google/wiki40b huggingface dataset:
Argo Aadli

Argo Aadli (sündinud 12. aprillil 1980 Kundas) on eesti näitleja.
Argo sündis ja kasvas Lääne-Virumaal Kundas. Ta on lõpetanud Kunda 1. Keskkooli ja pälvis 1998. aastal Lääne-Virumaa näitemängupäevadel parima meesnäitleja tiitli. 
2002. aastal lõpetas ta Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikooli 20. lennus näitleja õppesuunal. Samast aastast töötab Argo Aadli näitlejana Tallinna Linnateatris.
Aadli on abielus ja tütre isa.

Tunnustused

2003. aasta teatriauhindade jagamisel jagas Argo koos kursusekaaslase Priit Võigemastiga Kristallkingakese rändauhinda. Aasta hiljem pälvis Argo AS ESPAK näitlejapreemia, sama preemia sai ta ka 2011. aastal. 2005. ja 2008. aastal tunnistas Linnateatri kollektiiv ta teatri parimaks meesnäitlejaks. 2007. aastal anti talle Draama festivalil "Väike auhind" ning 2009. aastal meesnäitleja preemia. Aastatel 2011 ja 2013 sai ta Linnateatri publiku lemmiknäitleja preemia. 2011. aastal anti talle ka Ants Lauteri nimeline näitlejapreemia.
Orimattila linn

Külad

Heinämaa, Henna, Karkkula, Keituri, Kirkonkylä, Kuivanto, Luhtikylä, Mallusjoki, Niemenkylä, Niinikoski, Pakaa, Pennala, Ruha, Terriniemi, Tietävälä, Tuorakka, Tönnö, Viljamaa, Viljaniemi, Virenoja.
Karkuse hiiemägi

Kohapärimus

Matthias Johann Eisen on raamatus "Eesti vana usk" refereerinud muistendit hiiemäe sünnist järgnevalt: "Ambla Karkuses töötavad heinalised. Tõusnud kõuepilvest kuuldub hoiatav hääl. Heinalised põgenevad, seda enam, et algab kole sadu. Teisel päeval alles nähakse: heinamaa puudub, asemel mägi hiiega. Hiis saab elanikkudele ohverdamiskohaks."
Filiaal

Filiaal ehk haruosakond (inglise branch office) on ettevõtte, organisatsiooni või asutuse (haruasutus) osakond, mis enamasti paikneb ettevõtte põhitegevuskohast geograafiliselt eemal. 
Näiteks Kristjan Raua Majamuuseum on Eesti Kunstimuuseumi filiaal.
Akadeemiline Rohuteaduse Selts

Akadeemiline Rohuteaduse Selts oli aastatel 1924–1940 Eestis tegutsenud rohuteadlasi ühendav selts.
Akadeemilise Rohuteaduse Seltsi ja Eesti Rohuteadlaste Ühingu kuukiri oli Eesti Rohuteadlane.
Seltsi õigusjärglaseks peab ennast Eesti Akadeemilise Farmaatsia Selts (EAFS), mis asutati 2006.
Garrardi maakond

Ajalugu

Maakond moodustati 1796. aastal.
Boriss Sokolov (geoloog)

Boriss Sokolov (vene keeles Борис Сергеевич Соколов; 9. aprill 1914 Võšni Volotšok, Tveri kubermang – 2. september 2013 Moskva) oli vene geoloog (stratigraaf ja paleontoloog), Venemaa Teaduste Akadeemia akadeemik.

Elukäik

Boris Sokolov lõpetas 1937. aastal Leningradi Riikliku Ülikooli ja kaitses 1955. aastal geoloogia-mineraloogiadoktori kraadi. Ta töötas 1958–75 NSVL TA Siberi Osakonna Geoloogia- ja Geofüüsikainstituudis (aastast 1964 professor), aastast 1960 oli ta ka Novosibirski Riikliku Ülikooli õppejõud. Aastatel 1977–1993 oli NSV Liidu Teaduste Akadeemia (1991. aastast Venemaa TA) Paleontoloogia Instituudi laborijuhataja. Tegi geoloogilisi uuringuid 1941–1943 Hiinas, 1943–1945 Kasahstanis ja Kesk-Aasias ning 1948–1949 Eestis.
Boris Sokolov suri 2. septembril 2013 Moskvas 100. eluaastal. Maetud Trojekurovo kalmistule.

