perekondlik sarnasus iseloomustab ka bioloogilisi liike.

Näide

Järgmised viis tähtede rida moodustavad perekondlikult sarnase kogumi, kuivõrd igale reale leidub kogumis paariline, millega tal on ühine tähekolmik, kuid ei leidu ühtegi tähte, mis oleks ühine kõigile ridadele.

A B C D

B C D E M

C D E F

D E F G

E F G H K R
Aa asundus

Aa asundus oli asundus Kohtla-Järve rajooni Lüganuse külanõukogus. Aastal 1975 liideti see Aa külaga.
Eesti Entsüklopeedia järgi oli see asundus Virumaal Püssi vallas Tallinna-Narva maantee ääres.
1959. aasta rahvaloenduse andmetel elas Aa asunduses 333 elanikku, 1970. aasta rahvaloenduse järgi 279.
Maria Ohisalo

Maria Karoliina Ohisalo (sündinud 8. märtsil 1985 Helsingis) on Soome poliitik, alates 6. juunist 2019 Soome siseminister (Antti Rinne valitsuses). 
2019. aastal valiti Ohisalo Eduskunna liikmeks.
Ohisalo on alates 15. juunist 2019 Rohelise Liidu esimees.
Lavastus

Lavastus on teatris kirjaniku, lavastaja, näitlejate, kunstnike jt loodud teos. Lavastuse aluseks on tavaliselt näidend, kuid lavastus ei ole näidendi esitamine teatris, vaid enamasti näidendi tõlgendus, seega iseseisev kunstiteos. Näidendi tegelaste kõne saab otseselt sõnadena lavastusse üle kanda, aga remargid tuleb sõnaliselt kujult üle kanda hääletooni, žestidesse, lavakujundusse, muusikasse. Draamatekst jätab alati ka tõlgendamisruumi ja kaasaloomisvabadust nii lavastajale, näitlejatele kui ka kunstnikule. Lavastus on füüsilisel kujul olemas vaid selle ettekandmise ehk etenduse ajal. Lavastus on selle kõikide etenduste muutumatu ühisosa.
Titan

Kirjeldus

Titani orbiidi raadius on 1 221 931 km ja tiirlemisperiood 15,9454 Maa ööpäeva. Ta eemaldub Saturnist kuni 20 Saturni raadiuse kaugusele.
Saturni ümber tiirlev kosmosesond Cassini on radariga kaardistanud Titani pinna. Nõnda on leitud, et kuu pinnamood on Maaga võrreldes väga tasane ja kõrguste vahe on väike.
Titani atmosfäärirõhk pinnal on 146,7 kPa ehk 1,45 Maa atmosfäärirõhku. Inimene oleks võimeline nii tihedat õhku hingama, kuid Titani atmosfäär on mürgine. Näiteks stratosfääris koosneb see 98,4% lämmastikust ja 1,4% metaanist, aga troposfääri alumises osas 95% lämmastikust ja 4,9% metaanist. Titani gravitatsioon on nii väike ja atmosfäär nii tihe, et inimesed suudaksid Titani atmosfääris lennata, kui nende käte külge kinnitada suured tiivad, mida lehvitada.
Titani tiirlemisperiood ja pöörlemisperiood on võrdsed. See tähendab, et Titan on kogu aeg pööratud Saturni poole sama küljega. Poolelt Titanilt ei saa kunagi Saturni näha, seevastu on Titanil koht, kus Saturn kogu aeg on seniidis. (Tegelikult Saturn Titani pinnale ei paista, sest Titani atmosfäär on nii läbipaistmatu.) Titani nullmeridiaan on määratud joonena, mis ühendab poolusi ja punkti, kus Saturn on kogu aeg seniidis.

