google/wiki40b huggingface dataset:
Tüümianiõli

Tüümianiõli on aed-liivateest ehk tüümianist saadud õli.
Tüümianiõli saadakse värsketest või kuivatatud aed-liivatee õitest ning lehtedest vee- või auruga destilleerides.

Koostis

Peamised keemilised komponendid tujoon, pineen, kamfeen, tsümool, terpeen, linalool, borneool, beetakarüofülleen, tümool ja karvakrool.

Kasutamine

Aed-liivateest valmistatud eeterlikul õlil on antibakteriaalne ja fungitsiidne toime. Seda kasutatakse hambapastade, suuvee, lõhnaseepide ja vanniõli koostises. Tüümianiõli kasutatakse ka salvide ja massaažiõlide valmistamisel.
Tüümianiõli kasutatakse aroomteraapias mälu ja keskendumisvõimet parandava vahendina. See tugevdab kopse ja aitab leevendada nohu, köha, astmat, larüngiiti, sinusiiti, katarri, läkaköha, kurguvalu ja tonsilliiti.
Tüümianiõli soojendav toime parandab vereringet, leevendab liigesepõletikku, reumat, podagrat, lihasevalu, nihestusi ja spordivigastusi.
Tüümianiõli ei soovitata rasedatele ega inimestele, kes kannatavad kõrgvererõhktõve käes. Kuna õlis leiduvad fenoolid (karvakrool ja tümool) võivad ärritada limaskesti ja nahka, ei soovitata seda kehahooldustoodetes kasutada.
Maurice Maeterlinck

Krahv Maurice Polydore Marie Bernard Maeterlinck (29. august 1862 Gent – 6. mai 1949 Nice) oli Belgia luuletaja, näitekirjanik ja esseist, kes kirjutas prantsuse keeles.
Ta alustas kirjanduslikku tegevust luuletajana, kuulsaks sai aga muinasjutu- ja legendiaineliste sümbolistlike näidenditega.
Ta sai Nobeli kirjandusauhinna 1911. aastal.

Elulugu

1920. aasta paiku reisis Maeterlinck USA-sse ja kirjutas seal Samuel Goldwyni tellimusel mõned filmistsenaariumid. Neist on säilinud kaks, kuid ühestki filmi ei tehtud. Näiteks ühe filmi kangelane pidi olema mesilane ja Goldwyn arvas, et selline film ei ole menukas.
Maeterlinck on tegutsenud ka looduseuurijana ning avaldanud raamatuid ämblike ja sipelgate elust. 1926 avaldas ta teose "La Vie des Termites" ("Termiitide elu"). Lõuna-Aafrikla poeet ja loodusteadlane Eugene Marais süüdistas teda 1928 oma LAV-is afrikaani keeles ilmunud teose "Termiidi hing" plagieerimises. Ehkki Maeterlincki emakeel oli prantsuse keel, valdas ta belglasena vabalt hollandi keelt, millest afrikaani keel on arenenud. Londoni ülikooli zooloogiaprofessor David Bignell on nimetanud seda akadeemilise plagiaadi tüüpiliseks juhtumiks.
1932 andis Belglaste kuningas Albert I talle krahvitiitli.
Maeterlinck elas peamiselt Prantsusmaal, 1940–1949 USA-s. Ta uskus, et ta oleks oma vaadete tõttu kohe hukatud, kui ta oleks jäänud okupeeritud Euroopasse, sest mõned tema näidendid olid teravalt saksavaenulikud. Esimese maailmasõja ajal pidas ta kõnesid Saksamaa vastu, keda ta sõja alustamises süüdistas, ja püüdis astuda Prantsuse võõrleegioni, kuhu teda vanuse tõttu ei võetud.
1940. aastatel oli Maeterlinck PEN-klubi president.

