google/wiki40b huggingface dataset:
Norra mõisa matkarada

Norra mõisa matkarada on Järva vallas Järvamaal asuv matkarada.

Raja tutvustus

Norra mõisa matkarada on 1,2 kilomeetrit pikk ja asub Norra külas. Rajal on 1 suur infotahvel, 1 väike infotahvel, 1 viit ja 5 silda. Rada algab ja lõppeb suure infotahvli juures, mis asub Norra allikajärve juures, ning selle läbimiseks kulub umbes 30 minutit. Liikuda tohib ainult jalgsi ettevalmistatud rajal. Matkarajal on telkimine ja lõkke tegemine keelatud.

Vaatamisväärsused

Raja lähedal on Norra mõisa park koos vääriselupaigaga, Norra allikajärv ja Norra oja.
Peeter Semjonov

Peeter Semjonov (sündinud 2. veebruar 1936 Tallinnas) on endine Eesti poksija.
Semjonov poksis aastatel 1954–1959 Tallinna Tööjõureservides, kus tema treener oli Martin Linnamägi.
Semjonov oli raskekaalus (üle 81 kg) Eesti NSV meister (1955). Ta osales Eesti NSV ja Leedu NSV 1956. aasta sõpruskohtumisel raskekaalus (üle 81 kg) ja kaotas oma kohtumise.
Semjonov sai Tööjõureservide üleliidulistel meistrivõistlustel raskekaalus (üle 81 kg) III koha (1956). Ta oli 1958. aastal Leningradi oblasti meister poolraskekaalus (kuni 81 kg). Ta tegutses hiljem poksikohtuniku ja -treenerina.
Vorbuse vald

Vorbuse vald (saksa keeles Forbushof) oli vald Tartumaal Tartu-Maarja kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1939.
Valla alal asus Vorbuse ja Ilmatsalu mõis.
Võhma vald

Võhma vald (saksa keeles Wechma) oli vald Saaremaal Mustjala kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1892 ja siis liideti see vald Mustjala vallaga.
Metsapoole

Asustus

Lähtudes vähestest arheoloogilistest leidudest ja ka piirkonna nime arvatavast tähendusest (metsa pool eesti keeles) peetakse Metsapoolet suhteliselt hõredalt asustatud alaks. Tähtsamad keskused paiknesid Skulte, Limbaži ja Liepupe linnuse juures, millest üks oli ilmselt ka 1226. aastal allikates märgitud Metsapoole linnus (castrum Mezepol). Piirkonna olulisust tõstis seda läbiv tee Riiast Soontaganasse ja edasi Eestimaale.

Metsapoole Riia peapiiskopkonna osana

Metsapoolet mainitakse esimest korda Henriku Liivimaa kroonikas, kui pärast 1206. aasta Turaida liivlaste ja Väina liivlaste ebaõnnestunud ülestõusu Riia piiskopi Alberti ja ristisõdijate vastu kõik liivlaste alad riialastelt rahu ja ristimist palusid. Metsapoolesse saadeti ristimist läbi viima ja kirikut ehitama preester Alexander. Järgmisel aastal otsustasid piiskop Albert ja Mõõgavendade ordu omavahelise kokkuleppega, et Metsapoolest saab Riia piiskopkonna valdus. Piirkonna varasem, ristimiseelne, poliitiline staatus, seesmised võimusuhted ja sidemed naabritega pole teada. Nüüdsest tekkis Metsapoole elanikel kohustus tasuda piiskopile makse ning osaleda tema korraldatud sõjakäikudel paganate, peamiselt veel ristimata eesti hõimude vastu.
Riia piiskopi võimu kinnistumine võttis aga aega. Nii käisid Henriku Liivimaa kroonika järgi Metsapoole Aģe jõe äärsed liivlased 1210. aastal kuralasi Riia linna ründama kutsumas. Pärast Riia edutut piiramist kuralaste poolt andsid liivlased piiskopile hüvitist ja lubasid edaspidi taas ustavad olla. Järgmisel aastal korraldatud Soontagana-vastase sõjaretke eel võtsid ristisõdijad kohaliku abiväe truuduse kindlustamiseks Metsapooles pantvange.
Lisaks arvukatele sõjakäikudele piiskop Alberti ja Mõõgavendade ordu vaenlaste vastu, millest oldi kohustatud osa võtma, sai ka Metsapoole ise paganate, peamiselt läänemaalaste rüüsteretkete tõttu korduvalt kannatada.
Kannikeseõieline säntpoolia

