google/wiki40b huggingface dataset:
Kristallostsillaator

Kristallostsillaator on ostsillaator (siinusvõnkumise elektrongeneraator), mille võnkesagedust määravaks elemendiks on piesoelektriline resonaator (kvartsresonaator või keraamiline resonaator). Niisuguste ostsillaatorite kindla sagedusega elektrisignaali kasutatakse stabiilse taktsageduse saamiseks arvutites, kontrollerites, kellades ja muudes digitaalelektroonika seadmetes, samuti raadiosignaali kandesageduse stabiliseerimiseks raadiosaatjates.

Kristallostsillaatori väljundsagedus

Kristallostsillaatori väljundsagedus võib olla kas resonaatori põhisagedus (resonantsisagedus) või siis selle sageduse kordne, s.t mõni kõrgem harmooniline. Ostsillaatorid sagedusega kuni 30 MHz töötavad tavaliselt resonaatori põhisagedusel, kui aga väljundsagedus on üle 30 MHz, siis kolmandal, viiendal või seitsmendal harmoonilisel (alati paaritu arv). Harmoonilisi sagedusi kasutatakse sellepärast, et kuna kvartsi võnkesagedus sõltub tema paksusest, muutuksid sagedustel üle 30 MHz kristallid nii õhukeseks, et nende tootmine oleks väga keeruline ja kulukas. Seepärast kalibreerivad tootjad resonaatori mõnel kõrgemal harmoonilisel sagedusel, mitte põhisagedusel. Näiteks kui kvarts põhisagedusega 30 MHz on kalibreeritud kolmandal harmoonilisel, siis kui see panna kristalli põhisagedusele mõeldud ostsillaatori vooluringi, võib väljundsageduseks olla hoopis 10 MHz (30/3 MHz).
Kristallresonaatorite resonantsisagedused pole standarditud, aga on välja kujunenud mõned rohkem kasutatavad sagedused, näiteks 3,579545 MHz, 10 MHz, 14,318 MHz, 20 MHz, 33,33 MHz, ja 40 MHz. Sagedus 3,579545 MHz on saanud populaarseks oma madala hinna tõttu sellest ajast, kui neid hakati kasutama Põhja- ja Kesk-Ameerikas värvitelerites.
Sagedusjagurite ja -kordistite abil on võimalik saada algsagedusest muid vajalikke sagedusi.

Kristallostsillaator taktgeneraatorina

Arvutitehnikas kasutatakse kristallostsilaatoreid taktgeneraatorina eri komponentide töö sünkroonimiseks. Arvuti emaplaadil asetsev taktgeneraator annab taktsagedust kõigile arvuti põhikomponentidele nende töö sünkroonimiseks. Tüüpiliselt genereeritakse eraldi signaalid protsessorile (õigemini siinile, mis protsessorit ühendab), graafikakaardile, mäludele ja muudele siinidele.

Kella kristallostsillaator

Elektronkellades kasutatakse taktgeneraatorina miniatuurset, nn. mikrokvartsresonaatorit. Resonaatori omavõnkesagedus võib olla näiteks 65 536 Hz = 2¹⁶  Hz. Seda sagedust poolitatakse 16 järjestikuse trigeriga sageduseni 1 Hz, mis osutitega kellas käivitab spetsiaalse samm-mootori. Resonaatori võnkesageduse lubatud hälve võib olla näiteks ±20 ppm (miljondikosa) resonantsisagedusest temperatuuril 25 °C ja sageduse muutus esimese aasta jooksul kuni ±5 ppm, edaspidi sagedus stabiliseerub.
Todd Abernethy

Todd Abernethy (sündinud 24. juulil 1984) on ameerika korvpallur, kes mängib 2012. aastast Poola klubis Energa Czarni.
Todd Abernethy on lõpetanud Mississippi Ülikooli.
Ta on 185 cm pikk.
2006/2007 mängis ta NCAA I divisjonis Ole Miss meeskonnas. 2008–2009 mängis võistkonnas Barons LMT Riga. 2009–2011 mängis Tartu Ülikool/Rocki meeskonnas.
Konstantin Ollik

Konstantin Ollik (12. jaanuar 1917 Tallinn – 18. august 1989 Tallinn) oli Eesti tehnikateadlane.

