google/wiki40b huggingface dataset:
Vanda Juhansoo

Vanda Juhansoo (kuni 15. veebruar 1939 Johanson; 23. mai (vkj) / 4. juuni 1889 Musta karjamõis, Ahja vald, Võnnu kihelkond, Tartumaa – 25. juuli 1966) oli eesti kunstnik ja kunstipedagoog, kes on tuntud ka "Valgemetsa nõiana".

Elulugu

Ta lõpetas 1908. aastal eksternina keskkooli ja õppis aastatel 1909–1914 Helsingi kõrgemas kunsttööstuskoolis (Taideteollisuuskeskuskoulu; asus Ateneumi majas) sisekujundust ja keraamikat.
Hiljem täiendas ta end õppereisidel Itaalias, Prantsusmaal, Soomes, Türgis, Egiptuses, Hispaanias, Hollandis ja Saksamaal.
Aastatel 1914–1918 töötas ta joonistusõpetajaks Beljajevi Eragümnaasiumi Tallinnas. 
1918. aastal asus ta elama Tartusse, kus temast sai tunnustatud kunstiõpetaja. Algul töötas ta kaubanduskeskkoolis ja õhtugümnaasiumis, alates 1922. aastast Eesti Noorsoo Kasvatuse Seltsi koolis. Alates 1945. aastast õpetas ta ka Tartu 6. Keskkoolis. Õpetajaametit pidas ta kokku 43 aastat, jäädes pensionile 1957. aastal.
Kuulus soroptimistide klubisse ja külastas 1938. aastal soroptimist-klubide kongressi Amsterdamis.

Maja ja aed Valgemetsas

1931. aastal ostis Juhansoo endale krundi Valgemetsa, kus ehitas ja sisustas endale kodu. Ta kujundas ise nii maja, mööbli kui ka aia.
Eri taimeliikide, looduslikest materjalidest kompositsioonide, figuuride, kivide ja laternatega kaunistatud aed Valgemetsas oli kuulus kogu Eestis ning turiste käis tema juures kogu NSV Liidust ja välismaaltki.
Vanda Juhansoo on maetud oma koduaeda põliste puude alla Ahja jõe kaldanõlval. Oma kodu ehk nn nõiamaja pärandas ta perekond Michelsonile. 1985. aastal müüdi koht praegustele omanikele, kes on teatanud, et ei soovi turiste võõrustada.

Looming

Tema kunstiloomingut ja käsitööd eksponeeriti nii Eestis kui ka välismaal, käsitöökavandeid ilmus ajakirjades Eesti Naine, Maret ja Taluperenaine.

Mälestuse jäädvustamine

Põlva Talurahvamuuseumi peahoone II korrusel on avatud püsinäitus Vanda Juhansoo kohta.
Ashley Cole

Klubikarjäär

Nooruses liitus Cole Londoni Arsenaliga ja 18-aastasena tegi debüüdi põhimeeskonnas. Ashley Cole tuli Arsenaliga kaks korda Premier League'i meistriks ja võitis kolm FA Cupi.
2006. aasta augustis siirdus Ashley Cole Londoni Chelseasse, kellega tuli hooajal 2009–10 Inglismaa meistriks. 15. mail 2010 sai ta esimeseks jalgpalluriks, kes on võitnud kuus FA Cupi võitjate medalit. Seitsmes medal tuli 2012. aastal.
7. juulil 2014 sõlmis ta kaheaastase lepingu Romaga. Jaanuaris 2016 siirdus ta Los Angeles Galaxysse.

Koondisekarjäär

Oma esimese mängu Inglismaa koondises tegi ta 28. märtsil 2001. 2014. aasta mais lõpetas ta koondisekarjääri. Ühtegi väravat Cole rahvuskoondises ei löönud.

