google/wiki40b huggingface dataset:
Rokilaager

Sisukord

Lugu jälgib ambitsioonikat noort muusikut Mitchie Torrest (Demi Lovato), kes loodab saada professionaalseks lauljaks. Mitchie tahab minna muusikalaagrisse nimega "Rokilaager" ("Camp Rock"). Kuna perekond ei saa endale õppemaksu lubada, korraldab Mitchie ema Connie (Maria Canals Barrera) laagri toitlustamist, mis võimaldab Mitchiel osaleda. Laagris püüab Mitchie seda oma sõprade eest varjata.
Hellitatud poiss, popstaar Shane Gray (Joe Jonas) on oma halva suhtumise ja maine tõttu bändikaaslaste Jasoni (Kevin Jonas) ja Nate’i (Nick Jonas) poolt üheks kuuks Rokilaagri tantsuõpetajaks määratud. Shane kuuleb juhuslikult Mitchiet laulmas ja armub tüdruku häälde, kuigi ta ei tea laulja isikut. Enamus filmis kulub Shane'il häälega tüdruku otsimiseks. Shane’il ja Mitchiel on mitmeid kokkupuuteid ja kui Shane lõpuks tüdrukut tundma õpib, areneb nende kahe vahel armulugu.

Kaubandus

Filmiga seonduvat kaupa müüvad USA-s Target, Claires, ja Limited Too. Muu hulgas müüakse riideid (nagu pidžaamad, T-särgid ja aluspesu), kotte (kandekott, seljakotid jne), voodiriiete komplekte, mänguasju ja tegelaskujude nukke. Seni on Play Along Toys väljastanud vaid Mitchie' ja Shane’i nuku. 13. mail 2008 avaldas Disney "Camp Rock: the Junior Novel", filmi romaaniversiooni, mille kirjutas Lucy Ruggles. Targeti poed müüvad raamatust "eriväljaandeid", mis on kõvas köites ja sisaldavad fotosid.
Õie Fleig-Tamm

Õie Fleig-Tamm (sünninimi Õie Tamm; 1. abielus 1939–1948 Õie Nurmet; 2. abielus Õie Fleig-Tamm või Õie Fleig; 4. juuni 1921 Orava vald, Vastseliina kihelkond, Võrumaa – 19. oktoober 1981 Langnau im Emmentali vald, Berni kanton, Šveits) oli väliseesti tegelane Šveitsis.
Ta õppis aastatel 1943–1944 Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas. Ta oli ka õppinud näitlemist ja etlemist Liina Reimani juures Tallinnas.
Teise maailmasõjas toimunud Suure põgenemise ajal läks ta Saksamaale. Ta oli tegev Geislingeni eesti sõjapõgenike laagris ja Geislingeni Eesti Teatris. 
Ta abiellus 1948. aastal uuesti ning asus koos ajakirjanikust abikaasaga elama Londonisse, hiljem aga Šveitsi. Ta tutvustas Šveitsis Eesti ajalugu ja olukorda Nõukogude võimu all ning kultuuri ja kirjandust. Ta pidas loenguid ja seminare Zürichi ja Schaffhauseni rahvaülikoolides, Rotary klubides ja Balti Abistamise Komitees. 1974. aastal oli ta aktusekõneleja Zürichi Kongressihallis, kus pühitseti ühiselt kolme Balti vabariigi aastapäevi. Õie Fleigi julge poliitiline kõne anti osaliselt edasi ka Zürichi TV uudistesaates.
Marie Under ja Henrik Visnapuu olid tema lemmikluuletajad juba koolipõlvest, Visnapuuga oli ta aastatel 1946–1948 ka ise lähedalt seotud. Ta tutvustas mitmel pool nende elukäiku ja esitas nende loomingut, ka Šveitsist väljaspool. 
Ta oli Šveitsi Eesti Seltsi aseesimees 1960. aastatest kuni 1973. aastani ja esimees aastatel 1973–1975.

