google/wiki40b huggingface dataset:
Henrik Johan Nauckhoff

Henrik Johan Nauckhoff (13. oktoober 1744 – 18. veebruar 1818 Stockholm) oli Eestimaa aadlisuguvõsast pärit Rootsi mereväeohvitser.
17. detsembril 1777 sai ta naturalisatsiooni korras Rootsi aadlikuks ja ta immatrikuleeriti 1778 Rootsi rüütelkonda (Nr.2120).
1778 kuni 1783 teenis kaptenina Prantsusmaa laevastiku teenistuses ja osales Ameerika iseseisvussõjas. Võttis ülemleitnandina osa Vene-Rootsi sõjast, fregatt "Minerva" ülemana Suursaare (17. juuli 1788) ja 68 kahuriga "Kung Adolph Fredric" ülemana Ölandi lahingust (26. juuli 1789), ning langes samas sõjas ka venelaste kätte vangi, kust vabanedes asus 1791 ametisse admiraliteedi kassadirektorina.
16. jaanuaril 1797 ülendati ta kontradmiraliks ja 1808. aastal alanud Vene-Rootsi sõjas määrati ta Rootsi laevastiku ülemjuhatajaks ja osales muuhulgas ka Paldiski mereblokaadis.
Seejärel sai 1809 viitseadmiraliks, 1812 laevastiku kindraladjutandiks, 1813 Rootsi vabahärraks ja immatrikuleeriti 1814 Rootsi rüütelkonda (Nr.343). 1816. aastast oli ta esimese Karlskrona vabatahtlikerügemendi ülem, ülendati 12. augustil 1817 admiraliks ja Karlskrona ülemkomandandiks.
Martin Rump

Martin Rump (sündinud 2. aprillil 1996) on Eesti mootorisportlane.
Liina Jaanus

Liina Jaanus (sünninimi Laiapea; 30. juuni 1937 Rapla – 21. juuni 2010) oli eesti arhitekt.
Ta lõpetas aastal 1968 Eesti Riikliku Kunstiinstituudi.
Ta töötas muu hulgas arhitektuuribüroos Loobprojekt.
Pöide Maarja kogudus

EELK Pöide Maarja kogudus on luterlik kogudus Pöides.
Kogudus kuulub Saarte praostkonda.
Koguduse hooldajaõpetaja on Veiko Vihuri. Juhatuse esimees on Elje Kula.
Jumalateenistused on iga kuu esimesel ja kolmandal pühapäeval algusega kell 13.30 Pöide Maarja kirikus.
Giotto di Bondone

Surm ja säilmed

Giotto surma-aasta on teadmata. Traditsiooniliselt tuginetakse selles osas Firenze heeroldile Antonio Puccile, kes tema mälestuseks kirjutas oodi ja selles teatas, et Giotto suri 70-aastaselt. Kuid arv 70 sobib oodis riimi märksa paremini pikematest arvudest ja seetõttu on võimalik, et Pucci kasutas siin kunstilist vabadust.
Vasari andmetel maeti Giotto Firenze katedraali Santa Maria del Fioresse, teistel andmetel Santa Reparata kirikusse. Siin siiski vastuolu pole: Santa Maria del Fiore rajati Santa Reparata kiriku kohale, kasutades sealjuures varasema kiriku struktuure. See ümberehitus algas 1296.
1970. aastatel korraldati katedraalis väljakaevamised. Avati katedraali põrand ja selle all olev Santa Reparata kiriku põrand. Viimase all Vasari näidatud koha lähedal leitigi inimluud. Kummalgi põrandal oli see matmise koht tähistamata. Neid luid uuris antropoloogi Francesco Mallegni juhitav töörühm, mis avaldas oma aruande 2000.
Need kondid kuulusid väga lühikesele mehele. Ta oli pisut üle 4 jala (1.20) pikk. Tõenäoliselt kannatas ta kaasasündinud nanismi ehk kääbuskasvu all. See toetab rahvapärimust, et Firenze katedraalis freskol olev kääbus on Giotto autoportree. Teisalt väidetakse ka, et hoopis Padovas "Pühal õhtusöömaajal" olev valge kübaraga mees on Giotto portree, ja need kaks ei ole omavahel sarnased.
Leitud säilmed kuulusid umbes 70-aastasele mehele. Tema luudesse oli kogunenud arseeni ja pliid, mis mõlemad kuulusid tollal kasutatavate värvide koostisse. Mehel oli väga suur pea, suur kõver nina ja üks silm rohkem esileulatuv kui teine. Kaelaluud näitasid, et mees oli veetnud kaua aega pead tahapoole kallutades. Esihambad olid kulunud niisugusel viisil, nagu ta oleks sageli pintslit hammaste vahel hoidnud. Kuigi Mallegni töörühm oli veendunud, et leitud säilmed kuulusid Giottole, ja need säilmed maeti pidulikult ümber samasse katedraali Filippo Brunelleschi haua lähedale, ei ole kõik teadlased siiski veendunud, et säilmed Giotto omad olid.
Järvselja looduskaitseala

