Astuuria kuningriik

Sümbolid

Astuuria kuningriigi sümbol oli võidurist, mis on kujutatud ka kuningriigi lipul. Lipul on ka ladinakeelne deviis "Hoc signo tuetur pius. Hoc signo vincitur inimicus" ('Selle märgiga hoitakse vaga. Selle märgi all võidetakse vaenlast'), mis on ka Võiduristi tagaküljel.

Valitsusviis

Aastatel 718–842 oli riigis valitav monarhia, aastatel 842–925 päritav monarhia.

Keeled

Ametlik keel oli ladina keel. Riigi tuumpiirkonnas kõneldi astuuria keele eelkäijat, äärepiirkondades kastiilia keele eelkäijat ja galeegiportugali keelt.

Algne laienemine

Fáfilale järgnes Alfonso I, kes päris Astuuria trooni tänu abielule Pelayo tütre Ermesindaga. Alfonso sündis tõenäoliselt Tritium Magallumis (Tricio, La Rioja), kus resideeris tema isa, Kantaabria hertsog Pedro. Chronicon Albeldense jutustab, et Alfonso tuli ära La Rioja maadelt, et abielluda Ermesindaga. Favila surm tegi võimalikuks tema troonile asumise, millest sai alguse Astuuria dünastia.  Kuigi alguses asus Cangase õukonda elama ainult Alfonso, on kindel, et sedamööda, kuidas Mesetas ning Ebro jõe oru keskosas, kus paiknesid Kantaabria hertsogiriigi peamised kindlused, sealhulgas Amaya, Tricio ja Ciudad de Cantabria,  rahvastik vähenes, asusid hertsog Pedro järeltulijad elama La Riojast Kantaabria piirkonda ning ajapikku osalema Astuuria kuningriigi saatuses.
Alfonso alustas väikese Astuuria kuningriigi laienemist oma algselt alalt Picos de Europa piirkonnast lääne suunas Galiciasse ning lõuna suunas pidevate sissetungidega Duero orgu, vallutades linnu ja külasid ning viies nende elanikke põhjapoolsematesse turvalisematesse piirkondadesse. Nõnda tühjenes Meseta ja tekkis Duero kõrb, mis kaitses islamiusuliste edasiste rünnakute eest.
Seda inimestest tühjenemist, mille olemasolu väitis Claudio Sánchez-Albornoz y Menduiña, on tänaseks kahtluse alla seatud, vähemelt selle ulatust. Üks põhilisi argumente tühjenemise vastu on väikekohtade nimede säilimine mitmes maakonnas ning asjaolu, et tänini on Kantaabria piirkonna ja Meseta keskosa elanike välimuses ja kultuuris suured erinevused. Kindel on, et 8. sajandi esimesel poolel toimus Duero orus ruraliseerumine: linnalisest eluviisist loobuti ning asuti elama väikeste karjakasvatuskogukondadena. Põhjuste seas olid Rooma riigi aegse orjanduse täielik kadumine, pidevad suured epideemiad ning Al-Ándalusi mahajätmine berberi garnisonide poolt pärast 740. ja 741. aasta ülestõusu. Kõik see tegi võimalikuks, et tekkis väheasustatud ja organiseerimata piirkond, mis isoleeris Astuuria kuningriigi islamiusuliste rünnakutest ning võimaldas riigil jätkuvalt kindlustuda.
Peale selle, kuningate Alfonso I ja Fruela sõjakäigud Duero orgu pidid olema väga erinevad astuuride röövretkedest samasse piirkonda Rooma-eelsel ajastul: Astuuria laienemine sai teoks põhiliselt Kantaabria kaudu (Galiciast Biskaiani) ning kuni Ordoño I ja Alfonso III valitsemiseni pidi Astuuria kuningriik praktiliselt hõivama Kordiljeeridest lõuna poole jäävad alad.
8. sajandi keskel õnnestus kuningas Alfonso I-l mõned linnad mauridelt tagasi vallutada. Talle aitasid selles  kaasa ülestõusud, põuad ning mauride kaotus Frangi riigi vägedele Poitiers' lahingus 732.
Alfonso I poeg Fruela I kindlustas ja laiendas oma isa valdused.  Tema ajal alistati pärast võitu Pontuvio lahingus Galicia. Lahingupaiga lähedale rajati 761 hilisem pealinn Oviedo. Fruela I-l õnnestus maure röövretkedega sügavale Hispaania lõunaosasse nõrgestada. Fruela mõrvasid Kantaabria dünastiaga seotud aadlikud.

Sotsiaalsed ja poliitilised muutused

Kirjalikud allikad Aurelio, Silo, Mauregato ja Bermudo I valitsemisaja kohta on väga napid. Seda 23-aastast perioodi (768–791) on üldiselt peetud Astuuria kuningriigi suureks pimeduse ja taandumise etapiks. See mõningate ajaloolaste nägemus, mille järgi seda perioodi nimetati isegi laiskade kuningate ajaks, tuleneb nähtavasti sellest, et sel ajal ilmselt ei olnud tähtsaid sõjalisi aktsioone Al-Ándalusi vastu. Ent kirjalike allikate põhjal võib öelda, et neil aastatel toimusid Astuuriav kuningriigis olulised ja otsustavad muutused. Kõik need valmistasid ette Astuuria hilisemat tugevnemist ja laienemist.
Esiteks leidis neil aastatel aset esimene Astuuria kuningriigi sisene mäss, mille eesotsas oli Mauregato, kes tõukas troonilt  Alfonso II. Sellega algas Astuurias mässude sari, mille eesotsas olid noored õukonnaaristokraadid ja suurmaavaldajad, kes piirkonna majandusliku arenguga seoses püüdsid Pelayo suguvõsa troonilt tõugata. Ramiro I valitsemise aegsed tähtsad mässud Nepociano, Aldroito ja Piniolo juhtimisel on osa sellest majanduslike, sotsiaalsete, poliitiliste ja kultuuriliste muutuste protsessist Astuuria kuningriigis 8. ja 9. sajandil.
Teiseks surusid Astuuria kuningad sel periodil maha äärealade gallaikite ja baskide mässud. Need ülestüusud kasutasid ära Astuuria kesk- ja idaosa sisemässe; teatud juhtudel aitasid nad üht või teist aristokraadist troonipretendenti: Alfonso II leidis pärast põgenemist varjupaiga Araba aladelt; need mässud toetasid mõnes piirkonnas Nepociano mässu; gallaikid toetasid  Ramiro I.
Alles Alfonso II (valitses 791–842) ajal jätkati edukalt rekonkistat.
Riigi pealinn oli algul Cangas de Onís. Kuningas Silo (valitses 774–783) viis residentsi üle Praviasse. Lõpuks tegi Alfonso II pealinnaks II.
Aastal 910 jagasid kuningas Alfonso II kolm poega riigi omavahel ära. Tekkisid  Leóni kuningriik, Galicia kuningriik ja Astuuria kuningriik. Aastal 924 nad taasühendati. Nüüd hakati seda pealinna Leóni järgi nimetama Leóni kuningriigiks.