Kannikeseõieline säntpoolia ehk varjukannike ehk aafrika kannike (Saintpaulia ionantha) on gesneerialiste sugukonda säntpoolia perekonda kuuluv taimeliik.
Taim kasvab looduses Tansaanias Usambara mägedes. Toataimena kasvatatakse selle hübriide teiste sealsete liikidega.
Taime õied meenutavad kannikese õisi ja esimestel sortidel olid ka kannikese moodi violetsed. Taim ei ole kannikese sugulane.

Kasvatamine

Säntpoolia ei taha otsese päikese käes olla, ehkki valguse vastu tal pole väga midagi. Samas kannatab ka hämaramas toas pidamist. Vajab niiskust, aga mitte väga märga (kilekotiga ei tasu katta), muidu lähevad juured mädanema. Ei nõua igapäevast tähelepanu. Kuivanud lehed ja ära õitsenud õied tuleks küünte või kääridega ära lõigata (õied tulevad tihtipeale ka kerge sikutamise peale), et uutele võrsetele kasvamiseks jõudu anda.
Õige kasvatamise puhul õitseb tihtipeale aasta ringi. Ettevaatust väetamisel!
Libeeria

Ajalugu

Libeeria rajasid 19. sajandi alguses Ameerikast ümberasunud vabastatud orjad. Riik kuulutati iseseisvaks 26. juulil 1847. Orjade järeltulijad hoidsid võimu pikka aega enda käes, põliselanikud said hääleõiguse alles 1960ndatel. Aastal 1980 toimunud riigipöördega haarasid võimu põliselanikud Samuel K. Doe juhtimisel.
Libeerias oli aastatel 1989–1996 ja 1999–2003 kodusõda.
Aastal 2003 valiti presidendiks Charles Ghankay Taylor, kuid kodusõda jätkus peagi pärast Taylori võimuleasumist. Sõja lõpetas alles ÜRO vägede sekkumine ja Taylori loobumine presidendiametist.
8. novembril 2005 toimunud presidendivalimistel valiti presidendiks Ellen Johnson-Sirleaf, kellest sai esimene Aafrika naine, kes on valitud presidendiks.

Religioon

Elanikest 40% on kristlased ja 20% moslemid.

Rahvatervis

2014. aasta Ebola viirushaiguse epideemia tõttu kuulutas Libeeria president Ellen Johnson Sirleaf augustis 2014 riigis välja eriolukorra.
Libeerias oli 2003. aastal 50 arsti ja 1000 meditsiiniõde - käimasoleva epideemia ajal on WHO andmetel Libeerias ebolasse surnud 80 ja nakatunud 184 meditsiinitöötajat.
WHO andmetel oli, 3. mai 2015 seisuga, registreeritud Ebolasse nakatunuid 10564 ja surnuid 4716
9. mail 2015 tunnistas WHO Ebola viiruse epideemia Libeerias lõppenuks, viimane laboratoorselt kinnitatud surmajuhtum registreeriti 28. märtsil 2015.
Buru regentkond

Haldusajalugu

Praegustes piirides Buru regentkond tekkis, kui 2008. aasta seadusega nr 32 moodustati 1999 moodustatud Buru regentkonna lõunaosast Lõuna-Buru regentkond.

Regentkonnavalitsus

Regent (bulati) on 2009. aasta oktoobri seisuga Husni Hentihu, regendi asetäitja Ramli Umasugi.

Halduskeskus

Regentkonna keskus on Namlea.
Bigbank Tartu

Bigbank Tartu (ka Tartu Pere Leib, Pere Leib Tartu) on Eesti võrkpalliklubi. Klubi haldab MTÜ Duo Spordiklubi.
Võrkpalliklubi asutati 1999.
Klubi tuli 2006., 2012. ja 2014. aastal Eesti meistriks. Balti liiga on võidetud 2012., 2015. ja 2019. aastal.
Viskooskiud