Järvselja looduskaitseala asub Tartu maakonnas Kastre vallas (Agali, Ahunapalu ja Järvselja külas) ja Põlva maakonnas Räpina vallas Haavametsa külas. Kaitseala suurus on 184 hektarit. 1924. aastal loodud Järvselja reservaat on Eesti vanim metsakaitseala.
Hanno Sillamaa

Hanno Sillamaa (9. oktoober 1929 Paide – 28. juuni 2004 Tallinn) oli eesti tehnikateadlane ja haridustegelane,
Maetud Liiva kalmistule.

Haridus

Lõpetas Paide Linna Algkooli 1942 ja Paide Gümnaasiumi 1947 Kuldmedaliga. Tallinna Polütehnilise Instituudi mehaanikateaduskonna elektrimasinate ja -aparaatide erialal cum laude 1952. Lvivi Polütehnilise Instituudi aspirant 1952-1955.
Täiendõpe: Tšehhoslovakkias 1960, 1964; Ungari Rahvavabariigis 1964; M. I. Kalinini nim Tallinna Elektrotehnika Tehases 1975; Eesti NSV TA Küberneetika Instituudis 1975, 1980, 1984,

Teaduskraad ja kutse

tehnikateaduste kandidaat 1955 (Lvivi Polütehniline Instituut Автоматические мосты переменного тока для измерения комплесных сопротивлений, kinnitus 1957); dotsent 1959; professor 1988,

Teenistus

Lvivi Polütehnilise Instituudi assistent 1953-1955; ENSV RMN Elektrotehnika Teadusliku Uurimise Instituudi automaatikavahendite laboratooriumi juhataja ja sektorijuhataja 1958-1966.
TPI/TTÜ vanemlaborant 1952; teoreetilise mehaanika kateedri assistent 1955-1956, vanemõpetaja 1956-1958; teoreetilise ja üldelektrotehnika kateedri dotsent 1958; automaatika ja telemehaanika kateedri dotsent ja juhataja 1960-1966; automaatika kateedri vanemteadur 1967-1968 ja 1969-1970, dotsent 1968 ja 1970-1988, professor 1988-1992; automaatika ja süsteemitehnika instituudi/automaatikainstituudi struktuurse süsteemianalüüsi erakorraline professor 1992-1998; automaatikainstituudi erakorraline professor 1998-1999, emeriitprofessor 1999-2004.
Külalislektor Tampere Tehnikaülikoolis 1975, külalislektor ja -uurija Helsingi Tehnikaülikoolis 1983,

Teadustöö põhisuunad

Automaatjuhtimise teooria; struktuurne süsteemianalüüs; kõrghariduse korraldus ja oskussõnavara. Hanno Sillamaa oli Eesti automaatika-alase kõrghariduse rajajaid. Algatas automaatvahendeid ja -süsteeme hõlmava teoreetilise ja eksperimentaalse teadustöö, oli tegev automaat- ja mõõteseadmetes kasutatavate Halli andurite, ainete reoloogiliste omaduste määramiseks sobivate võnkeandurite ja vektorvoltmeetria arendamises.
Avaldanud üle 90 teaduspublikatsiooni. Tema juhendamisel on kaitstud üle 20 kandidaaditöö,

