google/wiki40b huggingface dataset:
Ellen Niit

Looming

Ta kirjutas peamiselt luuletusi ja enamasti just lastele. Täiskasvanutele mõeldud luulekogu "Paekivi laul" ilmus 1998. aastal kirjaniku 70. sünnipäevaks. Enne seda ilmus täiskasvanutele luulekogu "Maailma pidevus". Kogu sisaldab luuletusi aastaist 1946–1976.
Ellen Niit tuli lastekirjandusse värsslooga "Kuidas leiti nääripuu" (1954), millele 1957. aastal järgnes "Rongisõit". Koos Gustav Ernesaksa viisiga kujunes "Rongisõit" populaarseks laulumänguks ning on ilmunud mitmes trükis.
Lasteluulest väärib esiletõstmist 1979. aastal ilmunud kogu "Krõlliraamat". Raamatutegelase Krõll autoriks on kunstnik Edgar Valter.
Ellen Niidu esimene väikelaste proosaraamat ilmus 1963. aastal ja kandis pealkirja "Pille-Riini lood". Aastal 1970 ilmus "Triinu ja Taavi jutud" ning mõni aeg hiljem ka selle järge sisaldav "Triinu ja Taavi uued ja vanad lood" (1977).
1990. aastatel jätkas Ellen Niit peamiselt luuletajana. Olulisemaks selle loominguperioodi tegelaseks kujunes Krõll. Aastal 1993 ilmus "Kuidas Krõll tahtis põrandat pesta", järgmisel aastal "Krõlli värviraamat" ning "Krõll ja igasugused hääled". Aastal 1999 ilmus "Krõlli pannkoogitegu".

Isiklikku

Ellen Niit oli abielus Heldur Niiduga 1949–1958, Toomas Niit (sündinud 1953) on nende poeg.
Ellen Niit oli abielus kirjanik Jaan Krossiga 1958. aastast kuni viimase surmani 27. detsembril 2007. Maarja Undusk (sündinud 1959), Eerik-Niiles Kross (sündinud 1967) ja Märten Kross (sündinud 1970) on nende lapsed.
Ellen Niit elas peamiselt Tallinnas.
Ellen Niit oli Eesti Naisüliõpilaste Seltsi liige.
Ta on maetud Rahumäe kalmistule oma abikaasa kõrvale.
Viimsi vald (Jõelähtme kihelkond)

Viimsi vald (Gemeinde Wiems) oli vald Jõelähtme kihelkonnas Harjumaal.
Vald loodi 1866. aastal.
1939. aasta valdade reformi käigus läks valla maa-ala Iru valla koosseisu.
Karl Nortmaa

Karl Nortmaa (kuni 1935. aastani Karl Nordmann; 4. oktoober 1901 Jõhvi – 9. jaanuar 1956 Hamilton, Ontario provints, Kanada) oli Eesti sõjaväelane (kapten).
Ta teenis Ratsarügemendis.
Steve Ballmer

Elulugu

Ta kasvas üles Detroiti lähedal Michigani osariigis. Tema isa Frederick Ballmer töötas juhtival kohal Ford Motorsis. Tema isa emigreerus Ameerika Ühendriikidesse Šveitsist 23-aastaselt. Ema oli Ameerika juuditar, kelle vanemad sündisid Pinskis (praeguses Valgevenes). 1973. aastal lõpetas Ballmer Detroit Country Day Schooli. Ta lõpetas Harvardi Ülikooli bakalaureuse kraadiga majanduses ja matemaatikas. Ta juhendas kolledži ajal jalgpallimeeskonda, töötas ajalehtedes Harvard Crimson ja Harvard Advocate ning ülikooli raamatupoes, elas lähestikku Bill Gatesiga. Pärast ülikooli lõpetamist töötas kaks aastat Procter & Gamble'is tootejuhi assistandina, enne Microsofti astus Stanfordi Graduate School of Businessisse, aga jättis selle 1980. aastal Gatesi soovitusel pooleli.

