google/wiki40b huggingface dataset:
Maa väidetavad kuud

Inimesed on pikalt teoretiseerinud teiste Maa kuude – kõikide võimalike Maa looduslike kaaslaste peale Kuu – olemasolu üle. Aastate jooksul on pakutud mitmeid kandidaate, kuid seni ei ole ükski tõestust leidnud. Alates 19. sajandist on teadlased püüdnud leida uusi kuusid, aga tõenäosust neid leida on kahandanud nii suur kaheldavate mitteteaduslike spekulatsioonide kui ka pettuste hulk.
Kuigi Kuu on Maa ainus looduslik kaaslane, on täheldatud mitmeid Maa-lähedasi objekte (NEO), mille orbiidid on Maa omaga resonantsis. Neid on mitmed eksitavalt kutsunud "teiseks", "kolmandaks" ja "teisteks" Maa kuudeks.
2016 HO₃, asteroid, mis avastati 17. aprillil 2016. aastal, on arvatavasti kõige stabiilsem Maa poolkaaslane. Ümber Päikese tiireldes teeb nimetatud asteroid ringe ka ümber Maa ja kuigi ta on meist liiga kaugel, et teda Maa kaaslaseks lugeda, on ta parim ja kõige stabiilsem näide poolkaaslasest, ühte tüüpi Maa-lähedastest objektidest. Selliste poolkaaslaste orbiidi keskpunkt asub väljaspool Maad, üheks näiteks on veel üks NEO – asteroid 3753 Cruithne. Maa troojalased, nagu 2010 TK₇, on NEO-d, mis tiirlevad ümber Päikese samal orbiidil nagu Maa.
Teised väikesed looduslikud objektid, mis tiirlevad ümber Päikese, võivad lühikeseks ajaks siseneda ka orbiidile, mis kulgeb ümber Maa, muutudes nii Sinise planeedi ajutiseks looduslikuks kaaslaseks. Tänase päevani on sellest nähtusest registreeritud vaid üks näide, objekt 2006 RH₁₂₀, samas on tehtud ennustusi taoliste juhtumite esinemisest tulevikus.

Poolkaaslased ja troojalased

Kuigi seni on teada vaid üks Maa kuu, leidub mitmeid tüüpe maalähedasi objekte, mis on meie planeediga 1:1 resonantsis – neid tuntakse poolkaaslastena. Poolkaaslased ei tiirle ümber planeedi vaid ümber Päikese, kusjuures nende orbiit paikneb Päikesest sama kaugel kui planeedi oma. Nende orbiidid on ebastabiilsed ja võivad tuhandete aastate jooksul oma resonantse muuta või liikuda teistele orbiitidele. Maa poolkaaslaste hulgas on sellised looduslikud objektid nagu 2010 SO₁₆, (164207) 2004 GU₉, (277810) 2006 FV₃₅, 2002 AA₂₉, 2014 OL₃₃₉, 2013 LX₂₈, 2016 HO₃ ja 3753 Cruithne. Cruithne, mis avastati 1986. aastal, tiirleb ümber Päikese elliptilisel orbiidil, aga Maalt vaadates tundub see hobuserauakujuline. Seetõttu on mõned Cruithnet nimetatud „Maa teiseks kuuks“.
Kõige suurem erinevus kaaslase ja poolkaaslase vahel on nende orbiidi kuju põhjus: Maa kaaslase orbiit sõltub suurel määral Maa-Kuu süsteemi gravitatsioonist, samas poolkaaslase orbiiti mõjutaks Maa-Kuu süsteemi kadumine vähe, sest ta tiirleb ümber Päikese.
Maal on üks teadaolev troojalane, väike Päikesesüsteemi keha tähistusega 2010 TK₇, mis on jäänud gravitatsiooniliselt stabiilsesse L₄ Lagrange’i punkti. Selle diameeter on umbes 300 meetrit ja sarnaselt poolkaaslastega tiirleb ta ümber Päikese, mitte ümber Maa, olles samal ajal Maaga 1:1 resonantsis.
Mart Abel