Viskooskiud (inglise rayon) on tselluloosist saadav tehiskiud, mida põhiliselt kasutatakse mitmesuguste tekstiilide valmistamiseks.
 Viskooskiudu (tsellulooskiudu) valmistatakse puidu tselluloosist selle töötlemisel naatriumhüdroksiidi (NaOH) ja süsinikdisulfiidiga (CS₂). Nii saadakse vees lahustuv tselluloosksantogenaat, mille lahus – viskoos – surutakse läbi peente avadega pihusti ja moodustunud peened joad suunatakse otse sadestusvanni, kus ksantogenaat happelises keskkonnas laguneb ja sadenevad tahked peaaegu puhta tselluloosi kiud. Kiudusid venitatakse, nii et tselluloosi makromolekulid orienteeruvad pikisuunalisteks ja niidi tugevus kasvab. Neist kiududest saab kedrata tugevat niiti mitmesugusteks otstarveteks. Tuntuimad on siidi meenutavad materjalid nagu viskoossiid ja staapel (tsellvill).
Mihhail Goltisson

Mihhail Aleksandrovitš Goltisson (sündinud Michel Goltisson, 16/28. oktoober 1870 Kroonlinn – 15/28. veebruar 1914 Peterburi) oli juudi päritolu vene helilooja ja laulja (tenor).
Ta õppis 1894–1901 Peterburi konservatooriumis (diplom 1/14. detsembril 1905) ja oli 1909–1914 ajakirja Muzõka i Penije toimetaja.
1901 salvestas ta esimesed kuus eestikeelset heliplaati (esimesena August Weizenbergi laulu Karl August Hermanni sõnadele "Paistab sügisel ka päikene", mis on ka säilinud) ja esimese soomekeelse heliplaadi.
1903 esines ta Eestis.
Vello Pähn

Vello Pähn (sündinud 30. mail 1958) on eesti dirigent.
2012. aastast on ta Estonia teatri loominguline juht ja peadirigent.
Johann Christian Bach

Elulugu

Johann Christian Bach sündis Johann Sebastian Bachi ja Anna Magdalena Bachi pojana Leipzigis, Saksamaal. Tema isa oli poja sünni ajaks juba 50-aastane, millest võib ka tuleneda Johann Christiani loomingu erinemine tema isa omast. Algse muusikalise hariduse sai ta isalt. Pärast oma isa surma, kui Johann Christian Bach oli 15-aastane, asus Johann Christian koostööle oma vanuselt teise poolvenna Carl Philipp Emanueliga, kes oli temast 21 aastat vanem ning keda tollal peeti Bachi poegadest muusikaliselt kõige andekamaks.
Ta nautis paljutõotavat karjääri alul helilooja, seejärel artistina, mängides koos Carl Friedrich Abeliga, kes oli tähelepanuväärne viola da gamba mängija. Ta komponeeris kantaate, kammermuusikat, klaviiri- ja orkestrimuusikat, oopereid ja sümfooniaid.
Bach elas 1756. aastast pikemat aega Itaalias, õppides koos Padre Martiniga Bolognas. 1760. aastal sai temast Milano katedraali orelimängija. Itaalias vahetas Johann Christian usku ning hakkas katoliiklaseks. 1762. aastal läks Bach Londoni Kuninglikku teatrisse kolme ooperi esmaesitusele nende seas oli ka Bachi "Orione". See teos tegi ta Inglismaal tuntuks ning Johann Christian palgati kuninganna Charlotte'i muusikaõpetajaks.
1766. aastal kohtas ta sopran Cecilia Grassit ning peatselt nad abiellusid. Nende abielu kestis 11 aastat, lapsi sellest ei sündinud.
Johann Christian Bach suri Londonis 1782. aasta esimesel päeval. Ta on maetud St. Pancras Old Churchi surnuaeda Londonis.
Naine vaasiga

"Naine vaasiga" on kujur Ernst Kirsi 1960. aastal loodud graniitskulptuur Tartus, Tartu Katoliku Kooli Oru tänava õppehoone, nn Joosepi maja esisel haljasalal.
Alfred Korba

Alfred Korba (3. september 1925 – 4. september 2005) oli eesti kirjastustegelane.
1939. aastal lõpetas ta Tallinna 17. Algkooli. 1946. aastal lõpetas Tallinna Elektromehaanikatehnikumi masinaehitusosakonna. 1955. aastal lõpetas ta Tallinna Polütehnilise Instituudi mehaanikateaduskonna masinaehitustehnoloogia, metallilõikepinkide ja -instrumendite eriala.
Ta oli pikka aega kirjastuse Valgus tootmisalase kirjanduse toimetuse juhataja.
Ta on maetud Tallinna Metsakalmistule.
Aderkas