Ajalugu

Titani avastas 25. märtsil 1655 hollandi astronoom Christiaan Huygens, kes avaldas oma avastuse veel samal aastal teoses "De Saturni Luna Observatio Nova" ehk "Saturni kuu uuest vaatlemisest". Huygens nimetas teda lihtsalt Saturni Luna või Luna Saturni ehk teisisõnu Saturni kuuks, sest tollal Saturnil rohkem kuid teada ei olnud.
Aastail 1673–1686 avastas Giovanni Domenico Cassini veel neli Saturni kuud. Pärast seda oli astronoomidel tavaks nimetada neid järjenumbritega, seestpoolt väljapoole Saturn I–V (Titan oli IV). Aastal 1789 avastas William Herschel veel kaks Saturni kuud, misjärel Titani hakati nimetama Saturn VI-ks.
Kõigile Saturni kuudele pani nime William Herscheli poeg John Herschel 1847. aastal. Ta nimetas kõik Saturni kuud vanakreeka mütoloogia tegelaste titaanide järgi. Sellest ajast peale on avastatud veel palju Saturni kuusid. Nendel on ka oma Rooma number, kuid pärast nimede panekut avastatud kuud on saanud numbri avastamise järjekorras, nii et Titan on endiselt Saturn VI, kuigi vahepeal on avastatud kuusid nii Titanist Saturnile lähemal kui ka kaugemal.
Titan on Päikesesüsteemi ainuke kuu, millel on tihe atmosfäär. See selgus alles pärast seda, kui 1979. aastal avastas USA planeetidevaheline automaatjaam Pioneer 11 Saturni 12 pisikest kuud ja 1980. aastal jõudis sinna teine USA planeetidevaheline automaatjaam Voyager 1. Titani tihe atmosfäär ulatub tema pinnast mitmete kilomeetrite kõrgusele ning sellepärast näib Titan suuremana, kui ta tegelikult on. Seetõttu on Titani varem peetud suuremaks ka kui Ganymedes ja seega suurimaks planeedi kaaslaseks Päikesesüsteemis.
14. jaanuaril 2005 maandus Titanil automaatjaamast Cassini eraldunud Euroopa Kosmoseagentuuri maandur Huygens, mis kogus maandumise ajal infot Titani atmosfääri kohta ja edastas Titani pinnalt esimesed fotod.
Georgi Ušakov

Georgi Aleksejevitš Ušakov (vene keeles: Георгий Алексеевич Ушаков; 30. jaanuar (vkj 17. jaanuar) 1901 – 3. detsember 1963) oli Nõukogude arktikaavastaja.
Ušakov tegi läbimurde, kui ta koos nelja teise eksperdiga uuris ja avastas Severnaja Zemljad, nad avastasid, et tegu on saarestikuga. Temast sai geograafiateaduste doktor aastal 1950.
Waregemi vald

Ajalugu

Metsane piirkond Leie jõe kallastel oli asustatud juba esimestel sajanditel meie aja järgi.
Karuse–Kalli tee

Karuse–Kalli tee (registrinumbriga 16180) on kõrvalmaantee Lääne ja Pärnu maakonnas.
Tee algab Risti–Virtsu–Kuivastu–Kuressaare maantee 55. kilomeetrilt Lääneranna vallast Kinksi ja Ridase piirilt ning lõppeb Pärnu–Lihula maantee 36. kilomeetril Kalli külas. Tee on veidi üle 23 kilomeetri pikk.
2. kilomeetril ristub teega endine Rapla–Virtsu raudteetamm. Täiesti sirgel lõigul Tuudi rabast lõunas, 8. kilomeetripunktist 12. kilomeetripunktini on olnud varulennuväli. Seal on soovitatud pidada kiirendusvõistlusi, et neid ei korraldataks Pärnu linnatänavatel.
Karuse–Kalli teega on ühendatud mitu teist kõrvalmaanteed. Tee 3. kilomeetril eraldub Karuse–Nehatu tee. 8. kilomeetril liitub teega Audru–Tõstamaa–Nurmsi tee ja eraldub Nurmsi–Risti tee. 12. kilomeetripunkti juures ristuvad teega Tuudi–Risti tee ja Risti–Hallivanni tee. 18. kilomeetril ristub Varbla–Väänja tee.
Tee on terves ulatuses mustkattega.
Liiapeksi–Loksa maantee

Asulad Liiapeksi–Loksa maanteel

Kolga alevik, Kõnnu küla, Kolgaküla küla, Kotka küla, Loksa küla, Loksa linn.
Württemberg-Baden