Mart Abel (sündinud 20. veebruaril 1977 Tartus) on eesti matemaatik.
Ta on Mati Abeli ja Elts Abeli poeg.
Costa Allegra

Juhtumid

27. veebruaril 2012 puhkes kruiisilaeval 260 meremiili kaugusel Seišellide rannikust tulekahju. Laevafirma otsustas seejärel laeva mitte taastada.
Bosnia ja Hertsegoviina lipp

Bosnia ja Hertsegoviina lipp praegusel kujul võeti kasutusele 1998. aastal. Lipul on sinisel taustal kollane kolmnurk, mis sümboliseerib riigi kolme põhirahvust (bosnialasi, serblasi ja horvaate), ning üheksa viieharulist tähte, mis sümboliseerivad Euroopat. Samad kujundid on ka riigi vapil.
Lipu kujundas ÜRO pärast Bosnia sõda ning see on mõeldud neutraalse sümbolina, millel varasemast lipust erinevalt puuduvad ajaloolised ja rahvuslikud tunnused.

Varasem lipp

Varasem lipp võeti kasutusele pärast iseseisvumist 1992. See arvati esindavat ainult ühte rahvust, bosnialasi (moslemeid), mistõttu see 1998 asendati.
Käina laht

Käina laht on madal laht Hiiumaa kaguosas Hiiumaa vallas.
Selle pindala on 9 km² ja suurim sügavus umbes 1 meeter.
Lahte eraldab Väinamerest Kassari saar.
Lahes on arvukalt saari ja roostikke.
Käina laht koos Hiiumaa saartega on arvatud Ramsari alade hulka (17. juuni 1997).
Tinuline

Tinuline on tinast või tina ja plii sulamist valmistatud rõivakaunistuselement. Tinuliste tagaküljel on enamasti aasakesed, mille abil nad mustreid moodustavate ridade või gruppidena rõivastele õmmeldi.

Tinuliste kasutamise ajalugu

Tinulistega on Eesti aladel rõivaid kaunistatud alates hiljemalt viikingiajast. Tinuliste kasutamist seostatakse sageli eelkõige soome-ugri ja balti rahvastega. Lisaks Eesti aladele on tõendeid nende kasutamisest Venemaa Peipsi- ja Laadoga-äärsetest asulatest. Tinulistega olid rikkalikult kaunistatud latgalite ja liivlaste ning vadjalaste rõivad.
Kivivormileidude põhjal võib oletada, et ümmargusi kodaratega tinulisi valmistati Eestis juba eelviikingi- ja viikingiajal. Teise varasema grupi moodustavad silmusnelinurga motiiviga tinulised.
Baltipäraste rosetikujuliste tinuliste kasutamisest on tõendeid muinas- ja varakeskajal kasutuses olnud Siksälä kalmistult. Siksälä kalme rõivaste kaunistamisviis sarnaneb Ida-Läti omaga pronkskaunistuste, trapetsikujuliste ripatsite ja rikkalikult pronksspiraalide, helmeste ja tinulistega kaunistatud peapärgade poolest.
Hiliseimad andmed tinuliste kasutamisest pärinevad 19. sajandi algusest. 18. sajandi lõpul ja 19. sajandil Lõuna- ja Ida-Eestis veel kasutuses olnud vaipseeliku sõukese alläärt on kaunistatud kandiliste tinulistega ehk tinaloppidega (ERM A 292: 305 ja 306, ERM 4243; tabel 1: 30, 31). Nelinurksed tinaplaadikesed kinnitati tõenäoliselt ühes või kahes reas kangale nii, et tagakülgedel olevad kannad suruti läbi riide ja teisel pool kangast tõmmati aasadest kahes reas nöör läbi.

Tinuliste valmistamisest

Tina ja tina-plii sulameid on võimalik tänu nende madalale sulamistemperatuurile valada korduvalt kasutatavatesse kivivormidesse. Vormid koosnesid kahest osast – ühe poole sisse oli süvendatud tinulise pealmine, kaunistatud külg, teise sisse süvendid aasade jaoks. Tina sulatati ja valati I aastatuhande teisel poolel kohalikust savist valmistatud sulatuskulbis. 13. sajandi alguses kadusid savist lusikakujulised sulatuskulbid käibelt, asendudes oletatavalt metallist kulpidega.