Teadustöö

Uurimisvaldkonnad: vanema Fanerosoikumi stratigraafia (sealhulgas määratles Vendi ladestu) ja biosfäärsed protsessid, naftamaardlad, korallid ja Eelkambriumi organismid. Avaldanud põhjapanevaid uurimusi Eesti aluspõhja stratigraafia ja korallide kohta (5-osalise monograafia neli osa käsitlevad suures osas Eesti ala).

Vend

Aastal 1952 tegi Boriss Sokolov kindlaks Vendi, Kambriumile eelnenud erilise perioodi eksisteerimise. Ajastu sai nime vendide – muistse lääneslaavi hõimu järgi. Eestis vanimad, moondest puutumata settekivimid, mis lasuvad vahetult aluskorral, pärinevadki sellest ajastust. Kuid esialgu paigutati need 120 meetri paksused kihid Kambriumi ladestusse, alles hiljem, nende iseseisva tähenduse selgumisel, hakati neid nimetama Vendi kompleksiks.
Kui 2004. aastal Rahvusvaheline Stratigraafiakomisjon (ICS) täiendas geokronoloogilist skaalat uue, Kambriumist vanema Ediacara ajastuga, esitasid Vene akadeemikud Sokolov ja Mihhail Fedonkin Rahvusvahelisele Stratigraafiakomisjonile ametliku protesti seoses Ediacara ladestu kinnitamisega. Üheks argumendiks oli asjaolu, et akadeemik Sokolovi ja kolleegide eestvedamisel võeti Nõukogude Liidus juba 1952. aastal kasutusele termin "Vend" ning Venemaa stratigraafilistes skeemides on kasutusel olnud ka termin "Vendi ladestu". Vendi kui ladestu on põhjalikult läbi uuritud ning selle kohta on avaldatud arvukalt teadusartikleid. Boriss Sokolovi põhjalik monograafia "Вендская система" tõlgiti ka inglise keelde. Ida-Euroopa ja Siberi kraatonil on Vendi kivimid hästi esindatud ning neid on kümnete aastate jooksul uuritud. Oli ka teine kaalukas argument: Vendi kompleksi alumise piiri hinnanguline vanus on 650 miljonit aastat, ning seega jääks Vendi vanem osa Ediacara ladestust välja. Protest jäi rahuldamata.

Erialaseltsid

Boriss Sokolov on olnud Prantsusmaa Geoloogia Seltsi liige (1963), Rootsi Geoloogia Seltsi auliige (1968), Rahvusvahelise Paleontoloogia Assotsiatsiooni asepresident (1972–1984) ja Üleliidulise Paleontoloogia Ühingu president (valitud 1974).
Abüssaalikalad

Abüssaalikalad ehk süvamerekalad on maailmamere abüssaali ja selle peal asuvat pelagiaali asustavad kalad (batübiondid), kes enamasti elavad 3000–6000 m sügavusel.
Abüssaalis valitsevad karmid keskkonnatingimused: ülikõrge rõhk, täielik pimedus, taimede puudumine, napp toidulaud jne. Abüssaalikaladel on nende tingimustega sobitumiseks mitmesuguseid kohastumusi. Kalad toituvad siin peamiselt käsnadest, ainuõõssetest, vähilaadsetest jt.

Kohastumused

Enamik abüssaalikalu on üsna väikesed, pikkus on 1–50 cm (üksikuil juhtumeil kuni 1 m või rohkemgi). Enamasti on need kalad tumedat värvi või pigmenditud.
Mõnede abüssaalikalade magu võimaldab mahutada ja seedida peaaegu röövkala endaga ühesuuruseid toiduobjekte, näiteks teisi kalu.
Pilkase pimeduse tõttu on mõnedel kaladel arenenud teleskoopsilmad, nt kirveskaladel (Argyropelecus), mis võimaldavad väiksematki valgussähvatust tajuda.
Mitmed abüssaalikalad on hermafrodiidid, mõned ka muudavad oma sugu elu vältel.
Mõniste Muuseum

