Jeemeni Rahvademokraatlik Vabariik

Briti võimu all

Aastal 1838 loovutas sultan Muhsin bin Fadl 194 km² Laheji sultanaadist koos Adeni provintsiga Briti impeeriumile. 19. jaanuaril 1939 maabusid kuninglikud mereväelased koos Briti Ida-India Kompaniiga Adenis ning okupeerisid territooriumi. Nad lõpetasid ka piraatide rünnakud Indiasse sõitvatele Briti kaubalaevadele. Adenist sai tähtis sadam Briti India ja Punase mere vahelisel kaubavahetusel. Pärast Suessi kanali avamist 1869. aastal sai Adenist Indiasse teel olevate laevade "tankla". Aden oli Briti India koosseisus aastani 1937, kui sellest sai Adeni koloonia. Adeni-tagused alad ja Hadhramaut idas moodustasid ala, mida ei valitsetud Adenist, kuid mis oli siiski läbi kaitselepingute tugevasti brittidega seotud. Need alad olid tuntud kui Adeni protektoraat, hiljem sai protektoraadist Lõuna-Jeemen. Majanduslik õitses vaid Adeni linn, väljaspool linna olevad alad olid endiselt vaesed.

Dekolonisatsioon

Aastal 1963 ühinesid Aden ja suur osa protektoraadist ning moodustasid Lõuna-Araabia föderatsiooni, ühinemisest keeldunud piirkonnad, peamiselt Hadramaut, moodustasid eraldiseisva Lõuna-Araabia protektoraadi. Mõlemad piirkonnad olid endiselt seotud Suurbritanniaga, kust lubati iseseisvust aastaks 1968. 14. oktoobril 1963 alustasid kaks rahvuslikku gruppi, Okupeeritud Lõuna-Jeemeni Vabastusrinne (FLOSY) ja Rahvavabastusrinne (NLF) relvastatud mässu võõrvõimu vastu (Adeni kriisi). Kui Suessi kanal 1967. aastal ajutiselt suleti, hakkasid britid vägesid välja viima. Üks mässajatest, NFL, kutsuti Geneva kõnelustele, kus arutati brittidega iseseisvustingimusi. Lõuna-Jeemen iseseisvus 30. novembril 1967, Rahvavabastusrinne pääses äsjatekkinud Jeemeni rahvavabariigis võimule.
Juunis 1969 sai NLFi äärmuslik marksistlik tiib võimule ja 1. detsembril 1970 muudeti riik Jeemeni rahvademokraatlikuks vabariigiks. Pärast seda liideti kõik parteid Rahvavabastusrindega, mis omakorda muudeti Jeemeni Sotsialistlikuks Parteiks ning mis oli riigi ainus legaalne partei. Jeemeni RDV lõi tihedad suhted Nõukogude Liidu, Hiina Rahvavabariigi, Kuuba ja Palestiina Vabastusorganisatsiooniga. Saksa demokraatliku vabariigi 1968. aasta põhiseaduse eeskujul loodi ka Jeemeni RDV põhiseadus.
Maailma kommunistlikud jõud aitasid Jeemenil sõjaväe üles ehitada. Tänu Moskva toetusele sai Nõukogude merevägi ligipääsu Lõuna-Jeemeni mereväerajatistele.

Lahkhelid Põhja-Jeemeniga

Erinevalt Ida- ja Lääne-Saksamaast, Põhja- ja Lõuna-Koreast ning Põhja- ja Lõuna-Vietnamist jäid Jeemenite suhted esimestel aastatel üsna soojaks, tihti tuli küll sõpruse nimel pingutada. Relvastatud konflikt oli 1972. aastal, kuid see lühiajaline ja vähese intensiivsusega piirikonflikt lõpetati läbirääkimistega, läbirääkimistes sätestati, et Jeemenite liitumine peab kunagi tulevikus toimuma.
Liitumisplaanid said 1979. aastal tugeva hoobi, sest RDV valitsus rahastas kommunistlikku riigipöördekatset Põhja-Jeemenis. Sõja hoidis ära Araabia Liiga sekkumine. Riigipead taaskinnitasid liitumisplaanid Kuveidis toimunud tippkohtumisel märtsis 1979.
Aastal 1980 astus Jeemeni RDV president Abdul Fattah Ismail tagasi ja põgenes Moskvasse eksiili, kuna ta oli kaotanud usu NSV Liidu abisse. Tema järeltulija, Ali Nasir Muhammad, otsustas vähem Põhja-Jeemeni ja Omaani siseasjadesse sekkuda.