Teadusorganisatoorne ja -administratiivne tegevus

TPI tootmisprotsesside automatiseerimise probleemlaboratooriumi teaduslik juhendaja 1962-1987; Eesti Kõrghariduse Hindamisnõukogu esimees 1966-2000. 
Teened TTÜ ja kogu Eesti kõrghariduse arendamisel: automaatikakateedri ja tootmisprotsesside automatiseerimise laboratooriumi rajamine, automaatika- ja süsteemitehnika-alase õpetamise väljakujundamine, aktiivne osavõtt teiste infotehnoloogia õppesuundade väljaarendamisest, ainesüsteemse õppetöö juurutamise eestvedaja ning kõrgkoolide akrediteerimise süsteemi käivitajaid.

Isiklikku

Hanno sillamaa oli aastast 1956 abielus harfimängija Zvenislava Sillamaaga, nende poeg on pianist ja klavessinist Ivo Sillamaa, pojatütar on laulja Janika Sillamaa.
Sorokini armastusemudel

Sorokini armastusemudel (ka 
armastuse kontseptuaalne mudel) on komi-vene-ameerika sotsioloogi Pitirim Sorokini armastuse kontseptsioon koos allikate, vormide ning 
armastuseenergiaga, mida kaasajal vaadeldakse armastuse kontseptuaalse mudelina.
Pitirim Sorokin oli Harvardi Ülikooli sotsioloogia osakonna asutaja.
Sorokini armastuse kirjeldused võib liigitada kas religioosseteks või ka sotsiaalfilosoofilisteks. Oma teoses "The Ways and Power of Love: Types, Factors, and Techniques of Moral Transformation." (1954) uurib ta seitset armastuse vormi/domeeni: religioosne, eetiline, ontoloogiline, füüsiline, bioloogiline, psühholoogiline ja sotsiaalne ning viit armastuse dimensiooni. 
Kujundlikult võrdleb Sorokin armastuse vorme jäämäega, millel merepäälne ja nähtav üksnes väike osa (psühholoogiline armastus ja sotsiaalne armastus) ning seegi suuresti tundmata. Veel vähem on tema arvates võimalik paljudel inimestel mõista jäämäe veealust, nähtamatut osa, st armastuse 
transempiirilist osa, selle religioosseid ja ontoloogilisi vorme. 
Sorokini meelest on Jeesuse, Mahatma Gandhi jmt armastus inimkonna poole vastamata, kuid armastuseenergia allikas (inflow) on Jumal. 
Inimestevaheliseks armastuseks peab ta tähenduslikke interaktsioone või ka suhteid kahe või enama inimese vahel. Sorokin on uurinud ka armastuse 'ülekande' võimalikkust, nt abielulahutuseaegne ja -järgne armastusekogemus võivad küll erineda, samas võivad osapooled püüda selle poole, et muutunud armastus jääks. Ta möönab ka, et  esineb üleminekuid, kus sellest kogemusest sünnib viha. 
Sorokini armastuse kontseptuaalset mudelit on vähe uuritud. Osad kriitikud väidavad, et tema 7. armastuse vormi pole võimalik mõõta. 
Sorokin ise kirjeldas igasuguseid katseid armastust empiiriliselt mõõta (vt ka armastuse skaalad) terminitega 'quantophrenia' ja 'illusioon'. 
Vaatamata sellele, on Levin jt tema teoste  põhjal koostanud armastuse skaala SMILE.
Lühidalt kirjutavad autorid oma armastuse skaala tutvustuses nii, läbi inimkonna ajaloo on suured poeedid, filosoofid, müstikud ja pühakud, kultuurilisest ja religioossest taustast hoolimata, pidanud antud ja vastu võetud armastust olemuslikuks heale elule.
Rein Sillar

Elulugu

Rein Sillar õppis Rakvere Internaatkoolis ja Tartu ülikooli õigusteaduskonnas.