Karjäär Microsoftis

Steve Ballmer läks Microsofti tööle 11. juunil 1980. Hiljem sai Bill Gatesi järeltulijaks tegevjuhina. Ballmer on kõige kauem Microsoftis tööl olnud isik pärast Bill Gatesi. Ta on töötanud Microsoftis erinevates ametites: näiteks operatsioonisüsteemide arendamisel, ettevõtte igapäevase töö juhtimisel, tegelenud turustamise ja tugiteenustega. Juulis 1998 määrati ta firma presidendiks, kuna Gates tahtis pühenduda tulevikustrateegiate väljatöötamisele. 13. jaanuaril 2000 asus ta Bill Gatesi kohale, kuna viimane astus tagasi. Tegevjuhina olid tema käsutada ettevõtte rahaasjad. "Tehnilise visiooni" kontroll jäi siiski Bill Gatesi pärusmaaks. 2003. aastal müüs Ballmer 8,3% oma aktsiatest, jättes endale firmas 4% osaluse. Samal aastal vahetas Ballmer välja ka töötajate aktsiaoptsioonide programmi, mis aitas kauaaegsetel töötajatel miljonärideks saada.

Ballmer avaliku elu tegelasena

Ballmer on veidriku kuulsuse saanud eelkõige oma tantsuga "Dance Monkeyboy" Microsofti töötajate koosolekul.

Isiklikku

Ballmer on abielus Connie Snyderiga, kes töötas Microsofti avalike suhete agentuuris. Stevenil on kaks poega ja tütar.
Eduard Aule

Eduard Georg Aule (28. detsember 1878 Kabala mõis, Viljandimaa – 7. märts 1947 Goslar) oli eesti poliitik ja pangandustegelane.
Eduard Georg Aule sai Tartu Eesti Laenu- ja Hoiuühisuse juhiks ning oli tegev ka paljudes teistes ettevõtetes. Ta oli Eestimaa Kubermangu Ajutise Maanõukogu ja Eesti Asutava Kogu liige ning 6. veebruarist kuni 8. maini 1919 toitlusminister. Hiljem oli ta Eesti Panga direktor ja selle esimene president.
Eduardi abikaasa päritolule tuginedes lahkus perekond Aule 1941. aastal põgenikena Saksamaale, kuid saabus juba järgmisel aastal Eestisse tagasi. Kaks aastat hiljem olid nad sunnitud uuesti Saksamaale põgenema.

Isiklikku

Eduard Aule abiellus 1905. aastal Liivimaalt pärit Sophie Aline Jehnichiga, kelles voolas preisi, šveitsi ja prantsuse verd. Tal oli tütar Ruth Mary (surnud 2000) ning pojad Ilmar, Erik, Olaf ja Olgred (1916-2015).
Eesti rahvuskivi

Eesti rahvuskivi on üks Eesti sümbolitest rahvuslinnu ja rahvuslille kõrval.
4. mail 1992 kinnitas Eesti Vabariigi Ülemnõukogu esimees Arnold Rüütel määruse, mille kohaselt kuulutati Eesti rahvuskiviks paekivi. Ettepaneku selleks tegid geoloogid Rein Einasto ja Anto Raukas (Eesti Geoloogia Seltsi esimees), ajaloolased Villem Raam ja Vello Lõugas, ehitusinsener Hubert Matve ning loodusteadlane Jaan Eilart (Eesti Looduskaitse Seltsi esimees). Rahvuskivi idee sündis Rein Einastol 1981. aastal. 
Erinevatel aastatel on 4. mail Eesti Paeliidu algatusel peetud paekivile pühendatud konverentse ja ekskursioone.
Paekivi tunnustamine rahvuskivina on edendanud selle teaduslikku uurimist.
18. septembril 2002 anti välja Jaan Saare kujundatud postmark "Eesti rahvuskivi – paekivi".
4. maist 2011 kuni 4. maini 2012 peeti paeaastat rahvuskiviks kinnitamise 20. aastapäeva auks.
Olev Salum

Olev Salum (sündinud 23. jaanuaril 1960 Võrus) on Eesti arstiteadlane ja stomatoloog.

