google/wiki40b huggingface dataset:
Lõhavere linnamägi

Kirjeldus

Linnamägi kujutab endast kunstlikult kõrgendatud neemikut. Selle harjal asus nii seest kui väljast rõhtpalkidega toestatud liivavall, mis oli pealt silutud palkteega ja kus kõrgus mitu vahitorni. Valli väljast toestav palksein oli kõrgem ning moodustas ühtlasi kaitserinnatise. Linnuse eri aegadel kasutusel olnud väravakohad asuvad kirdes ja kagus. Väravakäikude küljed olid toestatud paekivist kivimüüriga. Oletatavasti kõrgus linnuse väravate kohal ka palkidest kaitsetorn.
Linnuse õuel asus hulk väiksemaid köetavaid hooneid ning üks massiivne tsitadelliks peetav ehitis. Üks leitud kaev asus linnuse jalamil ja teine õues.

Uurimislugu

Lõhavere linnuse avastajaks oli kohalik mõisnik Helmsersen, kelle kutsel Jaan Jung 14. juunil 1880 teostas seal esimesed kaevamised. Jaan Jung oli ka esimene, kes pidas linnust Lembitule kuuluvaks, mida hilisemad uurimused ka kinnitasid. Carl Robert Jakobsonis tekitas pahameelt Jungi väide, nagu oleks Lõhaveres asunud eestlaste kuulsa vanema Lembitu linnus. Polnud võimalik, et Lembitu elas tahumata palkidest seintega onnis. Jung polevat mitte Eesti vana-aja uurija, vaid paljalt Eesti vana auunime maha küürija. Jakobsoni pahameelt võib mõista: tema enda esimese isamaakõne järgi olid eestlaste templid kulla ja kalli kividega ehitud. Põhjalikumalt on linnust arheoloogiliselt uuritud Harri Moora juhtimisel. Leiumaterjal kinnitab, et Lõhavere oli linnusena kasutusel 12.-13. sajandil ja nimetatud ajavahemikus on see põlengutes kannatanud vähemalt kahel korral. Leiumaterjali hulgas on naaskel, nuga, tuleraud, hõbe- ja pronksehted, aga samuti noole- ja odaotsi, mõõgatükke ja isegi üks terve mõõk.
Rullpall

Rullpall ehk rulluisupall on võistkondlik pallimäng, mida mängitakse saalis inline-rulluiskude, hokikepi ja palliga kahe võistkonna vahel.
Abyei

Abyei on ala Sudaani lõunaosas, halduslikult ringkond Lõuna-Kordofani provintsis. Asub Mugladi basseinis, kus paiknevad suured naftamaardlad. Läbi piirkonna kulgeb Suur Niiluse naftajuhe. Sudaani kodusõja ajal käis seal pidev lahingutegevus.
Peamine jõgi on loodest kagusse voolav Baḩr al-Ghazāli lisajõgi Baḩr al-Arab.
Abyei suuremad etnilised rühmad on lõunaosas dinkade ngoki hõim ja neist põhja pool araabia keelt kõnelevad nomaadid, messiria-d. Suurim asula on Abyei linn.
1905. aastal liideti dinkade asustatud Abyei alad Inglise-Egiptuse Sudaani Kordofani provintsiga.
2004. aasta detsembris sõlmiti Abyei protokoll, mille järgi kuulutati Abyei üleminekualaks Põhja- ja Lõuna-Sudaani vahel ja mis sai osaks 2005. aasta vaherahulepingust. Loodi rahvusvaheline komisjon (Abyei Borders Commission - ABC), mis 2005. aastal määras kindlaks Abyei piirid. Põhjapiir kulges mööda põhjalaiust 10°22′30″, 87 km Abyei linnast põhja pool. Sudaani valitsus seda otsust ei aktsepteerinud, sest see jättis mitu suurt naftamaardlat Abyei piiridesse.
Mais 2008 puhkesid piirkonnas taas lahingud Sudaani armee ja Sudaani Rahvavabastusarmee vahel. Abyei linn purustati ja umbes 25 000 elanikku põgenes lõuna poole. Juunis 2008 otsustasid vaenupooled küsimuse Haagi Alalisse Vahekohtusse viia. 22. juulil 2009 tegi kohus lõpliku ja siduva otsuse, millega määrati kindlaks Abyei piirid. Otsuse kohaselt nihutati Abyei põhjapiiri tunduvalt lõuna poole põhjalaiuseni 10°10′00", mistõttu mitu suurt naftavälja jäid Abyeist väljapoole. Samuti muudeti ida- ja läänepiiri nii, et Abyei pindala vähenes 10460 km²-ni. Otsusega nõustusid kõik konflikti osapooled. Naftast saadava tulu jaotust lepe ei puudutanud. Uute lahingute puhkemise ennetamiseks paigutas ÜRO UNMISi rahuvalveväed Abyeisse.
2011. aasta Lõuna-Sudaani iseseisvusreferendumil pidid Abyei elanikud eraldi rahvahääletusel otsustama, kas Abyei jääb Põhja- või Lõuna-Sudaani osaks, kuid referendum lükati määramata ajaks edasi.
2011. aasta suvest viibivad Abyeis ÜRO rahuvalveväed, mis koosnevad peamiselt Etioopia sõduritest.
Nēķene mõis