Isiklikku

Ashley Cole on 172 cm pikk.
Aastail 2006–2010 oli ta abielus Girls Aloudi laulja Cheryl Cole'iga.
Georg Leets

Elulugu

Georg Leets osales 1918. aasta 28. novembril alanud Eesti Vabadussõjas ning sai ka haavata 28. novembril 1918 (esimene Vabadussõjas haavata saanud Eesti sõjaväelane).
1919 aasta kevadel oli G. Leets väljapatareis nr. 9, mille formeerimist alustati Tallinnas 17. märtsil 1919. aastal, patarei ülemaks, 1919. aasta novembris teenis leitnandi auastmes 2. Suurtükiväe polgus. Ülendati 7. novembril 1919 kiiduväärt teenistuse eest alamkapteniks, vanusega 18. juuni 1919.
Pärast Vabadussõja võidukat lõppu jätkas teenistust Eesti Rahvaväes, kus ülendati majoriks 24. veebruaril 1923. aastal.
Aastatel 1924 – 1934 oli G. Leets 1. Diviisi suurtükiväe ülem,  ülendati kolonelleitnandiks 24. veebruaril 1926. aastal ja koloneliks 24. veebruaril 1929. aastal.
Aastatel 1931 – 1940 oli G. Leets Kõrgema Sõjakooli lektor ja kateedrijuhataja.
Aastatel 1934 – 1939 Tartu sõjaväeringkonna ülem ning  15. novembrist 1939 kuni 1940. aastal Sõjavägede Staabi Suurtükiväe inspektor.
Eesti Vabariigi ajal tegeles G. Leets ka Vabadussõja ajaloo uurimisega. 
1941. aastal  arreteeriti ta NKVD poolt ja saadeti GULAGi vangilaagrisse, kust vabanes 1951. aastal, ent tagasi Eestisse sai ta tulla alles 1956. aastal. 
Seejärel tegeles ta peamiselt Aleksandr Puškini vaarisa Abram Hannibali elu ja tegevuse uurimisega, eriti tolle Tallinna komandandiks oleku ajal. Ta sai oma uurimistulemused ka raamatu kujul avaldada, kuid see sai tuntuks alles pärast tema surma. 1981. aastal sai ta postuumselt Juhan Smuuli kirjanduspreemia.
Georg Leets oli korporatsioon Ugala liige.

Isiklikku

Tema isa Aleksander Leets (1870–1961) oli Rakvere Jumalaema Sündimise koguduse ülempreester, onu Dimitri Lebedev oli Venemaa keisririigi ja hiljem Eesti sõjaväelane, kindralmajor, vanaisa Kapiton Petrovitš Lebedev (1848–1911) oli Kergu Püha Suurkannataja Sinaiida koguduse preester.
Dwight D. Eisenhower (laev)

USS Dwight D. Eisenhower (CVN-69) on Ameerika Ühendriikide sõjalaevastiku teine Nimitz-klassi lennukikandja.
Lennukikandja on nime saanud president Dwight Eisenhoweri järgi.
Laeva kodusadam on Norfolki mereväebaas Virginias.

Ehitamine

Laeva ehitamise leping sõlmiti 29. juunil 1970 Virginias Newport Newsis asuva Newport Newsi Laevaehitusega. Kiil pandi maha 15. augustil 1970. Laev lasti vette 11. oktoobril 1975 ja selle ristis Dwight Eisenhoweri lesk Mamie Eisenhower. Laev võeti kasutusele 18. oktoobril 1977.
Laeva ehitus maksis 679 miljonit USA dollarit, mis 2007. aasta hindades teeks 4,5 miljardit dollarit.