Tinulised rõivastel

Tinulistega on olnud kaunistatud sõbad, õlalinad, kuubede kaelused ja ääred ning mitmesugused peakatted (linikud, mütsid ja peapärjad) ning vaipseelikud. Tinulistest moodustatud ornamentide täpne paigutus rõivaesemetel on taastatav vaid üksikutel juhtudel, kuna tina säilib maapinnas väga halvasti. Eesti aladelt pärit tinulistega kaunistatud rõivaleidude põhjal on rekonstrueeritud Siksälä peapärg, 19. sajandi vaipseelik ja Parisselja rabakuub.
Gregor von Bochmann

Elulugu

Bochmann sündis Läänemaal Nehatu mõisas riigimaade revidendi perekonnas. 
Aastatel 1862–1868 õppis ta Tallinna kubermangugümnaasiumis. Kunstialase algõpetuse sai W. Jordanilt, hiljem gümnaasiumi joonistusõpetajalt Albert Sprengelilt. 
Aastal 1868 sai ta Eestimaa Kirjanduse Ühingu Friedrich von Schilleri stipendiumi ning jätkas kunstiõpinguid Düsseldorfi Kunstiakadeemias Oswald Achenbachi maastikumaaliklassis. Seal õppis aastani 1871, seejärel asutas oma ateljee ja töötas vabakunstnikuna. Tegi õpireise Belgiasse ja Hollandisse, viibis korduvalt Eestis.  
Aastast 1893 Berliini Kunstiakadeemia liige.
Aastani 1895 oli Gregor von Bochmann Düsseldorfi Kunstiakadeemia professor.

Looming

Bochmann oli põhiliselt olustikumaalija, kujutas eesti talupoegade ja randlaste, ka hollandlaste ja teiste rahvaste igapäevaelu. Pruunides galeriitoonides paljufiguurilised kompositsioonid on realistlikud, ilma ühiskonnakriitilise hoiakuta ja etnograafilise eksootika huvita.
20. sajandi alguses muutus tema värvikäsitlus impressionismilähedasemaks ("Hobused sepikoja ees", tempera; Eesti Kunstimuuseum).
Bochmann viljeles ka akvarelli.

Tööde asukohad

Gregor von Bachmanni teoseid on Eesti Teatri- ja Muusikamuuseumis, Berliini Rahvusgaleriis ja vaselõikekabinetis, Münchenis Uues Pinakoteegis, Kölnis Wallraf-Richartz-Museum'is ning Aacheni, Bautzeni, Düsseldorfi, Hamburgi, Riia ja Stuttgardi muuseumides.
Uus-Granada asekuningriik

Uus-Granada asekuningriik (hispaania keeles virreinato de Nueva Granada) oli Hispaania asekuningriik Lõuna-Ameerikas umbes tänapäeva Colombia, Venezuela, Panama ja Ecuadori territooriumil.  Selle keskus oli Santa Fe de Bogotá. 
Uus-Granada asekuningriik loodi Peruu asekuningriigist eraldamise teel 29. mail 1717. Ta kaotati 1723 ja taastati lõplikult 1739.
Eraldi asekuningriik loodi sellepärast, et piirkond oli tähtis Lõuna-Ameerika põhilise kullatootmispiirkonnana ning strateegiliselt tähtis oma asendi tõttu, mis võimaldas võidelda salakaubaveoga ja Kariibi mere piraatidega.  
Asekuningriigi rahvaarv kasvas 18. sajandi jooksul pidevalt. Sajandi viimaseks veerandiks jõudis iive arvatavalt 1,5 protsendini aastas. 1778. aasta rahvaloenduse järgi oli asekuningriigis (välja arvatud Quito audiencia 'sse kuuluvad territooriumid)  742 759 elanikku.
Sirje Raudsepp

Elukäik

Sirje Raudsepp on lõpetanud Tartu Kunstikooli 1968. aastal ja Eesti NSV Riiklik Kunstiinstituudi 1974. aastal tekstiili erialal.

