Puuteplaat

Ajalugu

Enne puuteplaadi leiutamist kasutati sülearvutites juhtkuuli (trackball) ja TrackPointi. Aastal 1988 leiutas George E. Gerpheide sensorpaneeli ehk puuteplaadi (touchpad), mille hiljem litsentseeris Apple ja hakkas kasutama oma sülearvutites PowerBook alates aastast 1994. Tollest ajast on puuteplaat kõige levinum sülearvutite osutusseadis.
Varasemad Apollo lauaarvutid olid puuteplaadiga klaviatuuri paremas servas.
Puuteplaadi arendus tõi turule veel ühe sarnase seadme – puutekirjuti (touchwriter). See on veel suurema tundlikkusega paneel, mis saab edukalt töötada nii spetsiaalse pulga (stiiluse) abil kui ka sõrme ja isegi sõrmeküünega puutumisel. Selline paneel võimaldab sisestada andmeid harjunud meetodiga – kirjutades neid pastakaga. Lisaks võib seda kasutada graafikapiltide loomiseks ja allkirja sisestamiseks.

Resistiivne tehnoloogia

See on suhteliselt vana tehnoloogia, mis ei ole enam populaarne. Selle tehnoloogia järgi valmistatud puuteplaat koosneb kahest osast: painduvast kihist ülalpool (nt õhuke polüestrist kiht) ja tahkest kihist allpool (reeglina orgaaniline klaas). Mõlemad kihid juhtivad voolu ja omavad elektrilist takistust. Nad on eraldatud omavahel õhu või mõne teise dielektrikuga. Paneeli puudutamisel vajutab sõrm ülemist kihti nii, et see puutub kokku alumise kihiga. Seejärel mõõdetakse pinget punktis, kus kontakt toimus ja arvutatakse välja puutumise koordinaadid. Paneeli tasapinnad võivad olla läbipaistvad ning olla kasutuses puuteekraanides, pihuarvutites jne. Suurema vajutustäpsuse saavutamiseks võib kasutada stiilust või mõnda sarnast objekti.
Sellel tehnoloogial on mitu halba külge, näiteks väike tundlikkus, mehaaniline kulumine, suhteliselt suured füüsilised suurused, juhuslike puudutuste risk.

Mitmikpuutetehnoloogiad

Mitmikpuutetehnoloogia (multi-touch) on kiiresti populaarsust koguv tehnoloogia, mis lubab puuteplaatide ja puuteekraanide puhul kasutada mitut puudutamist üheaegselt. Paljud peavad seda tuleviku tehnoloogiaks, mis viib kasutajaliidesed uuele tasemele. Esimeseks populaarseks mitmikpuuteseadmeks sai Apple'i IPhone, mis ilmus 2007. aastal. Mitmikpuutetehnoloogiat ei loonud siiski Apple, tööd selles suunas toimusid juba 1980. aastate keskpaigast. Aastal 1984 töötas hoopis Bell Labs välja mitmikpuuteekraani, millel võis manipuleerida pilte rohkem kui ühe käe abil, aga sellel tootel ei olnud tulevikku. Aastal 1999 töötas firma FingerWorks välja mitu mitmikpuuteseadet, näiteks välise žestipõhise puuteplaadi IGesture Pad ja päris eksootilise sõrmistiku TouchStream. Mõne aja pärast ostis Apple FingerWorksi ära.
Teised lähenemised mitmikpuutetehnoloogiale:

Täieliku sisepeegeldamise levimine

Sellel lähenemisel on suur perspektiiv suurte lahutustega mitmikpuutepindade loomiseks. Akrüülise pinna peale projekteeritakse pilt projektorite abil, mis on asetatud kasutaja suhtes teisele poolele. Kui pinda puudutab mingi objekt, siis valgus (infrapunavalgus), mis on tekitatud valgusdioodidega (valgusdioodid on paigaldatud ekraani perimeetri järgi) levib puudutamiskohast ja satub peegelduste andurite peale, mille abil tarkvaraliste meetoditega arvutatakse välja puudutamiskoha asukoht. Painduva materjali kasutamine ekraanikatteks lubab mõõta vajutamise jõudu, jälgides valgusekiirte omaduste muutumist. Seda tehnoloogiat kasutab Microsoft Surface, aga infrapunavalguse allikas on asetatud projektori juude ja valgusekiirte murdmiseid tunnetatakse ära infrapunakaameratega.

Kontaktivaba puuteplaat

Nii (non-contact touchpad) nimetas firma Alps Electric oma uut toodet. See on mahtuvuslik sensoorne tehnoloogia, mille abil on võimalik määrata sõrme asukohta umbes 3 cm kaugusel pinnast. Firma demonstreeris oma toodangut Alps Show 2008 näitusel, kus näidati uue tehnoloogia võimalusi. Nii näiteks käe liikumisel ühest paneeli osast teisesse võis käivitada video vaatamist, aga video edasikerimine toimus käe pööramise abil. Tehnoloogiat kirjeldab Alps Electric kui võimalust juhtida arvutit räpaste kätega.

Lisafunktsioonid

Tuntud sensorpaneelide tootja Synaptics pakub puuteplaatidele lisaks veel žestituvastustehnoloogiat, mille rakendamisel kasutajad saavad ise programmeerida puuteplaadi funktsioone, näiteks graafiliste märkide kasutamist – näiteks teatud tähekujundi tegemisega saab käivitada mingit valitud programmi.
Synapticsi uuendustes on olemas veel tagasiside funktsioon, mille puhul puuteplaadi vibreerimine tähendab mingi sündmuse toimumist, näiteks e-kirja saamist.

Juhupuudutused

Kasutajad, kes töötavad enamasti tekstiga, võivad kergesti kogemata puutuda puuteplaadi pinda, mis võib osutuda väga häirivaks. Et seda vältida, on sageli puuteplaadi küljes nupp, mis puuteplaadi välja lülitab, aga selle nupu pideva kasutamise vältimiseks hästi sobib selline utiliit nagu TouchFreeze. TouchFreeze on tasuta utiliit, mille rakendamisel lülitatakse puuteplaat teksti sisestamisel automaatselt välja.
Samuti on olemas tehnoloogia SmartSense, mis väldib ka juhuslikku puudutamist. Seda tehnoloogiat kasutades ei ole vaja puuteplaati tekstiga töötamisel välja lülitada. Elektroonika ja spetsiaalsete algoritmide kasutamise abil tunneb tehnoloogia juhusliku puudutuse automaatselt ära ja ignoreerib seda.

Puuteplaadiga seadmed

Peale arvutite on puuteplaadid tänapäeval kasutusel muudeski elektroonikaseadmetes, näiteks kodumasinates, väliautomaatides ja ettevõtete tööstusliinidel. Puuteplaatide populaarsus kasvab kiirelt ka mobiiltelefonide ja MP3-mängijate hulgas. Näiteks Apple oma MP3-mängijas IPod Classic kasutab juhtklahvi ehk juhtratta (click wheel) tehnoloogiat, mis on sisuliselt puuteplaat, millele on lisatud kerimisfunktsioon, sõrme liigutamisel mööda ringi.