Tehnilised andmed

Laeva tehnilised andmed on samasugused nagu teistelgi Nimitz-klassi laevadel. Ta on 332,8 m pikk (veejoonel 317,0 m), 76,8 m lai (veejoonel 40,8 m) ning tema süvis on 11,3 m. Laev suudab arendada kiirust 30 sõlme ja tema tegevusraadius on piiramatu. Tema veeväljasurve on 101 000 t.
Laev ehitati esialgu 20–25 aastaks. Praeguse seisuga võetakse ta teenistusest maha 2027. aasta paiku, juhul kui valitsus leiab piisavalt raha, et selleks ajaks uus laev asemele ehitada.
Lennukikandjale mahub kuni 90 lennukit või helikopterit. Relvastusse kuulub 2 Sea Sparrow õhutõrjeraketiseadet ja neli 20 mm Phalanx CIWS kahurit.
Jõuallikateks on 2 tuumareaktorit.
Laevaperes on 3200 liiget. Nendele lisanduvad veel 2480 liiget, kes hoolitsevad laeval olevate õhukite eest.

Laeva kasutuslugu

Esialgu määrati laev USA Atlandi ookeani laevastiku koosseisu. Kuid ta on osalenud paljudel välisoperatsioonidel, põhiliselt Euraasia ja Aafrika rannikul, sealhulgas India ookeanis. 1980 saadeti ta India ookeanile Iraani pantvangikriisi tõttu. 1990–91 osales ta Lahesõjas ja operatsioonis Kõrbetorm. 1994 aitas ta Haiti kukutatud presidendi Jean-Bertrand Aristide'i tagasi võimule. 1994–95 aitas laev Iraagis ja Bosnias kehtestada lennukeelutsooni.
1994 sai "Dwight D. Eisenhower" esimeseks USA sõjalaevaks, millel teenisid naissõjaväelased. Neid oli rohkem kui 400. Ennetähtaegselt, enne operatsiooni lõppu tuli neist 15 raseduse tõttu üle viia tööle maismaale ja ajakirjanduses anti "Dwight D. Eisenhowerile" hüüdnimi "Armulaev".
Ka 21. sajandil on "Dwight D. Eisenhoweri" välisoperatsioonid põhiliselt toimunud Lähis-Idas. 2007 osales ta operatsioonil Somaalias asuvate Al-Qaeda üksuste vastu, samal aastal aitas vabastada 15 Suurbritannia meremeest, kes vahistati Iraanis, sest nad rikkusid Iraani merepiiri.
Võšni Volotšoki rajoon

Võšni Volotšoki rajoon (vene keeles Вышневолоцкий район) on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Tveri oblastis, asudes oblasti põhjaosas. Rajooni keskus on Võšni Volotšoki linn (ei kuulu Võšni Volotšoki rajooni koosseisu).
Rajoon piirneb kirdes Udomlja rajooniga, läänes Maksatihha rajooniga, kagus Spirovo rajooniga, lõunas Toržoki rajooniga, edelas Kuvšinovo rajooniga, läänes Firovo rajooniga ja loodes Bologoje rajooniga.
Rajooni pindala on 3389,14 km².
Võšni Volotšoki rajoonis on 397 asustatud punkti ning nad kuuluvad ühe (Krasnomaiski) alevi ja neljateist valla (külaasunduse) koosseisu.
Johannes Märtson

Johannes Märtson (25. august 1868 Lõve vald – 9. jaanuar 1935 Tõrva) oli Eesti poliitik.
Õppis Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas rohuteadust, lõpetas 1896. Akadeemiliselt kuulus Fraternitas Esticasse.  
1896–1902 Tõrva apteegi omanik, oli seal tuletõrjeseltsi esimees, seejärel asus Valka, oli sealse apteegi omanik ja aurahukohtunik, 1902–1917 linnapea. 1917 asus Tartusse, oli seal 1926–1929 linnanõunik, juhatas töö- ja hoolekandeosakonda.  
11. veebruaril 1921 pääses Hugo Rahamägi asemel I Riigikokku ning hiljem valiti ka II Riigikogu koosseisu. Kristliku Rahvaerakonna liige.
Alates 1931. aastast elas Tõrvas.
Johannes Märtson maeti 13. jaanuaril 1935 Helme kalmistule.
Raadi-Kruusamäe