Liikmesus

Ta on Eesti Kunstnike Liidu liige aastast 1993 ning kuulub samast aastast ka Eesti Tekstiilikunstnike Liitu.
Kuradi-sõrmkäpp

Kirjeldus

Kuradi-sõrmkäpp on 20–50 cm pikkune tugeva varrega orhidee. Lehed on kuni 15 cm pikad ja kuni 3 cm laiad tumelillade ümarate laikudega lehe pealmisel poolel. Lehed on alusel märgatavalt ahenenud, alt hallikasrohelised. Õitseb juunis-juulis. Õied on suhteliselt suured, värvuselt lillad kuni roosad, harva valged, koondunud koonusjasse õisikusse varre tipus. Huule hõlmad on allapoole suunatud, keskmine hõlm on väike ja kolmnurgakujuline.

Kasvukoht

Kasvavad niisketel ja märgadel heinamaadel, soostunud niitudel ja soodes.

Kaitsestaatus

Kuradi-sõrmkäpp on III kaitsekategooria kaitsealune liik ,

Rahvapärimus

Kuradi-sõrmkäpp on nimetuse saanud tumedat, peaaegu musta käppa või kätt meenutava, mullas asuva juuremugula tõttu, noorem juuremugul on valge. Nii kannabki kuradi-sõrmkäpp korraga justkui hea ja kurja alget. Varem on kasutatud ka ravimtaimena.

Sarnased liigid

Balti sõrmkäpp, kelle huule keskmised hõlmad on külgedele suunatud ning lehed ei ole alt hallikad; vööthuul-sõrmkäpp, kelle huule keskmine hõlm on kitsaskolmnurkne ning huul lõhestunud vähemalt pooles ulatuses.
Alternative metal

Alternative metal on muusikastiil, mis kombineerib alternatiivroki ja heavy metali 'i elemente. Enamasti on tegemist võrdlemisi tehnilise stiiliga, mis läheneb muusikale hoopis teise nurga alt, kui harilikud heavy metali artistid ning võtab mõjutusi paljudest stiilidest väljaspool metalit. Alternative metal arenes välja 90ndate esimesel poolel kõrvuti nu metali ja grungega. Seega enamik alternative metali artiste on seotud ka post-grunge ja nu metali 'i stiilidega.

Alastiilid ja edasiarendused

Järgnevate stiilide kuulumine või mitte kuulumine alternative metali alastiilide hulka on vaidlustatud. Peamine põhjus, miks neid stiile on hakatud lugema antud muusikastiili alastiilide hulka seisneb selles, et kuna alternatiivroki alastiilide hulgas on muusikastiilid nagu gothic rock, industrial rock, siis sellest tulenevalt käsitletakse vahel muusikastiile nagu gothic metal ja industrial metal, kui alternative metali alastiile. Nagu juba viidatud, reaalselt on tänapäevased alternative metal artistid võtnud pigem mõjutusi nendest loetletud alastiilidest ja mitte vastupidi nagu arvata võiks.
Näitelava

Näitelava oli aastatel 1909–1910 Tallinnas välja antud ajakiri, mis käsitles teatri-, kunsti- ja kirjandustemaatikat.
Ajakirjast ilmus 12 numbrit.
Algul toimetasid ajakirja Sergei ja Johann Parmi, hiljem Paul Pinna ja Theodor Altermann.
Lauk (lind)

Levila

Laugu pesitsusala hõlmab peaaegu kogu Euroopa põhjas kuni Islandi, Kesk-Rootsi ja Lõuna-Soomeni, Taga-Kaukaasia, Kesk-Aasia ja Lõuna-Siberi kuni Ohhoota mereni, Sahhalini ja Jaapani. Edasi kulgeb areaal üle Ida- ja Lõuna-Hiina ja Põhja-Birma ning võtab enda alla terve India. Ta pesitseb ka Kanaari saartel, Niiluse deltas, Uus-Guineas, Austraalias, välja arvatud Kesk-Austraalia kõrbetes ja Tasmaanias.
Laugu talvitusala langeb enam-vähem kokku Vana-Rooma piiridega, lisaks Lähis-Ida ja Kesk-Aasia ilma selle kõrbealadeta, India, Indohiina ja Indoneesia ilma Bangladeshi, Vietnami, Malaka poolsaare ja Kalimantanita.
Eestis on lauk tavaline haudelind. Tema pesitsusaegset arvukust hinnatakse 3000–5000 paarile, talvist arvukust 10–1500 isendile.
Lauk on rändlind.