Mõniste Talurahvamuuseum (endise nimega Mõniste muuseum) on Eesti vanim vabaõhumuuseum. Muuseum asub Võru maakonnas Rõuge vallas Kuutsi külas. 
Muuseumile pani aluse Alfred Lepp 1948. aastal.
Aastast 1961 oli muuseum Kreutzwaldi memoriaalmuuseumi filiaal. Alates 2015. aastast kuulub muuseum Võru Instituudi muuseumiosakonda.
Gerhard Rooks

Gerhard Gottfried Rooks (23. juuli 1901 Cēsis – 5. juuli 1975 Tallinn) oli eesti arstiteadlane.
Aastatel 1920–1925 (lõpetas cum laude) õppis ta Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas, dr. med. 1932 ("Veregruppide jaotusest ja väljavaadetest paterniteedi määramiseks veregruppide abil Eestis"). Korporatsiooni Rotalia vilistlane.
Tartu Ülikooli ja Halle Ülikooli õppejõud, dotsent (1934), professor (1937), arstiteaduskonna dekaan.
Ta on kirjutanud esimese eestikeelse kohtumeditsiini käsiraamatu (Kohtuarstiteadus, Tartu 1938).
Gerhard Rooks osales vaatlejana Katõni massimõrva uurimiskomisjonis.
ABC News

ABC News on USAs New Yorgis asuv American Broadcasting Company filiaal, mis tegeleb informatsiooniga seotuga.
Filiaali tuntuimad tooted on uudisteprogrammid "ABC World News" ja "Good Morning America", samuti näiteks ajakiri 20/20.
Filiaal loodi 15. juunil 1945.
Guangxi

Haldusjaotus

Piirkond jaguneb 14 ringkonna õigustega linnaks, 34 ringkonnaks, 56 maakonnaks, 12 autonoomseks maakonnaks ja 7 maakonna õigustega linnaks.

Rahvastik

2000. aasta rahvaloenduse andmetel moodustasid Guangxi Tšuangi autonoomse piirkonna elanikest hiinlased 62%, tšuangid 32%, jaod 3%, miaod 1%, dongid 0,7% ja gelaod 0,4%.
Caroll Spinney

Caroll Spinney (sündinud 26. detsembril 1933 Walthamis Massachusettsis) on Ameerika Ühendriikide näitleja.
Epp Tamm

Epp Tamm (sündinud 14. jaanuaril 1940 Vändra vallas Pärnumaal) on eesti keeleteadlane ja tõlkija.
Ta lõpetas 1958. aastal Tallinna 4. Keskkooli ning 1965. aastal Tartu Riikliku Ülikooli eesti filoloogina.
Ta oli aastatel 1970–1976 aspirant, algul Tartu Riiklikus Ülikoolis, siis Leningradi Riiklikus Ülikoolis, kus kaitses ka 1976. aastal väitekirja Odysseuse kujust Homerose eeposes ja kreeka tragöödias ning sai kandidaadikraadi.
Ta töötas alates 1970. aastast TRÜ-s, alates 1972. aastast õppejõuna, alates 1990. aastast dotsendina. Tema uurimisvaldkonnad on kreeka eepika, vanakreeka keele õpetamise meetodid ning klassikalise filoloogia ajalugu Eestis. Ta on tõlkinud tekste kreeka ja ladina keelest eesti keelde.
Etruria