Raadi-Kruusamäe on Tartu linnaosa ja paikneb Tartu kirdeosas. Linnaosa piirid on Pärna tänava pikendus - Puiestee tänav – linna piir – Narva maantee – linna piir.
Linnaosa pindala on 283 ha ja elanike arv oli rahvastikuregistri andmeil 1. jaanuaril 2012. aastal 4626.
2013. aasta 31. detsembri seisuga elas Raadi-Kruusamäel 4498 inimest, neist 2452 naist ja 2046 meest. Raadi-Kruusamäe elanikest 423 olid vanuses 0-6 aastat, 542 vanuses 7-18 aastat, 2698 vanuses 19-64 aastat ja 835 vähemalt 65-aastased. Linnaosa asustustihedus oli 1589 in/km². Raadi-Kruusamäel elas 4,60% tartlastest.

Vaatamisväärsused ning üritused

Raadil asuvad Eesti Rahva Muuseum, Raadi mõisa kompleks koos Raadi parkgiga, Tartu Seikluspark, Tagurpidi Maja ning Kobraste.
Raadi järve kaldal on alates 2012. aastast toimunud punk festival Punk'n'Roll ning Raadi mõisa aladel tähistatakse Tartu Jaanipäeva.
David Vseviov

Isiklikku

Tema poeg Jonatan Vseviov on olnud Kaitseministeeriumi kantsler ja on praegu Eesti suursaadik Ameerika Ühendriikides.

Tsitaat

"Hirmul baseeruvad ühiskonnad ei saa lubada, et seal kehtiksid reeglid, mille täitmine päästaks hirmust. Sest võimul pole vaja inimesi, kes ei karda. Sellepärast tuli Siberisse saata vahel ka kommuniste ja edutada mittekommuniste, samuti nagu saata Siberisse neid, kes maalisid Leninit, ja edutada neid, kes Leninit kunagi ei maalinud."
Loode mõis

Loode mõis (saksa keeles Lodenhof) oli eramõis Püha kihelkonnas Saaremaal.
Mõis rajati 17. sajandi 2. poolel.
Elmar Roots

Elmar Roots (19. aprill 1900 Kuigatsi vald, Tartumaa – 12. detsember 1962 Giessen) oli Eesti loomaarstiteadlane.

Elulugu

Elmar Roots oli käsitöölise poeg.
Lõpetas 1920 Tartu Õpetajate Seminari ja 1924 TÜ loomaarstina; veterinaariadoktor (1927, Viini Ülikool), väitekiri "Über die Abtötung von Ascarideneiern in Pferdefaeces". Osales Vabadussõjas. Oli 1924–25 Haapsalu jaoskonna veterinaararst ja 1925 TÜ väikeloomade kliiniku assistent, 1926–28 TÜ stipendiaat Viinis, Leipzigis ja Utrechtis. 1928–31 TÜ loomatervishoiu õppetooli dotsent, 1931–33 erakorraline professor, 1933–41 professor, 1931–37 loomaarstiteaduskonna dekaan, 1938–40 TÜ haldusprorektor, ühtlasi 1928–40 zoohügieeni ja loomatoitmise instituudi juhataja. Läks 1941 Saksamaale. Oli 1941–45 Berliini Friedrich-Wilhelmi Ülikooli toiduainete hügieeniinstituudis assistent ja teadur, 1946–47 Oldenburgis Friesoytesi Impfstoffwerke bakterioloog ja 1947–62 Justus Liebigi nimelise Giesseni Ülikooli professor ning veterinaariahügieeni ja loomataudide instituudi juhataja (1955–56 ühtlasi loomaarstiteaduskonna dekaan). Zürichi Ülikooli audoktor (1960), Saksa Loodusteadlaste Akadeemia liige (1962). Uurimisvaldkond: piimahügieen, loomatervishoid, mastiidid, mikrobioloogia. 92 teadustrükist.
Ding Ling