Välimus ja eluviis

Lauk on keskmise pardi suurune, kaalub 0,6–1 kg. Tal on tuhm mustjas sulestik ja valge laubakilp.
Lauk on veega seotud rohkem kui teised ruiklased. Ta eelistab soo- ja põõsataimestikku täis kasvanud mageveekogusid, madalaid järvi ja merelahti, kus taimepadrikud vahelduvad vaba vee laikudega. Kuivale maale tuleb ruik harva. Hädaohu korral sööstab ta vette ja peitub taimetihnikusse.
Lauk ujub hästi, aga sukeldub halvasti. Veest tõuseb ta lendu raskepäraselt ja alati vastutuult. Sealjuures võtab ta pikalt hoogu, pladistades jalgadega mööda vett. Kui aga lauk on juba õhus, suudab ta üsna kiiresti lennata.

Pesitsemine

Pesapaika saabub lauk varakult. Põhjas ei ole selleks ajaks vahel veekogud jääkattest vabanenudki. Kevadine ränne toimub öösiti, väikestes salkades või üksikult.
Pärast pesitsuskohta saabumistv algavad paaritumismängud. Pärast nende lõpu moodustuvad paarid ja algab pesaehitamine. Pesa ehitavad mõlemad vanemad. Pesa ehitatakse keset tihedat taimestikku, toetub mullustele taimetüügastele ja ulatub põhjaga vette, vahel isegi ujub vees. Pesaks on veetaimede ja vartest ja lehtedest tehtud hunnik, mille keskel on süvend. Pesalohk moodustatakse märgade pilliroo, tarna ja muude taimede lehtedega, mida vanemad enne pessa asetamist kaua loputavad. Pärast kuivamist muutub pesalohk kõvaks, siledaks ja läikivaks.
On täheldatud, et isalauk ehitab kaks pesa, niinimetatud põhipesa ja sellele lisaks puhkepesa, kus mune ega poegi ei ole.
Valminud pessa hakkab emane kohe munema. munemise algusaeg kõigub areaali piires aprilli teisest poolest mai lõpuni. Täiskurnas on 4–15, sagedamini 6–9 pikergust muna. Munad on heledad, ühtlaselt tähnilised, kreemikad või savikarva. Pesalt lahkudes ei kata lauk neid kinni, mistõttu palju mune hukkub röövlindude läbi.
Riina Viiding

Riina Viiding (aastani 1972 Kiisk; sündinud 1. veebruaril 1948 Kohtla-Nõmmel) on eesti teatritegelane.

Elukäik

Ta õppis Tallinna Laste Muusikakoolis Veera Lensini juures klaverit, lõpetas 1966 Tallinna 46. Keskkooli ja 1973 Tartu Riikliku Ülikooli eesti filoloogia eriala. 
Ta on töötanud lühemat aega Eesti Televisioonis režissööri abina. Alates 1981 on ta töötanud Eesti NSV Teatriühingus, algul konsultant, aastast 1996 Eesti Teatriliidu juhataja (hiljem tegevjuht, vastutav sekretär), kauaaegne Teatriliidu esindaja Teenistujate Ametiliitude Keskorganisatsioonis TALO, aastast 2005 TALO juhatuse aseesimees.
Juhtinud Eesti Teatriliidu kirjastustegevust, korraldanud teoste väljaandmist (entsüklopeediad, aastaraamatud, sariväljaanded teatrikoolidest, teatrite juubeliväljaanded, teatriinimeste monograafiad, õpikud, teatriajaloolised ja -teoreetilised väljaanded), sh koostöös Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia Lavakunstikooliga. Koostanud koos Elo Viidinguga viiest CD-st koosneva kogumiku „Juhan Viiding” (ARM Music, 2004).