Etruria (ka: Etruuria) on vanaaja maakond Kesk-Itaalias, Tiberi ja Arno jõe vahel.
Nime on Etruuria saanud etruskide järgi, kes seda 8.–3. sajandil eKr asustasid.
6.–5. sajandil eKr olid etruskide linnriigid (Joonia linnade liidu eeskujul asutatud 12 linna liit) Apenniini poolsaare valitsev jõud. Etruuriast laiendasid etruskid oma võimu Po madalikule ning lõuna poole Roomast edasi Latinumisse, Campaniasse ning Korsika ja Elba saarele.
Etruskidel puudus ühtne riik. Linnade liit oli rajatud peamiselt usulisele ühtekuuluvusele ja seega poliitiliselt nõrk. Siiski kuulus linnade liitudele ülemvõim Itaalias. Linnu valitsesid kuningad, hiljem sai suure võimu ka sõjaväelis-preesterlik aristokraatia (lukumoonid), kelle hulgast valiti ametnikke. Nende ametitunnusteks oli purpurpalistusega rüü (toga praetexta), elevandiluust iste (sella curulis) ja teenritest saatjaskond (lictores), kes kannavad vitsakimbu (fasces) sees kirvest, mis sümboliseerib võimu elu ja surma üle.
Umbes 540 eKr võitsid etruskid liidus Kartaagoga kreeklasi merelahingus Alalia juures. Pärast seda valitses etruskide laevastik mõnda aega kogu Vahemere loodeosa merekaubandust.
Ertuskide langus sai alguse pärast 474. aastat eKr, kui sürakuuslased Hieroni juhtimisel purustasid Kyme lähedal etruski laevastiku. Etruskide võimsust murdis latiinide tõus Latinumis ja samniitide tõus Campanias. Põhja-Itaalias surusid etruskidele peale keldid, lõunast tungis peale tugevnev Rooma. Viimane Rooma etruski kuningas Tarquinus kukutati 509 eKr ja aastaks 283 eKr suutsid roomlased etruskid täielikult alistada. Etruskid sulandusid Rooma ühiskonda.
Etruuria hõlmab tänapäeva Toscana ja osaliselt Lazio ja Umbria alasid.
Kertu Laak

Haridus:

2005–2011 Kohila Gümnaasium
2011–2017 Audentese Spordigümnaasium

Karjäär:

Võrkpalli juurde jõudis Laak teises klassis, tema esimene treener oli Ingrid Kangur. 7.klassis liitus ta Audentese spordigümnaasiumiga. Noorena on Laak kuulunud nii saali- kui rannavõrkpalli noortekoondistesse, alates 2013.a on ta Eesti rahvusnaiskonna liige.
Aastatel 2013 kuni 2017 kuulus Laak Kohila Võrkpalliklubi naiskonda, kellega tuldi kolmel korral nii Eesti kui ka Balti meistriks. 2017. aasta sügisel alustas Laak mängimist välisklubis, liitudes Soome naiskonnaga LP Viesti Salo. Oma esimesel välishooajal võitis Soome meistriliiga hõbemedali.
Publitsistika

Publitsistika on ühiskonnaelu aktuaalsete probleemide ja nähtuste käsitlus massimeedias, nt trükisõnas, raadios, televisioonis. Publitsistikaga tegelevat ajakirjanikku või kirjanikku nimetatakse publitsistiks.
Publitsistika žanreid: artikkel, retsensioon, kommentaar, intervjuu, olukirjeldus, reisikiri, följeton, pamflett.
Ülo Uluots

Ülo Uluots (4. veebruar 1930 Jõhvi – 18. juuli 1997) oli eesti tootmisjuht, sõjaajaloolane ja poliitik. Kaitseministeeriumi taaslooja ja esimene taasiseseisvumisjärgne Eesti Vabariigi kaitseminister (aprillist oktoobrini 1992)

Teenistuskäik

Ta lõpetas aastal 1949 Haapsalu Keskkooli ja aastal 1955 Tallinna Polütehnilise Instituudi mäeinsenerina.
Ta töötas aastatel 1955–1978 koondises Eesti Põlevkivi, algul karjäärides, lõpuks kapitaalehituse direktorina. Aastatel 1978–1990 töötas ta Palivere Ehitusmaterjalide tehase direktorina.
Aastatel 1990–1992 oli ta Eesti Vabariigi Ülemnõukogu liige, kuuludes majanduskomisjoni. Lisaks oli ta 1992. aasta aprillist oktoobrini Eesti esimene sõjajärgne kaitseminister Tiit Vähi esimeses valitsuses ning Kaitseministeeriumi taaslooja.

