Kalendrireform

Kalendrireform on kalendri muutmine, mis võetakse tavaliselt ette, et kohandada seda paremini looduse või ühiskonna elurütmiga. Aja jooksul on neid läbi viidud ilmselt loendamatul arvul, kuid kirjalikke teateid on neist vaid mõnede kohta.
Reform võib puudutada väga erinevaid valdkondi: võidakse muuta aasta, kuu või nädala pikkust, aastate arvestamise korda ja palju muudki, näiteks ka lihtsalt kuude ümbernimetamist.

Hiina kalendrireformid

Esimene kirjalike allikate kaudu teada olev kalendrireform viidi läbi Vana-Hiinas 21. Kristuse-eelse sajandi lõpus. Iga 4 aasta tagant hakati lisama liigaastaid, millega muudeti muistne Hiina päikesekalender Päikese suhtes tunduvalt täpsemaks, see oli võrreldav 2000 aastat hiljem kasutusele võetud Juliuse kalendri omaga. Umbes 3. sajandil pärast Kristust viidi Hiinas läbi uus kalendrireform, mis muutis selle umbes sama täpseks kui hilisem Gregoriuse kalender.

Kalendrireformid Mesopotaamias ja Ees-Aasias

Vana-Babüloonia valitseja Hammurapi ajal viidi Mesopotaamias läbi esimene Ees-Aasiast teada olev kalendrireform, millega sealset kuukalendrit korrigeeriti Päikese suhtes (lunisolaarkalender), lisades iga 2–3 aasta tagant 13. lisakuu. Sellise kalendri võtsid hiljem kasutusele ka juudid ning araablased. Viimased loobusid aga Muhamedi ajal lisakuu lisamisest, millega nende kalender muutus taas puhtaks kuukalendriks ja on seda tänini. Juudid seevastu arendasid välja väga keeruka algoritmisüsteemil põhineva lunisolaarkalendri, mis enam-vähem tänase kuju sai juba 2. sajandil.

Kalendrireformid Eestis

Eestis võeti Juliuse kalender laiemalt kasutusele tõenäoliselt 13. sajandil. 1582. aastal viidi Gregoriuse reform läbi Liivimaal, mis kuulus toona katoliikliku Rzeczpospolita koosseisu. See tekitas suuri vastuolusid, sest protestantlikud liivimaalased, eriti linlased, pidasid uut kalendrit vaid ilmalikuks asjaks ning püüdsid oma kirikupühi endiselt pidada Juliuse kalendri järgi. See ei sobinud aga katoliiklikele poolakatest võimumeestele ning pühade pidamine vana kalendri järgi keelustati. Seda pidasid protestandid aga oma usuvabaduse räigeks rikkumiseks ning nii algas kalendritüli (kalendrirahutused), mis oli ägedaim Riias. Probleem lahenes alles 1625. aastal, kui Rootsi Liivimaa vallutas ning vana kalender uuesti ametlikult kasutusele võeti. Aastatel 1700–1710 kehtis Eestis ka rootsi kalender.
Uuesti viidi Gregoriuse kalender Eestis sisse alles 1918. aastal, samaaegselt muu Venemaaga. Tõsi, Lääne-Eesti saartel oldi uuele kalendrile üle mindud juba 1917. aasta sügisel (Ruhnul juba 1915. aastal), seoses sealse Saksa okupatsiooniga. Kalendrireformi tõttu tunduvad sündmused 1918. aasta veebruaris ootamatult aeglustuvat, kuid põhjus on selles, et 13 päeva jäeti vahelt ära. Seetõttu on ka Eesti Vabariigi aastapäev 24. veebruaril, mitte 10. veebruaril.
Kalendriga tekkis Eestis probleeme eestkätt Petserimaal, sest sealsed õigeusklikud ja vanausulised keeldusid uut kalendrit aktsepteerimast ning pidasid oma kirikupühi vana kalendri järgi. See aga häiris tõsiselt nii koolide kui ka muude riigiasutuste tööd ja nõnda püüdis riik selle vastu suhteliselt karmide meetmetega võidelda: pühade pidamine kirikuis vana kalendri järgi keelati ning keelu rikkujatele määrati karme trahve. Ka koduseid pühade tähistamisi Juliuse kalendri järgi püüti minimeerida. See tekitas mõistagi palju paksu verd ning võõrandas eriti Petserimaa venelasi Eesti valitsusest. 1930. aastateks oldi oma eesmärk sisuliselt saavutatud, ametlikku pühade tähistamisi vana kalendri järgi sisuliselt enam polnud, küll aga jätkus nende pidamine pereringis.

Mädleri reformiettepanek

19. sajandi pakkus Tartus töötanud astronoom Johann Heinrich von Mädler välja ilmselt huvitavaima, kindlasti aga täpseima kalendri. See oli ajendatud püüdest reformida Venemaal kasutatavat Juliuse kalendrit. Tema ettepaneku kohaselt oleks iga 128 aasta tagant liigaasta ära jäetud, mis oleks kalendri viinud Päikesega väga heasse kooskõlla, aastane viga oleks olnud 0,8 sekundit, nõnda oleks ühepäevane viga tekkinud alles 80 000 aastaga. Ent Mädleri reform jäi läbi viimata, sest Venemaal peeti liialt radikaalseks isegi Gregoriuse kalendri kasutuselevõttu. Viimast korda arutati Mädleri ettepanekut 1899. aastal, kuid siis lükati see lõplikult tagasi. Mädleri reformi arutati ka välismaal, kuid keegi selle kasutuselevõtule siiski tõsisemalt ei mõelnud, sest Gregoriuse kalendrit on lihtsam kasutada ning seda võib pidada ka igapäevaelu seisukohalt piisavalt täpseks.

Kalendrireformi katsed 20. sajandil

20. sajandi jooksul arutati Gregoriuse kalendri reformimise vajalikkuse üle mitmel korral. Kalendri täpsust eriti ei kritiseeritud, sest lähemate aastatuhandete jooksul peaks see tavainimeste vajadusi täielikult rahuldama. Küll aga taheti ratsionaliseerida aastasisest jaotust, ennekõike muuta kuude, nädalate ja nädalapäevade kalender "igaveseks" ehk viia mõned päevad nädalate ja kuude arvestusest välja, et nood oleksid ühepikkused ja aastast aastasse korduvad. Mitmeid projekte arutati nii Rahvasteliidus kui ka ÜRO-s, ent reformini siiski ei jõutud. Ainsana viis uue kalendrikorralduse 1929. aastal ellu Nõukogude Liit, kuid sealgi otsustati "revolutsioonikalendrist" 1940. aastaks loobuda.