Nēķene mõis (saksa keeles Nötkenshof) oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Aluliina kihelkonnas. Tänapäeval asub mõisasüda Lätis Alūksne piirkonnas Alsviķi vallas Nēķene külas. Mõisa hoonetekompleks (tall, küün, magasiait-sepikoda, staarostimaja ait ja moonakamaja) on muinsusmälestistena kohaliku kaitse all.

Mõisa suurus

Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal neli adramaad, sellele allus 230 mees- ja 241 naishinge.
Maareformi ajal aastal 1920 kuulus mõisale 1137 hektarit maad.

Karjamõisad

Aastal 1816 kuulus mõisale üks karjamõis: Kokeskalns. Hiljem kuulus sellele veel Buliņise karjamõis. Buliņise hoonetekompleks (magasiait, tall, kelder, mõisavalitseja maja, laut, ait ja elumaja) on muinsusmälestistena kohaliku kaitse all.
Autode Müügi- ja Teenindusettevõtete Eesti Liit

Autode Müügi- ja Teenindusettevõtete Eesti Liit (lühendatult AMTEL) on Eesti mittetulundusühing, mis ühendab Eestis tegutsevaid autode müügi ja teenindamisega seotud ettevõtteid.
AMTEL asutati 27. aprillil 1993.
AMTEL on Euroopa Autotootjate Assotsiatsiooni (inglise European Automobile Manufactures Association, lühendatult ACEA) ja Eesti Kaubandus-Tööstuskoja liige.
Richard Griffiths

Richard Griffiths (31. juuli 1947 – 28. märts 2013 Coventry) oli inglise teatri-, tele- ja filminäitleja.
Ta sai tuntuks Harry Potteri filmides Vernon Dursleyd mängides.
Enne neid filme esines ta näiteks filmis "Legend peata ratsanikust" ja kultuslikus mängufilmis "Withnail and I".
Ökoloogiline dumping

Ökoloogiline dumping (inglise ecological dumping) on keskkonda kahjustavate või ohustavate ettevõtete üleviimine nõrgema keskkonnaregulatsiooniga maadesse, enamasti arengumaadesse.
Luitpold (Baieri regent)

Luitpold Karl Joseph Wilhelm Ludwig, Baieri prints (12. märts 1821 – 12. detsember 1912) oli Baieri printsregent 1886–1912. 
Ta määrati Ludwig II regendiks 10. juunil 1886, mõni päev enne tolle mõistatuslikku surma. Et Ludwigi vend ja troonijärglane Otto oli veelgi ilmsemalt vaimuhaige, jätkas Luitpold Baieri tegeliku valitsejana kuni oma surmani. Ta oli töökas ja kohusetundlik riigipea, ilma oma vennapoja Ludwig II kuninglike ambitsioonideta. Pikaealisena, nagu paljud Baieri kuningliku perekonna liikmed, oli ta surres saksa riikide valitsejatest vanim. Kahjuks kestis kogu tema valitsemisaja jooksul edasi Baieri kuningakriis, nii et ta suri printsregendina (valitsemisvõimetu Otto oli edasi Baieri nimeline kuningas). Selle probleemi lahendas alles Luitpoldi poeg ja järglane Ludwig III.  
Luitpold oli Baieri kuninga Ludwig I poeg ning Ludwig II ja Otto onu.
Aleksis Avasalu