Isiklikku

Tema isa oli Eesti Vabariigi ohvitser Oskar Uluots, kes oli Jüri Uluotsa vend.
Carl Philipp Knieper

Carl Philipp Knieper (1675 Järva-Peetri – 1. veebruar/12. veebruar 1752 Vaivara) oli Eesti vaimulik.
Ta õppis (immatrikuleeriti 25. veebruaril 1696, oli aastatel 1697–1698 stipendiaadiks) Tartu Ülikoolis ja (immatrikuleeriti 10. juunil 1710) Rostocki ülikoolis. Ordineeriti 19. märtsil/30. märtsil 1711 õpetajaks.
Ta oli aastatel 1711–1718 Viru-Jaakobi koguduse õpetaja, aastatel 1721–1752 oli ta Vaivara koguduse õpetaja. Sai 24. veebruaril/7. märtsil 1751 Eestimaa pastorkonna vanemaks (Senior ministerii).
4. veebruaril/15. veebruaril 1697 kirjutas ta Michael Dau abikaasa Margareta Lemckenile leinaluuletuse.

Isiklikku

Tema isa Stephan Knieper (ja ka tema poolvend Paul Johann Knieper) olid Jõhvi Mihkli koguduse õpetajad, vanaisa Johannes Knieper oli Järva-Peetri Püha Peetruse koguduse õpetaja. Tema esimese abikaasa (ta oli kolm korda abielus) Maria Elisabethi (1685–1713) isa Johannes Aulinus oli Tallinna Mihkli koguduse ja Harju-Madise koguduse õpetaja.
Ahhurjan

Ahhurjani jõgi (armeenia: Ախուրյան; türgi: Arpaçay; vene: Арпачай või Ахурян) on jõgi Lõuna-Kaukaasias. Ahhurjan saab alguse Arphi järvest Armeenias. Jõgi voolab loodusliku riigipiirina osaliselt ka Armeenia ja Türgi vahel ning suubub Bagarani linna lähedal Araksi jõkke, moodustades selle vasakpoolse kõrvalharu. Ahhurjani valgala suurus on umbes 9500 km² ning jõe kogupikkus 186 km.
Ahhurjani idakaldal asub Gjumri, mis on suuruselt teine linn Armeenias. Jõgi voolab mööda ka neljast Armeenia ajaloolisest pealinnast: Anist, Bagaranist, Jervandašatist ja Jerazgavorsist.

Ajalugu

Kui vallutusplaanidega Bütsantsi sõjavägi saabus 1041. aastal Armeeniasse Širaki maakonda, siis kogunesid Armeenia kindrali Vahram Pahlavouni käsul nende vastu kokku kohalikud Armeenia aadlikud (nakharar'id). Vahram valis välja 30 000 jalaväelast ja 20 000 ratsaväelast ning moodustas nendest kolm divisjoni. Nad lõid rünnaku tagasi, kuid lahing kujunes nii raevukaks, et lahingutegevuse käigus valatud veri olevat voolanud Ahhurjani jõkke ning värvinud selle vood punaseks.

Ahhurjani jõe sillad

Ahhurjani jõel on mitu keskaegse silla varet. Näiteks sild, mis asus Ani linna lähedal, pärineb arvatavalt 13. sajandist pKr, sest lähedusest leitud kirjutise kohaselt tehti seal 14. sajandi alguses silla juurdepääsurambiga seotud ehitustöid. Silla ainus kaar on nüüdseks kokku kukkunud ning järele on jäänud üksnes kõrged toestusstruktuurid, mis olid võib-olla osaks kindlustatud väravast. 19. sajandi rändurite teatel oli varem silla kõrval ka valvepunkt, kuid praeguseks on see kadunud.
Rein Ahas

Rein Ahas (10. detsember 1966 – 18. veebruar 2018 Tartu) oli eesti geograaf, Tartu Ülikooli inimgeograafia professor.
Ta lõpetas aastal 1984 Luunja Keskkooli. Aastal 1991 lõpetas ta Tartu Ülikooli bioloogia-geograafiateaduskonna geograafia osakonna, spetsialiseerudes eriprogrammi alusel loodusgeograafiale ja looduskaitsele. Magistrikraadi geograafia alal sai ta samas ülikoolis 1994. aastal ja doktorikraadi 1999. aastal.
Rein Ahas on põhiliselt töötanud Tartu ülikooli geograafia osakonnas. 2004–2006 oli ta TÜ inimgeograafia õppetooli hoidja ning alates 2006. aastast oli ta TÜ inimgeograafia ja regionaalplaneerimise õppetooli juhataja, professor. 
Ta on olnud külalisprofessor Oxfordis, USAs, Austrias, Rootsis, Belgias ja Soomes.