Pere

15. veebruaril 1919 abiellus Maeterlinck 27-aastase näitlejatari Renée Dahoniga. 1925 sünnitas Dahon surnud lapse, rohkem lapsi neil polnud.
Güraator

Güraator on elektroonikalülitus, mis muundab mahtuvusliku reaktiivtakistuse induktiivseks reaktiivtakistuseks või ka vastupidi. Niisugune lülitus, mis koosneb kondensaatorist ja operatsioonvõimendist, asendab induktiivpooli (ka integraalkomponentides), kusjuures induktiivsus võib olla suure väärtusega ja hüvetegur hea.
Eeldusel, et R  on palju suurem kui R_L, avaldub reaktiivtakistus kujul
Z_\mathrm{in} = R_L + j \omega R_L R C.
Niisiis saame järjestikku ühendatud takistuse R_L ja induktiivsuse L =  R_L R C \,\!.
Stabiilsed güraatorid teostatakse kahe pingetüüritava püsivooluallika kujul, mis koosnevad kahest vooluväljundiga operatsioonvõimendist.
Häädemeeste Muusikakool

Häädemeeste Muusikakool on asub Häädemeestel aadressil Pärnu mnt 32. Muusikakool on Häädemeeste valla munitsipaalasutus.
Kooli direktor on Tiia Soomre.
Muusikakool alustas tegevust 1992. aastal kolme erialaga. Praeguseks on erialade arv tõusnud kaheksani (akordion, kitarr, klarnet, klaver, mandoliin, saksofon, trompet ja viiul). Õpetajaid on kümmekond.
Õpilased saavad praktikat kohalikes ansamblites ja Häädemeeste puhkpilliorkestris. Olavi Kõrre juhtimisel tegutseb ka mandoliiniorkester.
Lalsi kalmistu

Lalsi kalmistu on kalmistu Kolga-Jaani kihelkonnas Viljandimaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Lalsi külas Viljandi vallas Viljandi maakonnas.
Õigeusu kogudus asutati Kolga-Jaani kihelkonnas 1847. aastal. Õigeusklikke maeti algul Põltsamaa vanale õigeusu kalmistule, kuni rajati Kolga-Jaani õigeusu kalmistu Lalsi külla, mis pühitseti 11. detsembril 1850.
Kalmistu paikneb õigeusu kirikust linnulennult umbes kolmveerand kilomeetrit põhja suunas. Praegu (juuni 2014) on kalmistu kasutuses ja üldiselt hooldatud.
Kaudne kasutamisväärtus

Kaudne kasutamisväärtus ehk kaudne kasutusväärtus (inglise indirect use value) on väärtused ja hüved, mida saab kasutada, ilma et ressurssi füüsiliselt tarvitataks või hävitataks. 
Nende hulka kuuluvad näiteks vee kvaliteet ja objekti väärtus turismiobjektina.
Spinellkollane

Spinellkollane on intensiivse heleda sidrunkollase värvusega sünteetiline anorgaaniline värvipigment, keemiliselt koostiselt on ta tsirkooniumpraseodüümsilikaat (Zr,Pr)SiO₄. Pigment on katvuselt poolläbipaistev ja väga valguskindel, kasutatakse akvarellvärvides ja lubi- ning kaseiinvärvi toonimiseks.
Ühend saadakse erinevate tsirkoonium(IV)oksiidide, praseodüüm(III)- ja praseodüüm(IV)oksiidide ning räni(IV)oksiidi koos kuumutamisel kõrgel temperatuuril, nii et moodustuvad kollased tsirkoonikristallid. Ühendil pole nimest hoolimata koostiselt midagi ühist poolvääriskivi spinelliga.
Värvainete indeksis on spinellkollase tähised C.I. PY159 (Pigment Yellow 159) ja C.I. 77997. CAS-number on 068187-15-5.
Heldur Saade

Heldur Saade (sündinud 12. augustil 1936 Tallinnas ) on eesti orkestrijuht.
Saade lõpetas 1967. aastal Tallinna muusikakooli trompeti (R. Tavase klass) ja puhkpillidirigeerimise erialal (H. Orusaare ja J. Krivorukovi klass). Ta oli 1971–1983 ENSV Rahvaloomingu Maja puhkpillimuusika sektori juhataja ja töötas aastast 1983 ENSV Kooriühingus puhkpilliorkestrite vanemkonsultandina.
Ta on juhatanud mitut puhkpilliorkestrit, muuhulgas Lihula kultuurimaja puhkpilliorkestrit, Vabariiklikku Orkestrijuhtide Puhkpilliorkestrit ja Tallinna Sadama puhkpilliorkestrit. Oli IV, V ja VI koolinoorte laulupeo üldjuhte ning puhkpilliorkestrite üldjuht XXI, XXII ja XXIII üldlaulupeol.
Leavenworthi maakond