Tegevus Eesti NSV Riikliku Julgeoleku Komitee likvideerimisel

Pärast 1991. aasta augustiputši, kui Eesti territooriumil peatati NSV Liidu ja Eesti NSV Riikliku Julgeoleku Komitee tegevus, siis pitseeriti Pagari tänava keldris asunud julgeolekukomitee arhiiv.  
 
„“18. detsembril 1991 kirjutasid Eesti tegutsenud N. Liidu KGB likvideerimise lõppaktile alla Venemaa Julgeolekuteenistuse Vastuluureteenistuse ülema asetäitja kindralmajor Vjatšeslav Šironin, Eesti NSV Riikliku Julgeolekukomitee esimees kindralmajor Rein Sillar ja riigiminister Raivo Vare. Veel samal õhtul toodi lennukiga Uljanovskist KGB keskarhiivist Tallinnasse 3,5 tonni Eestit ja eestlasi puudutavaid KGB dokumente.“
Keemiline reaktsioon

Keemiline reaktsioon on protsess, mille käigus ühest või mitmest keemilisest ainest (lähteaine(te)st) tekib keemiliste sidemete katkemise või moodustumise tulemusena üks või mitu uute omadustega keemilist ainet (saadust, produkti).
Erinevalt tuumareaktsioonidest ei toimu keemilises reaktsioonis aatomituumade muutusi.
Ühe keemilise aine muutumine teiseks keemilises protsessis nõuab energiat, et ületada energeetiline barjäär. Keemiline reaktsioon saab toimuda ainete segus või lahuses, kui üks aine on kontaktis teise ainega ja süsteem saab mingil viisil energiat (soojus, valgus, elektrivool või mehaaniline jõud) või tuleb see molekulide enda sisemisest energiast. Aine molekulid saavad muutuda reaktsioonivõimeliseks, kui nad saavutavad energiataseme, mida nimetatakse aktivatsioonienergiaks. Mida suurem on reaktsiooni toimumiseks vajalik aktivatsioonienergia, seda aeglasem on protsess.
Keemiline muutus on aatomitevahelisi keemilisi sidemeid moodustavate elektronide ümberpaiknemine, st ühtede sidemete katkemine ja uute sidemete moodustumine. Reaktsiooni käigus esineb uute molekulide teke, kuid aatomid ei teki ega kao.
Weissmies

Alpinism

Esmatõusu tippu tegid 1855. aastal Jakob Christian Häusser ja Peter Josef Zurbriggen, seejuures nad ei kasutanud kohalike mägigiidide abi.
Kristina Birk-Vellemaa

Haridustee

1997. aastal lõpetas Kristina Birk-Vellemaa Pärnu Hansagümnaasiumi, 2002. aastal Tallinna Pedagoogilises Seminaris noorsootöö eriala. 2007. aastal sai ta magistrikraadi haridusjuhtimise alal Tallinna Ülikoolist magistritööga "Kodu ja kooli koostöö ning koostööd mõjutavad tegurid" (2007, juhendaja Katrin Karu).

Töö

Birk-Vellemaa on töötanud Tahkuranna vallavalitsuses noorsootööjuhina, Pärnumaa Kutsehariduskeskuses rühmajuhataja ja koolitusjuhina. 2013–2015 töötas Birk-Vellemaa Tallinna noorsootöökeskuse direktori asetäitjana. 2015. aastast töötab ta Eesti Seksuaaltervise Liidu eksperdi, koolitaja ja projektijuhina, vedades nii Eesti-siseseid kui ka rahvusvahelisi projekte Moldovas, Kõrgõzstanis ja Kasahstanis ning koostades ka õppematerjale. Ta on tegev ka Eesti Inimõiguste Keskuses mitmekesisuse nõustajana seoses mitmekesise töökoha märgisega ning SA Kiusamisest Vabaks koolitajana Lisaks teeb kaastööd "Kas sulle meeldib porno" järgsete töötubade läbiviijana VAT-Teatris.