Teadustöö

Oma uurimistöödes pühendus ta esmalt fenoloogiale, hiljem aga positsioneerimise rakendamisele inimgeograafias. Ahas on esinenud keskkonna- ja planeerimiseteemaliste ettekannetega konverentsidel, foorumitel ja avaldanud artikleid Eestis ja rahvusvaheliselt. Oma teadusartiklite eest on ta pälvinud rahvusvahelist tunnustust. 
Ta on ka laulutekstide ja luuletuste autor, tema sõnadele loodud laule on esitanud ansamblid Jääboiler ja Jäääär. 
Rein Ahas kukkus kokku 18. veebruaril 2018 Tartu maratonil. Ta toimetati Tartu Ülikooli Kliinikumi, kus ta hoolimata arstide jõupingutustest suri.
Mick Thomson

Mickael Gordon Thomson (sündinud 3. novembril 1973) on USA muusik, Slipknoti kitarrist.
Kergliiklustee

Kergliiklustee ehk jalgratta- ja jalgtee on kergliikluseks, st jalgsi, jalgrattaga, rulluiskudega jne, mitte mootorsõidukitega liikumiseks mõeldud tee.
Liiklusseaduse määratluse kohaselt on see "jalgrattaga, tasakaaluliikuri ja jalakäija liiklemiseks ettenähtud eraldi tee või teeosa, mis on asjakohaste liiklusmärkidega tähistatud".
Kergliiklusteed on olulised nii liiklusohutuse kui ka terviseedenduse seisukohalt, kuna jalakäijad ja jalgratturid on seal eraldatud autoliiklusest, samas on kergliiklusteed tähtsad tervisespordi võimaldamiseks.

Eestis on kergliiklusteede rajamine hoogustunud pärast taasiseseisvumist. Nende ehitusel on oluline, et kergliiklusteed moodustaksid pideva võrgustiku, mis soodustab tervislikke eluviise (vastandina liikumisele autode ja ühistranspordiga).
Mihhail Šahhovskoi-Glebov-Strešnev

Vürst Mihhail Valentinovitš Šahhovskoi (1864. aastast Šahhovskoi-Glebov-Strešnev, Михаил Валентинович Шаховской-Глебов-Стрешнев; 22. september 1836 – 2. veebruar 1892 Aachen) oli Venemaa sõjaväelane ja riigitegelane. 
Mihhail Šahhovskoi sündis Valentin Šahhovskoi (1801–1850) ja tema esimese naise Jelizaveta Aleksandrovna Muhhanova (1803–1836) pojana. Tal oli õde Natalja Šahhovskaja  ja tema vanem vend Aleksandr Šahhovskoi (1831–1906) oli õuemeister ja salanõunik.
1869. aastal määrati Mihhail polkovniku auastmes Riia sõjaväeringkonna staabiülemaks, seejärel oli ta aastail 1870–1875 Eestimaa kuberner ja ülendati kindralmajoriks. 
15. jaanuaril 1875 kanti ta Eestimaa rüütelkonna matriklisse suguvõsana nr 284.  
Vahemikus 1. jaanuar 1876 kuni 11. veebruar 1879 oli ta Tambovi kuberner. 
12. märtsil 1879 nimetati ta keisrinna Maria Fjodorovna asutatud heategevusühingu Moskva osakonna usaldusisikuks (почетный опекун Московского присутствия Опекунского совета ведомства императрицы Марии Федоровны) ja ta jäi sellele ametikohale kuni surmani. Pärast usaldusisikuks määramist elas ta peamiselt Moskvas. 1881 ülendati ta kindralleitnandiks ja talle anti Valge Kotka orden.
Oma viimastel eluaastatel oli ta tõsiselt haige ja 1891. aasta lõpus suundus ravile Saksamaale. Sealt ta tagasi enam ei tulnudki ja suri 55-aastaselt 2. veebruaril 1892 Aachenis.