Ajalugu

Maakond moodustati 1855. aastal.
Plüü

Plüü (Pluvialis squatarola) on tülllaste sugukonda kuuluv linnuliik.
Plüü on Eestis väikesearvuline läbirändaja, keda peamiselt võib kohata rannikul.
Maria-Kristiina Lotman

Maria-Kristiina Lotman (sündinud 28. septembril 1974) on eesti klassikaline filoloog ja tõlkija.

Haridus

Ta lõpetas 1997. aastal Tartu Ülikooli klassikalise filoloogia bakalaureuseõppe ja 1999. aastal magistriõppe. 2003. aastal sai ta doktorikraadi klassikalises filoloogias väitekirjaga "Jambiline trimeeter: värsisüsteemid, meetrum, rütm, semantika". Tema peamiseks uurimisvaldkonnaks on värsiõpetus, eelkõige antiikvärss ja eesti värss tüpoloogilisest vaatenurgast ning värsisemantika.

Töökäik

1997–2000 töötas Maria-Kristiina Lotman Tartu Karlova Gümnaasiumis ladina keele õpetajana. 2000. aastast töötas Tartu Ülikoolis lektorina, alates 2008 on ta Tartu Ülikooli klassikalise filoloogia osakonna dotsent.
Maria-Kristiina Lotman on värsiteadusliku veebikeskkonna "Eesti värss" toimetaja ning kuulub humanitaarteadusliku veebiajakirja Studia Humaniora Tartuensia toimetuskolleegiumisse.

Isiklikku

Maria-Kristiina Lotman on Mihhail Lotmani ja Piret Lotmani tütar. Rebekka Lotman on tema õde.
Vahtralised

Vahtralised (Aceraceae) on taimesugukond seebipuulaadsete (Sapindales) seltsist.
Sugukonda kuulub kaks kuni neli perekonda umbes 120 liigiga. Peamiselt on need puud või põõsad.
Hiljem on vahtraliste sugukond liidetud sugukonnale seebipuulised (Sapindaceae).
Sellesse sugukonda kuulub perekond vaher (Acer).
Abbati laulustuudio

Abbati laulustuudio oli aastal 1929 Itaalia laulja ja lauluõpetaja Armanda degli Abbati-Campodonico Tallinnas asutatud stuudio. Laulustuudio lõpetas tegevuse 1941. aastal, kui Abbati välismaalasena arreteeriti.
Abbati laulustuudios käisid teiste seas Karl Ots, Karl Viitol, Els Vaarman, Gerda Murre.
Harald Zwart

Harald Zwart (sündinud 1. juulil 1965 Hollandis) on Norra filmirežissöör ja -produtsent.
Ta kasvas üles Fredrikstadis. Tema vend on arstiteadlane John-Anker Zwart.
Ivari Vee

Ivari Vee (sündinud 18. augustil 1961 Pärnus) on Eesti ajakirjanik, russofiil ja esoteerik.
Vee lõpetas Õismäe Humanitaargümnaasiumi. Hiljem on ta õppinud Tallinna 1. Tehnikakoolis side alal ning Tallinna Pedagoogilises Instituudis eesti filoloogiat (lõpetamata).
Vee on töötanud pioneerijuhi, geograafiaõpetaja ning eesti keele õpetajana vene koolis, samuti Tallinnfilmis ja Kose kutsekoolis. Ajakirjanikuna tegutses ta laulva revolutsiooni aastatel Järva Teatajas ning hiljem kuni 2011. aastani Keskerakonna ajalehes Kesknädal.
2011. aasta kevadel avaldas Ivari Vee meediaklubi Impressum kutsel Eestit külastanud Vene kultuuritegelaste intervjuude kogumiku "Armastusega Venemaast".
Ivari Vee on andnud välja esoteerikaajakirja ning esinenud "energoinformatsiooni korrektorina".