Isiklikku

Õie esimene abikaasa oli Eesti ohvitser William Nurmet ja nende tütar on Irja Cilluffo (sündinud 1941), kellest sai 2006. aastal Eesti aukonsul Portsmouthis New Hampshire'i osariigis Ameerika Ühendriikides.
Tal olid aastatel 1946–1948 Geislingeni põgenikelaagris lähedased suhted Henrik Visnapuuga, kes ise pidas Õiet 1940. aastate lõpul oma muusaks (Visnapuu kasutatud nimi "Hõde"). Visnapuu pühendas mitu luulekogu Õiele ning ta tütrele Irjale.
Õie teine abikaasa alates 1948. aastast oli Šveitsi ajakirjanik Hans Fleig. 
Õie Fleig-Tamm on koos abikaasa Hansuga maetud Luganos Šveitsis.
Antsla valla vapp

Antsla valla vapp on Võru maakonnas asuva Eesti haldusüksuse Antsla valla vapp.
Vapp on kinnitatud Antsla vallavolikogu poolt 21. novembril 2000.
Vapi autoriks on Endel Saarepuu

Vapi kirjeldus

Antsla valla vapiks on heraldiline kilp, mille sinisel kilbil on ülestõstetud tiibadega, lendav kuldne haugas, kellel manused punased.

Põhjendus

Rahvapärimuse järgi oli Antsla varem Hauka alev.

Antsla valla vapi ajalugu

13. mail 1938 teatas Antsla linnavalitsus, et soovib vapile hauka kujutist, millele võiks lisanduda kaalud. Põhjendati seda rahvapärimusega, mille järgi Antsla oli varem Hauka alev. Paul Johanseni arvates tulenes Antsla sõnast "antsi" ning polnud haukaga seotud. Siiski kinnitas Antsla linna volikogu linnavapi kavandi 14. septembril 1938. aastal ning esitas selle Vabariigi Presidendile kinnitamiseks 1940. aasta suvel. Presidendile esitatud vapi kirjeldus kõlas järgmiselt:
"Antsla linna vapiks kilbi sinisevärvilisel väljal, lennuseisundis vasakult paremale, ülestõstetud tiibadega kuldne haugas, haardevalmis küüntega ja lahtisest nokast väljaulatuva punase keelega."
Toona jäi see kinnitamata. Linnavapina kinnitas riigisekretär vapi 27. mail 1994. aastal. Kuid 29. juuni 1999. aasta Eesti Vabariigi Valitsuse määrusega moodustati senise Antsla linna ja Antsla valla põhjal uus omavalitsusüksus Antsla  vald. Vastavalt Antsla vallavolikogu 21. novembri 2000 otsusele on Antsla valla lipuks ja vapiks endise Antsla linna lipp ja vapp.
Ivar Etverk

Isiklikku

Tema isa oli matemaatik ja pedagoog Elmar Etverk.
Kuningas Williami saar

Kuningas Williami saar (inuktituti Qikiqtaq) on saar Põhja-Jäämeres, üks Kanada Arktika saarestiku saartest.
Saare pindala on 13 111 ruutkilomeetrit ja kõrgus merepinnast kuni 137 meetrit. Saart eraldavad Boothia poolsaarest James Rossi väin ja Rae väin. Läänes eraldab saart Victoria saarest Victoria väin.
Kuningas Williami saar kuulub Kanada Nunavuti koosseisu ja on pindalalt Kanada 15. saar. Saare ainukeses asulas Gjoa Havenis elas 2006. aastal 1064 inimest.
Saarel suvituvad suured põhjapõdrakarjad.
James Frazer

Sir James George Frazer (1. jaanuar 1854 Glasgow – 7. mai 1941 Cambridge) oli mütoloogia uurija, keda on peetud ka üheks moodsa antropoloogia isaks.
James Frazeri tähtsaim teos on "Kuldne oks" (The Golden Bough), mis ilmus 1890 (kolmas väljaanne kaheteistkümnes köites 1906–1915) ja millest ta hiljem tegi lühendatud variandi (ilmus 1922). "Kuldne oks" sisaldab rikkalikult etnograafilist ja mütoloogilist materjali paljude rahvaste uskumustest ja kommetest (viljakusriitused, inimohverdused, sureva jumala müüt). "Kuldne oks" on tugevasti mõjutanud teaduse arengut ning ka 20. sajandi kirjandust (D. H. Lawrence, Ezra Pound, T. S. Eliot jt).
Martin Jervan

Martin Volmer Jervan VR I/2 (13. mai (vkj 1. mai) 1891 Volmri-Kopli talu, Järve küla, Harku vald, Harjumaa – 15. oktoober 1942 Tšeljabinski vangilaager) oli Eesti arst ja sõjaväelane (kindralmajor-meedik).

