SM U-26

Teenistus

Laev lasti vette 16. oktoobril 1913 ja võeti teenistusse 20. mail 1914. Esimese maailmasõja ajal oli laeva komandöriks kaptenleitnandi auastmes vabahärra Egewolf von Berckheim ja tema juhtimisel uputas U-26 aastatel 1914–1915 viis laeva: soomusristleja Pallada, miiniveeskaja Jenissei ning kolm transpordilaeva.
U-26 leidis 10. oktoobril 1914 Soome lahe suust Vene ristleja Admiral Makarov ja jõudnud laskekaugusel, saatis teele kaks torpeedot. Paraku hakkas ristleja just sel hetkel manöövrit sooritama ja torpeedod läksid mööda. U-26 alustas 11. oktoobril 1914 kell 4 hommikul sõitu Hanko neeme suunas, kust loodeti leida Vene laevu. Ristlejad Aurora ja Rossia ilmusid allveelaeva vaatevälja kell 9.15, kuid liikusid liiga kiiresti selleks, et neile järgi jõuda. Kell 11.30 või 10.30 tunni pärast kohtutigi Russarö tuletornist 10 miili lõunas kahe soomusristlejaga Pallada ja Bajan, mis sõitsid 600–800-meetrise vahega teineteise järel. Allveelaev ületas soomusristlejate kursijoone, pööras mõnevõrra ja lasi ahtriaparadist välja ühe torpeedo. Ideaalselt positsioonilt lastud torpeedo tabas kell 11.10 (või 12.10) Palladat otse keskele, kus paiknes laeva laskemoonaruum. Laskemoon plahvatas ning üles kerkis võimas vee ja suitsusammas. Suitsu hajudes oli laev kadunud ja veepinnal hulpisid vaid rusud. Hukkus eri andmetel 584 või 597 meest, kellest vähemalt kuus olid Eestist pärit.
Edasi suundus U-26 talvekorterisse ja jätkas tegevust järgmise aasta kevadel. 23. aprillil 1915 uputati Ahvenamaa lähedal 849 brutoregistertonnise mahutavusega Vene kaubalaev Fråk. 4. juunil 1915 luuras U-26 Pakri saarte juures, lootes tabada mõnda Tallinnast väljuvat laeva. Varsti ilmus nähtavale ilma saatelaevadetta miiniveeskaja Jenissei, mis kalda ääres liikudes Väinamere poole suundus. Allveelaev võttis Keibu lahe suus positsiooni sisse ja lasi 600 meetri kauguselt Jenissei suunas teele torpeedo. Jenissei sai tabamuse otse keskele ja plahvatus rebis allpool veeliini paremasse pardasse suure augu. Jenissei hakkas kiiresti kreeni vajuma ja uppus kümne minutiga. Korraliku väljaõppeta madrused ei osanud laeva ja enda päästmiseks suurt midagi teha ning paljud hüppasid lihtsalt vette. Kuigi rannalt tõtati pea kohe kalapaatidega appi, õnnestus päästa vaid 21 meest – paljud veest välja tõmmatud surid alajahtumise või hirmušoki tõttu. Hukkus 298 meest, teiste seas ka laeva komandör 2. järgu kapten K. V. Prohhorov.
Kuigi venelased olid nüüd läheduses tegutsevast vastasest teadlikud ja valvasid oma laevu paremini, õnnestus U-26 25. augustil Suurupi väina suus uputada 1982 tonnise veeväljasurvega transpordilaev Petšora, mida sõjalaevastik ujuvtöökojana kasutas. Veidi hiljem, 30. augustil langes Vormsi lähistel allveelaeva saagiks 869 tonnise veeväljasurvega transpordilaev Zemlja.

Saatus

Pärast Zemlja uputamist hakkas U-26 lõunasse, kodusadama poole liikuma, kuid jäi koos kõigi 30 meeskonnaliikmega kadunuks. Kokkuleppeliselt peetakse laeva hukkumise kuupäevaks 31. augustit, hukkumispaik on teadmata. Tõenäoliselt põhjustas hukku meremiin kuid võimalikud on ka inimlik viga või tehniline rike.
Eesti meremuuseumi uurimislaev Mare leidis 21. mail 2010 Naissaare ja Osmussaare vahelt 100 meetri sügavusel lebava allveelaeva vraki, mida esialgsete uurimistulemuste järgi peeti U-26-ks. Juulis vraki juurde saadetud allveerobot tuvastas aga, et tegemist on hoopis Teise maailmasõja aegse Nõukogude allveelaevaga Štš-322.
Mais 2014 teatas Soome tuukritemeeskond Badewanne, et on laeva vraki leidnud Soome lahe lääneosast. Ahter ees uppunud allveelaeva torn ja suur osa kerest paistab mudast välja. Kuna vrakk asub laevatee all, on sukeldumistööd selle juures raskendatud.