Isiklikku

Ivari Vee ema on näitleja Hilja Varem.
Plaani Külajärv

Plaani Külajärv (ka Külajärv, Plaani järv, Suurjärv, Plaani Küläjärv) on Võru maakonnas Rõuge vallas asuv järv. Selle pindala on 23,1 ha.
Järvest saab alguse Piusa jõgi.
Peeter Paris (vanem)

Elulugu

Peeter Paris oli Peeter Paris noorema isa, Hilja-Liivia Parise abikaasa. 
Lõpetas 1934 Tallinna Poeglaste Reaalgümnaasiumi, 1940 TÜ kehakultuuriteaduskonna. Oli 1941–45 Nõukogude armees, 1945–49 TÜ võimlemise kateedri juhataja, dotsent, 1949–57 suusaspordi kateedri juhataja, 1957–69 vanemõpetaja. Õpetanud võimlemist ja suusatamist. Üle 20 teadustrükise, sh õppevahendid ja käsiraamatud.
Mythologia Fennica

"Mythologia Fennica" ("Soome mütoloogia") on Christfried Gananderi poolt koostatud rootsikeelne ülevaateteos soome rahvausundist, mis ilmus 1789. aastal. See oli üks esimesi käsitlusi läänemeresoome ja üldse soome-ugri rahvaste usundist.
Osa Mythologia Fennicast tõlkis saksa keelde Kristjan Jaak Peterson ning see ilmus 1822. aastal Johann Heinrich Rosenplänteri ajakirjas Beiträge zur genauern Kentniß der ehstnischen Sprache pealkirjaga "Finnische Mythologie". Tõlkele lisas Peterson kommentaarid, mis käisid valdavalt eesti mütoloogia kohta.
Kristjan Jaak Petersoni tõlge andis 19. sajandil innustust eesti rahvausundi ja rahvaluule kogumiseks ja uurimiseks, aga ka eesti rahvusromantilise pseudomütoloogia loomiseks. See teos mõjustas näiteks Friedrich Robert Faehlmanni, Friedrich Reinhold Kreutzwaldi jpt loomingut.
Jõessaare rändrahn

Jõessaare rändrahn (ka Paaksima kivi, Oore kivi) on gneissgraniidist rändrahn Viljandimaal Põhja-Sakala vallas Paaksima külas.
Rahnu ümbermõõt on 23,1 meetrit. Pikkus 9,2; laius 5,1 ja kõrgus 2,5 meetrit.
Eesti Maavarade Komisjon

Eesti Maavarade Komisjon on aastal 1990 asutatud, praegu Eesti Keskkonnaministeeriumi alluvuses tegutsev komisjon, kuhu kuulub geoloogia, mäenduse, keskkonnakaitse ja teiste erialade asjatundjaid. Komisjoni põhiülesanne on nende põhimääruse järgi "Keskkonnaministeeriumi nõustamine maapõue uurimise ja kasutamise ning maavarade arvestamise, maavaravarude kinnitamise, kvalifitseerimise ja mahakandmise ning kaitse küsimustes".
Laiksaare mõis

Laiksaare mõis (saksa keeles Laiksaar) oli riigimõis Saarde kihelkonnas Pärnumaal.
Kuramaa piiskop