Ding Ling (hiina keeles 丁玲; pinyinis Dīng Líng; kodanikunimi Jiang Bingzhi, lihtsustatud hiina kirjas 蒋冰之, traditsioonilises hiina kirjas 蔣冰之, pinyinis Jiǎng Bīngzhī; 12. oktoober 1904 Linli maakond, Hunan – 4. märts 1986 Peking) oli hiina kirjanik.
Ding Ling oli pärit maaomaniku perekonnast. Ta isa suri varakult ja ema asus seejärel tööle õpetajana. 1920. aastal põgenes ta Shanghaisse, et vältida korraldatud abielu. Shanghais õppides tutvus ta vasakpoolsete vaadetega luuletaja Hu Yepiniga, kellega abiellus 1925. aastal. 1927. aastal ilmus Ding Lingi novell "Preili Sophie päevik", mis äratas laialdast tähelepanu. 1931. aastal hukkasid Guomindangi võimud Hu Yepini kontaktide eest kommunistidega. 1932. aasta märtsis astus Ding Ling Hiina Kommunistlikku Parteisse. Ta oli aktiivselt tegev vasakpoolsete kirjanike liidus. Aastatel 1933–1936 oli ta Shanghais koduarestis. 1936. aastal põgenes ta kommunistide võimu all olevasse Yan'an piirkonda.
1948. aastal ilmus ta romaan "Päike Sangani jõe kohal" ("Tàiyáng zhào zài Sānggàn Hé shàng"), mille eest ta 1951. aastal sai Stalini preemia. Romaan on vene keele vahendusel 1952. aastal tõlgitud eesti keelde.
1955. aastal sattus Ding Ling kommunistliku partei juhtkonna kriitika alla. 1957. aastal heideti ta "parempoolsuses" süüdistatuna parteist välja ja saadeti asumisele Heilongjiangi provintsi, kus ta tegi füüsilist tööd. Kultuurirevolutsiooni ajal oli ta aastatel 1970–1975 Pekingis vangis ja seejärel väljasaadetuna Shanxi provintsis. Ta rehabiliteeriti 1979. aastal.
Liigvere mõis

Liigvere mõis (saksa keeles Ligfer) oli Hulja mõisa karjamõis Kadrina kihelkonnas Virumaal.
Leok

Leok on eesti perekonnanimi.
Erutussünaps

Erutussünaps on sünaps, mille kaudu saabuvad närvirakku erutust esile kutsuvad signaalid.
Neuronis toimub ühel ajal nende impulsside summeerumine ehk sünaptiline summatsioon. Summeerunud impulsid loovad suurema postsünaptilise potentsiaali, mis vallandab närviimpulsi.
Gerhard Rägo

Elulugu

Gerhard Johannes Rägo oli viinapruuli poeg. Lõpetas 1909. aastal Tartu Reaalkooli ja 1913 Tartu Ülikooli matemaatikuna, täiendas end 1913–1914 ja 1922 Göttingeni Ülikoolis; cand. math. (1913, TÜ, ümber atesteeritud füüsika-matemaatikakandidaat 1945).
Oli 1914–1915 Tartu Kommertskoolis ja A. Zilova Era-Tütarlastegümnaasiumis matemaatika õpetaja, 1915–1920 Novotšerkasski Polütehnilise Instituudi matemaatika õppejõud ja 1917–1920 Doni Veterinaariainstituudis füüsika õppejõud (professor 1920).
1920–1931 TÜ mehaanika ja rakendusmatemaatika erakorraline professor, 1931–1941 professor, 1920–1940 ka matemaatika ja mehaanika instituudi juhataja, 1936–1940 didaktilis-metoodilise seminari juhataja, 1938–1940 matemaatika-loodusteaduskonna dekaan, 1941 Tartu ülikooli rektori asetäitja, 1942–1944 Tallinna Tehnikumi õpetaja, 1944–1946 TÜ haldusprorektor, 1944–1963 teoreetilise mehaanika kateedri professor, ühtlasi 1944–1958 kateedri juhataja, 1963–1968 konsultantprofessor. 1947–1950 ka Eesti NSV TA Füüsika ja Astronoomia Instituudi sektorijuhataja ja teadusdirektor ning 1952–1956 Eesti Põllumajanduse Akadeemia kõrgema matemaatika kateedri juhataja.
Akadeemilise Matemaatika Seltsi asutajaid ja esimene esimees 1926–1927 ja 1924–1940 Eesti Matemaatika Õpetamise komisjoni esimees. Koolimatemaatika reformijaid ning uue alg- ja keskkoolide matemaatika õppekava väljatöötajaid. Koostanud õpikuid. Akadeemilise Tennisklubi esimees.
Oli tegev matemaatika õpetamise arendamisel. Töötas välja gümnaasiumiõpetajate ettevalmistuskava ning koostas vastavad õppekavad matemaatika-loodusteaduskonnale. Ta oli Tartu Ülikooli Didaktilis-Metoodilise Seminari asejuhataja (1926–1936) ning aastatel 1936–1940 selle juhataja.