Hariduskäik

Ta õppis Haabersti vallakoolis (1897–1898), P. Leysti era-algkoolis (1898–1900) ja Tallinna Aleksandri Gümnaasiumis (1900–1910). Seejärel lõpetas 1914. aastal Tartu Ülikooli arstiteaduskonna ja sooritas arstieksamid Petrogradis 1916.

Esimeses maailmasõjas ja Vabadussõjas

Esimese maailmasõja ajal mobiliseeriti 17. novembril 1914 ja määrati 335. kodukaitseväe osasse nooremaks arstiks, teenis vahelduvalt 17. diviisi laatsareti noorema ordinaatorina ja sama diviisi 66. jalaväe Butõrka polgu noorema arstina, 27. augustist 1917 sama diviisi 17. suurtükiväebrigaadi vanemarst. Oli sõjaväearst Kroonlinnas ja Daugavpilsi rindel, ning 1917. aasta oktoobrist Tallinnas, kus temast sai 3. jalaväepolgu nooremarst. 
Nädal enne Vabadussõda sai 21. novembril 1918 1. jalaväepolgu vanemarstiks ja teenis 30. maist 1919 kuni Vabadussõja lõpuni 1. Diviisi arstina Narvas. Narvas puhkes sel ajal tähniline tüüfus, mis ähvardas kogu linna. Oli vaja tõsist tööd, et panna sellele piir. Ka Martin Jervan haigestus ja põdes seda raskel kujul. 15. jaanuaril 1920 määrati ta Sõjavägede Tervishoiuvalitsuse ülema Arthur Lossmanni abiks.

Teenistuskäik Eesti Vabariigis

Peale sõda oli ta 1926. aastast sanitaarteenistuse lektor Kõrgemas Sõjakoolis, 16. novembrist 1935 Kaitseväe Tervishoiuvalitsuse ülem ja sai 24. veebruaril 1937 kindralmajor-meediku auastme. 
Martin Jervan luges Tartu Ülikooli arstiteaduskonna üliõpilastele loenguid (1938–1939) ja avaldas töid Sõduris ja Eesti Arstis.
18.-19. juunil 1939 võõrustas ta Eestis läbisõidul viibinud Poola sõjaväe tervishoiudepartemangu ülemat Stanisław Rouppertit ja tutvustas talle muuhulgas ka sõjaväe puhkekodu, supelasutusi ja kuurorti Pärnus.

Edasine saatus

1940. aasta Eesti okupeerimisel määrati ta Eesti sõjaväest formeeritud 22. Territoriaal-Laskurkorpuse sanitaarteenistuse ülemaks.
10. märtsil 1941 arreteeriti ja viidi sama aasta suvel Venemaale, kus hukati Tšeljabinski vangilaagris.

Isiklikku

Martin Jervan sündis Tallinna külje all Harku vallas Haabersti mõisa Järve külas Volmri-Kopli talus taluperemehe, Tallinna Eesti Põllumeeste Seltsi asutajaliikme ja Tallinna Oleviste kirikuteenri Mart Jervani ja Margarethe Elisabeth Joriku pojana. Tema üks ristivanemaid oli Tallinna Oleviste koguduse õpetaja Traugott Hahn. 
Tema vanaonu pojapoeg veltveebel Rudolf Gustav Martin Jervan (ka Rudolf Järvan; sündinud 29. novembril (vkj 17. novembril) 1895 Haabersti mõisas) oli samuti Vabaduse Risti kavaler, kelle saatus on teadmata.
Tatar