Kuramaa piiskop oli Kuramaa piiskopkonna vaimulik ja ilmalik valitseja 13.–16. sajandil.
Kuramaa piiskopiamet loodi esimest korda 1230. aastatel, kui Liivi ordul õnnestus Kuramaa ajutiselt allutada. Kuid 1240. ja 1250. aastatest on teated piiskoppide kohta napid ja ebaselged, teatud perioodil piiskoppi tõenäoliselt polnudki. Kuid 1267. aastaks allutati Kuramaa lõplikult ordu ja piiskopi võimule ning alates sellest ajast on teated Kuramaa piiskoppidest kindlamad, kuigi ka edaspidi esineb teatavaid auke ja puudujääke.
Kuramaa piiskop allus kiriklikult Riia peapiiskopile, nagu ka Saare-Lääne, Tartu ja Preisimaa piiskopid. Kuramaa erines teiste Liivimaa piiskopkondadest aga selle poolest, et sealne toomkapiitel oli inkorporeeritud Saksa ordusse (selle liikmed olid ordu preestervennad) ning seetõttu olid ka piiskopid enamasti ordu liikmed. Lisaks sellele oli suur osa Kuramaa piiskoppidest pärit Preisimaalt ja piiskopkond seetõttu sageli ka kõrgmeistri tugeva mõju all. Kuramaa piiskop omas aga kuni 16. sajandini vaimulikku võimu Memeli (Klaipeda) piirkonna üle.
Et Kuramaa piiskop oli enamasti orduvend, siis on tema tegevusvabadust enamasti üpris piiratuks peetud. Nende tegevusest pole aga allikate nappuse tõttu ka kuigivõrd teada. Mitmed neist olid ordu endised ametnikud, samas aga leidus ka neid, kes orduga vastuollu läksid, nagu Heinrich Basedow. Eelviimane piiskop Johann von Münchhausen, kes oli ka Saare-Lääne piiskop, ajas üpris iseteadvat majandus- ja välispoliitikat. Viimaseks piiskopiks oli hertsog Magnus, kes valitses Kuramaa piiskopkonda kuni oma surmani 1583. aastal. Et ta Kuramaa piiskopi ametist kunagi ametlikult ei loobunud, siis jäi see talle vähemalt formaalselt kuni surmani. Magnuse surmale järgnes Kuramaal vaenus, mille järel endine piiskopkond läks Poola võimu alla.
Pavel Koltšin

Pavel Konstantinovitš Koltšin (vene keeles Павел Константинович Колчин, 9. jaanuar 1930 Jaroslavl – 29. detsember 2010 Otepää) oli Nõukogude Liidu murdmaasuusataja, kes võistles NSV Liidu koondises 1950. ja 1960. aastatel. Ta esindas Moskva Dinamo klubi. 
1956. aastal sai ta Nõukogude Liidu teeneliseks sportlaseks. Teda on autasustatud kahe Tööpunalipu ordeniga (1957 ja 1972) ning ordeniga "Austuse märk" (1970). 1968–1972 oli ta NSV Liidu suusakoondise treener.
Koltšin osales kahtedel olümpiamängudel, saades kokku neli medalit. Kui ta sai 1956. aasta olümpiamängudel Cortina d'Ampezzos 15 km distantsil pronksmedali, oli ta esimene mitte Skandinaaviast pärit sportlane, kes on suusatamises saanud olümpiamedali. Samadel mängudel sai ta kuldmedali 4x10 km teatesõidus. Koltšin on võitnud ka Holmenkolleni mängudel 1958. aastal nii 15 km kui ka 50 km sõidu. Ka tema abikaasa Alevtina Koltšina on olümpiavõitja suusatamises 1964. aasta OM-il Innsbruckis. 
Koltšin on edukalt esinenud ka maailmameistrivõistlustel, kus ta võitis kolm hõbemedalit 1958. aasta MM-il Lahtis (15 km, 30 km ja 4x10 km) ning pronksmedali 1962. aastal Zakopanes (4x10 km).

Isiklikku

Pavel Koltšini abikaasa Alevtina Koltšina oli samuti tippsuusataja. Nad elasid 1973. aastast Otepää lähistel Konnasaarel. Eriliste teenete eest anti neile mõlemale 1996. aastal Eesti kodakondsus.
Nende poeg Fjodor Koltšin oli kahevõistleja. Soome YLE TV2 tegi abielupaarist pooletunnise filmi "Alevtina ja Paveli suusarajad".
Rudolf Adam Winkler