Elulugu

Olev Salum on teenistujate poeg.
Lõpetas 1978 Põlva Keskkooli, 1983 TÜ stomatoloogia osakonna, meditsiinidoktor (1996, Läti Meditsiiniakadeemia), väitekiri "Oral epithelium adaption to removable dentures. A clinical and SEM investigation". Oli 1984–98 TÜ stomatoloogia kliiniku assistent, aastast 1998 dotsent, aastast 2004 ka Tartu Ülikooli Kliinikumi stomatoloogia kliiniku hambaproteesikeskuse juhataja.

Teadustöö

Uurimisvaldkond: hambaproteesidega seotud stomatoloogilised haigused, hambaproteesimise ravinõudlus ja ökonoomika. Umbes 20 teadustrükist.
Stams

Geograafia

Stams paikneb Inni jõe lõunakaldal umbes 18,5 km Imstist idas, 7 km Telfsist läänes ja 46 km liidumaa pealinnast Innsbruckist läänes. Stamsi külas on 1300 elanikku, kes elavad erinevates külaosades - Thannrain, Windfang, Staudach, Haslach, Maehmoos ja Hauland.

Ajalugu

Arheoloogilised leiud näitavad kiriku olemasolu juba 700. aasta paiku. Kohta Stammes Baieri hertsogkonnas on esmakordselt mainitud 1063. aasta ürikus, kui sellest sai Tirooli krahvide valdus. 
Meinhardiinist Görzi krahv Meinhard II, Tirooli valitseja aastast 1271, rajas koos oma naise, Hohenstaufenist Saksamaa kuninga Konrad IV lese Baieri Elisabethiga omandilise kloostri. Esimesed tsistertslastest mungad tulid Švaabimaalt Kaisheimist, mis ise oli Morimondi kloostri filiaal; nad läänistasid lisamõisu Silzis, Meranos ja Malsis ning arenesid peagi piirkonna vaimulikuks keskuseks. Sellest sai matmispaik mitte ainult krahv Meinhardile ja tema naisele, vaid ka tema pojale, hertsog Heinrichile, Habsburgist Austria hertsogile Friedrich IV-le ja tema naisele Braunschweigi Annale, nende pojale Austria ertshertsogile Sigismundile ja selle naisele Eleonorele, samuti keiser Maximilian I teisele naisele Bianca Maria Sforzale.
16. sajandil lagundasid Reformatsioon ja Saksa talurahvasõda mungakogukonna. 1552. aasta mässus keiser Karl V vastu rööviti territooriumi Saksimaa kuurvürsti Moritza vägede poolt; isegi Moritza venna Severini haud purustati. Klooster ehitati suuresti selle tänapäevasel barokkstiilis kujul ümber 17. sajandi algusest alates, sealhulgas Wessobrunneri koolkonnast Franz Xaver Feuchtmayeri stukk.
Stamsi klooster kaotati ajutiselt 1807. aastal Baieri kuninga Maximilian I Josephi käsul, kes oli Tirooli maad saanud 1805. aasta Pressburgi rahuga, kuid taastati, kui Stams tagastati 1816. aastal Austria keisririigile. Taaskaotatuna Natsi-Saksamaa võimude poolt pärast Austria anšlussi 1938. aastal, taasasustati see pärast Teise maailmasõja lõppu tsistertslastest munkade poolt, kes rajasid mitu haridusasutust, sealhulgas Skigymnasium Stams (Stamsi suusakool), Kirchliche Pädagogische Hochschule – Edith Stein pedagoogikakool, ja Meinhardinum gümnaasium. Kloostrikirik ülendati paavst Johannes Paulus II poolt 1984. aastal tasemele Basilica minor.
Unfabulous

