Maurice Greene

1995

Greene pääses USA koondises Rootsis Göteborgis toimunud maailmameistrivõistlustele. 5. augustil saavutas ta eeljooksus 10,26-ga teise koha Donovan Bailey (Kanada, 10,13) järel. Samal päeval jooksis ta vahejooksus 10,35, millega jäi oma jooksus 6. kohale ja langes välja. Ta saavutas 23. koha. Bailey tuli 9,97-ga maailmameistriks.

1996

Greene ei suutnud pääseda USA olümpiakoondisse ja vaatas Atlantas toimunud olümpiat tribüünilt. Bailey tuli olümpiavõitjaks maailmarekordiga 9,84.
Sama aasta septembris kolis ta Los Angelesse ja alustas koostööd treeneri John Smithiga, kelle juhendatavas treeningurühmas HSI treenis enamik mitte ainult USA, vaid kogu maailma sprindiparemikust.

1997

1997. aasta maailmameistrivõistlused kergejõustikus toimusid Ateenas ja Greene pääses USA koondisse. Ta jagas oma eeljooksus esikohta ajaga 10,32, mis kõigi eeljooksude peale andis alles 28. koha jagamise. See-eest tuli ta vahejooksus oma treeningukaaslase Ato Boldoni (Trinidad ja Tobago, 9,87) järel 9,90-ga teiseks, sellal kui ülejäänud vahejooksud osutusid palju aeglasemateks. Aega 9,90 kordas ta poolfinaalis, edestades Baileyt (9,91) ja Frankie Fredericksi (Namiibia, 9,93). Esimene poolfinaal oli palju aeglasem. Finaalis kordas Greene kergejõustiku MM-ide rekordit 9,86 ning tuli maailmameistriks Bailey (9,91) ja oma treeningukaaslase Tim Montgomery (9,94) ees.
4×100 m teatejooksus oli USA meeskond Brian Lewis, Tim Montgomery, Dennis Mitchell ja Maurice Greene ilmne soosik, aga katkestas eeljooksu. Maailmameistriks tuli Donovan Baileyst juhitud Kanada maailma hooaja tippmargi 37,86-ga.

1998

Greene osales New Yorgis 1998. aasta hea tahte mängudel ja võitis 100 m jooksu 9,96-ga Ato Boldoni ees (10,00). Brian Lewis oli kolmas ajaga kõigest 10,25.
USA meeskond koosseisus Jon Drummond, Tim Harden, Dennis Mitchell ja Maurice Greene võitis ka 4×100 m Kanada ees, kelle ankrumees oli Donovan Bailey (ajad 37,90 ja 38,23).

1999

1999. aasta sisemaailmameistrivõistlused kergejõustikus toimusid Jaapanis Maebashis 5.–7. märtsil. Greene osales ühel alal, 60 m jooksus. Eeljooksus saavutas ta 6,56-ga 2. koha, aga poolfinaalis püstitas sise-MM-ide rekordi 6,45 ja finaalis parandas seda 6,42-ga veelgi. Kaksikvõidu tõi USA-le Tim Harden (6,43).
Sel aastal püstitas Greene maailmarekordi nii 60 meetris (6,39) kui 100 meetris (9,79). Ta ületas Donovan Bailey maailmarekordi 9,84 ja alates elektroonilise ajamõõtmise kasutuselevõtust polnud keegi 100 m maailmarekordit nii palju parandanud. Hiljem ületas selle Usain Bolt, parandades maailmarekordit veelgi rohkem.) Ühtlasi sai Greene esimeseks meheks, kelle käes on korraga nii 60 kui 100 m maailmarekord. Samuti kordas Greene Bailey nimel olevat 50 m siserekordit ja mõlemad, nii 50 kui 60 m maailma tippmark, püsivad tänapäevani.
1999. aasta maailmameistrivõistlused kergejõustikus toimusid Hispaanias Sevillas ja Greene osales seal kolmel distantsil.
100 m jooksus võitis ta 21. augustil 1. eeljooksu 10,30-ga ja samal päeval 9,91-ga 5. vahejooksu Bruny Surini (Kanada, 9,95) ees. Need olidki vahejooksude kiireimad ajad. 22. augustil võitis kumbki oma poolfinaali võrdselt 9,96-ga. Samal päeval joosti finaal, mille Greene võitis MM-ide rekordi 9,80-ga, Surin jäi 9,84-ga teiseks.
200 m jooksus jäi Greene 5. eeljooksus 20,76-ga 3. kohale ja jagas kokku 22. kohta. 2. veerandfinaali ta seevastu 20,23-ga võitis. 25. augustil võitis Greene 20,10-ga esimese, palju aeglasema poolfinaali. Francis Obikwelu (Nigeeria) võitis teise poolfinaali 19,84-ga. 27. augustil ei suutnud Obikwelu aga finaalis oma aega korrata ja Greene tuli 19,90-ga maailmameistriks, Obikwelu jäi 20,11-ga kolmandaks. Greene on läbi aegade esimene mees, kes tulnud maailmameistriks nii 100 kui 200 m jooksus.
28. augustil joosti 4×100 m teatejooksu eeljooks ning juba esimeses eeljooksus olid koos USA ja Kanada. USA (Drummond, Montgomery, Lewis ja Greene) jooksis maailma hooaja tipptulemuse 38,06, aga Kanada, mille eest jooksid Bailey ja Surin, diskvalifitseeriti. 29. augustil joostud finaalis jooksis esikolmik sellest ajast paremini, aga USA-le kuulus ikkagi 37,59-ga kuldmedal Suurbritannia ja Brasiilia ees.

