Rumeenia Kuningriik

Kuningriigieelsest ajast Esimese maailmasõjani

Kuningriigi väljakuulutamise ajal oli riigis juba mitu tööstusettevõtet: teiste seas ehitati vastavalt 1853. ja 1862. aastal Assani ja Olamazu auruveskid, tellisevabrik ehitati aastal 1865 ja kaks suhkruvabrikut ehitati aastal 1873. Aastal 1857 ehitati Ploieștis maailma esimene naftatöötlemistehas. Aastal 1880, pärast mitme raudtee ehitamist, asutati CFR. Pärast kuningriigi väljakuulutamist hakkasid varemloodud tööstusettevõtted kõrgemalt arenema: ehitati veel 6 suuremat suhkruvabrikut ja laiendati veelgi raudteevõrku. Veel üks, palju moodsam tellisevabrik ehitati aastal 1891. Vaatamata kõigile nendele tööstuslikele saavutustele jäi valdav enamus Rumeenia majandusest põllumajanduslikuks.

Sõdadevahelised aastad

Vaatamata Esimeses maailmasõjas toimunud hävitustööle suutis Rumeenia tööstus uute rajatiste tekke ja vanade arenemise tulemusena märkimisväärselt kasvada. MALAXA tööstustehnika ja tootmise kompanii loodi aastal 1921 Rumeenia töösturi Nicolae Malaxa poolt ja tegeles eriti veeremi hoolduse ja tootmisega. See arenes kiiresti, aastaks 1930 suutis Rumeenia vedurite sisseveost täiesti loobuda, kogu vajaliku veeremi tootis kohalik tööstus. Tööstusettevõtteid omandati koos uute provintsidega, nagu UCM Reșița, mis aitasid Rumeenia tööstuse kiirele arengule samuti kaasa. Muud tähtsad ettevõtted olid Copșa Mică, mis tootis värvilisi metalle, ja Întreprinderea Optică Română. Ka ehitamine arenes, kui kerkisid suured monumendid, nagu Crucea Eroilor Neamului (1928), Arcul de Triumf din București (1936) ja Mausoleul de la Mărășești (1938). Naftatööstus laienes samuti tohutult, tehes Rumeenia üheks peamiseks naftaeksportijaks 1930. aastate lõpul, mis tekitas ka Saksa huvi.

Relvatööstus

Armee Arsenal (Arsenalul Armatei) asutati aastal 1863. Kuigi seda arendati järjekindlalt järgnevatel aastakümnetel, kulusid selle tootmisvahendid endiselt peamiselt olemasolevate relvade hooldusele ja laskemoona tootmisele. Peamised sõjalised kulutused enne sõja puhkemist eraldati Bukaresti kindluse ehitamisele, mis valmis kahe aastakümne jooksul. Kuid vaatamata sellele pani Galați laevatehas aastatel 1907-1908 kokku 4 jõejälgimislaeva Rumeenia sõjalaevastiku jaoks ja Arsenalul Armatei Bukarestis suutis ehitada esimese Rumeenia lennuki, Vlaicu I, ja teha sellest üle 10 eksemplari, samuti järgnenud mudelid ja prototüübid. 1912. aastast alates läbisid Rumeenia teenistuses olevad Saksa haubitsad märkimisväärse muudatuse ja uuenduse. Kahe esimese neutraliteediaasta ajal (1914–1916) parandas Rumeenia relvatööstus olemasolevaid relvi uute eesmärkide teenindamiseks, paigaldades neid Rumeenias ehitatud vagunitele ja muutes neid kas õhutõrje või jalaväe toetuse relvadeks. Hiljem, sõja ajal tootis Rumeenia relvatööstus oma, originaalse disainiga raskemortiiri, 250 mm Negrei Model 1916.
Rumeenia relvatööstus laienes tugevalt sõdadevahelisel ja Teise maailmasõja ajal. Ehitati uusi vabrikuid, nagu Industria Aeronautică Română ja Societatea Pentru Exploatări Tehnice lennukivabrikud. Muud olemasolevad ettevõtted kohandati erinevate relvade hooldamiseks ja tootmiseks: Copșa Mică alustas Orița M1941 püstolkuulipildujate tootmist, FAUR (endine MALAXA) tootis Chenillette Renault UE litsentsiga Şeniletă Malaxa Tip UE, samuti Mareșal tankihävitajaid ja T-1 traktori prototüüpe ning UCM Reșița tootis 75 mm Reșița Model 1943 tankitõrjrelvi. Lisaks tootis äsjaloodud Atelierele Leonida TACAM T-60, TACAM R-2 ja Vânătorul de care R-35 tankihävitajaid. Galați laevatehases pandi kokku kaks allveelaeva, NMS Rechinul ja NMS Marsuinul, ning ka üks miiniveeskaja, NMS Amiral Murgescu. Kokku ehitati Galațis aastatel 1938–1944 65 tsiviillaeva ja 11 sõjalaeva (miiniveeskaja, 2 allveelaeva, 4 suurtükipaati ja 4 torpeedopaati).