Elulugu

Lõpetas 1935 Tallinnas Jakob Westholmi Gümnaasiumi, 1944 Tallinna Polütehnilise Instituudi ehitusmehaanikateaduskonna tööstus- ja tsiviilehituse erialal, tehnikakandidaat (1954, TPI). Oli 1944–1956 TPI ehitusmehaanika ja -konstruktsioonide kateedri assistent ja vanemõpetaja, aastast 1956 dotsent, 1962–1972 ehitusmehaanika kateedri juhataja, 1972–1977 dotsent, 1976–1984 EKE Projekti peaspetsialist.

Teadustöö

Uurimisvaldkonnad: deformatsioonimehaanika, tugevusõpetus, ka ehitusmehaanika ja teoreetiline mehaanika. Uuris materjalide tugevusomaduste füüsikalisi aluseid. Oli betooni survetugevuse kaudse määramise meetodi (nn pendelvasarameetodi) autoreid. Esines teaduskonverentsidel. ENE kaasautor. 21 teadustrükist, sh kõrgkooliõpikud.
Glurns

Geograafia

2010. aasta 30. novembri seisuga elas seal 876 inimest.
Valla pindala on 13,0 km².
Glurns külgneb järgmiste valdadega: Mals, Prad am Stilfser Joch, Schluderns ja Taufers im Münstertal.

Keeleline jaotus

2011. aasta rahvaloenduse järgi kõneles 96,13% rahvastikust esimese keelena saksa keelt ja 3,87% itaalia keelt.
Johannes Luiga

Johannes Luiga VR II/3 (18. november 1904 Pangodi mõis – 25. aprill 1919 Sänna) oli kooliõpilane, kes langes Vabadussõjas. Loetakse noorimaks Vabadussõja kangelaseks.

Algusaastad

Johannes sündis Pangodi mõisas 6-lapselise pere noorima lapsena. Isa Peeter Luiga oli metsavaht. Ema oli Liisa Luiga. Tema vanem vend Oskar Luiga, hilisem kolonel-leitnant, oli Vabadussõjas 3. soomusrongi ülem. 
Kooliteed alustas Johannes Tamsa ja Elva algkoolides. Sügisel 1917 astus Tartus Hugo Treffneri Gümnaasiumi teise klassi, kus oli ta üsna keskpärane õpilane. Gümnaasiumis jõudis õppida 1919 a veebruarini, mille järel läks vabatahtlikuna Vabadussõtta.

Vabadussõjas

1. veebruaril 1919 üritas Johannes koos kaaslastega pääseda Tartus rongile, et sõita rindele, mis aga esialgu ei õnnestunud, sest täiskasvanud ei lubanud teda kaasa. Paari päeva pärast uuesti katsetades võeti ta Valga suunas sõitvale rongile. 4. veebruaril võeti Johannes kapten Karl Partsi soovitusel Võrus 1. soomusrongile teenistusse. Ta teenis kohusetundlikult ja uhkusega, pälvides kaaslaste tähelepanu. 
Kuuajalise teenistuse järel viidi Johannes omal soovil üle 3. soomusrongile, mille ülemaks oli tema vend Oskar Luiga. Soomusrongi luurajate komando liikmena võttis osa lahingutest Võru, Petseri, Mõniste ja Antsla all. Lahingutes näitas üles julgust ja kartmatust, väärides Vabadusristi II liigi 3. järgu ja tasuta maasaamise õiguse.

Langemine

Johannes Luiga langes Sänna lahingus. 25. aprilli hommikul liikus Johannes Luiga soomusrongi dessantkomando ees piilurina (eesjulgestajana) punaväelaste jälitamisel Sännast Nursi suunas. Ta sattus vaenlaste eelpostidele, märgates vaenlasi esimesena. Hulljulgelt esimesena püssist tulistades olla ta hüüdnud: "Näe, üks juba langes!" Järgmisel hetkel tabanud teda vaenlase kuul pähe. Lahingutes Sänna pärast langes kokku 8 meest, neist 5 soomusronglast.