Tegevus kodanikuaktivistina

Ta on olnud üks Facebooki-gruppide "Aitäh, aga minu traditsiooniline perekond ei vaja kaitset" ja "Virginia Woolf sind ei karda!" eestvedajaid ja kooseluseaduse toetuskampaania korraldajaid.
Monokord

Monokord (ka monohord) on keelpill, mille kandilisele kõlakastile on pingutatud üks keel ja selle all on pügalad keele kõlava osa pikkuse täpseks mõõtmiseks.
Pythagoras määras helide arvsuhteid monokordi abil. Teooria printsiip on lihtne: pinguletõmmatud keel tekitab teatud kindlat helikõrgust, keele pooleks jagamisel kõlab oktavi võrra kõrgem heli. Seega oktav mistahes noodist kõrgemal dubleerib keele võnkesageduse. Sellega väitis Pythagoras, et oktavi arvsuhe on 2:1  kuula . Kui jätkata võrdsete jagamiste rida, siis 2 oktavit on 4:1, oktav pluss kvint on 3:1, kvint 3:2 ja kvart 4:3. Täistoon väljendub seega kvardi ja kvindi vahelise erinevusega, mis on 9:8.
Sten Luiga

Sten Luiga (sündinud 20. jaanuaril 1968 Tallinnas) on Eesti vandeadvokaat ning tegutseb Advokaadibüroos COBALT vanempartnerina.
Sten Luiga lõpetas 1986. a Tallinna 10. Keskkooli ning 1992. a Tartu Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna.
Alates august 1992 on ta Eesti Advokatuuri liige ning oktoober 1996 vandeadvokaat.
Praktiseerimist advokaadina alustas Sten Luiga advokaadibüroos Tark, kus töötas aastatel 1992–1997. Aastal 1998 asutas Sten advokaadibüroo Luiga & Partnerid, mis hilisemalt on kandnud ka nimesid Luiga & Mugu ning Luiga, Mody, Hääl, Borenius.
Vandeadvokaat Sten Luiga kuulus advokatuuri juhatusse aastatel 2001–2003 ning eetika- ja metoodikakomisjoni aastatel 2004–2013. Aastatel 2006–2013 oli Sten advokatuuri eetika-metoodika komisjoni esimees. Aastatel 2013–2016 oli Luiga Eesti Advokatuuri esimees ja kohtute haldamise nõukoja liige. Samuti on ta kuulunud advokatuuri arengukava koostamise töögruppi, üliõpilastööde konkursi hindamiskomisjoni ning osalenud õigusloome protsessides eksperdina.
Luiga on spetsialiseerunud äriühingute ühinemiste ja omandamiste, riskikapitali investeeringute ja ülevõtmistehingute läbiviimise nõustamisele. Lisaks hõlmab Luiga tegevusvaldkond rahvusvaheliste äriühingute, kommerts- ja investeerimispankade ning noteeritud ettevõtete tegevuse nõustamist, aktsionäride vaheliste suhete reguleerimist, organisatsioonide igapäevase tegevuse ja juhtimise ning juhtorganite vastutusega seotud õiguslikke küsimusi.
Aastatel 2013–2016 läbis Luiga Aalto Ülikooli MBA programmi ja täiendas ennast aastal 2016 Cambridge ülikooli Judge Business School kursustel.
Sten Luiga on olnud aastatel 2010–2016 Tartu Ülikooli Sihtasutuse nõukogu esimees ning 2010–2013 Sihtasutus Noored Kooli nõukogu liige.
Alates 2016. a kuulub Luiga advokatuur eetika- ja metoodikakomisjoni. Aastal 2017 valiti Sten Luiga Tallinna Börsi Vahekohtu Nõukogu aseesimeheks ja Tartu Ülikooli Sihtasutuse Nõukogu liikmeks.
Sten Luiga pälvis 2017. a Eesti Advokatuuri teenetemedali.

