II tüüpi diabeet

II tüübi diabeet (tuntud ka kui tüüp 2 diabeet) on pikaajaline metaboolne häire, mida iseloomustab kõrge veresuhkru tase, insuliini resistentsus ja suhteliselt vähe insuliini. Ühised sümptomid on suurenenud janu, sage urineerimine ja seletamatu kaalulangus. Sümptomid võivad väljenduda ka suurema nälja, väsimuse ja paranematu haavandite näol. Sageli sümptomid väljenduvad aeglaselt. Kõrge vererõhu pikaajaliste tüsisuste hulka kuuluvad südamehaigused, insult ning diabeetiline retinopaatia, mis võib põhjustada pimedaks jäämise, neerupuudulikkuse ja kehva verevarustuse jäsemetes, mis omakorda võib põhjustada jäsemete amputatsiooni.
II tüübi diabeet tekib peamiselt ülekaalulisuse ja vähese füüsiline tegevuse puhul. Mõned inimesed on rohkem geneetiliselt ohustatud kui teised. II tüübi suhkurtõbi moodustab ligikaudu 90% diabeedi juhtumitest, ülejäänud 10% põhjuseks on peamiselt I tüüpi diabeet ja rasedusdiabeet. I tüüpi diabeedi korral on insuliini üldine tase veresuhkru kontrollimiseks insuliini tootvate beetarakkude autoimmuun-indutseeritud pankrease kaotuse tõttu. Suhkurtõve diagnoosimine toimub vereanalüüside abil, näiteks tühja kõhuga glükoosisisaldus, suukaudne glükoositaluvuse test või glükoosiga hemoglobiin (A1C).
II tüübi diabeeti on osaliselt võimalik ära hoida, säilitades normaalkaalu, regulaarselt trenni tehes ja korralikult süües. Ravi hõlmab treeningu ja dieedi muutusi. Kui veresuhkru tase ei ole piisavalt alandatud, soovitatakse tavaliselt ravimit metformiin. Paljud inimesed võivad lõpuks vajada ka insuliini süsti. Need inimesed, kes kasutavad insuliini, peavad regulaarselt kontrollima veresuhkru taset, kuid see ei pruugi olla vajalik nendele, kes kasutavad tablette. Kaalulanguse operatsioon sageli parandab diabeeti neil, kes on rasvunud.
II tüübi diabeedi määrad on alates 1960. aastast märkimisväärselt kasvanud paralleelselt rasvumisega. 2015. aasta seisuga oli haigusega diagnoositud ligikaudu 392 miljonit inimest, võrreldes ligikaudu 30 miljoniga 1985. aastal. Tavaliselt algab see hakkab kesk- või vanemas eas, kuigi II tüüpi diabeedi määr suureneb noorte hulgas. II tüübi suhkurtõbi seostatakse kümneaastase ja lühema eeldatava elueaga. Diabeet oli üks esimesest kirjeldatud haigustest. Insuliini tähtsus haiguses määrati 1920. aastatel.

Nähud ja sümptomid

Diabeedi klassikalisteks sümptomiteks on polüuuria (sage urineerimine), polüdipsia (suurenenud janu), polüfagia (suurenenud nälg) ja kaalulangus. Diagnoosimisel sageli esinevad muud sümptomid: ähmane nägemine, sügelus, perifeerne neuropaatia, korduvad vaginaalsed infektsioonid ja väsimus. Paljudel inimestel ei ole esimestel aastatel sümptomeid ja nad on diagnoositud rutiinse testimisega. Väike arv II tüüpi diabeediga inimesi võib omada hüperosmolaarset hüperglükeemilist seisundit (väga kõrge veresuhkru tasemega seisund, mis on seotud teadvuse langusega ja madala vererõhuga).