Harilik tatar

Tatrataim pärineb Kesk-Aasiast, tema kodumaaks peetakse Tiibetit. Tatart on kasvatatud Hiinas ja mujal idamaades alates 10.–13. sajandist, kust ta Venemaa ja Türgi kaudu jõudis Mandri-Euroopasse. Tänapäeval kasvatatakse tatart Euroopas (k.a Eestis), Indias, Lõuna-Aafrikas, Lõuna-Ameerikas, Venemaal ja Jaapanis (Harilik tatar, 2017).
Euroopasse toodi tatar 13. sajandil. Eestisse toodi tatar 18. sajandil Siberist, kus seda kasvatasid tatarlased. Sealt tuleb ka nimetus "tatar". Tatar ei ole teravili tavalises mõistes, ta kuulub tatarlaste sugukonda, tema vili on tegelikult pähkel. 2011. aastal kasvas tatar Eestis 300 hektaril, mille kogusaak oli 100 tonni, saagikus 500 kg/ha kohta. Eestis on tatar rohkem levinud Lõuna-Eestis. Tatar on sobiv mahepõllumajanduse kultuur.

Tatra saadused

Tatar on suurepärane nektari- ja õietolmutaim, teraviljakultuur ja ravimtaim. Tatratangu peetakse “tangude kuningannaks”. Toitude valmistamisel kasutatakse tatratangu riisi asendajana. Tatart kasutatakse laialdaselt rahvameditsiinis, üha rohkem arste soovitab ravikuuri määramisel seda tarvitada. Teadlased peavad tatart üheks tuleviku perspektiivikamaks ravivahendiks. Tiibeti meditsiinis kasutatakse tatart juba ammu ravimina (Mihkelsoo, 2008).
Tatar ei sisalda gluteeni (teraviljavalk) ja sobib kasutamiseks dieettoiduna gluteenitalumatuse korral. Tatratoidud seedivad kergesti, on toitvad ja taastavad jõuvarusid.

Tatar kui ravimtaim

Tatar oma toime tõttu on eriti vajalik suurtes tööstusrajoonides ja linnades halbades keskkonnatingimustes elavatele inimestele. Tatar puhastab organismi, vähendab ja blokeerib kantserogeenide toimet ja taastab nende tekitatud mõjude eelse olukorra rakkudes.
Tatart kasutatakse laialdaselt rahvameditsiinis. Teda on hakatud kasutama just eriti viimasel ajal. Kõikides tervisliku toitumise programmides on tatra kasutamine lausa kohustuslik. Tatar aitab hästi ravida köha, depressiooni, organismisiseseid verejookse, mao- ja soolestikuhaigusi, allergiat, astmat, suhkurtõbe, reumat jne.
Supersümmeetria

Supersümmeetria (inglise keeles supersymmetry) on osakestefüüsikas hüpoteetiline sümmeetria, mis seob looduses kahte põhilist väljaosakeste klassi – bosoneid, mille spinn on täisarvuline ja fermione, mille spinn on poolarvuline. Supersümmeetria abstraktne teisendus seob boson- ja fermionkvantväljad, nii et nad võivad teineteiseks muunduda. Piltlikult võib öelda, et supersümmeetria teisendus võib aine üle viia vastastikmõjuks ja vastupidi. Supersümmeetria on väga kõrge sümmeetria aste. Selle võlu seisnes selles, et seda rakendades paranes oluliselt paljude füüsikateooriate ja mudelite kvaliteet. Supersümmeetriast sai omaette suund matemaatikas. Teooria loomise ajal olid sellega seotud ka suured lootused, sest arvati et selle abil saab võimalikuks kvantgravitatsiooniteooria (Einsteini gravitatsiooniteooria kvantiseerimine) loomine.
Supersümmeetria hüpotees ei ole seni katseliselt kinnitust leidnud (uuritakse Suures Hadronite Põrgutis). Kindlaks on tehtud, et meie maailm ei ole supersümmeetriline täpse sümmeetria mõttes. Sellele vaatamata omab supersümmeetria tänapäeva matemaatilises füüsikas, matemaatikas ja osakestefüüsikas tähtsat osa. Viimasel ajal lisandus neile kolmele ka kosmoloogia, sest supersümmeetria pakub välja tumeenergia probleemi lahenduse.