Aderkas on Liivimaa, Eestimaa ja Saaremaa aadlisuguvõsa. Esimese allikates esineva perekonnaliikmena on teada Riia peapiiskopi vasall Johannes de Adricas (1277).
Alastair Windsor, Connaughti hertsog

Sünd

Alastairi vanemad olid Arthur Connaught, kuninganna Victoria lapselaps, ning Alexandra Connaught, Edward VII lapselaps. Kuninganna Victoria järeltulijana meesliini pidi oli ta sünnijärgne tiitel 'tema kõrgus Connaughti prints Alastair'.
Prints ristiti oma vanemate kodus ning tema ristivanemad olid vanaonu George V, tema naine kuninganna Alexandra, Hispaania kuningas Alfonso XIII (kelle eest oli kohal lord Farquhar), vanatädi Mary, kuninglik printsess, vanaisa Arthur ning vanatädi, Argylli hertsoginna Louise Campbell.

Windsori dünastia

20. novembril 1917 andis kuningas välja seaduse, mis piiras printsi ja printsessi tiitli nimetuse 'kuninglik kõrgus' andmise monarhi lastele, poegade lastele ja Walesi printsi elusoleva vanima poja elusolevale vanimale pojale. Teised monarhi lapselapsed pidid saama niisuguse tiitli ja nimetuse nagu hertsogi lapsed. Seega sai Alastairist Alastair Arthur Windsor, MacDuffi markii. Ta kasutas oma ema tiitlit, kuna oli sellele järjestuses esimene.

Armeeteenistus

Alastair õppis Bryanstonis ja Sandhurstis. Jaanuaris 1935 sai temast Royal Scots Greys'ide all leitnant. Ta saadeti 1936 Egiptusesse, kust ta 1939 saadeti Kanadasse. Alastair oli ka Athlone'i krahvi Alexander Cambridge'i adjutant, sellal kui viimane oli Kanada kindralkuberner.
Alastairi isa suri 1938 ning kui 1942 suri ka tema vanaisa, sai Alastairist teine Connaughti ja Strathearni hertsog ning Sussexi krahv. Need tiitlid kadusid Alastairi surmaga.

Surm

Alastair suri 26. aprillil 1943 Rideau Hall'is Ottawa lähistel, kus ta viibis Alexander Cambridge'i ja tema naise külalisena. Tema surma asjaolud olid mõnevõrra ebatavalised: ta jäi ilmselt magama avatud akna all ning suri alajahtumise tõttu. Tema tuhk sängitati Mar Lodge'i kabelisse Aberdeenshires. Pärast Alastairi ema surma 1959 sai kolmandaks Fife'i hertsogiks ja MacDuffi markiiks Alastairi tädipoeg James Carnegie.
Pagari külanõukogu

Pagari külanõukogu oli külanõukogu Kohtla-Järve rajoonis. Külanõukogu eksisteeris 1945–1960 ja seejärel liideti see Mäetaguse külanõukoguga.
Félix Díaz

Elukutselisena

Díaz jätkas juunis 2009 poksimist elukutselisena. Ta on seni (seisuga 27. aprill 2018) pidanud 22 kohtumist, millest on võitnud 19 (neist 9 nokaudiga) ja kaotanud 3 (neist ühe nokaudiga) kohtumist.
Chardonnay

"Chardonnay" [šardonn'ee] on Burgundiast pärinev viinamarjasort, mida kasutatakse tuntud valgete sordiveinide valmistamiseks. "Chardonnay'd" kasutatakse ka šampanja koostises; on olemas ka sajaprotsendiliselt "Chardonnay" marjadest valmistatud blanc de blancs šampanjad. Prantsusmaal tehakse "Chardonnay" sordist Chablis' veini ning rikkalikke valgeid burgundereid.

Kasvatamispiirkonnad

"Chardonnay" on maailma levinuim viinamarjasort. "Chardonnay'le" sobivad nii jaheda kliimaga alad kui ka soojad, kuivad alad. Tema peamised kasvualad jäävad Ameerika Ühendriikidesse (California), Austraaliasse, Prantsusmaale (Burgundia, Langudoc-Roussilion, Champagne), Itaaliasse, Tšiilisse, Lõuna-Aafrikasse ja Argentinasse.