Aleksis Avasalu (12. november 1914 Keava – 21. september 1976 Tallinn) oli eesti kontrabassimängija.
1939. aastal lõpetas ta Tallinna Pedagoogiumi. Aastatel 1936–1941 õppis ta Tallinna Konservatooriumis Hugo Lepnurme klassis orelit. 1946. aastal lõpetas Tallinna Riikliku Konservatooriumi kontrabassi eriala Johannes Kuusemetsa klassi.
1930. aastatel mängis Tallinna tantsuorkestrites, sealhulgas ansamblis Kuldne Seitse. Teise Maailmasõja aastatel (1941–1944) mängis Eesti NSV Riiklike Kunstiansamblite sümfooniaorkestris. 1944. aastast oli ERSO kontrabassimängija, aastatel 1961–1971 kontrabassirühma kontsertmeister. Lisaks mängis ta Emil Laansoo ansamblis ja Tallinna Kammerorkestris.
Ta on maetud Tallinna Metsakalmistule.
Veski talu tuulik

Veski talu tuulik on Hollandi tüüpi tuulik, mis asub Võhma külas Saaremaa vallas Saare maakonnas. Tuulik on arvele võetud ehitismälestisena.
Tuulik on ehitatud 1924. aastal. Töö lõppes umbes 1955. aastal.
Hellar Grabbi

Elulugu

Hellar Grabbi põgenes Suure põgenemise lainega septembris 1944 Saksamaale ja asus 1949. aastal elama USA-sse. Osales aastatel 1955–1964 ajakirja Vaba Eesti toimetamisel ja töötas aastatel 1959–1967 Kongressi Raamatukogus, esimesed aastad Vaba Euroopa Komitee projekti raames; toimetas-kirjastas ajakirja Mana aastatel 1965–1999 ja tutvustas eesti kirjandust ajakirjas Books Abroad/World Literature Today. Hellar Grabbi oli 1968. aastal Balti Uurimuste Edendamise Ühingu (AABS) asutajaliige. Ta esines sageli Vabadusraadio – Raadio Vaba Euroopa (RFE-RL) eestikeelseis saateis, varjudes seal aastatel 1975–1989 poliitika või spordi puhul Kalju Põdra, kirjandust käsitledes Toomas Ranna nime taha; oma häälega ja nime all esines alles aastast 1988. Ta toimetas ja andis välja kümmekond raamatut, muuseas Betti Alveri, Ilmar Mikiveri, Urve Karuksi, Peeter Ilusa, Felix Oinase, Jaan Krossi jt sulest, tema toimetatud on ka Andres Küngi raamat "A Dream of Freedom".
Hellar Grabbi juhtis aastatel 1991–1992 Arnold Rüütli väliseesti nõunike rühma Põhja-Ameerikas ja tegutses 1992. aastal valimisliidu Eesti Kodanik juures, oli viimasest väljakasvanud rühmituse Eesti Kodanike Liit ja hiljem ka Parem Eesti üks rajajaid.
Hellar Grabbi on avaldanud püsiväärtuslikku esseistikat raamatuis "Vabal häälel: mõtteid kahesajast eesti raamatust" (1997), "Tulgu uus taevas: mõtteid viiekümnest kirjanikust" (1999) ja "Eestlaste maa" (sarjas "Eesti mõttelugu" 2004). Ta on toimetanud koguteose "Vaba Eesti tähistel" (2000). Aastast 2002 on Grabbi avaldanud peatükke oma mälestustest Eesti ajakirjanduses; 2008. aastal ilmus esimene mälestusteraamat "Vabariigi laps".
Musninkai