Ajalugu

Idee mesonite ja barüonide supersümmeetriast pakkus 1966. aastal välja hadronifüüsika kontekstis Jaapani füüsik Hironari Miyazawa (1927–), kuid tema teooria ei olnud seotud aegruumiga. 1970. aastal avaldasid Moskva füüsikud Juri Golfand (1922–1994) ja Jevgeni Lihtman (1946–) töö, milles esmakordselt esitati idee supersümmeetriast kui elementaarosakeste teooria loomise põhimõttest (said selle eest 1989. aastal Igor Tamme nimelise preemia). 1972. aastal esitasid Harkivis Ukraina füüsikud Dmõtro Volkov (1925–1996) ja Volodõmõr Akulov (1944–) oma versiooni neljamõõtmelisest supersümmeetriast. Nõukogude füüsikute supersümmeetrilised teooriad jäid Läänes märkamata. 
1971. aastal avaldasid Prantsuse füüsik Jean-Loup Gervais ja USA füüsik Bunji Sakita ühisartikli "Field Theory Interpretation of Supergauges in Dual Models", mis käsitles bosonite ja fermionide supersümmeetriat. 1974. aastal esitasid Austria füüsik Julius Wess ja Itaalia füüsik Bruno Zumino supersümmeetria teooria neljamõõtmelises aegruumis (Wessi-Zumino mudel). 
Tänapäeva kõrge energia füüsika peamine füüsikaline mudel standardmudel ei ole otseselt supersümmeetriline, kuid teda on võimalik laiendada supersümmeetriliseks teooriaks. Esimese sellise versiooni esitas 1977. aastal Prantsuse füüsik Pierre Fayet (1949–) (Minimaalne supersümmeetriline standardmudel).
Roy Krishna

Roy Krishna (sündinud 30. augustil 1987 Labasas) on Fidži jalgpallur, kes mängib ründajana India kõrgliiga klubis ATK ja Fidži jalgpallikoondises. Ta on koondise kapten.
Ta alustas klubikarjääri 2008. aastal Uus-Meremaa kõrgliiga klubis Waitakere United, kellega tuli viiel korral riigi meistriks.
2013. aasta teises pooles mängis ta mõnda aega teises Uus-Meremaa kõrgliiga klubis Auckland Citys. Sama aasta detsembris toimunud jalgpalliklubide maailmameistrivõistlustel lõi ta eelringi mängus värava Maroko klubi Raja Casablanca vastu.
2014. aasta jaanuaris sõlmis ta lepingu Wellington Phoenixiga, mis tegutseb küll Uus-Meremaal, kuid mängib Austraalia kõrgliigas A-League. Ta lõi kuue hooaja jooksul klubi meeskonnas liigas 51 väravat, millega on ta klubi suurim väravakütt. 2018–19 põhihooajal lõi ta liigas 18 väravat, millega oli liiga kõige resultatiivsem mängija. Samal hooajal valiti ta liiga hooaja parimaks mängijaks. 2018. aastal valiti ta Wellington Phoenixi aasta mängijaks.
2019. aasta juunis sõlmis ta üheaastase lepingu ATK-ga.
Fidži jalgpallikoondises tegi ta debüüdi 2007. aastal Vaikse ookeani mängudel, kus Fidži läks esimeses mängus vastamisi Tuvaluga, keda võideti koguni 16:0 ja Krishna lõi neist kaks väravat.
Ta on kuulunud Fidži koondisse 2008., 2012. ja  2016. aasta Okeaania meistrivõistlustel.
Lisaks kuulus ta Fidži meeskonda 2016. aasta suveolümpiamängudel. Ta lõi teises alagrupimängus Mehhiko vastu Fidži ainsa värava sel turniiril.
Paul Allen

Paul Gardner Allen (21. jaanuar 1953 Seattle – 15. oktoober 2018 Seattle) oli Ameerika Ühendriikide ettevõtja, investor ja filantroop. Koos Bill Gatesiga oli ta Microsoft kaasasutaja.
13. märtsil 2005 avaldas majandusajakiri Forbes maailma kõige rikkamate inimeste edetabeli. Allenile kuulus varandus, mis vastas 246 miljardile Eesti kroonile, millega ta oli maailma rikkuselt 7. inimene.
2018. aastal hinnati tema varanduse suuruseks 20,3 miljardit dollarit. Elu jooksul annetas ta heategevuseks 2 miljardit dollarit.