"Chardonnay'st" valmistatud veinide omadused

Chardonnay-vein on tavaliselt täidlane, suhteliselt suure alkoholisisaldusega ja tundub seetõttu mitte päris kuiv olevat. Sellest marjast valmistatud vein võib olla kerge, värske, elav, nooruslik, samas mõnes teises kliimas võine, kreemjas, kompleksne ja korraliku arengupotentsiaaliga.
Jakob Vares

Jakob Vares (1. aprill 1890 Paistu vald, Viljandimaa – 2. juuli 1942 Ussollag, Solikamsk) oli Eesti politseinik.
Ta teenis Vene sõjaväes ja osales Esimeses maailmasõjas, langes 23. oktoobril 1914 haavatuna vangi. 1917. aastal tuli Jakob Vares Eestisse tagasi, oli novembrist 1918 kuni septembrini 1919 Viljandimaa miilitsaülem ja Viljandi komandant. 1920. aastate algul töötas ta Põllutööministeeriumis ja oma talus. 
1925. aastal läks Jakob Vares tagasi politseiteenistusse, oli aasta lõpuni Petserimaa politseiülem, seejärel Võru-Petseri abiprefekt, 1. aprillist 1927 Viljandi-Pärnu abiprefekt, alates 1. augustist 1931 Tartu-Valga prefekt. 2. kuni 27. juunini oli Jakob Vares Jaan Tõnissoni valitsuse poolt ametist vabastatud. 1. septembril 1934 nimetati Jakob Vares Viljandi-Pärnu prefektiks. 
19. septembril 1940 arreteeriti ta NKVD poolt kodutalus.
Männi-vaigumähkur

Levila

Neid võib kohata Euroopas ja Venemaa idaosas.

Kirjeldus

Männi-vaigumähkuri areng kestab 2 aastat. Röövikud toituvad hariliku männi võrsetest ja talvituvad puu otsas – männivaigust pesakookonis. Teisel aastal suureneb männivaigust pesa ning röövik talvitub taas kord ja nukkub varakevadel sealsamas.
Knut Vollebæk

Knut Vollebæk (sündinud 11. veebruaril 1946 Oslos) on Norra diplomaat ja poliitik, kes oli Norra välisminister 1997–2000.
Ta on töötanud diplomaadina New Delhis, Madridis ja Harares. 1991–1993 oli ta Norra saadik Costa Ricas.
2001–2007 oli ta Norra suursaadik Ameerika Ühendriikides.
1. oktoobrist 2007 16. juulini 2013 oli ta Euroopa Julgeoleku- ja Koostööorganisatsiooni rahvusvähemuste komissar.
Ta kuulub Kristlikku Rahvaparteisse.
1969. aasta Eesti NSV – Soome sõpruskohtumine poksis

1969. aasta Eesti NSV – Soome sõpruskohtumine poksis toimus 17. jaanuaril Helsingis. Eesti NSV võitis 6:4.
Kärbeskaal (kuni 51 kg): Vjatšeslav Antonov (Eesti NSV) - Sven Öling (Soome) 2 - 1
Kukk-kaal (kuni 54 kg): Jouko Lindberg (Soome) - Valeri Barkov (Eesti NSV) 2 - 1
Sulgkaal (kuni 57 kg): Risto Westerberg (Soome) - Voldemar Krimm (Eesti NSV) tulemus pole teada
Kergekaal (kuni 60 kg): Aleksandr Trifonov (Eesti NSV) - Paavo Aho (Soome) RSC 3
I kergekeskkaal (kuni 63,5 kg): Kari Meronen (Soome) - Ilja Ehrport (Eesti NSV) KO 3
II kergekeskkaal (kuni 67 kg): Priidik Kippar (Eesti NSV) - Kari Ruonala (Soome) 2 - 1
I keskkaal (kuni 71 kg): Vladimir Baibakov (Eesti NSV) - Mikko Saarinen (Soome) 2 - 1
II keskkaal (kuni 75 kg): Reima Virtanen (Soome) - Aniss Murtazin (Eesti NSV) tulemus pole teada
Poolraskekaal (kuni 81 kg): Pavel Dubovik (Eesti NSV) - Jorma Väisänen (Soome) 3 - 0
Raskekaal (üle 81 kg): Juri Kudrjašov (Eesti NSV) - Soomel polnud selles kaalus võistlejat ja Soomele arvestati loobumiskaotus
Selle asemel peeti lihtsalt sõpruskohtumine, kus Kudrjašovi vastane oli Rootsis elav Soome esindaja Gunnar Pinaitis. Kudrjašov võitis 3 - 0.
Kitseküla raudteepeatus