Ajalugu

Musninkai kuulus aastal 1422 Kristinas Astikasele. Sel aastal jagas ta oma valduse neljaks mõisaks, milles üks hakkas kuuluma Musnickitele, teine Misevičitele, kolmas Giedraitistele, neljas ja suurim jäi aga Radziwillide suguvõsa valdusesse edasi.
Aastal 1522 rajati asulasse esimene kirik, mille aastal 1554 võtsid üle kalvinistid. Kalvinistide valdusesse jäi see XVII sajandi teise pooleni. Samal sajandil hakkas kiriku juures tegutsema grupp nimega Musninkai kantorid, ilmalik kirikule pühendunud ühendus, mis aastail  1694–1735 oli osa kiriku juures tegutsenud ordust Mariana republica. Selle liikmetel olid oma aunimetused, riietumiskoodeks ja kohustus osaleda igal jumalateenistusel. Sisuliselt oli tegemist kirikukoooriga, kuigi sellesse rühmitusse kuulusid ka kiriku orelimängijad ja trummarid. Viimased teated sellest rühmitusest pärinevad XIX sajandist.
Aastal 1561 andis Zygmunt II August asulale sisuliselt alevi õigused, nende seas õiguse turuplatsile ja kõrtsile. Formaalselt oli Musninkai alev juba varem, olles samas ilma õigusteta ja eraomandis. Aastal 1777 asutati sinna kihelkonnakool. Aastail 1785 ja 1812 Musninkai põles. Novembriülestõusu ajal toimusid alevi juures lahingud ülestõusnute ja tsaarivägede vahel. Aastal 1856 ehitati sinna uus kivist kirikuhoone. Tsaariajal oli alevi venekeelne nimekuju Мусники.
Aastal 1918 hõivasid taganevate saksa vägede kannul alevi Punaarmee sõdurid, aastal 1919 vallutasid selle aga Poola väed. Aastal 1920 toimusid Musninkai all lahingud Leedu sõjaväe ja Lucjan Żeligowski üksuste vahel.
Teise maailmasõja ajal hukkasid saksa okupatsiooniväed 140 Musninkai juuti. Nõukogude võimud küüditasid 40 Musninkai elanikku. Teise maailmasõja järel tegutsesid alevi ümbruses Leedu metsavennad. Nõukogude perioodil oli Musninkai kolme erineva kolhoosi keskasulaks.
Sara Simeoni

Sara Simeoni (sündinud 19. aprillil 1953 Rivoli Veroneses) on Itaalia kergejõustiklane (kõrgushüppaja), 1980. aasta olümpiavõitja.

Olümpiamängudel

1976 hõbemedal (1.91)
1980 olümpiavõitja (1.97)
1984 hõbemedal (2.00)

Euroopa meistrivõistlustel

1974 pronksmedal (1.89)
1978 Euroopa meister (2.01)
1982 pronksmedal (1.97)

Euroopa sisemeistrivõistlustel

1977 Euroopa meister (1.92)
1978 Euroopa meister (1.94)
1980 Euroopa meister (1.95)
1981 Euroopa meister (1.97)
Vladas Mikėnas

Vladas Mikėnas (17. aprill 1910 Tallinn – 3. november 1992 Vilnius) oli Eestist pärit leedu maletaja, malekohtunik ja ajakirjanik, rahvusvaheline meister ja ausuurmeister males.
1930. aastal võitis Mikėnas Eesti malemeistrivõistlused Tallinnas. 1931 jagas ta 2.–5. kohta esimesel Balti meistrivõistlustel males Klaipėdas, kus esikohale tuli Isakas Vistaneckis. Samal aastal emigreerus Mikenas Eestist Leetu. Leedus osales ta korduvalt meistrivõistlustel, võites need 1936. aastal; 1937 jäi ta madalale kohale, ent võitis Aleksandr Alehhinit. Mikėnas esindas Leedut viiel ametlikul ja ühel mitteametlikul maleolümpial.
Pärast Leedu annekteerimist Nõukogude Liitu 3. augustil 1940 osales Mikėnas septembris-oktoobris Moskvas NSV Liidu meistrivõistlustel, jagades 13.–16. kohta. Ta mängis korduvalt Nõukogude Liidu ja mitme liiduvabariigi meistrivõistlustel, tulles muuhulgas 1945. aastal Tallinnas 7. kohale ja kaotades Paul Keresele. 
1950. aastal, mil loodi rahvusvahelise meistri tiitel, anti see ka Mikėnasele. 1987 pälvis ta ausuurmeistri tiitli.
1985. aastal oli Mikėnas kohtunik maailmameistrimatšil Anatoli Karpovi ja Garri Kasparovi vahel.
Willibald Heldt