"Unfabulous" oli USA-s toodetud lastele mõeldud telesari. Sarja näidati telekanalites TEENick alates 2004. aasta sügisest kolm hooaega kuni 16. detsembrini 2007 ja hiljem kordustena kanalis Nickelodeon. See oli 9–14aastaste laste seas üks vaadatuimatest telesarjadest.
"Unfabulous" on keskkooliõpilane, keda mängib Emma Roberts. Sarja lõi Sue Rose, kes on varem loonud ka sarjad "Pepper Ann" ja "Angela Anaconda".
Güzel Georgijeva

Güzel Georgijeva (baškiiri Гүзәл Рафиҡ ҡыҙы Георгиева; sündinud Išmuratova; 14. juulil 1976 Salavatis Baškiiria ANSV-s) on Venemaa kabetaja, rahvusvaheline meister. Ta on kolmekordne Venemaa tšempion (2001, 2002, 2004). Ta treeneriteks on olnud Juri Tšertok ja Aleksandr Georgijev.
Ta on abielus Aleksandr Georgijeviga, peres kasvab kaks last.
Eesti näitekirjandus

Eesti näitekirjandus on eesti keeles või Eestis kirjutatud näitekirjandus.

Näitekirjanduse sünnist 1925. aastani

Esimesed eestikeelsed näitemängud etendati Pärnus Johann Heinrich Rosenplänteri eestvõtmisel 1816. aastal. Etenduseks oli "Talgus" "lustmäng I vaatuses von Kotzebue ja von Knorringi poolt saksa ja eesti keeles kirjutatud". 1824. aastal mängiti "Permi Jaago unenägu", mille oli saksa keelest tõlkinud näitleja Steinberg. 1829. aastal etendati "Liiso ja Ado ehk kaval peigmees". Kahjuks pole nende näidendite käsikirju säilinud. 
1865. aastal, kui asutati Vanemuise selts tõlkis Johann Voldemar Jannsen ise "Permi Jaago unenäo" ja kirjutas "Tuhalaane valitsuse". Eesti näitekirjanduse sünniks loetakse 1870. aasta jaanipäeva, mil Tartus Vanemuise seltsi 5. sünnipäeva peol mängiti Lydia Koidula "Saaremaa onupoega". Koidula kaasaegse Juhan Kunderi sulest valmisid näitemängud "Mulgi mõistus ja tartlase tarkus" (1881), "Muru Miku meelehaigus" (1882), "Kroonu onu" (1885), "Mõrsja ja märatsejad" (1887), "Kingu Laos" (1890 postuumselt).
Jääv koht eesti näitekirjanduse ajaloos on kirjanik August Kitzbergil, kelle esimesed näidendid "Punga Mart ja Uba Kaarel", "Pila Peetri testament" ning "Rätsep Õhk" ja "Püve talus" olid tema jutustuste dramatiseeringud. 1905. aasta revolutsiooni sündmuste tõukel ilmus Kitzbergilt draama "Tuulte pöörises", mis kanti esimest korda ette Vanemuise teatri avamisel 1906. aastal. Järgmisena valmisid jutustuste järgi lavastatud "Libahunt" ning draama viies vaatuses ja kuues pildis "Kauka jumal".
Eduard Vilde loomingust tuleb siinses kontekstis esile tõsta eesti esimest "kõigiti kordaläinud komöödiat" "Pisuhänd" ning 1912. aastal valminud draamat "Side".
Oskar Luts näitekirjanikuna oli elav rahvaelu kirjeldaja, tema tükid olid täis talupojalikku huumorit. Lutsu näiteloomingus väärivad äramärkimist "Kapsapea", "Ärimehed" ja "Pärijad" ning kolmevaatuseline "Paunvere". Luts on kirjutanud ka näidendid "Sootuluke", "Sinihallik" ja "Ülemiste vanake".
Anton Hansen Tammsaarelt ilmus 1921. aastal "Juudit", mida võib pidada esimeseks eesti klassikaaineliseks näidendiks. Suurem osa "Juuditi" sündmusi on piibliainelised.
Hugo Raudsepp on kirjutanud komöödia "Demobiliseeritud perekonnaisa" ja piibliainelise draama "Kohtumõistja Simson"
1925. aastal ilmus Mait Metsanurga draama "Kindrali poeg", mis etendus Vanemuises.
Jóan Símun Edmundsson