Perekond

Ta oli 1862. aastast abielus Eugenie von Breverniga (Евгения Федоровна (фон Бреверн) Шаховская-Стрешнева-Глебова; ~1841–1924), kes oli Jägala mõisast pärit kindralmajor Ferdinand von Breverni (Федор Логгинович Бреверн; 1799/1802–~1863) ja Natalja Petrovna Glebova-Strešneva (Наталья Петровна Глебова-Стрешнева) tütar. Abikaasa ema oli Pjotr Fjodorovitš Glebovi ja Jelizaveta Petrovna Strešneva (surn. 1793) tütar, nende järgi sai Mihhail 1864. aastal õiguse kasutada kõigi kolme perekonnanime järgi vürst Šahhovskoi-Glebov-Strešnevi nime.
1864. aastal päris 23-aastane abikaasa Eugenie oma ema esivanematele Glebovitele kuulunud Pokrovskoje-Strešnevo mõisa Moskvas 
 
Eugenie Šahhovskaja-Glebova-Strešneva järgi on nimetatud 1901. aastal valminud Moskva–Vindavi raudteelõigul (:ru:Московско-Виндаво железная дорога) asuv Šahhovskaja asula ja Šahhovskaja raudteejaam (Железнодорожная станция Шаховская).
Pärast abikaasa surma ostis riigidaam ja vürstinna Eugenie endale 275 000 rubla eest 9. märtsil 1911 Haapsalu külje alla, Ridala kihelkonnas asunud Uuemõisa mõisa koos Vilklaga, mis jäid tema valduseks kuni 1919. aasta maareformiga mõisad võõrandati.
Kureküla linnamägi

Kureküla linnamägi on muinaslinnus Põlva maakond, Räpina vald, Mägiotsa külas, Vahevälja maadel.

Kirjeldus

Linnamäe pikliku, algselt ligikaudu 300 m pikkuse ja jalamil umbes 50 m laiuse põhja-lõunasuunalise seljaku pealispind oli 15-20 m laiune. Mäe põhjapoolses otsas on madal 6-7 m laiune vallitaoline kuhjatis. Mäe lõunapoolne ots on kruusavõtmisega hävitatud. Linnus on dateeritud I aastatuhande algusesse.
Gunta Virkava

Gunta Virkava (sündinud 28. jaanuaril 1951) on läti näitleja. Ta lõpetas 1975. aastal Läti Riikliku Konservatooriumi Teatriteaduskonna ja töötas samast aastast alates kuni 2016. aasta detsembri lõpuni näitlejana Läti Rahvusteatris.
Alates 1967. aastast on ta mänginud paljudes filmides. Sealhulgas on ta mänginud peaosa Tallinnfilmi 1971. aastal valminud mängufilmis "Don Juan Tallinnas".
Elsa Lippmaa

Elsa Lippmaa (29. oktoober 1908 – 6. aprill 1937 Tartu) oli eesti õpetaja ja Naiskodukaitse Pärnumaa ringkonna esinaine.
Ta oli 1926–1929 ja 1936–1937 Eametsa Algkooli juhataja ja 1929–1936 Sauga algkooli õpetaja. 1928 sai ta Naiskodukaitse Sauga jaoskonna ja 20. augustil 1931 Pärnumaa ringkonna esinaiseks.
Ta oli ka Pärnu Põllumeeste Konvendi liige.
Maetud Vana-Pärnu kalmistule.
Čierna hora