Isiklikku

Luiga on abielus ja tal on 4 last.
Lennuväe inseneriteenistuse kindralpolkovnik

Lennuväe inseneriteenistuse kindralpolkovnik (vene keeles генерал-полковник инженерно-авиационной службы) oli NSV Liidu relvajõududes aastatel 1942–1951 kehtinud sõjaväeline auaste õhuväe insenertehnilise teenistuse juhtivkoosseisule.
Auaste kaotati 1951. aastal. Kõigile auastme kaotamise hetkel elus olnud aukraadi omanikele anti insenertehnilise teenistuse kindralpolkovniku auaste.
Lennuväe inseneriteenistuse kindralpolkovnikust madalam auaste oli  lennuväe inseneriteenistuse kindralleitnandi auaste.
Kursi kihelkond

Piirkonna ajalugu

Kursi kihelkond tekkis ilmselt 14. sajandil seoses Kursi ordulinnuse rajamisega. Kihelkonna maa-ala oli suur, kuid asustus hõre. Tänapäeval jagunevad Kursi kihelkonna kunagised alad Jõgeva ja Tartu maakonna vahel.
Kakofoonia

Kakofoonia (vanakreeka sõnadest κακός ('halb') ja φωνή ('heli')) ehk kolekõla on ebameeldiv kõla muusikas, kõnes või luules.
Kakofoonia vastand on eufoonia.
Alpi jänesekäpp

Välimus

Alpi jänesekäpp on aias keskmiselt 10–15 cm kõrgune puhmik, looduslikes tingimustes, vaevu huumusega kaetud kaljudel, võivad nad olla vaid 5 cm kõrgused. Varre tipus asuvaid pruunikate soomustega korvõisikuid ümbritsevad tähtjalt valgeviltjad kõrglehed.

Levila

Alpi jänesekäpp kasvab pärismaisena lubjarikastel mäginiitudel Pürenee, Alpi ja Balkani mäestikes.

Kasvukoht

Eelistab vett hästi läbilaskvat lahjat ja mõningase lubjasisaldusega mulda.

Kasutamine

Eestis kasvatatakse teda aedades ilutaimena.  Alpi jänesekäpa sortidest on üsna levinud 'Mignon', 'Everest', 'Stella Bavaria', 'Matterhorn'.

Kultuuris

Paljudes Euroopa riikides kasutatakse alpi jänesekäppa rahvusliku sümbolina, kaubamärkide osana, ka rahatähtedel (näiteks Rumeenia 50-leisel), müntidel (näiteks Austria 2-eurosendisel) jm. Salzburgi linna kandideerimisel 2014. aasta taliolümpiaks kujutati eedelveissi ka olümpialogol.
Uula raamatukogu

Uula raamatukogu on raamatukogu Tartu maakonnas Elva vallas Rämsi külas. Raamatukogu juhataja on Elga Alberi.
Rahva Lõbu-Leht

Rahva Lõbu-Leht : Eesti perekondlik jutu-, teaduse ja võiduse ajakiri ((Originaalpealkirjaga "Rahwa Lõbu-Leht.")  aastast 1905 Rahva Lõbuleht) oli pereajakiri, mille 1898. aastal asutas Tartus Karl August Hermann. 
Aastatel 1898–1901 ilmus ajakiri Tartus, 1901–1902 Põltsamaal ja aastatel 1903-1906 Tallinnas 1903-1906 .
Ennem ilmunud Laulu ja Mängude lehe (1885-1897) jätkaja.
Valgejõe

Esmamainimine

1290. aasta 20. septembril laiendas Taani kuningas Erik Menved Ojamaa Roma kloostri tsistertslastele Kolga abikloostri ümbruses kuulunud valdusi, nimetades teiste seas ka Witena ehk Valgejõe küla. 
Valgejõe küla asus alul tänases Vanakülas. Ilmselt 17. sajandi hakul nihkus küla kese mõni kilomeeter lõuna poole Tallinn-Narva tee koolmekoha ja kõrtsi ümbrusse. Vanaküla põhjaosast eraldusid aga Parksi ja Nõmmeveski. Asudes Harju ja Virumaa maakondade ajaloolisel rajal on sealsed kihelkondade, mõisate ja kohalike valitsuste piirid pidevalt muutunud. Alates 1939. aast vallareformist, mil maakonnapiir nihkus mõni kilomeeter itta, on aga Valgejõe, Vanaküla ja Parksi ala liikunud eri haldusüksuste vahel alati üheskoos. See on loonud aluse ajalooliseValgejõe-Vanaküla-Parksi kolmküla kujunemiseks. Kolme küla esmamainimist tähistav kivi pandi Valgejõe külla 1992. aastal. Kirjad raius kivisse Andres Allmägi Parksist.