2000

2000. aasta suveolümpiamängudel Sydneys osales Greene kahel alal.
22. septembril võitis Greene 10,31-ga 6. eeljooksu ja samal päeval 10,10-ga ka 1. vahejooksu. 23. septembril võitis ta 10,06-ga teise, aeglasema poolfinaali. Finaalis, mis joosti samal päeval, saavutas Greene kindla võidu ja tuli olümpiavõitjaks 9,87-ga Ato Boldoni (9,99) ees.
29. ja 30. septembril võisteldi 4×100 m teatejooksus. Suurbritannia diskvalifitseeriti eeljooksus, Kanada langes välja poolfinaalis. USA koondis Kenneth Brokenburr, Tim Montgomery, Brian Lewis ja Maurice Greene võitis viimase, 5. eeljooksu eeljooksude kiireima ajaga 38,15 ja 1. poolfinaali oma tugevaimas koosseisus Jon Drummond, Bernard Williams, Brian Lewis ja Maurice Green ajaga 37,82. Finaalis jooksid nad 37,61 ja tulid olümpiavõitjaks.

2001

2001. aasta maailmameistrivõistlused kergejõustikus toimusid Kanadas Edmontonis. Greene jooksis üksnes 100 meetrit. 4. augustil saavutas ta 5. eeljooksus 10,33-ga võidu ja samal päeval vahejooksus 9,88-ga samuti. See oli vahejooksude parim aeg, kuigi teisedki vahejooksud võideti 10,00 või kiirema ajaga. 5. augustil ei olnud poolfinaalid nii kiired ja Greene'ile piisas kindla võidu saavutamiseks 10,01-st. Finaalis sai USA kaksikvõidu: Greene jooksis 9,82 ja Bernard Williams 9,94. Ato Boldon sai 9,98-ga pronksi.
Teatejooksus Greene ei osalenud ja USA meeskond diskvalifitseeriti finaalis.

2002

2002 kaotas Greene oma maailmarekordi Tim Montgomeryle, kes jooksis 9,78. Greene oli ise sel ajal vigastatud ja vaatas jooksu tribüünilt. Kuid hiljem leiti Montgomery olevat süüdi dopingu kasutamises ja tema maailmarekord tühistati.
Lõplikult jäi Greene oma maailmarekordist ilma 2005, kui selle ületas Jamaica jooksja Asafa Powell.

2004

2004. aasta suveolümpiamängudel Ateenas osales Greene kahel alal.
21. augustil toimusid 100 m eeljooksud ja Greene võitis 8. eeljooksu 10,18-ga, mis oli eeljooksude 12. aeg. Samal päeval võitis ta 9,93-ga viimase, 5. vahejooksu 9,93-ga, millest parem oli üksnes Shawn Crawfordi 9,89. 22. augustil saavutas Greene teises, märksa kiiremas poolfinaalis 9,97-ga kolmanda koha Powelli ja Obikwelu järel. Esimese poolfinaali võitis Crawford 10,07-ga Justin Gatlini (10,09) ees. Samal päeval joostud finaalis tuli Gatlin 9,85-ga olümpiavõitjaks, järgnesid Obikwelu (9,86) ja Greene (9,87), järgnesid Crawford (9,89) ja Powell (9,94).
27. augustil toimusid 4×100 m teatejooksu poolfinaalid. USA võitis koosseisus Shawn Crawford, Darvis Patton, Coby Miller ja Maurice Greene 38,02-ga teise poolfinaali Suurbritannia (38,53) ees. 28. augustil joostud finaalis üllatas aga Suurbritannia, kelle viimase vahetuse jooksja Mark Lewis-Francis edestas Greene'i sajandikuga (38,07 ja 38,08).
Kokkuvõttes jooksis Greene 100 m kiiremini kui 10 sekundiga 53 korda, mis sel ajal oli enneolematu. Hiljem ületas selle tulemuse Asafa Powell, kes 2013. aasta seisuga on jooksnud alla 10 sekundi 88 korral. 1999. aasta jooksul jooksis Greene kiiremini 10 sekundist 9 korda, mis samuti oli sel ajal maailma tipptulemus, ja sellegi ületas Powell, joostes 2006 12 ja 2008 15 korda alla 10 sekundi.
4. veebruaril 2008 teatas Greene Pekingis lõpuks spordist loobumisest. Sealjuures ütles ta, et loodab jätkata treeneri ja ärimehena.

Isiklikku

Maurice Greene on 176 cm pikk ja kaalub 75 kg.