Kitseküla raudteepeatus on raudteepeatus Tallinnas Pärnu maantee viadukti ja Ida-Tallinna Keskhaigla Magdaleena üksuse vahetus läheduses. Kitseküla raudteepeatuses peatuvad Elroni elektri- ja diiselrongid. Piletihinnalt kuulub peatus I tsooni, mille piires liiklemine on tallinlasele tasuta.
Kitseküla raudteepeatus asub Balti jaamast 2,9 km kaugusel.
2013. aasta suvel valmisid Kitsekülas uued 550 mm kõrgused täispikad perroonid, tänu millele toimub sisenemine ja väljumine nüüd terve rongi ulatuses. 2008. aastal ehitatud 30 m pikkused perroonid lammutati. 
Peatus sai nime Kitseküla asumi järgi.
Raudteepeatuses kesklinna sõidusuunal väljuvad inimesed satuvad Tehnika tänavale. Tapa sõidusuunal väljuvad inimesed satuvad Kauba tänavale. Mõlemalt sõidusuunalt saab treppide abil tõusta Pärnu maanteele, mis peatusest pisut ida pool viadukti abil raudtee ületab.
Pärnu maanteel saab ümber istuda trammidele number 3 (Tondi–Kadriorg) ja 4 (Tondi–Ülemiste) ning bussidele number 5, 14, 18 ja 36.
Kitseküla raudteepeatus avati 10. novembril 2008. Peatus (samuti Urda ja Padula raudteepeatus) ehitati Euroopa Regionaalarengufondi projekti raames.
Xai-Xai

Xai-Xai [šai-šai] (1928. aastani Chai-Chai; 1928–1975 João Belo auks Vila de João Belo ehk João Belo ehk Vila João Belo) on linn Mosambiigi lõunaosas, Limpopo jõe suudme juures India ookeani ääres, Gaza provintsi ja Xai-Xai ringkonna halduskeskus.
2007. aasta rahvaloenduse järgi oli elanike arv 116 343.
Linnas on india pähklite töötlemise tehas sadam ja lennujaam.
Kesklinnast 10 km kaugusel on Xai-Xai rand, mis on turismisihtkoht.
Xai-Xai on katoliku kiriku Xai-Xai piiskopkonna keskus.
Veebruaris 2000 sai linn Limpopo üleujutuse (2000. aasta Mosambiigi üleujutus) tõttu tõsiselt kannatada.
Maskoŭskaja metroojaam

Maskoŭskaja metroojaam (vene keeles Московская (Moskovskaja metroojaam), valgevene Маскоўская (transkribeerituna Maskovskaja metroojaam)) on üks Minski metroo jaamadest Maskoŭskaja liinil Pieršamajski rajooni territooriumil.
Jaam avati 30. juunil 1984. Algselt oli see liini lõppjaamaks. Jaama perroon on 10 meetri laiune ja 102 meetri pikkune, see asub 7,9 meetri sügavusel maa all. Selle ehitusel kasutati ühendatud raudbetoonist elemente. Kasutusel olevad värvid on valge, punane ja kuldne. Seinal on mosaiikstiilis ornament, mille keskmes on Moskva Kremli stiliseeritud kujutis. Põrandat katavad tumepunased lihvitud graniidist plaadid, mille vahel on helehallidest plaatidest muster. Üks jaama väljapääsudest asub  aastal 1990 avatud Maskoŭskaja autobussijaama hoone lähistel. Ka  algab jaama lähistelt Minski lasteraudtee.
Jaam kandis kuni aastani 1984 projektis nime Vałhahradzkaja, kuna see pidi asuma Vałhahradzkaja tänaval. Seejärel valmis kava nimetada  osa Lenini nime kandvast tänavast ümber Maskoŭskaja tänavaks, mis aga ei teostunud. Kuna see kavandatav uus tänav asus ehitatava metroojaama juures, hakkas seda nime kandma ka jaam.
Lo Tui