Rudolf Adam Winkler (13. september 1855 Tallinn – 7. juuli 1917 Tallinn) oli Eesti vaimulik ja ajaloolane.
Õppis aastatel 1864–1875 Tallinna Toomkoolis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1876–1881. Oli prooviaastal Karuse ja Nissi Maarja koguduses. Ordineeriti 4. juulil 1882 Tallinna Toomkirikus õpetajaks.
Oli aastatel 1882–1885 Rakvere Kolmainu koguduses (kutsuti 9. septembril 1882, introdutseeriti 7. novembril 1882) adjunktõpetajaks, Jüri koguduse õpetaja oli aastatel 1885–1901 (asus kohale 7. novembril 1885). Aastal 1901 sai ta Tallinna Toomkoguduse õpetajaks ja aastal 1910 Ida-Harju praostkonna praostiks. Aastatel 1915–1917 oli ta venelaste poolt Siberisse, täpsemalt Irkutskisse välja saadetud. 1917. aasta märtsis lubati tal tervislikel põhjustel kodumaale naasta, kus elas mõnda aega sugulaste juures Rakvere lähedal, kuid tuli siis Tallinna diakonissi majja ravile, kus suri kolm päeva hiljem 7. juulil.
Rudolf Winkleri ärasaatmine toimus 11. juulil Toomkirikus. Selleks puhuks oli trükitud 200 eestikeelset laululehte, millest tuli puudu, sest kirikuõpetajat oli ära saatma tulnud paljud tema koguduse eestlastest liikmed Jürist. Matusekõne pidas kindralsuperintendent Daniel Burchard Lemm, kellega koos ta oli Irkutskisse välja saadetud olnud.

Kirjanduslik looming

Winkleri ajalookirjutis avaldati mitmes ajalehes. 1900. kirjutas ta "Ristirahva Pühapäevalehes" eesti keeles Keila kiriku ja koguduse ajaloost ning eestikeelse Piibli tõlkijast Anton thor Hellest (kes oli olnud tema eelkäija Jüri koguduse õpetajana). Tema saksakeelsed kirjutised avaldati kuukirjas "Baltische Monatschrift", kiriklikus ajakirjas "Mittheihningen" ning "Liivi-, Eesti- ja Kuramaa ajaloo tundmise lisandustes". Eraldi raamatuna avaldas ta 1895 "Winkleri perekonna ajaloo" ning uurimused "Toompea põlemisest 1684", "Katkust Tallinnas 1657", "Tallinna Toomkiriku ja kooli ajaloost 17. sajandi esimesel poolel" ja 25. aasta pikkusest perioodist Rootsi ajal lõpul, "Anton thor Helle Jüri õpetajana 1713-1748", "David Dubberch ja tema aeg 1584-1603", "Thomas Hjärne eluloo lisandus", "Christoph Mickwitzi nooruse aeg".
Ajakirjades ilmusid tema artiklid Eestimaa linna- ja maavaimulike suhetest Rootsi ajal, nõiaprotsessidest Eestimaal, maade tagasivõtmisest Rootsi-Mihkli kiriku vana arveraamatu (1631–1709) põhjal jne.

Isiklikku

Tema esiisa Abraham Winkler oli Toomkiriku õpetaja 1641–1657 ning andis 1656 välja esimese eestikeelse riimitud lauluraamatu. Winklerite suures suguvõsas oli mitmeid kirikuõpetajaid. Rudolf Winkler oli kolmas sellenimeline kirikuõpetaja nii Toomkirikus kui ka Jüri koguduses. Tema isa oli arst Alexander Theodor Winkler, tema vanaonu oli Jüri ja Tallinna Toomkoguduse õpetaja Reinhold Johann Winkler. Vend Carl Alexander von Winkler oli kunstnik. Õepoeg Karl Ernst Russow oli arstiteadlane.
Kodavere Vabadussõja mälestussammas

Kodavere Vabadussõja mälestussammas on Tartu maakonnas Peipsiääre vallas Kodavere asulas asuv Vabadussõjas langenutele püstitatud mälestusmärk.
Mälestussammas avati 31. augustil 1924.
1940 lükati sammas ümber ja veeti lähedale võssa. Saksa okupatsiooni ajal pandi sammas uuesti kokku ja taasavati 28. septembril 1941. 1950 sammas õhiti. Samas kohas avati 27. augustil 1989 uus sammas, mis on endise täpne koopia.
Gustav Mann