Willibald Carl Bernhard Heldt (15. juuni 1900 Kuressaare – 16. september 1968 Stuttgart-Degerloch) oli Eesti poliitik ja õpetaja.
Ta õppis aastail 1919–1920 Tartu Ülikooli keemiaosakonnas, 1920–1921 kaubandusosakonnas ja 1921–1923 Berliini Kaubandusülikoolis, Korporatsioon Fraternitas Academica vilistlane.
Willibald Heldt osales Vabadussõjas, oli 1926–1930 Võru saksa kooli, 1931–1939 Tallinna Hansakooli õpetaja, hiljem direktor, 1935–1938 ka Tallinna saksa algkooli juhataja, alates 1938. aastast Saksa Kultuuromavalitsuse asepresident, 1939 Tallinna toomkooli direktor. 1939. aastal asus ta Saksamaale, oli Teise maailmasõja ajal sõjaväeametnik, alates 1949. aastast õpetaja Stuttgardi koolides.
Krokialaukis

Ajalugu

Asulat on esmakordselt mainitud XVI sajandil, sama sajandi teisel poolel rajati sinna ka Krokialaukise mõis. Seal tegeleti hobuste tõuaretusega ja kasvatati Leedu sõjaväe tarbeks ratsahobuseid. Aastal 1755 ehitati sinna esimene kirik, neli aastat hiljem sai Krokialaukisest kohaliku kihelkonna keskus. Aastal 1819 hakkas seal tegutsema kihelkonnakool.
Kahe maailmasõja vahel kandis asula nime Kriokialaukis. Teise maailmasõja järel tegutsesid alevi ümbruses Leedu metsavennad. Nõukogude võimud küüditasid 31 Krokialaukise elanikku. Nõukogude ajal oli alev kohaliku kolhoosi keskasulaks. Aastal 1978 rajati asula juurde paisjärv.
Kölni ringkond

Haldus

Halduskeskus on Köln. 
Ringkonnavalitsus asub aadressil Zeughausstraße 2–10, 50667 Köln.  
Praegune valitsusjuht on Gisela Walsken (SPD).

Ajalugu

Ringkonna ajalugu ulatub tagasi "Preisimaa määruseni provintsivõimude paremast korraldusest" 30. aprillist 1815. Siis korraldati Preisimaa valitsemine ja haldus pärast Viini kongressi ümber ning provintsid jaotati kokku 28 ringkonnaks (Regierungsbezirke). Üks neist oli Kölni ringkond, mis oli algul Jülich-Kleve-Bergi provintsis ning 1922 läks üle Reini provints. Nagu teisedki ringkonnavalitsused, hakkas Kölni ringkonna valitsus tööle 22. aprillil 1816. Aastal 1972 ühendati Kölni ringkonnaga Aacheni ringkond. 
Suurt mõju ringkonna lähiajaloole on avaldanud Franz-Josef Antwerpes, kes oli valitsusjuht (Regierungspräsident) 1978–1999.
Mustamäe nõlv

Mustamäe nõlv on Nõmme liiviku osa, mis algab Rahumäe kalmistu kohal ja lõpeb Kadaka puiesteel. Kõrgus 15–18 m, pikkus 4 km. Nõlva poolitab Ehitajate tee. Kuulub Nõmme-Mustamäe maastikukaitsealasse.
Varem on Nõmme liiviku põhjanõlv (pikkusega u 5 km ja suhtelise kõrgusega kohati üle 30 m) koos lähedaste luidetega (vastu Harku tasandikku) kandnud ka nime Mustamägi (ka Mustmägi).