Isiklikku

Tema isa oli Kaljo Kiisk, ema kontsertmeister Sinaida Kiisk (snd Ivanova). Ta oli abielus Juhan Viidinguga, nende tütar on Elo Viiding (Vee).
Elmar Saa

Elmar Saa (sündinud 26. jaanuaril 1938 Kundas) on Eesti tehnikateadlane.

Elulugu

Elmar Saa on raudteelase poeg.
Lõpetas 1957 Tallinna Polütehnikumi metallide lõiketöötlemise erialal, 1963 Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) õhtuse teaduskonna insener-mehaanikuna. Oli 1957–58 TPI metallide tehnoloogia kateedri laborant, 1958–59 vanemlaborant, 1959–61 õppetöökoja juhataja, 1961–71 eksperimentaaltöökoja juhataja, 1971–87 teadusliku uurimise sektori konstrueerimis-eksperimentaalosakonna juhataja ja projekti peakonstruktor, 1987–93 teadusosakonna konstrueerimisbüroo juhataja, 1993–97 TTÜ mehaanikainstituudi insener (lahkus töölt tervislikel põhjustel), 1973–75 ka TPI masinaehitustööstuse automatiseerimise kateedri ja 1975–77 peenmehaanika kateedri õppejõud.

Teadustöö

Uurimisvaldkonnad: triboloogia, materjalide erosioon. Osales aastast 1963 A. Seppo luufiksaatorite ning nende kasutamiseks vajalike abiinstrumentide ning rakiste loomisel. Kvaliteetsete luufiksaatorite loojatele anti 1983 NSVL Ministrite Nõukogu preemia (kollektiivis). 1970. aastail võttis osa meetodi loomisest materjalide erosiooni suhtes katsetamiseks tsentrifugaalkiirendi (ЦУК-3М) abil. 1976 töötati katsetulemuste alusel välja NSVL riiklik standard. 1977 anti meetodi loojaile (I. Kleis, H. Lepikson, Elmar Saa jt) riiklik preemia. Meetod müüdi ka Saksa DV ja Tšehhoslovakkia teadusasutustele.
Katari emiir

Katari emiir on Katari riigipea ja absoluutne monarh.
Ado Köögardal

Ado Köögardal (9. jaanuar 1891 Naanu talu, Karula vald – 16. aprill 1957 Keila) oli eesti vaimulik.
Ta õppis 1910–1911 Tartu ülikooli ajaloo-keele ja 1912–1916 usuteaduskonnas, ordineeriti 9. septembril 1917. Ta oli Fraternitas Estica vilistlane.
Ado Köörgardal oli Oudova linna ja maakonna eesti koguduste õpetaja 1918–1919, Kanepi Jaani koguduse õpetaja 1919–1921, Urvaste Püha Urbanuse koguduse asetäitja õpetaja 1920–1921, Keila Miikaeli koguduse õpetaja 1921–1957. Alates 1935. aastast oli ta Lääne-Harju praostkonna praost. Köögardal tegutses ka Valga, Tartu ja Tallinna koolides usuõpetajana.

Perekond

Ado Köögardal abiellus 26. märtsil (vkj 13. märtsil) 1915 Adele Hilda Kuusikuga (24. detsember 1892 Tartu – 14. aprill 1972 Keila). Abielust sündisid poeg ja kaks tütart. Tema naisevend oli Türi Püha Martini koguduse õpetaja Paul Voldemar Kuusik, tema kälimees kolonel Johannes Soodla. Tütretütar on Loomingu Raamatukogu toimetaja Anu Saluäär, tema tütar on arheoloog Ulla Kadakas. Ado Köögardal on maetud Keila kirikuaeda oma noorelt surnud tütre kõrvale.