Gustav Mann (20. jaanuar 1836 Hannover – 22. juuni 1916 München) oli saksa botaanik.
Aastal 1859 asus ta tööle aednikuna Kew' botaanikaaias. Botaanikaaia direktor William Hooker saatis ta peagi William Balfour Baikie Nigeri jõe ekspeditsiooni liikmena Lääne-Aafrikasse, kust ta saatis botaanikaaiale tuhandeid väärtuslikke taimeeksemplare.
Manni Kameruni mäe uurimisretke kirjeldab Richard Burton oma raamatu "Abeokuta and the Camaroon Mountains" teises osas. Mann ja Burton olid esimesed Kameruni mäe tipu vallutanud eurooplased.
Aastal 1863 abiellus Mann Mary Anne Stovelliga.
Pärast Aafrikast lahkumist suundus ta Indiassse Darjeelingi piirkonda, kus kogus eelkõige sõnajalgtaimi. Aastal 1891 pöördus ta tagasi kodumaale pensionipõlve veetma ja asus elama Münchenisse.
Manni järgi on nime saanud muu hulgas 349 taimeliiki, käpaliste perekond Manniella ja piimalilleliste perekond Manniophyton.
Tema kirjeldatud taksonitele lisatakse autorilühend G.Mann.
Püsivad orgaanilised saasteained

Püsivad orgaanilised saasteained ehk POP-id (ingl k persistant organic pollutants) ehk POP-ühendid on orgaanilised ühendid, mis ei lagune keskkonnas. POP-id on resistentsed keemiliste, bioloogiliste ja fotolüütiliste lagundavate protsesside suhtes. Kuna püsivad orgaanilised saasteained kogunevad organismidel rasvkoesse ning jäävadki sinna, on POP-ühendite kontsentratsioon organismis seda suurem, mida kõrgemal organism toiduahelas asub (bioakumuleerumine).
Püsivate orgaaniliste saasteainete kasutamise rahvusvaheliseks reguleerimiseks jõustus 2004. aastal püsivate orgaaniliste saasteainete Stockholmi konventsioon.
Jože Ciuha

Jože Ciuha (26. aprill 1924 Trbovlje – 12. aprill 2015) oli sloveeni kunstnik.
1950 lõpetas ta Ljubljana Kunstiakadeemia. 1970. aastatel õpetas ta Salzburgi rahvusvahelises suveakadeemias ja ka Lääne-Michigani Ülikoolis.
Aleksandr Nevzorov (õigusteadlane)

Aleksandr Serafimovitš Nevzorov (10. august (teistel andmetel 12. august) 1861 (mõnedel andmetel 1862) Tšeljabinsk, Orenburgi kubermang – 9. detsember 1936 Voronež) oli Eestis tegutsenud Vene õigusteadlane.

Elulugu

Aleksandr Nevzorov oli vaimuliku poeg.
Nevzorov õppis Tšeljabinski ja Ufa vaimulikes koolides ning 1880–84 Jaroslavli juriidilises lütseumis, kus omandas õigusteaduse kandidaadi kraadi; väitekiri käsitles abielulahutust ning selle ajaloolist arengut. Ta jäeti lütseumi juurde valmistuma professori kutseks. 1889. aastal kaitses ta Moskva ülikoolis magistrikraadi õigusteaduses.
Jaroslavlis oli Nevzorov 1888 raamatupidaja ja varahoidja, 1889 Vjatkas kooliõpetaja. 1890–91 oli ta Novorossiiski ülikooli dotsent Odessas, 1891–1894 Tartu Ülikoolis kaubandusõiguse dotsent (teistel andmetel 1890. aastast), 1894–1917 erakorraline professor. Ta õpetas kaubandus-, veksli- ja merekaubandusõigust, börsiasjandust, Balti kubermangude kohalikku õigust jm.
1917. aasta novembrist oli Nevzorov taas Jaroslavlis, hiljem töötas Voroneži ülikoolis, kus talle anti teenelise professori aunimetus. Ta tegutses ka sealses kodu-uurimisühingus.