Tüsistused

II tüübi diabeet on tavaliselt krooniline haigus, mida seostatakse kümme aastat lühema eluaega. See on osaliselt tingitud mitmetest tüsistustest, sealhulgas kaks kuni neli korda suurem risk südame-veresoonkonna haiguste, sealhulgas südame isheemiatõve ja insuldi korral; suurem tõenäosus alajäsemete amputatsiooni puhul ja haiglaravi suurenemine. Arenenud maailmas, ja üha enam ka mujal, II tüübi diabeet on suurim mittetraumaatilise pimeduse ja neerupuudulikkuse põhjus.

Põhjus

II tüübi diabeedi areng on tingitud elustiili ja geneetiliste tegurite kombinatsioonist. Samas mõned nendest teguritest on isikliku kontrolli all, nagu näiteks dieet ja ülekaalulisus, muud tegurid ei ole, nagu suurenev vanus, naissugu ja geneetika. Unepuudus on seotud II tüübi diabeediga. Samuti arvatakse, et see mõjutab ainevahetust.

Elustiil

Elustiili tegurid on olulised II tüübi diabeedi arengule, kaasa arvatud ülekaalulisus (mis on määratletud, kui kehamassiindeks on suurem kui 25), vähene füüsiline aktiivsus, halb toitumine, stress ja linnastumine. On näidatud, et suitsetamine võib suurendada II tüübi diabeedi saamise riski.
Dieet avaldab ka mõju II tüübi diabeedi haigestumisriski. Suhkruga magustatud jookide tarbimine on samuti seostatud haigestumisriski suurenemisega. Valge riisi söömine võib samuti riski suurendada. Vähene liikumine on põhjuseks 7% kõikidest juhtumitest.

Geneetika

Suurem osa diabeedi juhtumitest on põhjustatud geenidest, millest igaüks on väike panustaja II tüübi diabeedi saamisele. Kui ühel identsetest kaksikutest on diabeet, siis võimalus, et teisel väljendub II tüüpi diabeet on 90%, samas määr mitte identsetel õdedel-vendadel on 25-50%. Suurem osa diabeediga seotud geenidest on seotud beeta-rakkude funktsioonidega.

Haigusseisundid

On mitmeid ravimeid ja muid terviseprobleeme, mis võivad diabeedi tekitada. Mõned ravimid on järgmised: glükokortikoidid, tiasiidid, beetablokaatorid, atüüpilised antipsühhootikumid, ja statiinid. Nendel, kellel on eelnevalt olnud rasedusdiabeet, on suurem risk haigestuda II tüübi diabeeti. Testosterooni puudus on ka seotud II tüübi diabeediga.
Muu potentsiaalselt olulised mehhanismid, mis on seotud tüüp 2 diabeedi ja insuliini resistentsusiga on järgmised: suurem jaotus lipiidide jooksul rasvarakke, vastupidavus ja vähesed inkretiinhormoonid, kõrge glükagooni taset veres, suurenenud säilitamine soola ja vee neerude kaudu ja sobimatu määruse ainevahetuse poolt kesknärvisüsteemi. Siiski ei teki kõikidel inimestel, kellel on insuliini resistentsus, diabeet, kuna vara väärtuse insuliini sekretsioon, pankrease beeta-rakud on ka vaja.

Ravimid

Saadaval on mitut liiki anti-diabeetilisi ravimeid. Metformiin on üldiselt soovitatav, kui esimese ravimina, kuna on tõendeid, et see vähendab suremust, aga see järeldus on kahtluse all. Metformiini ei tohiks kasutada need, kellel on raske neeru- või maksahaigus.
Kui metformiin ei ole aidanud piisavalt kolme kuu pärast, siis võib kasutada teisi ravimeid. Muud liiki ravimite hulka kuuluvad: sulfonüüluuread, tiasolidiindioonid, dipeptidüülpeptidaas-4 inhibiitorid, SGLT2 inhibiitorid ja glükagooni-sarnased peptiid-1 analoogid. Nende ravimite vahel ei ole erilist vahet.
Insuliinisüste võib teha paralleelselt tarbides suukaudsete ravimitega või ka eraldi. Enamik inimesi ei vaja esialgu insuliini. Kui öösel insuliini kasutamine on ebapiisav, siis kaks korda päevas insuliini kasutamine võib saavutada parema kontrolli.