Isiklikku

Tema abikaasa oli keemik Natalie Rägo. Gerhard Rägo oli Kaljo Rägo isa, Lembit Rägo vanaisa.

Teadustöö

Uurimisvaldkond: matemaatika õpetamise metoodika ja matemaatika ajalugu.
Kaheidulehelised

Iseloomulikud tunnused

Üheidulehelistest eristab neid see, et neil on kaks idulehte, erandlikult võib üks iduleht olla kängunud. Kaheidulehelistel on üks peajuur ja ühe ringina asetsevad juhtkimbud, mille kambium võimaldab varre teiskasvu. Lehed on enamasti sulg-, sõrm- või võrkroodsed, terveservalised või lõhestunud. Õied on põhiliselt viietised või neljatised. Kaheidulehelised erinevad üheidulehelistest ka tolmuterade ehituse ja keemiliste omaduste, kromosoomide tugevama keerdumise jm poolest.

Arvukus

3/4 õistaimedest kuulub kaheiduleheliste hulka, mis on oma ehituselt, kujult ja eluvormilt mitmekesisemad kui üheidulehelised. Kaheiduleheliste liike on umbes 180 000, neist kasvab Eestis umbes 1000.

Seltsid

Kaheidulehelisi jaotatakse 71 seltsi, millest liigirohkemad on astrilaadsed, oalaadsed, mailaselaadsed ja nelgilaadsed, ning 333 sugukonda, millest liigirohkeimad on korvõielised, liblikõielised, piimalillelised ja madaralised. Algelisem selts on magnoolialised (uuemail andmeil seltsi Chloranthales esindajad), kõiki kaheidulehelisi peetakse neist arenenuks. Eesti taimestiku ürgsemad seltsid on tulikalaadsed ja vesiroosilaadsed, viimastest lahknevad ühe haruna üheiduleheliste klassi seltsid.

Evolutsioon

Kaheidulehelised pärinevad arvatavasti vanaaegkonnas seemnesõnajalalaadseist (sõnajalgtaimed), hulgaliselt tekkis neid juura lõpus ja eriti kriidiajastul.
Astaf von Transehe-Roseneck

Alexander Georg Astaf von Transehe-Roseneck (läti Astafs fon Tranzē-Rozeneks) (6. veebruar (vkj) 1865 Auguliena – 2. juuli 1946 Freudenholm, Holstein) oli baltisaksa ajaloolane, genealoog ja publitsist.