Interbellum (sõdadevahelised) aastad

Rumeenia väljend România Mare ("Suur-Rumeenia") viitab üldiselt Rumeenia riigile sõdadevahelisel ajal ja seeläbi Rumeenia territooriumile sel ajal. Rumeenia saavutas sel ajal oma suurima territoriaalse ulatuse (peaaegu 300 000 km²). 1930. aasta rahvaloenduse järgi oli Rumeenias üle 18 miljoni elaniku.
Tekkinud "Suur-Rumeenia" ei elanud Teist maailmasõda üle. Aastani 1938 säilitasid Rumeenia valitsused liberaalse konstitutsioonilise monarhia vormi, kuigi mitte alati sisu. Rahvuslik liberaalne partei, mis domineeris kohe Esimese maailmasõja järgsetel aastatel, muutus üha klientelistlikumaks ja natsionalistlikumaks ning kõrvaldati aastal 1927 Rahvusliku talupoegade partei poolt võimult. 1930. ja 1940. aasta vahel oli üle 25 valitsuse; mitmel korral viimastel aastatel enne Teist maailmasõda lähenes konkurents fašistliku Raudkaardi ja teiste poliitiliste rühmituste vahel kodusõja tasemele.
Pärast oma isa, kuningas Ferdinandi surma aastal 1927 takistati vürst Carolit troonile asumast eelnenud abieluskandaalide tõttu, mis tingis tema loobumise õigusest troonile. Pärast kolm aastat maapaos elamist, kui tema vend Nicolae valitses regendina ja tema noor poeg Mihai kuningana, muutis Carol oma meelt ja tuli valitseva Rahvusliku talupoegade partei toetusel tagasi ja kuulutas end kuningaks.
Rahvusliku talupoegade partei juht Iuliu Maniu kavandas Caroli tagasituleku lubaduse põhjal, et ta hülgab oma armukese Magda Lupescu ja Lupescu ise nõustus kokkuleppega. Kuid pärast Caroli esimest taaskohtumist oma endise naise Elenaga sai selgeks, et tal ei ole mingit huvi naisega leppida ja Carol korraldas varsti Magda Lupescu tagasituleku tema juurde. Lupescu ebapopulaarsus Rumeenias, kahtlemata suures osas tingitud tema juudist isast, oli veskikivina Caroli kaelas tema valitsusaja lõpuni, eriti seetõttu, et Lupescus nähti laialdaselt tema lähimat nõuandjat ja usaldusalust.
1929. aasta majanduskriis mõjutas suuresti Rumeeniat ning 1930. aastate algust iseloomustasid sotsiaalne rahulolematus, kõrge tööpuudus ja streigid. Mitmel juhul surus Rumeenia valitsus streigid ja rahutused vägivaldselt maha, näiteks 1929. aasta kaevurite streik Valea Jiuluis ja streik Griviţa raudtee töökojas. 1930. aastate keskpaigas Rumeenia majandus paranes ja tööstus kasvas märgatavalt, kuigi umbes 80% rumeenlastest olid ikka veel tegevad põllumajanduses.
Kui 1930. aastad edenesid, kaldus Rumeenia niigi nõrk demokraatia aeglaselt fašistliku diktatuuri suunas. 1923. aasta põhiseadus andis kuningale vabad käed parlament laiali saata ja valimised oma tahte järgi välja kuulutada; seetõttu oli Rumeenias kümne aasta jooksul üle 25 valitsuse.
Üha rohkem domineerisid nendes valitsustes mitmed antisemiitlikud, marurahvuslikud ja enamasti vähemalt poolfašistlikud parteid. Rahvuslik liberaalne partei muutus kindlalt natsionalistlikumaks kui liberaalsemaks, kuid siiski kaotas oma domineerimise Rumeenia poliitikas. Seda varjutasid parteid, nagu (suhteliselt mõõdukas) Rahvuslik talupoegade partei ja palju radikaalsem Rumeenia Rinde võsu, Rahvuslik-Kristlik Kaitseliit (LANC) ja Raudkaart. Aastal 1935 ühines LANC Rahvusliku Agraarparteiga, et moodustada Rahvuslik Kristlik Partei (NCP). Pooleldi müstiline fašistlik Raudkaart oli LANC varasem võsu, mis rakendas isegi rohkem kui teised parteid natsionalistlikke tundeid, kommunismihirmu ja pahameelt väidetavalt välis- ja juutide domineerimisele majanduses.
Raudkaart oli omaks võtnud mõrvade poliitika ja mitmed valitsused reageerisid enam-vähem sarnaselt. 10. detsembril 1933 saatis liberaalne peaminister Ion Duca Raudkaardi laiali, vahistades tuhandeid; seetõttu mõrvati ta 19 päeva hiljem Raudkaardi leegionäride poolt.
1930. aastatel oli nendel natsionalistlikel parteidel kuningas Carol II-ga vastastikku umbusklikud suhted. Sellest hoolimata nimetas kuningas detsembris 1937 LANC juhi, poeet Octavian Goga peaministriks. Umbes sel ajal kohtus Carol Adolf Hitleriga, kes väljendas oma soovi näha Rumeenia valitsuse eesotsas natsimeelset Raudkaarti. Selle asemel kasutas kuningas Carol II 10. veebruaril 1938 Goga avalikku solvangut Lupescu suunas põhjusena valitsus laiali saata ja algatas lühiajalise kuningliku diktatuuri, kehtestades 17 päeva hiljem uue põhiseaduse, mille kohaselt nimetas kuningas isiklikult mitte ainult peaministri, vaid kõik ministrid.
Aprillis 1938 vahistas kuningas Carol Raudkaardi juhi Corneliu Zelea Codreanu ("Kapteni") ja saatis ta vangi. 29.–30. novembri öösel 1938 tapeti Codreanu ja mitu teist leegionäri, kui nad väidetavalt püüdsid vanglast põgeneda. Üldiselt arvatakse, et põgenemiskatset ei toimunud, vaid nad mõrvati kättemaksuks rea Raudkaardi komandode poolt sooritatud mõrvade eest.
Kuninglik diktatuur oli lühike. 7. märtsil 1939 moodustas uue valitsuse peaminister Armand Călinescu; 21. septembril 1939, kolm nädalat pärast Teise maailmasõja algust mõrvati Călinescu omakorda leegionäride poolt kättemaksuks Codreanu mõrva eest.

