Avro 504

Arendus ja tootmine

Avro 504 esmalend oli 18. septembril 1913. Prototüübi jõuallikaks oli 80-hobujõuline 7-silindriline Gnome Lambda rotatiivmootor. Lennuk oli puitkonstruktsioonis, riidekattega. Kere oli ristlõikelt ruudukujuline. Prototüübil oli painduvate otstega kaldtüürid, seeriatootmisel neist loobuti tavaliste, tervikuna liikuvate kaldtüüride kasuks. Lennukil oli sabakarguga kaherattaline telik, kus rataste vahel oli veel kapoteerumist vältida aitama pidanud suusk, mis Briti lennuväes sai hüüdnime "hambatikk". Lai rataste vahe ja hambatikk tegid lennukil maandumise üsna turvaliseks.
Avro 504 oli varasema Avro 500 lennuki edasiarendus, mida kavatseti kasutada õppe- ja eralennukina. Kuna ka Arvo 500 oli jõudnud lennuväe kasutusse, siis tellisid nii Briti kuninglik lennukorpus (Royal Flying Corps, RFC) kui ka mereväe lennuüksused (Royal Navy Air Service, RNAS) veel enne maailmasõja puhkemist väikesed partiid Avro 504 lennukeid. Lennukit oli väga lihtne juhtida, juba selle prototüüp oli püstitanud mitteametliku kaaslendajaga kõrguslennu maailmarekordi (tõusis üle 5000 meetri kõrgusele) – nii järgnesid sõja käigus üha uued tellimused, lennukit asusid litsentsi alusel tootma järjest uued tehased ning sellele leiti järjest uusi kasutusalasid. Täpne sõjaaegne tootmisarv ei ole teada, kuid Avro 504 toodeti kokku 18 tehases ning kuni sõja lõpuni vähemalt 8340 lennukit.

Kasutus

Esimesed Avro 504 lennukid jõudsid Prantsusmaale kohe Esimese maailmasõja puhkemisel. Avro 504 oli ka veidi kurb au olla esimeseks õhulahingus alla tulistatud briti lennukiks. 22. augustil 1914 tulistasid sakslased alla RFC Sqn No 5 Avro 504 lennuki, mille piloodiks oli Vincent Waterfall ja vaatlejaks Charles George Gordon Bayly. Mõlemad hukkusid.
RNAS koondas oma Avro 504 lennukid eriüksusse, mida kasutati pommirünnakute korraldamiseks vastase tagalas. 21. novembril 1914 pommitasid neli selle üksuse Avro 504 lennukit Zeppelini tehaseid Friedrichshafenis. Kuigi üks rünnakus osalenud lennuk kaotati, võib selle lugeda kordaläinuks – tabati mitut õhulaevade angaari ja vesinikutehast.
Lennukiehituse kiire arengu tõttu jäi Avro 504 peagi lahingulennukina ajale jalgu ning leidis 1915. aastast alates kasutust peamiselt õppelennukina. 504J ja 504K olid kõige suuremal arvul seerias toodetud lennukid ning need leidsid kasutust just õppelennukitena arvukais sõja ajal loodud lennukoolides.
1917/1918. aasta talvel leidsid modifitseeritud 504J ja 504K lennukid kasutust saksa õhulaevade vastaste hävituslennukitena. 274 lennukit ehitati ringi ühekohalisteks ühe Lewis kuulipildujaga relvastatud kõrghävituslennukiteks. Neist 226 olid kasutusel veel ka 1918. aasta novembris, maailmasõja lõppedes.
Sõja lõppedes jäi Avro 504K briti lennuväe standardõppelennukiks. Lennuväe vähendamise tõttu müüdi üle 300 lennuki ka erakätesse ning need leidsid kasutust nii õppelennukitena eralennukoolides, lõbulendudeks, reklaamiplakatite pukseerimiseks, lennuetendustel esinemiseks jne. Kuni 1930. aastateni oli Avro 504 üheks arvukamaks briti eralennukiks.
Nõukogude Liidus kasutati samuti nii Kodusõjast trofeeks saadud Avro 504 originaallennukeid, kui selle baasil ehitatud U-1 õppelennukeid sõjaväe lennukoolides algväljaõppe lennukitena. 1920. aastate lõpuni oli U-1 peamine nõukogude õppelennuk.
1925. aastal valmis Avro tehases radiaalmootoriga ning veidi muudetud telikuga uus õppelennuk Avro 504N. Alguses ehitati kaks prototüüpi, üks sai Bristol Lucifer ja teine Armstrong-Siddeley Lynx mootori. RAF valis Lynx mootoriga lennuki oma uueks standardõppelennukiks ning neid ehitati aastail 1925–1932 592 eksemplari. Lisaks viiele RAFi lennukoolile hankisid Avro 504N lennukid omale ka Belgia, Brasiilia, Tšiili, Taani, Kreeka, Tai ja Lõuna-Aafrika Vabariigi lennuväed. Seda versiooni toodeti litsentsi alusel Taanis, Belgias, Kanadas, Tais ja Jaapanis.
Järgmisena valminud oluliselt parandatud konstruktsiooniga Avro 504R versioon enam kuninglikele õhujõududele huvi ei pakkunud ning seda toodeti vaid ekspordiks.

Kasutus Eestis

Esimesed Avro 504K õppelennukid ostis Eesti Vabadussõja ajal 1919. aastal. Lennukid saabusid kolme partiina, esimesed kaks lennukit 22. juunil 1919 (said lennuväe registris numbrid 14 ja 15) ning ülejäänud septembris (said numbrid 18–23). Avro 504 sai samal aastal loodud õppejaoskonna peamiseks õppelennukiks ning jäi selleks kuni 1940. aastani. 1924. aastal osteti Esimesest maailmasõjast jäänud varusid müüvast Aircraft Disposal Co Ltd käest veel neli Avro 504K keret ning Prantsusmaalt Clerget 9 mootorid nende jaoks. Need lennukid said numbrid 72–75. (Kõik Eesti Avro 504K lennukid olid Clerget mootoritega.) Viimane Eesti 504K lennuk (nr 74) purunes lennuõnnetuses 1935. aasta sügisel.
1928. aastal osteti lennukoolile veel 12 Avro 504R õppelennukit, mis said numbrid 104–115. Neist kaheksa jäid kasutusse kuni 1940. aastani, neli lennukit kaotati lennuõnnetustes.