Ilukirjandus

Ado Köögardal on kirjutanud romaani kirikuõpetaja elust (pseudonüümi Ado Kaskemäe all).
Ta pidas aastakümneid päevikut, kus lisaks kirikuloole on ka ajaloolist, kultuuriloolist ja elu-olulist ainest. Päevikute valitud osi saab lugeda Harjumaa muuseumi kodulehelt.
Marss ründab

"Marss ründab" ("Mars Attacks!") on 1996. aasta Tim Burtoni film, mis räägib marslaste sissetungist  Maale. Filmis teevad kaasa mitmed tuntud näitlejad, sealhulgas Pierce Brosnan, Jack Nicholson ja Michael J. Fox.
Slaavi uuspaganlus

Slaavi uuspaganlus (vene keeles роднове́рие, родная вера, родоверие, родолюбие, родобожие; saksa keeles Rodismus; eesti keeles ka slaavi maausk) on slaavlaste uususundiline liikumine (uuspaganlus), mis püüab taaselustada eelkristlikke slaavi kombeid ja uskumusi.
Jumalatõestus

Jumalatõestus on argument selle kasuks, et Jumal on olemas. Aegade vältel on pakutud välja palju jumalatõestusi.

Jumalatõestuse võimalikkus või võimatus ning vajalikkus või tarbetus

Immanuel Kant jõudis järeldusele, et Jumala olemasolu ei saa ei tõestada ega ümber lükata.
Jumalatõestuste teoloogilise staatuse üle on vaidlusi ka usklike seas. Kristlikus traditsioonis on kaks vastandlikku seisukohta. Katoliku kiriku katekismus väidab Aquino Thomasest lähtuvas tomistlikus traditsioonis, et katoliku kiriku õpetuse järgi saab Jumala olemasolu ratsionaalselt tõestada. Sarnane seisukoht on ka paljudesse teistesse konfessioonidesse kuuluvatel kristlastel. Teiselt poolt, paljudel usklikel on vastupidine seisukoht. Nad märgivad, et kristlik usk õpetab lunastust usu läbi ning see usk on kindel lootus Jumala ustavusele, millel on vähe pistmist uskliku võimega mõista seda, millele ta lootuse paneb. Teiste sõnadega, kui kristlik teoloogia on tõene, siis ei ole Jumala olemasolu kunagi võimalik tõestada ei empiiriliselt ega filosoofiliste argumentidega. Selle seisukoha äärmuslik variant on fideism, mille kohaselt usk on lihtsalt tahe uskuda ning mis väidab, et kui Jumala olemasolu oleks mõistusega tõestatav, siis oleks usk Tema olemasolusse ülearune.
Hegel ütleb "Filosoofiliste teaduste entsüklopeedias" (§ 2, märkus), et metafüüsilised jumalatõestused ei ole Jumala olemasolu uskumiseks ja selles veendunud olemiseks vajalikud, nii nagu toidu loodusteaduslikud määratlused ei ole vajalikud söömiseks. Usu ja veendumuseni viib mittefilosoofiline mõtlemine.
Mihhail Šiškin

Mihhail Pavlovitš Šiškin (vene Михаил Павлович Шишкин) (sündinud 18. jaanuaril 1961 Moskvas) on vene kirjanik.
Ta õppis Moskva Pedagoogilises Instituudis inglise ja saksa keelt. Pärast lõpetamist töötas ta tänavapühkija, teetöölise, ajakirjaniku, õpetaja ja tõlkijana. Kirjanikuna debüteeris ta 1993. aastal. 1995. aastast elab ta Zürichis.
Raivo Ruukel

Raivo Ruukel (18. veebruar 1942 Voltveti vald – 17. jaanuar 2016 Otepää) oli Eesti kergejõustikutreener ja spordipedagoog.
Ta lõpetas aastal 1960 Mustla Keskkooli ja hiljem Tartu Ülikooli kehakultuuriteaduskonna.
Ta töötas Eesti Spordigümnaasiumi Otepää Suusakooli direktorina ja Rõngu Keskkooli direktorina.
Tema õpilased on olnud Tiit Pahapill, Tarmo Valgepea, Rein Sokk, Ramon Lindal.
Vahastu kirik