Asukoht

Nõlv algab Rahumäe tee (Rahumäe kalmistu) ja Tervise tänava vahelisel alal (kõrgus 3–4 meetrit). Vahetult kalmistu põhja-lääne küljelt hakkab nõlva kõrgus pidevalt suurenema, tõustes 15–18 meetrini. Ühtlase kallakuga (30–35°) pidev järsak jätkub piki 3,5 km pikkust läbi Nõmme-Mustamäe maastikukaitseala. Peale Ehitajate teed läheb paralleelselt Suusa- ja Vana-Mustamäe tänavaga läbi Glehni pargi kuni Kadaka puiesteeni. Metsaveere tänavast lõuna pool on nõlva kõrgus vaid 4–5 meetrit ja kalle väike (15–18°). Lõunasse (rööbiti Kalda tänavaga) suunduv nõlv madaldub ja laugeneb.

Pinnaehitus

Mustamäe nõlv koosneb liustikujõetekkelisest liivast ja kruusast, mille paksus küünib kohati 26 meetrini. Need setted lasuvad suhteliselt õhukesel põhimoreenil, mis katab ordoviitsiumi lubjakive.

Tekkimine

Mustamäe nõlv tekkis Palivere staadiumi ajal, enam kui 11 000 aastat tagasi, mil mandrijää tungis uuesti Loode-Eestisse. Tõenäoliselt on nõlv tekkinud Joldiamere ja Antsülusjärve murrutuse tõttu.
Bertold (Järva foogt)

Bertold (ka Bartoldus) oli Liivi ordu liige ja Järva foogt enne aastat 1252.
Bertoldi kohta arvab Friedrich von Benninghoven, et ta kuulus algselt Mõõgavendade ordusse ja samastab temaga ka Bertold von Billingshausenit (rüütelvend 1253. aastal Kuldīgas) ja Lääne-Eestis olnud Bertoldiga (rüütelvend 1254. aastal Pöides või Lihulas). Täiesti tõsikindlalt aga öelda ei saa, kas need kolm erinevat mainigut ka ühele ja samale tegelasele viitavad.
Paul Tamkivi

Paul Tamkivi (18. aprill 1927 Ruhve – 24. mai 2012) oli eesti elektrotehnikateadlane.
Ta lõpetas aastal 1945 Saaremaa Ühisgümnaasiumi ja aastal 1952 elektriinsenerina Tallinna Polütehnilise Instituudi. Aastal 1988 kaitses tehnikadoktori väitekirja.
Ta töötas aastatel 1951–1952 tehases Volta. Aastatel 1952–1998 töötas ta Eesti TA Termofüüsika ja Elektrofüüsika Instituudis, kusjuures aastatel 1957–1961 oli ta elektrotehnika ja elektrimasinate sektori juhataja, aastatel 1961–1989 oli ta instituudi teadusdirektor ja aastatel 1989–1994 instituudi direktor; aastatel 1994–1998 oli ta samas juhtivteaduriks.
Ta on uurinud elektrimasinate, elektriliste silumisfiltrite ja plasmageneraatorite toiteseadmeid ning tegelenud teaduse ajalooga.

Isiklikku

Tema poeg Raivo Tamkivi (1953–2012) oli füüsik ja teadusparkide rajaja, pojapoeg Sten Tamkivi on infotehnoloog, vennapoeg Jaanus Tamkivi on poliitik.
Naravere

Ajalugu

Vanimad kirjalikud teated Naravere kohta pärinevad 1420. aastast (Narbeke). 17.–18. sajandist on teateid Naraveres ojal Tondi vesiveski olemasolu kohta. Naravere külas tegutses 18.–19. sajandil vaheaegadega Vigala kihelkonnakool. 1977–1996 oli Naravere küla liidetud Kivi-Vigalaga.
Külas asus Vigala vasallilinnus, mis pärast 1581. aastat on olnud varemetes. Selle kohal oli hiljem Kivi-Vigala mõis.
Naravere külas on elanud helilooja Veljo Tormis.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Vigala valda.
Kaarli mõis (Rakvere)

Kaarli mõis (saksa keeles Alt-Sommerhusen) oli rüütlimõis Rakvere kihelkonnas Virumaal.
Mõisast on teateid alates 1481.
Aleksander Klumberg