Kõrts ja metskond

Kohe pärast Kolga mõisa omaniku Pontus De la Gardie’ surma korraldas tema sugulane kapten Johan de la Blanque mõisa revisjoni, kus on 1585. aasta 9. detsembril kuupäevaga  Witenå kõrtsi rendilepingu ärakiri. Viimane kõrtsmik Jaaska Viikmann sulges joogiäri 19. sajandi lõpul. 20. sajandi algul hoidsid sama kohta Kolga majoraatmõisa metsaülemad, hiljem Valgejõe metskond. Alates 2014. aastast tegutseb sel kohal Valgejõe Veinivilla.

Läsna-Valgejõe lahing Põhjasõjas

1704. aasta 16. juunil lõid 5000 Vene ratsa- ja 1000 jalaväelast polkovnik Karl Evald von Rönne juhtimisel Valgejõe (Wittenah) kindlustatud positsioonilt põgenema 1400 Rootsi ratsaväelast, keda juhtis kindral-major Anton von Schlippenbach. Vene poolel hukkus 100, Rootsil 60 meest. Vene vangi langes u 50 Rootsi ratsaväelast, sh Eestimaa aadlilipkonna ülem ooberst Fritz Wachtmeister (pildil). Vene langenud on maetud rahvapärimuse järgi vanast sillast paarsada meetrit Tallinna pool asuvale Venemäele.

Valgejõe lahing Vabadussõjas

1918. aasta 22.–24. detsember. Taganesid Eesti rahvaväe 4. ja 5. polgu üksused ning peale tungisid enamjaolt eestlastest ja soomlastest koosnenud Tallinna (Reveli) kommunistliku kütipolgu võitlejad ja madrusesalk. Rahvaväes osales 234 meest, 2 langes. Punastel sai 1 mees haavata. Lahingut mälestav kivi (autor Andres Allmägi) pandi sündmuspaigale selle 100. aastapäeval.

Sild ja piir

Tee Tallinnast Narva käis Valgejõe küla kaudu vähemalt 17. sajandi lõpust. Kuigi rahvapärimuse järgi oli viie võlviga sild siin juba Rootsi ajast, märgiti maakondade ja mõisate piiriks olnud sild paberile esmakordselt siiski 1784. aasta Revali (Tallinna) ja Wesenbergi (Rakvere) kreiside piirikaardil. Võlvidega silla kõrvale 1914. aastal ehitatud silla õhkisid taganevad sakslased 1944. aasta septembris. Mitme ajutise lahenduse järel taastati betoonsild 1957. aastal. Tallinna olümpiaregatiks rajatud uus teelõik suunas 1981. aastast suurema liikluse külakeskmest lõuna pool asuvale trassile.
Ahmed Kathrada

Ahmed Mohamed Kathrada (21. august 1929 Schweizer-Reneke – 28. märts 2017 Johannesburg) oli Lõuna-Aafrika Vabariigi poliitik, üks Aafrika Rahvuskongressi juhtivaid liikmeid.
Tema vanemad olid Indiast sisse rännanud.
Bodil Biørn