Mälestus

Johannes Luiga maeti 30. aprillil Nõo kalmistule. 21. veebruaril 1920. aastal anti talle postuumselt Vabadusristi II liigi 3. järk. Ta on kõige noorem Vabadussõja kangelane ja arvatavalt üks nooremaid Vabadussõjas langenuid.
Treffneri kooli lastevanemate kogu algatusel talletati üheksa Vabadussõjas langenud kooli õpilase nimed, sealhulgas Johannes Luiga, mälestustahvlile. Mustast marmorist tahvel avati kooli aula seinal pidulikult 24.02.1924. Kohal olid ka langenud poiste vanemad. 1940. a peideti marmortahvel Nõukogude võimu eest koolimaja pööningule. Saksa okupatsiooni ajal pandi mälestustahvel taas oma kohale, kuid purustamist ennetades võeti 1946. aastal maha ning peideti uuesti. 1989 hakati tahvlit otsima, kuid tulutult. Tahvli leidsid ehitusmehed juhuslikult koolimaja keldrist. Marmortahvel taasavati 23. veebruaril 1993.
Johannes Luiga nimi graveeriti 1937. a Sännas kohaliku raamatukogu seltsi eestvedamisel avatud Vabadussõja mälestussambale. Sammas lõhuti 1945. a ja tükid paigutati uue tekstiga Võrru Teises maailmasõjas langenud Nõukogude sõdurite haudadele. 1989 toodi sammas Võrust ära ja püstitati uuesti Sännasse. Võrru valmistati uus mälestussammas.
Riina Kallikorm

Riina Kallikorm (sündinud 7. juunil 1948) on eesti reumatoloog, Tartu Ülikooli reumatoloogia professor.
Barbara Graas

Barbara Graas (sündinud 1. juunil 1952) on Hollandi kabetaja.
Ta on viiekordne Hollandi tšempion aastatel 1973, 1974, 1976, 1977 ja 1978.
Meelis Peitre

Koondisekarjäär

A-koondise debüüdi tegi Tenno 19. juunil 2011 sõpruskohtumises Tšiili vastu. Samas mängus tegid oma debüüdi veel Mikk Reintam, Henri Anier, Joonas Tamm, Siim Tenno, Joel Indermitte, Albert Prosa ja Andrei Veis.
Kaucminde mõis

Kaucminde mõis (Kaucmindes muiža) on mõis Lätis Rundāle piirkonnas Rundāle vallas Saulaines. Saksa keeles Kauzmünde.
Kaucminde mõis sai alguse aastal 1469, mil Liivi ordumeister Johann von Mengede andis sealsed maad Ksaveritele. Aastal 1527 andis teine ordumeister Wolter von Plettenberg mõisa, mis kandis sel ajal nime Ibittenland, üle Benekenidele. Hiljem kuulus mõis veel Schultedele ja Schepingitele, kuni 18. sajandil said mõisa enda valdusesse Pahlenid. Nende pere kätte jäi mõis võõrandamiseni aastal 1920.
Nii klassitsistlikus stiilis peahoone, aidad kui ka tallid valmisid aasta 1780 paiku Taani arhitekt Severin Jenseni projekti järgi. Aastal 1912 ühendati need hooned poolkaarekujuliseks kompleksiks. Peale võõrandamist tegutses seal mõnda aega kool.
Park on kaheosaline. Vanem osa on regulaarse planeeringuga ja selle rajas aednik Savicki koos ülejäänud mõisakompleksiga, teine osa rajati 19. sajandil ja on suurelt osalt vabakujundusega, asudes Kauce jõekese kaldal.
Hafnium

Levik

Hafnium on looduses vähelevinud element, levikult maakoores umbes 45. kohal. Mineraalides esineb hafnium alati koos tsikooniumiga, kuid hafniumit sisaldub neis palju vähem (1–2%), erandiks on vaid thortveitiit (üle 10%). Hafniumimineraale ei ole, element esineb isomorfse lisandina (tavaliselt 1–2%) tsirkooniummineraalides. Vaid mõnedes haruldastes tsirkooni ZrSiO4 erimites (alviit, naegiit jmt) sisaldub hafnium suuremal määral (üle 10%).

Avastamine ja nimetus

Hafniumi avastasid ungari keemik Georg von Hevesy ja hollandi füüsik Dick Coster 1923. aastal röntgenspektroskoopilise analüüsiga norra tsirkoonist. Teadlased töötasid sel ajal Niels Bohri laboris Teoreetilise Füüsika Instituudis Kopenhaagenis. Element on nimetatud linna ladinakeelse nime järgi (lad. k. Hafnia = Kopenhaagen). Sellele avastusele eelnes mitmeid eksiavastusi, hiljem vaidlusi prioriteedi osas (mistõttu prantslased nimetasid elementi celtiumi’iks kuni 1949. aastani). Hafnium oli eelviimane maakoorest avastatud element.