Kodusõda

13. jaanuaril 1986 algas Adenis konflikt president Ali Nasiri toetajate ja naasnud Ismaili, kes tahtis tagasi võimule, toetajate vahel. Konflikt, mida tuntakse kui Lõuna-Jeemeni kodusõda, kestis üle aasta ning võttis elu tuhandetelt. Konflikti tulemusel tagandati Ali Nasir võimult, Ismail hukati konflikti käigus. Umbes 60 000 inimest, kelle seas oli ka ametist kõrvaldatud Ali Nasir, põgenes Põhja-Jeemenisse. Ismaili liitlane, Ali Salem al Beidh, kes jäi rünnakute käigus ellu, sai Jeemeni Sotsialistliku Partei peasekretäriks.

Reformid ja ühinemispüüdlused

Nõukogude Liidu perestroika eeskujul alustas ühinenud Jeemeni peamine toetaja, Lõuna-Jeemen, poliitreformidega kaheksakümnendate lõpus. Poliitvangid lasti vabadusse, lubati luua sõltumatuid erakondi ja õigussüsteemi reformiti. Mais 1988 algasid intensiivsemad ühinemiskõnelused, lõplikult ühineti aastal 1990.

Lõuna-Jeemeni taastamine

Alates aastast 2007 on lõunajeemenlased püüelnud uuesti iseseisvuse poole, iseseisvusliikumist tuntakse kui Lõuna-Jeemeni liikumist. Jeemeni kodusõja (2015–) ajal moodustasid lõunajeemenlased relvastatud gruppe, et võidelda ekspresident ‘Alī ‘Abdullāh Sāliḩile lojaalsete jõudude vastu. Alates Adeni lahingust on nad kaitsnud Lõuna-Jeemenit keskvalitsusjõudude kontrolli alla minemise eest.

Poliitika

Lõuna-Jeemeni etnilised grupid jaotusid (aastal 2000) järgmiselt: araablased 92,8%, somaalid 3,7%, neegrid 1,1%, hindud 1% ja muud rahvad 1,4%. Ainus legaalne partei oli Jeemeni Sotsialistlik Partei, mis juhtis riiki ja majandust Nõukogude Liidu eeskujul, järgides marksismi standardeid.
Põhiseadusega sätestati hääletusõigus igale inimesele.
Seadusandlik võim oli Kõrgemal Rahvanõukogul, mille määras NLF aastal 1971.
Haridus oli tasuta, kulud kaeti maksudega.
Kodututega probleeme polnud. Brittidest jäi järele palju tühja kinnisvara, seega oli Adenis vähe kodutuid. Maapiirkondades ehitati majad liivaplokkidest.

Sport

Lõuna-Jeemeni jalgpallikoondis osales 1976. aasta Aasia meistrivõistlustel jalgpallis, koondis kaotas Iraagi jalgpallikoondisele 1-0 ja Iraani jalgpallikoondisele 8-0. Ühe korra osaleti ka MM-valikturniiril, seda 1986. aastal, kus esimeses voorus kaotati Bahreini jalgpallikoondisele ning langeti välja. Esimene maavõistlusmäng peeti 2. septembril 1965, kaotati Ühendatud Araabia vabariigile 14-0. Viimane mäng peeti 5. novembril 1989, kaotati Guinea jalgpallikoondisele 1-0. Lõuna-Jeemeni jalgpallikoondis lakkas eksisteerimast, kui kaks Jeemenit 1990. aastal ühinesid.
Lõuna-Jeemen osales olümpiamängudel vaid 1988. aastal Soulis. Olümpiale saadeti kaheksa sportlast, kellest mitte keegi ei võitnud ühtegi medalit.

Majandus

Lõuna-Jeemeni tööstus oli kuni 1980ndate aastate keskpaigani minimaalne, kaheksakümnendatel avastati Shibami ja Al Mukalla lähedusest suured naftareservid. Peamised tuluallikad olid põllumajandus (teraviljakasvatus, puuviljakasvatus), veisekasvatus, lambakasvatus, kalapüük ja naftaeksport.
Riigieelarve aastal 1976 oli 13,43 miljonit dinaari, SKT oli 150 miljonit $, riigivõlg 52,4 miljonit $.