Veneetsia Albaania

Veneetsia Albaania (veneti keeles Albania vèneta, albaania keeles Arbëria Venedikase, montenegro keeles ja serbia keeles Млетачка Албанија/Mletačka Albanija) oli mitme Veneetsia vabariigi Aadria mere äärse valduse ametlik nimetus. Piirkonna halduskeskus oli Kotori linn (Cattaro) ja 1797. aastal oli territooriumi suurus 738 km².
See Aadria mere kaguosas asunud territoorium hõlmas tänase Albaania põhjaossa ja tänase Montenegro lõunaossa jäävaid rannikualasid. Vahemikus 1392 kuni 1797 leidsid neis piirkondades Veneetsia valitsemise ajal aset mitmed olulised territoriaalsed muutused. 15. sajandi lõpuks kaotas Veneetsia vabariik Osmanite riigi laienemise tõttu oma peamised Albaania põhjaosas asunud valdused. Sellele vaatamata ei soovinud veneetslased loobuda oma formaalsetest nõuetest Albaania rannikule ja terminit "Veneetsia Albaania" hoiti jätkuvalt ametlikus kasutuses. Sellega osutati tänapäevase Montenegro rannikupiirkondades asunud järelejäänud Veneetsia valdustele, mis olid kontsentreerunud ümber Kotori lahe. Need alad jäid Veneetsia valdusse kuni vabariigi lõpuni aastal 1797. Campo Formio rahu järgi läks piirkond üle Habsburgide monarhiale.

Geograafia

Veneetsia vabariigis kasutati terminit "Veneetsia Albaania" riigi kõigi esialgsete valduste kohta, mis ulatusid Ragusa vabariigi lõunapoolsetest piirialadest Durrësini Albaania rannikul. Üldiselt ei ulatunud need valdused kaugemale sisemaale kui 20 kilomeetrit Aadria mere rannikust. Vahemikus Shkodëri piiramisest (1478–1479) kuni aastani 1571 kaotas Veneetsia tänase Albaania piiridesse jäävad alad.
Kuna osmanid vallutasid Antivari (Bar), Dulcigno (Ulcinj), Scutari (Shkodër) ja Durrëse, nihkus Veneetsia valduste lõunapiir pärast 1573. aastat Kufin'i (albaania keeles "Piir") külani Budva lähistel. Sellest ajast alates oli sealsete Veneetsiale kuulunud alade keskpunktiks Kotori laht ja valdused hõlmasid järgmisi linnu: Kotor, Risan, Perast, Tivat, Herceg Novi, Budva ning Sutomore. Vahemikus 1718 kuni 1797 laiendas Veneetsia vabariik oma territooriumi lõunasse Ragusa vabariigi suunas, säilitades samas ka Cattaro (Kotor) ja Budua (Budva) enklaavid.

Ajalugu

Veneetslased kontrollisid väikseid Lõuna-Dalmaatsia külasid sporaadiliselt juba 10. sajandi paiku, kuid ei allutanud neid oma kontrolli alla enne 1420. aastat. Veneetslased assimileerisid kohaliku dalmaatsia keele kiiresti veneti keelde. Renessansiaja alguses hõlmasid Veneetsia kontrolli all olevad territooriumid Montenegro ja Põhja-Albaania rannikualasid kuni Durrëseni välja. Viimati mainitud linna suutis Veneetsia aastal 1466 pärast sultan Mehmed II vägede piiramist küll säilitada, kuid linn langes Osmanite riigi vägede kätte aastal 1501. Sel ajal oli Veneetsia Albaania suhteliselt jõukas ja Kotori linna ümbritsev ala nautis suurt kultuurilist ning kunstilist arengut.
Kui Osmanite riik alustas 15. sajandil Balkani poolsaare vallutamist, suurenes Dalmaatsias märgatavalt kristlastest slaavlaste arv. Ajaloolase Oscar Randi andmetel muutus ajaloolise Veneetsia Albaania romaani keelt kõnelev rahvastik selle tulemusena 17. sajandi lõpuks piirkonnas juba vähemuseks.
Pärast seda, kui Prantsuse esimene vabariik oli Veneetsia vabariigi vallutanud, sai Veneetsia Albaaniast Campo Formio rahu tulemusel Austria keisririigi osa. 1805. aastal sõlmitud Pressburgi rahu järgselt kuulus piirkond Napoleoni Itaalia kuningriigile ja moodustas 1809. aasta Schönbrunni rahulepingu järgselt osa Prantsusmaa Illüüria provintsidest. Aastal 1814 sai piirkonnast taas Austria keisririigi osa.

Rahvastik

Veneetsia Albaania rahvastiku kohta leiab andmeid Dalmaatsia ajaloolase Luigi Paulucci raamatust Le Bocche di Cattaro nel 1810. Selle allika järgi oli suurem osa Kotori lahte (Bocche di Cattaro) ümbritsevate linlike piirkondade (Cattaro, Perasto, Budua jne) rahvastikust Veneetsia vabariigi valitsemise sajandite jooksul peamiselt veneti keelt kõnelev (umbes 66%).
Ent sisemaa alade rahvastikust kõneles 18. sajandi esimestel aastatel enam kui pool serbia-horvaadi keelt. Paulucci järgi elasid Albaania piiri ääres ka suured albaania keelt kõnelevad kogukonnad. Näiteks kõneles Ulcinj'i linna elanikest pool albaania keelt, veerand veneti keelt ja veerand slaavi keeli.