Teadustöö

Aleksandr Nevzorov uuris alaealiste hooldusõigust ja naiste õiguslikku seisundit Venemaal, Balti kubermangude kohalikku õigust, selle allikaid, kirjandust ja õpetamist, börsiasjandust, kaubandusõiguse küsimusi jm. 1913–15 oli ta TÜ üliõpilaste juriidilise ringi ajakirja Юридические известия toimetaja. Nevzorov aitas aktiivselt kaasa vene avaliku raamatukogu laiendamisele Tartus. Tema algatusel asutati 1898 TÜ üliõpilastele esimene kodusöökla.
Kārķi kirik

Arhitektuur

Kirik ehitati kokku vana kabeliga.
Kirikuhoone on T-kujulise põhiplaaniga ja on ebatraditsiooniliselt suunatud läände. Seetõttu asetseb altar pikihoone lääneseinas, mitte idaseinas, nagu tavaliselt. Nelinurkne neljakorruseline kellatorn paikneb kiriku idaküljel peasissekäigu kohal.
Karl Pung

Karl Pung VR II/3 (17. mai 1892 – 3. september 1942), eesti põllumees.
Osales 1915–1918 Esimeses maailmasõjas, 1919–1920 Vabadussõjas Sakala Partisanide Pataljoni koosseisus.
Mõhküla karjamõisast eraldatud Raja talu peremees, kaitseliitlane, tuletõrjuja.
Arreteeriti 29. detsembril 1940.
Metadoon

Metadoon on sünteetiline opioid, mida kasutatakse analgeetikumina ja metadoon-asendusravis.
Metadoon sünteesiti esmakordselt 1937. aastal Saksamaal.
Nikolay

Nikolay (vene Николай) on venepärane mehenimi. Venemaal translitereeritakse vene nimi Николай (Nikolai) ladina kirjas Nikolay.
2018. aasta seisuga oli see Eestis populaarsuselt 86. mehenimi. 1. jaanuari 2018 seisuga oli Eestis eesnimi Nikolay 2078 mehel.
Padespann

Padespann (ka padespaan; prantsuse pas d'Espagne 'hispaania samm') on 3/4-taktimõõdus tants, tempo u 190 lööki minutis. Algupäralt on arvatavasti tegu Hispaania rahvatantsuga, millest 19. sajandi lõpul arenes peo- ja ballitants, mis sai eriti populaarseks Ida-Euroopas ja ka Venemaal.
Ballitantsu praegune meloodia on pärit Venemaalt 19. sajandi lõpust, selle autor on Aleksandr Aleksandrovitš Tsarman.
Eestis tuntud ja kindla meloodia järgi tantsitav rahvalik padespaan erineb tugevasti algsest sellenimelisest ballitantsust. Tantsijad on ringis kodarjoonel rinnuti või seljati, sirged käed ühendatud. Liikumine toimub peamiselt mööda ringjoont vahetussammudega, mille juurde algselt kuulus õõtsumine, osa figuure tantsitakse valsikeerutusega.
Üks rahvaliku padespaani variant:
Tantsijad on kodarjoonel rinnati, mees ringi keskme pool, mehe parem ja daami vasak käsi all ühendatud. Mees alustab vasaku, daam parema jalaga. Esimesel taktil tantsitakse vahetussammuga (samm - paus - juurde - samm - paus - paus) tantsusuunas edasi, teisel taktil pöörduvad partnerid seljati, ühendatud käed viiakse koos pöördega endi vahel läbi ette. 3. ja 4. taktil liigutakse sama vahetussammuga seljati tantsusuunas edasi. 5. ja 6. taktil liigutakse tantsusuuna vastassuunas, pöördudes kuuendal taktil taas lähteasendisse. 7. ja 8. taktil liigutakse endiselt tantsusuuna vastassuunas, tantsib mees vahetussammu paremale ja daam vasakule. 9. ja 10. taktil tantsib mees vahetussammu vasakule, pöördudes pisut vasakule. Daam tantsib vahetussammu paremale, pöördudes veidi paremale. Ühendatud käed viiakse endi vahelt läbi ette. 11. ja 12. taktil tantsib mees vahetussammu paremale, daam vasakule, 12. takti lõpuks jäädakse tantsuvõttesse. 13.–16. takt on valsikeerutus paremale.