Vahastu kirik on kirik Raplamaal Rapla vallas Vahastu külas.
Kirik valmis 1883. aastal Türi abikirikuna.
Aastal 1864 pandi tollal pühakojana toiminud kabelisse üles korjanduskarp kiriku ehitusraha kogumiseks ning tehti üleskutse ehitusmaterjali varumiseks. Kiriku nurgakivi pühitseti sisse 28. septembril 1879. Ehitusega alustati kevadel 1881 ja sügiseks sai kirik katuse alla. Kiriku pühitsesid 29. mail 1883 superintendent Ernst Wilhelm Woldemar Schultz, Järvamaa praost Heinrich Ferdinand Hoffmann ja Türi õpetaja Andreas Kurrikoff.
Aastal 2009 sai kirik uue katuse.
Kiriku juures on Vahastu kalmistu. Kirikuaias on Vabadussõja mälestussammas.
Kirikut kasutab EELK Vahastu kogudus.
Juhan Kukk

Elulugu

Juhan Kukk lõpetas Tartu Reaalkooli, õppis 1904–1910 Riia Polütehnikumi kaubandusosakonnas ja 1908 täiendas end Saksamaal, lõpetas I järgu diplomiga. 1910–1912 Tartu I Laenu ja Hoiu Ühisuse asjaajaja, 1911–1919/1920 "Ühistegevuslehe" väljaandja ja toimetaja, 1914. aastast "Ühistegevuse Büroo" juhataja, 1915–1919 Ühistegevuse Edendamise Seltsi esimees.
Esimese maailmasõja ajal oli ta Eestimaa Toitluskomitee liige.
Aastatel 1917–1918 oli Juhan Kukk Maavalitsuse rahandusosakonna juhataja, 1918–1919 Ajutise Valitsuse rahandus- ja riigivarade minister (Rootsi ajakirjanduse andmeil oli ta ainus eestlasest Eesti valitsuse liige, päritolult talupoeg ja osanud vaevalt oma nime kirjutada) , 1919–1920 Eesti Vabariigi rahaminister, 1920–1921 kaubandus-tööstusminister. 1921–1922 I Riigikogu esimees. 1922–1924 Eesti Panga direktor. 1919–1930 Eesti Ühistegelise Liidu nõukogu esimees. 1923–1924 Eesti Tarvitajateühisuste Keskühisuse direktor ja 1926–1930 nõukogu esimees.
Kukk oli aastast 1920 Rahvapanga juhatuse esimees, tarbijate ühingu "Oma" juhatuse, hiljem nõukogu liige, 1931–1940 AS-i Balti Puuvilla Ketramise ja Kudumise Vabriku (Balti Manufaktuur) juhatuse esimees, 1933–1940 AS-i "Kreenbalt" direktor.
1925–1940 "Riigi Turbatööstuse" (aastast 1936 AS-i "Eesti Turbatööstused") nõukogu esimees, 1930–1931 Börsikomitee abiesimees ja Kaubandus-Tööstuskoja pankadesektsiooni esimees, 1937–1940 Kaubandus-Tööstuskoja juhatuse liige suurtööstuse sektsiooni esindajana, 1936–1940 [[Üleriigiline Tekstiilitöösturite Ühing|Üleriigilise Tekstiilitöösturite Ühingu}} esimees jm.
1933–1934 Tartu Ülikooli krediidi- ja tööstuspoliitika õppeülesande täitja. 1929–1940 Eesti Suusaklubi esimees, 1938–1939 Eesti Kergejõustikuliidu esimees.
1936. aastal asutas Juhan Kukk Nõmme Rotary klubi, mis oli kolmas Eestis Tallinna ja Tartu klubi järel.
Aastatel 1917–1919 oli Juhan Kukk Maanõukogu, 1919–1920 Asutava Kogu 1920–1926 I ja II Riigikogu liige, Tööerakonna nimekirjas.
16. oktoobril 1940 vangistas NKVD Juhan Kuke ja nõukogude tribunal mõistis ta kaheksaks aastaks vangilaagrisse, kus ta ka suri.
Juhak Kukk suri 4. detsembril 1942 Arhangelski oblastis Kargopollagis ja maeti sealsamas nimetusse hauda. Tallinnas perekonna matmisplatsil Hiiu-Rahu kalmistul on tema kenotaaf ja sümboolne haud.
Juhan Kukk oli ÜS Liivika asutajaliige, enne seda kuulus ta Korp! Vironia liikmeskonda.