Čierna hora (tõlkes Must mägi) on mäestik Slovakkia lääneosas, mis on osa Lääne-Karpaatidest ja ühtlasi on see ka osa Slovaki maagimäestikust. Selle regiooni kõrgeim tipp on Roháčka (1028,5 m).
Mäestik on oma nime saanud seda katvate metsade järgi. Metsad katavad sellest 70 %, valdavaks liigiks on harilik pöök. Geoloogiliselt moodustavad selle kildad ja paragneiss, põhja- ja lõunanõlvadel esinevad kvartsiit ja savikildad.
Mäestiku lõunaosas Hornádi ülemjooksul asub Hornádi eelmäestik. Selle kõrgeimaks osaks on Hŕbok (573 m), lõunaosas on valdavad kõrgused 210 meetrit üle merepinna. Sellest põhja poole jääb Sopotnica kõrgustik, mille kõrgeimaks kohaks on Somár (701 m). Madalam piirkond on kõrgustiku edelaosa (240 m). 
Mäestiku edelaosas asub Pokryvy, mille kõrgeim koht on Vysoký vrch (851 m). Madalam on piirkonna kaguosa (250 m).
Mäestiku kesk- ja põhjaosa moodustab Bujanovská kõrgustik. Selle kõrgeim koht on Suchý vrch (799 m). madalam on kõrgustiku kaguosa (280 m). Looduskaitse all on Bujanovská tammik, lisaks on seal kaitse alla võetud veel Margeciany küla lähistel asuv lõik Lubeníku-Margeciany murranguvööndist.
Mäestiku põhjaosas asub selle kõrgeim osa Roháčka, mille kõrgeimaks kohaks on samanimeline mägi. Ülejäänud tipud on madalamad, selle kõrguselt teine tipp on Koľvek (800 m). Piirkonna madalamad osad jäävad lõunasse, kus piirkond ulatub 330 meetrit üle merepinna.
Jaan Krossi Sihtasutus

Jaan Krossi Sihtasutus on Eesti sihtasutus. Asutus annab aastast 2010 välja Jaan Krossi kirjandusauhinda. 
Asutus registreeriti Äriregistris 2009.
Sanskritikeelne Vikipeedia

Sanskritikeelne Vikipeedia (sanskriti keeles संस्कृतविकिपीडिया, Saṃskṛta Vikipīḍiyā) on Vikipeedia sanskritikeelne versioon.
Sanskritikeelne Vikipeedia sai alguse 2003. aasta detsembris, esimene artikkel kirjutati 21. märtsil 2004.
Seal on 11407 artiklit, millega see on artiklite arvult 141. keeleversioon.
Tour Gambetta

Tour Gambetta on 104 meetri kõrgune elupindadega pilvelõhkuja, mis asub Pariisi kõrghoonestatud ärikeskuses La Défense'is.
Anortosiit

Anortosiit on faneriitne süvakivim, mis koosneb peamiselt plagioklassist.
Rahvusvahelise geoloogiaühingu tardkivimite klassifikatsiooni järgi sisaldab anortosiit kvartsi 0–5% (protsent kvartsi ja päevakivide koguhulgast), päevakividest moodustab plagioklass üle 90% ning värviliste mineraalide sisaldus on alla 10%. Värvilistest mineraalidest on anortosiidi koostises tavalisemad pürokseen, oliviin ja Fe-Ti oksiidid.
Anortosiit moodustab kooslusi aluseliste süvakivimitega, näiteks gabroga. Et plagioklassi tihedus on raua- ja magneesiumirikastest värvilistest mineraalidest väiksem, on anortosiidi puhul tegemist enamasti kumulaatkivimiga. Erinevalt enamikust kumulaatidest ei ole anortosiiti moodustavad mineraalid vajunud intrusiooni alaossa, vaid vastupidi tõusnud ülespoole, moodustades seal valdavalt plagioklassist koosneva kivimi. Erinevalt enamikust süvakivimeist ei ole anortosiidil vulkaanilist ekvivalenti.
Anortosiit on levinud kivim näiteks Kuul. Kuu mägismaad koosnevadki peamiselt anortosiidist, "mered" aga basaldist.
Vene koolkonna mõjul on mõnede Eesti geoloogide seas siiani levinud anortosiidi nimetamine labradoriidiks. Seda seepärast, et anortosiit koosneb peamiselt mineraal labradorist (plagioklassi number 50–70). Seetõttu arvatakse mõnikord, et ju siis anortosiit koosneb anortiidist (plagioklassi number 90–100), mis aga ei ole tõsi. Anortosiit koosneb peamiselt labradorist, vahel ka oligoklassist, andesiinist ja bütauniidist, kuid otsmisi plagioklassi rühma mineraale anortiiti ja albiiti anortosiit reeglina ei sisalda.