Bodil Catharina Biørn (27. mai 1871 Kragerø vald – 22. juuli 1960 Oslo) oli norra misjonär.
Sündis Norras Kragerøs jõuka laevaomaniku peres. 
Pärast õendusabi õppimist Saksamaal 1905. aastal, siirdus ta misjonäritööle praegustele Ida-Türgi aladele Elazıği ja Muşi provintsi (tol ajal Osmanite riigi alad). Olles armeenia genotsiidi tunnistajaks, kandis hoolt orbude ja leskede eest ning avas koos teiste misjonäridega kliinikuid ja koole. Samuti tegi ta päevikusissekandeid ja fotosid, jäädvustades nii sealseid sündmusi ja eluolu.
Hiljem hoolitses Bodil Biørn armeenia orbude eest Süürias, Armeenias ja Türgis. Aastal 1922 avas ta Alekhsandrapolis (tänapäeval Gjumri) lastekodu "Lusaghbyur", pälvides nii armeenlastelt hüüdnime "Emake Katharine". Kuni 1935. aastani töötas ta Süüria ja Liibanoni armeenia pagulastega.
Bodil Biørn ei abiellunud kunagi, aga ta lapsendas 2-aastase genotsiidi üleelanud poisslapse Rafaeli, kes Norras ristiti Nanseniks.  
Biørn suri Oslos 22. juulil 1960. 
Mälestuse jäädvustamiseks on tema sünnilinnas Kragerøs püstitatud mälestusmärk.
Tema elu ja tegevuse mälestuseks on 2015. aastal valminud dokumentaalfilm "Päästekaart".
A-Teens

A-Teens või A*Teens (algse nimega ABBA-Teens või Abba-Teens) oli Rootsi popmuusika ansambel, mis tegutses 1998–2004. Mängiti eelkõige ABBA ja Elvis Presley kavereid. Koostööd tehti ka Alice Cooperiga.
Ansambli liikmed olid Marie Serneholt, Sara Lumholdt, Dhani Lennevald ja Amit Paul. Kõik nad laulsid ja tantsisid.
Mardileib

"Mardileib" on Jaan Krossi teos, kus jutustuse sündmustik toimub 1441. aastal Tallinnas, mis kirjeldab linnalegendi - martsipani avastamist.

Raamatust

Sapihaige raehärra pidi arsti kohustusi täitvalt meister Johannilt saama tõhusat ja kõrgehinnalist rohtu mitridaatsiumi – eeldusel, et seda rohtu sööb ka õpipoiss Mart. Õpipoiss Mart segas rohu kokku, kuid otsustas kõik kibedamaitselised komponendid asendada magusatega. Valminud magus leib maitses ka teistele linnaametnikele ning piiskop pani Mardi magusale leivale nimeks martsipan.
Jutustus ilmus esimest korda 1973. aastal pealkirja all "Mardileib" (kirjastus Eesti Raamat, illustratsioonid: Edgar Valter). Sellest ilmus kordustrükk 1985. aastal. Kolmas trükk ilmus 2004. aastal (kirjastas Eesti Keele Sihtasutus, illustratsioonid: Ülle Meister) ja selle kordustrükk 2008. aastal.
"Mardileib" on kuulunud kohustusliku koolikirjanduse hulka.
Kaevandus

Kaevandus on koht, kus maavarade kaevandamine toimub maa all.
Tehniliselt moodustab kaevanduse kaeveõõnte ja masinate ning seadmete kogum. Kaevanduse juurde võib kuuluda pealmaakompleks.
Majanduslikult nimetatakse kaevanduseks ettevõtet, mis kaevandab maapõues.
Maa alt kaevandatakse tavaliselt kivisütt (kivisöekaevandus), põlevkivi (põlevkivikaevandus), kulda (kullakaevandus), soola (soolakaevandus), teemanteid (teemandikaevandus), vaske (vasekaevandus), väävlit (väävlikaevandus) jt.
Eestis on põlevkivikaevandused, nendest tegutsevad Estonia kaevandus ja Ojamaa kaevandus Ida-Virumaal.
Kohtla-Nõmmel on Kohtla Kaevanduspark-muuseum.
Lampivaara ametüstikaevandus

Lampivaara ametüstikaevandus on üks väheseid kaevandusi kogu maailmas, mis on külastajaile avatud. Ta tegutseb Pyhä-Luosto tundruahelikku kuuluval Lampivaara tundrul, kuhu viib Ukko-Luosto tundru juurest 2,5 km pikkune jalgrada, mis jõuab 3 kilomeetri järel tagasi maanteele Rykimäkero juurde parklasse .
Külastajaid tutvustatakse ametüsti tekkelooga; räägitakse selle kalliskivi osast mitmete rahvaste uskumustes; lõpuks võib iga külastaja ise kaevata endale õnnekivi, mille võib endaga kaasa viia.