Elulugu

Transehe-Roseneck sündis Dzelzava ja Helme mõisniku kaardiväeporutšik Paul Wilhelm Georg von Transehe-Rosenecki (1809−1887) ja tema abikaasa Oļi mõisast pärit Wilhelmine von Löwis of Menari (1822−1868) pojana. 1872−1878 õppis ta Skultes erakoolis. Gümnaasiumihariduse omandas aastatel 1879−1884 Viljandi maagümnaasiumis. Seejärel teenis 1885. aastal vabatahtlikuna 9. tragunipolgus. Pärast väeteenistuse lõppu astus Tartu ülikooli, kus õppis õigusteadust. Jätkas peagi õpinguid Strasbourgi ülikoolis, kus tudeeris 1885 ja 1887−1890; 1886. aastal oli ta Müncheni ülikooli tudeng. Strasbourgis kaitses ta riigiteaduse doktori kraadi (Dr. rer. pol.). Kodumaale naasnuna oli Liivimaa rüüütelkonna notar ja Liivimaa konsistooriumi aadlikust assessor. 1918. aastal esindas ta Liivimaa rüütelkonda Berliinis. 1919−1945 elas Mecklenburgis Bad Doberanis, 1945 Lehmkuhlenis ja seejärel kuni surmani Holsteinis Trenthorstis.

Mõisavaldused

Pärast isa surma oli ta kuni 1888. aastani Helme mõisa üks pärijatest. 1888. aastal läks see tema ainuomandusse, kuid juba 1892. aastal müüs ta selle ära Strykidele.
Pärast oma onupoja surma päris ta 1905. aastal Dzelzava ja Kronamuiža mõisad, mis jäid tema kätte kuni võõrandamiseni.

Perekond

Tema isa Georg von Transehe-Roseneck (1809 Dzelzava – 1887 Nervi, Itaalia) oli Dzelzava ja Helme mõisaomanik, kaardiväeleitnant ja kreisisaadik (1854–1869) ja ema Wilhelmine von Löwis of Menar (1822 Riia – 1868 Tartu) Oļi (Ohlenhof) mõisniku kindralmajor Wilhelm von Löwis of Menari (1780–1849) tütar.  Tema vanem vend Georg von Transehe-Roseneck (1845 Rozenieki – 1908 Gattšina; Георгий Георгиевич фон (Транзе) Транзеге) oli Rozenieki mõisnik, kindralleitnant, Tema Kõrgeaususe ihukaitse kürassiirirügemendi komandör ru (1895–1899; 1. kaardiväe ratsabrigaadi komandör) ja 1901. aastast Gattšina komandant, ning õde Sophia (1849 Rozeneki–1922 Königsberg) Liivimaa maamarssali vabahärra Friedrich von Meyendorffi abikaasa.
Ta abiellus Cesvaines 1892 vabapreili Leonie von Campenhauseniga (1870– ), kes oli Liivimaa maanõuniku Balthasar von Campenhauseni (1840–1909) ja Marie von Kloti (1843–1902) tütar. Abielust sündisid 5 tütart ja poeg Gert von Transehe-Roseneck (sündinud 1903 Riias), kes emigreerus Liivimaalt München-Sollni, abiellus seal vabrikant Ph. D Gustav Adolphi tütre Ruth Adolphiga (1908–2008) ja oli keemiatööstusettevõtte IG Farbeni tütarettevõtte "Transehe & Co. KG" asutaja Gersthofenis Augsburgi juures.
Ebasarvikrästik

Levila

Nad elavad valdavalt Lähis-Idas.
Eduard Päll

Hugo Angervaks (õieti Eduard Päll; 15. september 1903 Koosa, Kavastu vald – 13. juuni 1989 Tallinn) oli eesti kirjanik ja keeleteadlane, Eesti NSV riigitegelane. 
1929. aastal lõpetas ta Herzeni-nimelise Leningradi Riikliku Pedagoogikainstituudi ning töötas seejärel keeleteaduse alal mitmes teadusasutuses. Ta avaldas Leningradis jutukogu "Kuues lint" (1931) ja pseudonüümi Siim Sepik all följetone. Keeleteaduses uuris ta eesti keele süntaksit. Samuti on ta uurinud kirjandusajalugu.
1938. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused

Ajalugu

Sõja ootuses Euroopas võõrustas kolmandat MM-finaalturniiri Prantsusmaa. Kuna 1934. aastal oli Mussolini finaalturniiri kasutanud natsiideede propagandaks ja sama tegi ka Hitler kaks aastat hiljem Berliini olümpiamängudega, oli FIFA-l 1938. aasta MM-i korraldaja valikul tõsiselt mõtlemisainet. 
Argentina esitas oma kandidatuuri põhjendusega, et nemad sobiksid nii eurooplastele kui ameeriklastele. FIFA-l oli aga veel liiga selgelt meeles 1930. aasta MM, kus osales vaid 13 koondist ja neist ainult 4 Euroopast. Pealegi oli FIFA kasvanud lühikese ajaga 57-liikmeliseks, kusjuures enamuse moodustasid Euroopa riigid.
Just seetõttu otsustati kolmas MM-finaalturniir korraldada Euroopas. Berliinis toimunud FIFA kongressil 1936. aastal langes valik 15. augustil Prantsusmaale ning see oli omamoodi austusavaldus Jules Rimet'le, kes MM-i ideega aastaid tagasi oli lagedale tulnud.
Lõuna-Ameerikast oli seekord kohal vaid Brasiilia, sest MM-ist ilma jäänud Argentina ja Uruguay loobusid. See-eest olid esimest korda esindatud Aasia jalgpallurid Hollandi India näol.
Osavõtuks registreerus 15. veebruariks 1937 37 meeskonda, esimest korda olid tiitlikaitsja Itaalia ja korraldaja Prantsusmaa valikmängudest vabastatud.
Valikturniirist loobujaid oli 8, 27 koondist loositi 14. mail valikmängudeks gruppidesse ja paaridesse. Kodusõjast haaratud Hispaania ei osalenud valikturniiril. 
MM-finaalturniirile pääses valikmängude kaudu küll 16 riiki, kuid Prantsusmaale tuli neid üks vähem, kuna Austria oli vahepeal Saksamaa poolt okupeeritud (vaata Anšluss). Seega pidi üks koondis avaringis vaba olema ning 5. märtsil Pariisis toimetatud loosimisel vedas Rootsil. 
Turniiri korraldus oli sama mis neli aastat tagasi Itaalias: taas mängiti olümpiasüsteemis. MM-i mängud peeti üheksas linnas: Antibesis, Bordeaux's, Le Havre'is, Lille'is, Marseilles, Pariisis, Reimsis, Strasbourgis ja Toulouse'is.

Edukaimad väravalööjad

8 – Leonidas da Silva (Brasiilia)

7 – Gyula Zsengeller (Ungari)

5 – Silvio Piola (Itaalia)

4 – György Sárosi (Ungari)

4 – Gino Colaussi (Itaalia)

4 – Gustav Wetterström (Rootsi)

4 – Ernst Willimowski (Poola)
Treimani rahvamaja

Treimani rahvamaja on rahvamaja Pärnu maakonnas Häädemeeste vallas Treimani külas. 
Rahvamaja asutati 1946. Rahvamaja tegutseb 1960. aastatel ehitatud kolhoosi keskus-klubi hoones.
Rahvamaja juhataja on Viljar Soomre.
Sibon

Levila

Need maod elavad Mehhikos, Kesk- ja Lõuna-Ameerikas.
Kindral (Läti)

Kindral (läti k Ģenerālis) oli Läti kaitseväe auaste kuni 1940. aastani. See oli ühtlasi ainus kindraliauaste Läti sõjaväes. Sellest madalam oli polkovniku ehk koloneli aukraad.
1963. aasta NSV Liidu meistrivõistlused vehklemises

1963. aasta NSV Liidu meistrivõistlused vehklemises toimusid 8.–17. augustil Moskvas osana III rahvaste spartakiaadist.