Jóan Símun Edmundsson (sündinud 26. juulil 1991) on Fääri saarte jalgpallur.
Ta mängib klubis Gateshead F.C.
11. augustil 2010 lõi ta värava Eesti jalgpallikoondise vastu.
Marientali

Marientali (mittesoovitatavalt Marienthali) on linnaosa, mis asub Kuressaare lääneosas. Marientali kõrval asub Kudjape alevik.
Anne Kahru

Anne Kahru (sündinud 17. veebruaril 1955) on eesti ökotoksikoloog ja akadeemik.
Ta on Eestis ökotoksikoloogilise uurimissuuna rajajaid ja tema uurimisgrupp alustas maailmas ühe esimesena nanomõõdus metallioksiidide nanoökotoksikoloogiliste uuringutega, püüdes välja selgitada nende keskkonnaohtlike omadusi ja vastavaid toimemehhanisme.

Elulugu

Anne Kahru on lõpetanud Tartu Riikliku Ülikooli bioloogia-geograafiateaduskonna bioloog-mikrobioloogina 1978. aastal cum laude. 1987 kaitses Tartu Ülikooli juures doktorikraadi biokeemias tööga "Study of the microbial energetic metabolism".
Alates 2005. aastast on Kahru Keemilise ja Bioloogilise Füüsika Instituudi molekulaargeneetika laboratooriumi juhataja. KBFI juures tegutseb Kahro in vitro ja ökotoksikoloogia töögrupis.

Teadustegevus

Kahru on avaldanud ligi 60 teadusartiklit ning juhendanud mitmeid doktoritöid.
Ta on Eesti Toksikoloogia Seltsi asutajaliige ja juhatuse esimees alates 1997. aastast. Kuulub KBFI Teadusnõukogusse ning Eesti Mikrobioloogide Ühendusse.
2008. aastal avaldas Anne Kahru koos Margit Heinlaane, Angela Ivaski, Irina Blinova ja Henri-Charles Dubourguier'iga ajakirjas Chemosphere teadusartikli "Toxicity of nanosized and bulk ZnO, CuO and TiO₂ to bacteria Vibrio fischeri and crustaceans Daphnia magna and Thamnocephalus platyurus", mis käsitleb nanoosakeste ökotoksikoloogilisi mõjusid. Sellest sai üks kiiremini tsiteeringuid koguv artikkel keskkonna- ja ökoloogiateaduste valdkonnas ja nõnda avaldas 2009. aasta augustis Thomson Reutersi elektrooniline ajakiri ScienceWatch intervjuu Anne Kahruga. See oli selle ajakirja esimene intervjuu Eesti teadlasega.
Kangrinboqê

Alpinism

Mäe religioosse staatuse tõttu ei ole alpinistid sellele tõusnud. Ta on ainus kõrge mägi, kuhu religioossetel kaalutlustel ei tõusta.  
Esimese loa mäkketõusuks sai 1985 Reinhold Messner, kes aga seda ei kasutanud. Hiljem ei ole luba saadud. Luba ei antud ka 2001 hispaanlasele Jesús Martinez Novazile, kes kavandas "poliitilist demonstratsiooni keskkonna saastamise vastu ning suurema, globaalse teadvuse nimel". Tema plaani vastu protesteerisid usuorganisatsioonid üle maailma; protestiga ühines ka kuulsaid alpiniste.