Saavutused

1920. aastal ta püstitas kümnevõistluses Tallinnas mitteametliku ja 1922. aastal ametliku maailmarekordi 7485,610 (12,3 – 6.59 – 12.92 – 1.75 – 55,0 – 17,0 – 39.64 – 3.40 – 62.20 – 5.11,3).
1920. aasta suveolümpiamängudel Antwerpenis sai odaviskes 5. ja viievõistluses 8. koha, kümnevõistluse katkestas haiguse tõttu. 1923. aastal sai ta Göteborgi mängudel kümnevõistluses kulla ja odaviskes pronksi. 1924. aasta suveolümpiamängudel Pariisis võitis ta kümnevõistluses pronksmedali.
Ta võistles 16 riigi 58 linnas, võitis 370 auhinda.
Odaviskajana oli 1922 ja 1923 maailma edetabeli juht, 1921 kolmas.
Kuulus 1924. aastal maailma hooaja edetabeli esikümnesse kolmikhüppajana ning Euroopa edetabelisse 1923. aastal kaugushüppaja, 1922. aastal kuulitõukaja ja kettaheitjana.
Tuli aastatel 1917–1927 11 kergejõustikualal 48 ja jääpallis 3 korda Eesti meistriks ning püstitas 23 Eesti rekordit, koos mitteametlikega varasemast ajast 38.
Tema õpilane Janusz Kusociński võitis 1932. aasta olümpiamängudel Los Angeleses kulla 10 000 m jooksus.
1924 valiti Kolmpere Eesti Spordilehe küsitluse alusel Eesti kõigi aegade suurimaks sportlaseks.

Isiklikud rekordid

100 m jooks – 11,6 (1924)
Kaugushüpe – 7.20 (1923)
Kuulitõuge – 13.63 (1922)
Kõrgushüpe – 1.83 (1925) 
400 m jooks – 54,4 (1924)
110 m tõkkejooks – 16,4 (1924)
Kettaheide – 42.38 (1922)
Teivashüpe – 3.50 (1927)
Odavise – 63.60 (1935)
1500 m jooks – 4.49,0
Isiklike rekordite punktisumma on 6795 punkti.
Kolmikhüpe – 14.33 (1924)
Viievõistlus – 3001 punkti (1922), omaaegse tabeli järgi 3780,100 (6.65 – 55.01 – 25,5 – 38.91 – 5.26,0).

Elu pärast sportlaskarjääri lõppu

1921–1924 Tallinna Kalevi asjaajaja
1924–1926 Sõjaväe Ühendatud Õppeasutuste kergejõustikuinstruktor
1927–1932 Poola riiklik kergejõustikutreener ja Poola kergejõustikukoondise peatreener 1928. aasta Amsterdami olümpiamängudel ja 1932. aasta suveolümpiamängudel Los Angeleses
1932–1935 töötas Kehakultuuri Sihtkapitali Valitsuses
1935–1940 Eesti Spordi Keskliidu inspektor
1936 – Eesti kergejõustikukoondise peatreener Berliini olümpiamängudel
1942–1944 politsei õppekeskuse kehalise kasvatuse instruktor
1944 – vangistati ja viibis 1945–1956 Kaug-Idas vangilaagris

Isiklikku

Pikkus: 174 cm, kaal 74–75 kg.
Seanina tulepaak

Seanina tulepaak on tulepaak, mis asub Muhu saarel Seanina neeme lähedal.
Tulepaak ehitati 1953–1954. Selle kõrgus maast on 16 ning merepinnast 20 meetrit. Tipus olev valgusallikas töötab aastaringselt ning tule sektor ei ole piiratud (360°). Valge tuli vilgub pimedal ajal iga 5 sekundi järel ning paistab hea nähtavuse korral vähemalt 8 meremiili (14,8 kilomeetri) kaugusele. Päevase navigeerimise parandamiseks on märgi puitsõrestiku ülemine osa mustaks ning alumine osa valgeks värvitud.
Lähimad kasutusel olevad teised tulepaagid on 9 kilomeetrit kagus asuvad Raugi alumine tulepaak ja Raugi ülemine tulepaak ning 10 kilomeetrit edelas asuv Kõinastu tulepaak.
Aarne Võting

Aarne Võting (30. november 1905 Maasi vald, Saaremaa – 24. juuli 1994 Stockholm) oli Eesti sõjaväelane (kapten).
Ta teenis Scouts Üksikus Jalaväepataljonis ja piirivalves. Langes Punaarmeest Saksa sõjavangi, põgenes 1944 Rootsi.
Erebuni