Lo Tui (ka Loreida Tui, aastast 1937 Lo Seliaru ja Loreida Seliaru; 21. juuli 1908 Tallinn – 3. september 1979 Tallinn) oli eesti näitleja, lavastaja ja kostüümikunstnik.
Ta lõpetas aastal 1926 Tallinna tütarlastegümnaasiumi, õppis aastatel 1926–1927 Ants Laikmaa ateljeekoolis maalimist ja lõpetas aastal 1930 Draamastuudio teatrikooli.
Ta töötas aastatel 1930–1952 Draamateatris ja aastatel 1952–1970 Eesti Nukuteatris. Ta on kirjutanud nukunäidendeid.

Isiklikku

Ta on olnud abielus Oskar Seliaruga.
Hierviaty

Ajalugu

Esimest korda mainitakse Hierviatyt aastal 1434. Aastal 1536 ehitati asulasse kirik, aga aastal 1563 sai Hierviatyst alev. 
Poola jagamisel läks Hierviaty aastal 1795 Venemaa koosseisu. Toona oli asula valgevene päritolu Domeykode suguvõsa valduses. Aastail 1899–1903 valmis asulas uus uusgooti stiilis katoliku kirik. Kuni 1917. aastani oli Hierviaty Venemaa Keisririigi koosseisus, 1919–1939 kuulus Poolale, 1939–1991 kuulus Nőukogude Liidu koosseisu. Aastal 1940 sai Hierviatyst küla.
Pierre Joseph Pelletier

Pierre-Joseph Pelletier (22. märts 1788 Pariis – 19. juuli 1842 Pariis) oli Prantsuse keemik ja farmatseut. Teda tuntakse uuringute eest taimsete alkaloidide vallas.
Pierre-Joseph Pelletier töötas toksikoloogia professorina Pariisi meditsiinikoolis École de Pharmacie.
Koos François Magendiega isoleeris Pelletier röga-oksejuurest (Carapichea ipecacuanha (Brot.) L.Andersson) emetiini (1817). Pelletier eraldas koos Vogeliga kurkumiini ja koos Joseph Bienaimé Caventou'ga kiniini (1820), kofeiini (1826),  strühniini (1817), kolhitsiini (1819) ja klorofülli. 
Pierre-Joseph Pelletier ja Filip Neriusz Walter isoleerisid  merimänni koore vaigust 1837 tolueeni.
Zulfiya

Zulfiya (ka Zulfija; õieti Zulfiya Israilova; 14. märts (1. märts) 1915 Taškent – 1996 Taškent) oli usbeki luuletaja.
Prints Patricki saar

Prints Patricki saar on saar Põhja-Jäämeres, läänepoolseim Kuninganna Elizabethi saartest.
Pindala 15 848 ruutkilomeetrit. Saar on künklik, kõrgus kuni 279 m.
Kuulub Kanada Loodealade koosseisu ja on pindalalt Kanada 14. saar. Saar on asustamata. 1948–1997 oli saarel ilmajaam, kus viibisid ajutiselt meteoroloogid.
Saare avastas 1853 George Mecham. Saar sai hiljem nime prints Arthur William Patricki, Connaughti krahvi järgi.
Cottonwoodi maakond

Ajalugu

Maakond moodustati 1857. aastal.
Ma olen siin

Sisu

Filmi peategelane on 17-aastane Raja, kes elab oma vanaema Olga ja 12-aastase vennaga maal. Raja isa on surnud, tema ema on aga Inglismaale tööle läinud. Vanaema tahab talu maha müüa, kuid lapselapsed on selle vastu. Ootamatult vanaema sureb. Raja ja ta vend peavad seda varjama, et mitte lastekodusse sattuda. Raja on nüüd raskes olukorras, lisaks koolis õppimisele peab ka perekonda ülal pidama.
Antonio Cassano

Isiklikku

Antonio Cassano on 175 cm pikk ja kaalub 70 kg.
Kintsli mõis

Kintsli mõis (saksa keeles Künzli/Axelshof) oli Päidla mõisa karjamõis Otepää kihelkonnas Tartumaal, praegu jääb selle ala Valga maakonda Otepää valla maale.