Usuline tähtsus

Budismi, hinduismi, džainismi ja böni järgijad peavad mäge selle erilise kuju ning asendi tõttu üheks tähtsamaks pühapaigaks. 
Mäge ümbritsev umbes 53 km pikkune tee (tiibeti keeles Kora, sanskriti keeles Parikrama, mis viib umbes 5700 m kõrgusele üle Dölma La (tiibeti keeles 'Roheline Tārā', on nende usundite palverändurite tähtis sihtkoht. Teekonna läbimise suund oleneb usundist: budistid, hinduistid ja džainistid liiguvad päripäeva, böni järgijad vastupäeva. Tiibetlastel on tähtis ka see, millal teekond läbitakse: näiteks arvestatakse Tiibeti kalendri hobuseaastal läbitud ringi kuuekordsena.

Budism

Tiibeti budismis on Kangrinboqê mägi ühe maailmamandala kese. Teda võrdsustatakse müütilise ilmamäe Meruga, mis on maailma kesktelg.

Hinduism

Mäge nimetatakse sanskriti keeles कैलास (Kailāsa), hindi keeles कैलाश पर्वत (Kailāśā Parvata). 
Ka hinduistid näevad selles mäes Meru mäe ilmingut. 
Ühe puraanades sisalduva kirjelduse järgi on Kailāsa mägi maailma kese, mille neli palet koosnevad kristallist, rubiinist, kullast ja lasuriidist. Ta on maailmasammas, on 84 000 tunniteekonda kõrge, on maailmamandala kese ning asub lootost sümboliseeriva kuue mäeaheliku südames. Kailāsast välja voolavad neli jõge voolavad nelja ilmakaarde ning jaotavad maailma neljaks piirkonnaks.
Paljud hinduismi harud peavad Kailāsat paradiisiks, mis asub maailma vaimses keskmes ja kuhu hinged lõpuks jõuavad. 
Peale selle on see mägi üks jumal Šiva elupaiku. Müüdi järgi elab kurja ja kurbuse hävitaja Šiva mäel nimega Kailāsa. 
Mõne pärimuse järgi on mägi Šiva linga ning allpool asetsev Mapam Yumco järv tema abikaasa jooni.  
Suurim ja tähtsaim kaljutempel, mis asub Maharashtras Ellora koobastes, on nime saanud Kailāsa mäe järgi. Paljud selle skulptuurid ja reljeefid kujutavad Šiva ja Pārvatīga seotud sündmusi, sealhulgas Rāvana katset Kailāsa mäge raputada.

Džainism

Džainistid nimetavad seda mäge Aštapada 'kaheksajalaline, ämblik'. 
Kõiki paiku, kus nende tähtsad õpetajad (tirthankarad) ilmale tulid või siit ilmast lahkusid, austatakse kui pühapaiku (tirthasid) ning nad on palverändude sihtpaigad. Et kaks nende tähtsamat jõudsid vabanemiseni sellel mäel, on Aštapada tähtis palverändurite sihtkoht. Esimene tirthankara Rišabha jõudis oma elu lõpul sellel mäel pärast kuue ja poole päeva pikkust paastumist valgustumiseni. Ka üks tema poegadest Bharata jõudis vabanemiseni sellel mäel.  
Askeetlik teekond ümber mäe annab palverändurile suure pälvimuse.

Bön

Bönis nimetatakse mäge Yundrung Gutseg. Ta oli vana böni riigi Zhang Zhungi vaimne kese.
Meelika Hainsoo

Meelika Hainsoo (sündinud 12. aprillil 1979 Põlvas ) on Eesti rahvamuusik.
Ta oli aastatel 2000–2011 tegutsenud ansambli Vägilased liige.