Erebuni (ka Irpuni, Irepuni, urartu keelesᵁᴿᵁer-bu-ú-ni, armeenia keeles Էրեբունի) oli Urartu riigi linn, mille varemed paiknevad Armeenias tänapäeva Jerevani äärelinnas Arin-Berdi künkal.
Erebuni rajas Urartu kuningas Argišti I 782 eKr tugipunktina urartulaste kannakinnitamiseks Ararati orus. Et Erebuni asus Jerevani vahetus läheduses ning nimed "Jerevan" ja Erebuni on sarnased ja on võib-olla etümoloogiselt lähedased, samastatakse Erebunid sageli Jerevaniga, lugedes 782. aastat eKr Jerevani asutamisaastaks, kuigi pole andmeid, et Jerevani kohal oleks 4. sajandist eKr kuni 3. sajandini pKr olnud märkimisväärset asulat.

Uurimislugu

Esimest korda pöörasid teadlased Arin-Berdile tähelepanu 1894. aastal, kui vene teadlane Aleksei Arsenjevitš Ivanovski omandas Tšolmaktši küla (praegu Jerevani linnaosa Norkh) elanikult urartukeelse kiilkirjaga kivi. Kohalik elanik Papak Ter-Avetissov kinnitas, et leidis selle 1879. aastal Arin-Berdi künkalt. Pealdise joonise ja ligikaudse tõlke avaldas varsti Mihhail Vassiljevitš Nikolski Kivil olev pealdis teatas, et sellesse kohta ehitas Urartu kuningas Argišti I viljahoidla "mahuga 10 100 kapit". Ent alles 1947. aastal tegi Jerevanis Karmir Bluri künkal Boriss Piotrovski juhtimisel väljakaevamisi teinud ekspeditsioon künkal arheoloogilist luuret. Aastal 1950 alustas seesama ekspeditsioon Arin-Berdi künkal süstemaatilisi väljakaevamisi (Оганесян 1961).

Erebuni ja Jerevani vahelise seose küsimus

Ka nime kujus kahtlesid uurijad kaua. Algul loeti linna nime "Irpuni", "Irepuni", "Irbuni" ja isegi "Sabuni". Alles pärast seda, kui tehti lõplikult kindlaks, et hulk Erebuni esemeid viidi üle Teišebainisse, ning Teišebainist leiti kuningas Argišti I kilp, millele oli kirjutatud "Erebuni" viisil, mis oli palju ühemõttelisemalt, jäädi kindlaks nimekujule "Erebuni" ning leiti teaduslik põhjendus sõnade "Erebuni" ja "Jerevan" etümoloogilisele seosele.
39 (Tallinna bussiliin)

Tallinna bussiliin 39 sõidab Veerenni ja Liikuri tänava vahel. Liini teenindab Tallinna Linnatranspordi AS ning liiklus toimub kõigil päevadel.
Marsruut Veerenni suunal: Juhan Smuuli tee, Valge tänav, Pallasti tänav, Majaka tänav, Tartu maantee, Liivalaia tänav, Veerenni tänav.
Marsruut Liikuri tänava suunal: Vana-Lõuna tänav, Veerenni tänav, Liivalaia tänav, Tartu maantee, Majaka tänav, Pallasti tänav, Valge tänav, Narva maantee, Juhan Smuuli tee.
SMA-konnektor

SMA-konnektor (lühend SMA sõnadest SubMiniature version A) on pisike keermesliitega koaksiaalkaablite pistikühendus, mis töötati välja 1960. aastail. Konnektori lainetakistus  on 50 Ω ja talitlussagedus kuni 27 GHz. 
SMA variant on RP-SMA ehk RSMA (Reverse polarity SMA). Polaarsuse pööramine tähendab siin tegelikult seda, et pistiku keskkontaktiks on metalltihvti asemel metalltoru. Pistikühendust RP-SMA kasutatakse laialdaselt  Wi-Fi-seadmeis.
PR-SMA pesapoolel on väliskeere, millele kruvitakse pistikut ümbritsev mutter . Toodetakse ka niisuguseid SMA-pistikühendusi, millel on mutter pistiku küljes ja väliskeere pistikul.