Eraldamistehnoloogia

Hafnium eraldatakse mineraalidest tsirkooniumi tootmise kõrvalproduktina, peamiselt tsirkoonist, kus 0,5–2% tsirkooniumi aatomitest on asendatud hafniumiga. Eraldamine on keerukas ja energiamahukas. Nüüdisajal kasutatakse hafniumi ja tsirkooniumi eraldamiseks teatud soolade (nitraatide ja tiotsüanaatide) vedelikekstraktsiooni orgaaniliste lahustitega, mõnikord ka kompleks-fluoriidide K₂[Zr(Hf)F₆] fraktsioonkristallimist. Hafnium lihtainena saadakse (käsnja massina) HfCl₄ redutseerimisel magneesiumiga temperatuuril 500–800 °C juures. Kõrgpuhas (plastne) hafnium saadakse transportreaktsiooni Hf + 2I₂ → HfI₄ analoogselt tsirkooniumiga. HfI₄ moodustumine toimub umbes 600 °C juures, lagunemine hõõguval volframtraadil 1300–1750 °C juures.
Friedrich Puksoo auhind

Friedrich Puksoo auhind on eesti raamatukogundustegelase Friedrich Puksoo mälestusele pühendatud auhind, mida antakse välja alates 1990. aastast. Tavaliselt tunnustatakse sellega ühe silmapaistva raamatuloo-, raamatukogundus- või bibliograafiaalase väljaande autorit. Aastani 2005 anti auhinda välja igal aastal, alates 2005. aastast üle aasta.
Auhinna žüriil on lubatud välja anda ka mitu auhinda, samuti võtta auhinna määramisel aluseks mitte konkreetne publikatsioon, vaid isiku aastatepikkune töö.
Auhinna idee pakkus 1989. aastal välja Eesti Raamatuühing, kes vastutas auhinna väljaandmise eest esimesel viiel aastal. Aastatel 1995–1997 andsid Puksoo auhinda välja üheskoos Eesti Raamatuühing ja Eesti Raamatukoguhoidjate Ühing, alates 1998. aastast antakse seda välja Eesti Raamatukoguhoidjate Ühingu ja Tartu Ülikooli Raamatukogu koostöös.
Ettepanekuid auhinna määramiseks võivad teha kõik üksikisikud ja organisatsioonid, tehes valiku eelmisel aastal avaldatud tööde hulgast. Žüriil on õigus välja anda mitu auhinda ettenähtud summa piires või määrata auhind ka kogu varasema pikaajalise töö eest.
Maire Nagla

Maire Nagla (aastani 1992 Maire Järvsalu; sündinud 26. juulil 1958 Rakveres) on eesti klaveriõpetaja.
Ta lõpetas aastal 1972 (Ruth Patuse juhendamisel) klaverierialal Rakvere Lastemuusikakooli. Aastal 1980 lõpetas ta (Mare Otsa juhendamisel) Georg Otsa nimelise Tallinna Muusikakooli ja aastal 1985 Tallinna Riikliku Konservatooriumi (Toivo Nahkuri ja Aleksandra Juozapėnaitė-Eesmaa klassis).
Ta töötas aastast 1980 Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis: aastatel 1980–1990 kontsertmeistrina ja aastast 1982 ka üldklaveriõpetajana; aastast 2001 on ta üldklaveri osakonna juhataja; lisaks oli ta aastatel 2002–2004 õppeosakonna juhataja. Lisaks oli ta aastatel 2004–2005 Tabasalu Muusikakooli ja on aastast Aruküla huvikeskuse "Pääsulind" õppealajuhataja.