Haridus

Ta on õppinud Põlva Lastemuusikakoolis viiulit ja 2002. aastal lõpetas Viljandi Kultuuriakadeemia  pärimusmuusika eriala.
Rabat

Ajalugu

Rabati kohal asus 3. sajandil eKr asula nimega Chellah. Roomlased rajasid sinna 40. aastal Sala Colonia asula ja lahkusid sealt 250. aastal, jättes linna berberitele.
1146 muutis Almohaadi valitseja Abd al-Mu'min asula kindluseks ja andis sellele 1170 nimeks Ribatu l-Fath (võidu kants), millest pärineb ka tänapäeva nimi. Ent sellele järgnes hoopis sajanditepikkuna allakäik. 1515 teatas mauri rändur El-Wassan, et linnas on ainult sada asustatud maja.
1627 ühinesid Rabat ja Salé Bou Regregi Vabariigiks. See oli piraatide riik. Kuigi Alaviidid 1666 ühendasid Maroko, ei suutnud nad piraadiriiki kuidagi endale allutada. Alles 1818 varises Bou Regregi riik kokku, ent piraatlus jätkus sellegipoolest kuni 1829. aastani, mil linna vallutasid Austria väed kättemaksuks Austria kaubalaeva kaaperdamise eest.
1912. aastal vallutasid prantslased Maroko ja prantsuse kindral Hubert Lyautey viis Maroko pealinna Fèsist üle Rabati, sest berberite ülestõusud olid muutnud Fèsi ebakindlaks kohaks. Ka sultan Yusef ben Hassan (valitses 1912–1927) ja kuningas Mohammed V (pärast Maroko iseseisvumist 1956) valisid pealinnaks Rabati.
Müürileht

Müürileht on eesti nüüdiskultuuri ja kaasaegseid mõttevoole kajastav väljaanne, mis töötab avatud ja mitmekesisust toetava ühiskonna heaks.
Müürilehe asutas 2007. aastal Tartu Genialistide Klubi juht Ivar Põllu. Toimetuse kolleegiumi kuulusid peale Ivar Põllu veel Kaisa Eiche, Margus Kiis, Barthol Lo Mejor (Pärtel Vissak), Maarja Mänd, Martin Oja, Kristina Paju, Toomas Thetloff, Sven Vabar ja Berk Vaher. Kujundaja oli Martin Rästa. Müürilehe esimene number ilmus Tartu linna rahalisel toetusel 2008. aasta 12. veebruaril tiraažiga 1000.
Müürileht ilmub alates 2014. aasta veebruarist kord kuus (v.a juulis ja augustis) tiraažiga 4500. Müürilehte annab välja MTÜ Tartu Kultuuritehas ning seda toetavad kultuuriministeerium, Eesti kultuurkapital, Tartu linn, Telliskivi loomelinnak ja Viru keskus.
Alates 2018. aastast kuulub Müürileht Sihtasutus Kultuurileht alla.
Müürilehte on võimalik tellida või osta Eestis paljudest müügikohtadest (Tartus jagatakse seda mõnes kohas ka tasuta).
Aastal 2015 pälvis väljaanne Avatud Eesti Fondi Koosmeele preemia.

Toimetus ja kolleegium

Müürilehe kolleegiumisse kuuluvad Ahto Külvet, Berk Vaher, Ellen Murula, Gustav Kalm, Keiu Virro ja Margus Kiis.
Müürilehe peatoimetaja on Helen Tammemäe, tegev- ja sotsiaaliatoimetaja Henri Kõiv, disaini- ja muusikatoimetaja Mariliis Mõttus, keskkonna- ja kultuuritoimetaja Piret Karro, kirjandus- ja uudistetoimetaja Maia Tammjärv, animatsioonitoimetaja Aurelia Aasa, linnaruumitoimetaja Keiti Kljavin, arhitektuuritoimetaja Sille Pihlak, keeletoimetaja Pille Sepp, kujundaja ja fototoimetaja Madis Katz. Fotograafidena tegutsevad lehes Aleksander Kelpman, Janis Kokk, Priit Mürk, Renee Altrov ja Tõnu Tunnel. Müügi- ja reklaamijuhina töötab Tanel Mütt.