Ajalugu

Württemberg-Baden koosnes endiste Württembergi ja Badeni osariikide põhjaosadest. Selle ameeriklaste poolt hallatud osa lõuapiir oli seatud nii, et Karlsruhet ja Münchenit ühendav autobahn (tänapäeval A8) oli täielikult Ameerika tsoonis. Ameerika tsooni kolm suurt alajaotust (Suur-Hessen, Baieri ja Württemberg-Baden) kuulutati välja 19. septembril 1945.
24. novembril 1946 kehtestati uus põhiseadus ja valiti Württemberg-Badeni esimene parlament. 23. mail 1949 sai osariigist Saksa Föderatiivse Vabariigi asutajaliige.
24. septembril 1950 korraldati Württemberg-Badenis, Württemberg-Hohenzollernis ja Badenis rahvaküsitlus kolme osariigi ühendamise küsimuses, millele järgnes 16. detsembril 1951 referendum. Mõlemal juhul saavutasid Württemberg-Badeni valijad selge enamuse ühendamise kasuks. Kõik kolm osariiki ühendati ja 25. aprillil 1952 asutati Saksamaal Baden-Württembergi liidumaa.

Poliitika

Ainus Württemberg-Badeni ministerpresident oli Reinhold Maier (DVP, siis FDP; 1946–1952). Maier sai Baden-Württembergi esimeseks ministerpresidendiks selle moodustamisel aastal 1952.
Württemberg-Baden was subdivided into two administrative districts, known as Landesbezirke. The boundaries for these two districts were taken from two former state sections that comprised Württemberg-Baden. These two districts remain largely unchanged today as the Regierungsbezirke of Stuttgart (Württemberg) ja Karlsruhe (Baden) within Baden-Württemberg.

Lipp ja vapp

Aastal 1947 heaks kiidetud Württemberg-Badeni lipp oli must-puna-kuldne Saksamaa trikoloor, mille võtsid hiljem taas kord omaks aastal 1949 asutatud uued Saksa riigid Saksa Föderatiivne Vabariik ja Saksa Demokraatlik Vabariik.
Vapp ühendab elemente kahelt eellasriigilt: punane triip kuldsel väljal Badeni vapilt ja kolm hirvesarve Württembergi vapilt.
Friisi hobune

Ajalugu

Tegu on küllaltki vana hobusetõuga, mis pärineb väidetavalt aastast 1000 eKr, kui ta oli roomlaste poolt hinnatud raskeveohobusena. Keskajal kasutati Friisi hobuseid rüütlihobustena. Hiljem on neid ristatud Andaluusia hobusega, mis on tõule lisanud temperamenti ja sihvakust. Seda tõugu hobuseid kasutati ka taludes kergematel töödel ja pühapäeviti vankri ees.
Friisi hobune on olnud mitmel korral väljasuremisohus.
19. sajandil oli traavisport populaarseks muutumas ja nii üritati ka seda tõugu paremaks muuta neid traavlitega ristates. Ka see lisas Friisi hobusele sihvakust, kuid õigeid traavleid neist ei saanud.
1879. aastal asutati Friisi Hobuse Tõuraamat , mis oli ühtlasi ka esimene hobuste tõuraamat Hollandis. Hoolimata sellest oli aastal 1913 selles nimestikus kõigest kolm sugutäkku. Tõug päästeti tänu hoolikale aretusprogrammile.

Välimus

Friisi hobusel on väga omanäoline välimus. Nad on musta värvi ja pika ning paksu laka ja sabaga. Ka on neil pikad sõrgatsitutid mida, erinevalt teistest hobusetõugudest, tavaliselt ei pügata. Varem võis Friisi hobune värvuse poolest olla ka hall või raudjas, kuid need värvid on aastate jooksul välja aretatud. Valged märgised pole üldiselt tõuraamatu poolt soovitatud, kuid kuni 3,2-sentimeetrine täht on lubatud. Valged laigud mujal hobuse kehal või näol allpool silmajoont pole lubatud.  Tõuraamatusse pääsemiseks nõutav turjakõrgus on 1,55–1,70 meetrit. Kõrgemaid hobuseid ei pruugita tõuraamatusse lasta.

Iseloom

Friisi hobune on iseloomult intelligentne, elavaloomuline, aga mitte tuline, töötahteline ega ustav.
Helminthophis

Levila

Need maod elavad Costa Ricas, Panamas, Colombias ja Venezuelas.