Isiklikku

Ta on aastast 1992 abielus saksofonisti, klarnetisti ja muusikapedagoogi Hendrik Naglaga.
Maidla vald (Hageri kihelkond)

Maidla vald (saksa keeles Wredenhagen) oli vald Harjumaal Hageri kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1891 ja siis liideti see vald Kirna-Kohatu vallaga.
Boston

Kliima

Bostoni keskmine sademete hulk on 1090 mm aastas, mis jaotub kuude lõikes ühtlaselt. Igas kuus on keskmiselt 9–12 sajupäeva.
Igas kuus on esinenud õhusooja üle +20 °C, sealhulgas aprillist oktoobrini üle +30 °C. Juulis ja augustis on mõõdetud +39 °C. Kõige külmem kuu on olnud jaanuaris: -24 °C. Seevastu juulis pole temperatuur kunagi langenud alla +10 °C.
Merelt saabub sageli jahe briis, mis temperatuuri madaldab. Eriti sageli juhtub see kevadel, kus on juhtunud, et Bostonis on temperatuur 25 kraadi madalam kui kümmekonna kilomeetri kaugusel sisemaal . Samuti on juhtunud, et briisi mõjul langeb õhutemperatuur 20 minutiga 20 kraadi .

Rahvastik

2010. aasta rahvaloenduse järgi elas Bostonis 617 594 inimest.

Majandus

Bostoni linnastu, kus elab ligi 8 miljonit inimest, SKP oli 2008. aastal 363 miljardit dollarit. Sellega oli linn maailmas 12. ja USA-s kuuendal kohal.

Partnerlinnad

Lisaks on Bostonil partnerlussuhted Bostoniga (Suurbritannia), Haifaga (Iisrael) ja Valladolidiga (Hispaania).
Martin Laine

Martin Laine (sündinud 1993) on eesti ajakirjanik.  
Ta on lõpetanud Tartu Ülikooli ajakirjanduse erialal. 
Aastatel 2016–2018 oli ta Pärnu Postimehe ajakirjanik ja tegevtoimetaja, pärast seda töötab Postimehe uuriva toimetuse reporterina.
Aasta 2018 Eesti Ajalehtede Liidu parima maakonna uudisloo autor ja aasta noore ajakirjaniku preemia nominent.
Tamme (Tänassilma)

Tamme on endine küla Viljandimaal.
Tamme küla kujunes 20. sajandi alguses Vana-Tännassilma mõisa maadele.
Tamme külas asus Kalmetu algkool, hiljem Kalmetu 8-klassiline kool (nüüd Kalmetu Põhikool), Tänassilma kirik ja Tänassilma kalmistu.
1977. aastal ühendati Kalmetu ja Tamme küla Tänassilma külaks.
Red Simpson

Red Simpson, kodanikunimega Joe Cecil Simpson (6. märts 1934, Higley, Arizona, USA – 8. jaanuar 2016, Bakersfield, California, USA) oli Ameerika kantrilaulja ja laulukirjutaja, keda tunti eelkõige veokijuhtidest kõnelevate laulude järgi.
Muusikalist karjääri alustas Simpson klaverimängija ja laulukirjutajana. 1962. aastal hakkas ta kirjutama laule Buck Owensile. Enda esitatud laulude salvestamiseni jõudis ta 1965. aastal plaadifirma Capitol records produtsendi Ken Nelsoni soovitusel. Tommy Collinsi kirjutatud laul "Roll, Truck, Roll" jõudis Red Simpsoni esituses 40 parima kantrilaulu edetabelisse.
Red Simpsoni esimene täispikk heliplaat ilmus 1966. aastal ja kandiski nime "Roll, Truck, Roll". USA kantriplaatide edetabelis jõudis see 7. kohale. Samal aastal ilmunud "The Man Behind the Badge" jäi 34. kohale, 1972. aastal alanud "I'm a Truck and other songs of the road" saavutas aga 4. koha. Simpsoni hilisemad täispikad plaadid enam edetabelisse ei mahtunud, viimaseks neist jäi 2016. aastal postuumselt avaldatud "Soda Pops and Saturdays". Red Simpsoni singlitest jõudis kõrgeimale, 4. kohale 1971. aasta plaadi "I'm a Truck" nimilugu.
2018. aastal tõi Eesti telekanali Kanal 2 saade "Reporter" esile silmatorkava sarnasuse Red Simpsoni esikplaadi nimiloo "Roll Truck Roll" ja Uno Naissoo paar aastat hiljem kirjutatud ning 1969. aasta filmist "Viimne reliikvia" tuntud "Pistoda laulu" vahel. "Reporteri" küsimusele, kas tegu on plagiaadiga, vastasid muusik Jaan Elgula ja Eesti Autorite Ühingu juhatuse esimees Mikk Targo siiski eitavalt, pidades sarnasusi küll märgatavateks, kuid piiratuteks, samas kui suurem osa mõlemast palast omavahel oluliselt erineb.
Andrej Hauptman