Koostöö ja kaasautorsus

Müürileht on teinud koostööd niisuguste omaalgatuslike meediatega nagu kunstikriitikablogi Artishok, alternatiivmuusika veebiväljaanne Rada7, maastikuarhitektuuriajakiri Õu, urbanistide ajakiri U ning veebiraadiod Karlova Raadio ja Generaadio. Autorid on olnud Ülo Pikkov, Mehis Heinsaar, Aare Pilv, Hasso Krull, Anne Türnpu, Tõnis Vilu, Lauri Sommer, Andres Maimik ja Katrin Maimik.
Müürileht ootab kõigi inimeste kaastöid, milles on ajakohaseid ideid ja nende veenvaid põhjendusi, mis on kirjutatud loetavas eesti, vene või inglise keeles ning milles puudub arutu idiootsus ja troonib silmapaistev mõtteselgus. Palavalt oodatud on artiklid ühiskonna, kultuuri, teaduse ja laiemalt elu kohta. Kuna ainult tekst ei ole määrav, on oodatud ka illustratsioonid, fotod, koomiksid, plakatid ja muud ajaleheformaati sobivad väljendusvormid.
Remedios Varo

Remedios Varo Uranga (16. detsember 1908 Anglès – 8. oktoober 1963 México) oli katalaani päritolu Hispaania-Mehhiko naismaalikunstnik.
Ants Kalmurand

Ants Kalmurand (4. mai 1932 – 7. juuni 2007 Valjala) oli eesti agronoom.
Ta töötas Kingissepa rajooni Valjala kolhoosi seemnekasvatuse agronoomina, hiljem V. Kingissepa nimelise kolhoosi agronoomina.
Robert Chandler

Robert Chandler (sündinud 1953) on Briti luuletaja ja vene kirjanduse tõlkija.
Chandler on tõlkinud mitmeid Andrei Platonovi teoseid, Vassili Grossmani romaani "Elu ja saatus" ning Aleksandr Puškini "Kapteni tütre".  
Tema kaastõlke Platonovi teosest "Hing" valis American Association of Teachers of Slavic and East European Languages (AATSEEL) 2004. aastal aasta parimaks tõlkeks slaavi keelest. Chandleri tõlge Hamid Ismailovi teosest "Raudtee" võitis AATSEELi auhinna parima tõlke eest inglise keelde 2007. aastal ning pälvis žürii tunnustuse 2007. aasta tõlkevõistlusel Rossica Translation Prize. Tema tõlked Sappho ja Guillaume Apollinaire'i loomingust on ilmunud sarjas "Everyman’s Poetry".  
Chandler on toimetanud kogumiku "Russian Short Stories from Pushkin to Buida" (kirjastus Penguin) ja kirjutanud raamatu Puškinist (kirjastus Hesperus).
Maia Phandžikidze

Maia Phandžikidze (gruusia keeles მაია ფანჯიკიძე; sündinud 16. oktoobril 1960 Thbilisis) on Gruusia poliitik ja diplomaat. Ta oli 25. oktoobrist 2012 kuni 5. novembrini 2014 Gruusia välisminister.
Ta sündis Thbilisis. Ta on õppinud saksa filoloogiat Thbilisi Riiklikus Ülikoolis ja Jena ülikoolis. Enne kui ta asus välisministeeriumi teenistusse, õpetas ta Thbilisis saksa keelt.
Aastal 1994 asus ta Gruusia välisministeeriumi teenistusse. Ta oli aastatel 2004–2007 Gruusia suursaadik Saksamaal, aastatel 2007–2010 oli ta Gruusia suursaadik Hollandis.
Pärast äsjamoodustatud erakonna Gruusia Unistus – Demokraatlik Gruusia võitu 2012. aasta parlamendivalimistel nimetas peaminister Bidžina Ivanišvili 25. oktoobril 2012 Phandžikidze välisministriks.

Isiklikku

Tema isa Guram Phandžikidze (1933–1997) oli ulmekirjanik, õe Natia abikaasa Irakli Alasania oli Gruusia kaitseminister.