Transilvaania loovutamine

30. augustil 1940 alistus Rumeenia Saksamaa ja Itaalia vahendatud nn Teise Viini kokkuleppe tingimustele, loovutades suure osa Transilvaania põhjaosast Ungarile. Põhja-Transilvania alad, pindalaga 43 492 km² ja rahvastikuga 2 578 100 (kellest 53,5% olid vastavalt 1941. aasta loendusele ungarlased).

Dobrudža loovutamine

7. septembril aga Craiova kokkuleppega loovutas Rumeenia osa Dobrudža aladest Bulgaariale.
Pärast 1940. aasta territoriaalseid kaotusi ja ebapopulaarsuse jätkuvat kasvu oli Carol sunnitud troonist loobuma ja nimetama kindral Ion Antonescu uueks peaministriks täieliku võimuga valitseda riiki kuninglike dekreetidega.

Sõjategevus Balkanil

6. aprillil 1941 alanud Saksa vägede rünnakuga Kreekale alustasid Saksamaa, Ungari, Rumeenia, Bulgaaria ja Itaalia väed ka Jugoslaavia alistamist. 12. aprillil 1941 langes pealinn Belgrad ning vastupanu murti aga 18. aprilliks. Osa Jugoslaaviast jagati Saksamaa, Itaalia, Ungari, Bulgaaria ja Rumeenia vahel.

Sõjategevus Idarindel

Operatsioon Barbarossas osalemiseks saatis Rumeenia Wehrmachtile appi oma parimad väeüksused: 3. Rumeenia armee ja 4. Rumeenia armee. Sõjategevuses Nõukogude-Saksa Idarindel osalesid Rumeenia väed Saksa vägedega sõjategevuses Ukraina ja Odessa suunal ning toetasid Saksamaa sõjatäästust strateegiliste õlivarudega Ploiești õliväljadelt. Rumeenia väed osalesid ka koos Saksa vägedega Stalingradi lahingutes, kus Punaarmee piiras ümber Saksa väed Stalingradis ja kokku andis alla 230 Saksa, Rumeenia ja Horvaatia diviisi.
1944. aastal Euroopasse jõudnud pealetungil Rumeenia suunal alustas Punaarmee pealetungi 20. augustil ning 22. augustil vallutati Iași ning 24. augustil Chișinău. 23. augustil asus Rumeenia kuningriik Saksamaa-vastase koalitsiooni poolele ning 8. septembril tegi sedasama Bulgaaria kuningriik.