Andrej Hauptman (sündinud 15. mail 1970 Ljubljanas) on Sloveenia jalgrattasportlane.
Ta on profijalgrattur 1999. aastast. Kuulub Lampre meeskonda.
2004. aasta suveolümpiamängudel sai ta meeste grupisõidul 5. koha.
Keila Kool

Keila Kool (varem: Keila Gümnaasium) on kool Keilas. Keila Kool asub aadressil Ehitajate tee 1.
Enne 2018/2019. õppeaasta algust oli kooli registreeritud 1564 õpilast, neist 1467 statsionaarses õppes.
Kooli direktor on Mait Tõitoja.
Keilas asub ka teine kool: Keila Ühisgümnaasium.

Ajalugu

Nõukogude ajal muudeti kool seitsmeklassiliseks ning 1954. aastal asutati keskkool, kus õppis 477 õpilast ja 29 õpetajat. 1946/1947. õppeaastast tegutsenud vene õppekeelega klassidest moodustati 1967. aastal Keila II Keskkool.
Keila I Keskkool kolis 1975. aastal Põhja tänavale. See hoone lammutati sügisest 2016-veebruarini 2017. 1978. aastal eraldati I Keskkoolist Keila Algkool, mis oli 1980. aastatel Eesti suurim neljaklassiline algkool. Taasiseseisvumise järel sai I Keskkoolist Keila Gümnaasium. 2009. aastal liideti algkool ja Keila Gümnaasium üheks Keila Kooliks.

Kooli muuseum

Koolis on oma muuseum.
Kvissentali mõis

Kvissentali mõis (saksa keeles Quistenthal) oli Raadi mõisa karjamõis Tartu-Maarja kihelkonnas Tartumaal.
Lünett (kindlustis)

Lünett on iseseisev kindlusehitis, mis paikneb enamasti põhikindlusvööndist eemal ning katab kas mõnda põhikindlusvööndi välimist osa või mõnda iseseisvat objekti. Lünett on enamasti hulknurga kujuline ning selle vallid on suunatud ette (fassid) ja külgedele (flangid). Lüneti gorž on lahtine.
Väiksem lünett võib koosneda ainult profileeritud muldvallist, tugevamatel võivad olla ka kivist eskarpmüür, profileeritud vallikraav, kontreskarpmüür, kaetud tee, glassiivall, esplanaad jms muldkindlustise elemendid.
Lünett võib olla ka lünetikujuline kindlushoone.
Lünetti on tihti segi aetud flešiga, mis on oma kujult lihtsam ja millel puuduvad külgvallid (-hooned). Näiteks Tallinna Kalaranna fordiu flešši on kutsutud lünetiks, samas kui Narva Kuningaraveliini (4. raveliini) ees olevat lünetti aga omakorda Kuningaflešiks.
Üllar Võrno

Üllar Võrno (sündinud 13. aprillil 1955) on eesti valgustuskunstnik. 
Ta on õppinud ja end täiendanud Moskva Väikses Teatris (Moscow Maly Theatre) ja Soome Rahvusteatris. Võrno on töötanud Rakvere Teatris ja Eesti Riiklikus Kunstiinstituudis ning teinud koostööd teiste seas Mikk Mikiveri ja Evald Hermakülaga.

Töid

Arhitektuuri ja maastiku valgustus: Tartu Jaani kiriku sisevalgustus; Rakvere valguspark jne.
Sarmaadid

Sarmaadid (vanairaani keeles sarumatah 'vibukütt') olid iraani keelte hulka kuulunud keelt või keeli kõnelnud rändhõimud, kes liikusid Kesk-Aasiast Uurali mägede piirkonda umbes 5. sajandil eKr ning asustasid alasid Lõuna-Venemaal, Ukrainas ja Ida-Balkanil kuni nende kultuur hunnide vallutuste mõjul 4. sajandi paiku m.a.j. taandus või sulandus. 
Sarmaate on esmakordselt mainitud ajalooallikates aastal 513 eKr, kui nad koos sküütidega osutasid vastupanu Ahhemeniidide Pärsia suurkuningas Dareios I-le. 3. sajandil eKr tõrjusid sküüdid nad lääne poole.
Laialdasima leviku ajal, 1. sajandil eKr, ulatusid sarmaatide hõimuliidu alad Wisłast Doonau suudme ja Volga jõeni ning Musta mere rannikust lõunas müütiliste hüperborealasteni põhjas.
1. sajandil, Rooma keisririigi laienemise järel Daakia, Illüüria ja Möösia provintside aladele, osalesid sarmaadid Markomanni sõdades (166–180), Doonau keskjooksu aladel (tänapäeva Morava, Slovakkia, Ungari ja Rumeenia aladel). 175. aastal kaotasid läänepoolsed sarmaatide hõimukonföderatsiooni hõim, jazigeesid lahingu Rooma vägedele ning järgnevalt asusid Rooma sõjateenistusse. 370. aastal langesid sarmaatide alad hunnide invasiooni alla.
Sarmaate on peetud suguluses olevaiks sküütidega. Sarmaatide keelelisteks järglasteks on peetud osseete.
Sarmaadid olid ilmselt osavad ratsanikud ja käsitöölised. On arvatud, et nende naistel oli tugevam ühiskondlik positsioon ja rohkem vabadusi kui enamikul teistel tolleaegsetel hõimudel. Enim sarmaadi päritolu arheoloogilisi leide on päevavalgele tulnud Venemaal Krasnodari krais, matusekommetes kasutati kurgaane.
Tostedt

Geograafia

Tostedt paikneb Lüneburgi nõmme loodeserval, 35 km Hamburgist edelas ja 55 km Bremenist idas. Piirkonna kõrgeim punkt 70 m üle merepinna on Welle sissepääsu juures, selle madalaim punkt on 43 m üle merepinna Todtglüsingeni idatipus.
Tostedti lähedalt voolab Este jõgi Hollenstedti suunas ja Oste jõe allikas on Sittenseni suunas, samuti ojad Dohrener Mühlenbach, Langeloher Bach ja Todtglüsinger Bach.
Tostedti vallas on külad Tostedt, Todtglüsingen, Langeloh, Neddernhof ja Wüstenhöfen ning talud Dreihausen ja Tiefenbruch. Koht Tostedt-Land kuulub osaliselt Tostedti valda ja osaliselt Wistedti valda.

Ajalugu

Tostedti esmamainimine on aastast 1105. 1625. aastal rajati Tostedtis jurisdiktsioon. Isegi täna on Tostedt kohaliku kohtu asukoht äriregistri jurisdiktsiooniga kogu Elbe-Weseri kolmnurga piirkonnale. Vana postkontori hoones Am Sande, kus hobuseid vahetati, peatus ükskord Prantsuse keiser Napoleon. Paigad Todtglüsingen ja Tostedt ühendati 1. juulil 1972.

Muusikaelu

Üle 150 aasta on olnud Todtglüsingeni laskmisklubi marsiorkester, ja sama Tostedtis ning Tostedti meestelaulu klubi.

Sport

Kõige edukamad spordiklubid on Todtglüsingeri spordiklubi, spordiklubi MTV Tostedt, mille liikmed on teises rahvuslikus lauatennise liigas ja naiste pesapalli liiga võistkond Dohren Wild Farmers. Wild Farmersi juuniorid võitsid Saksa meistrivõistlused 2010. aastal. On veel Tostedti laskmisklubi, Todtglüsingeni laskmisklubi, tenniseklubi ja ratsutamisklubi.

Turvalisus

Tostedtis on kaks vabatahtlikku tuletõrjejaoskonda, Tostedti tuletõrjujad ja Todtglüsingeni tuletõrjujad. On ka politseijaoskond.

Turism

Este rattarada ja Oste rattarada Bremervörde suunas jõuavad Tostedti jaama. Euroopa pikamaa tee E1 rajad Heidschnuckenweg, Freudenthalweg ja Heidepuzzle-trail läbivad idapoolse metsaala Lohbergeni
Beatitudines

"Beatitudines" on eesti helilooja Arvo Pärdi 2001. aastal loodud teos segakoorile ja instrumendile. Teos on pühendatud esiettekandjatele. Muusikateose pikkus on 7 minutit. Teose kandis esimest korda ette Cappella Musicale del Duomo di Monza (dirigent Giovanni Barzaghi) ja Matteo Riboldi (orel) 24. juunil 2002 Itaalias Monzas Pietro Martire kirikus.