Sport

1988. aastal ostis Allen korvpalliklubi Portland Trail Blazers 70 miljoni USA dollari eest.
Liberaalne Rahvapartei

Programm

Ametlik programm deklareerib partei sotsiaalliberalismi esindajaks. Selle all mõtleb partei vaba turumajandust kombineerituna ulatuslike riiklike sotsiaalprogrammidega. Partei toetab soolist võrdõiguslikust ja välisabi arengumaadele. Partei pooldab välisabi andmist 0,70% Rootsi SKP-st. See on ÜRO soovitus ja Rootsi on üks väheseid riike, mis seda täidab. Välispoliitiliselt toetab partei Rootsi kuulumist Euroopa Liitu ja pooldab liitumist NATO-ga. Palestiina-konfliktis pooldab ta Iisraeli.
Partei muutis Rootsi demokraatlikuks 1917–1920 võimul olnud Nils Edéni liberaalide ja sotsiaaldemokraatide segavalitsuse ajal. Esimesed demokraatlikud valimised toimusid Rootsis 1921.
Partei kritiseeris sotsiaaldemokraate ettevõtete riigistamise pärast. Oldi sotside vastasrinnas, kuid samal ajal kriitiline ka parempoolse Mõõduka Koalitsioonipartei suhtes. Läbi aja on partei nihkunud paremale ja toetab maksupoliitikas Rootsi maksukoormuse (ligemale 50% SKP-st) langetamist.
Partei baseerub valdavalt haritud keskklassile.

Rahvusvahelised kontaktid

Partei on Liberaalse Internatsionaali täisliige. Euroopa Parlamendis kuulub partei Euroopa liberaalsete ja reformiparteide ühendusse ja sealtkaudu EP gruppi Allianss Liberaalid ja Demokraadid Euroopa Eest.

Ajalugu

1902–1923 kandis erakond nime Liberaalne Koondpartei. Seejärel partei lõhenes kuiva seaduse küsimuses. Kuiva seaduse pooldajad asutasid Vabameelse Rahvapartei, vastased Liberaalse Partei. 1934 ühendati mõlemad parteid ja nimeks pandi Rahvapartei. Nii sündis partei tänasel kujul.
1990 lisati nimesse sõna "Liberaalne".

Viimased valimised

Partei võitis 2006. aasta Rootsi parlamendivalimistel 28 kohta 349-st (7,5% häältest). 2004. aasta Euroopa Parlamendi valimistel võitis partei 2 kohta 19-st (9,5% häältest).
Fonograaf

Fonograaf oli esimene heli salvestamiseks ja taasesitamiseks mõeldud seade.
Thomas Alva Edison teatas selle „rääkiva masina“ leiutamisest 21. novembril 1877. Edisoni idee järgi oli fonograaf mõeldud kõne salvestamiseks ja taasesitamiseks, kuid peagi leiti, et see sobib ka muusika jaoks. Esimest korda demonstreeris ta seda avalikult 29. novembril 1877 ja patenteeris selle USA patendiametis 19. veebruaril 1878.
Esimese salvestatud fonogrammi luges Edison ise sisse ja selleks oli luuletus "Maryl oli talleke". See salvestis ei ole säilinud, kuid fonogrammi leiutamise 50. aastapäeval 1927 salvestas Edison selle luuletuse uuesti, ja see salvestis on säilinud.

Tööpõhimõte

Salvestamisel koondas suur ruupor hääle akustilise energia membraanile. Selle küljes olev lõiketera (nõel) jättis pöörlevale vahasilindrile jälje (esialgses variandis oli silinder kaetud tinapaberiga). Vertikaalsuunalise salvestuse korral vastab vao sügavuse kõikumine membraani liikumisele heli toimel. 
Mida tugevam on salvestatav heli, seda suurem on vao sügavuse kõrvalekalle vao keskmisest sügavusest (ehk sügavusest heli puudumisel).
Nõela ja pöörleva trumli omavahelisel pideval nihkumisel kruviajami abil tekib trumlile kindla vahekaugusega kruvijoone kujuliselt paigutuv helivagu.
Taasesitamisel pani helivaos liikuv nõel selle vertikaalsuunalisi võnkumisi järgides võnkuma membraani, mille tekitatud nõrk heli suunati ruupori abil akustiliselt kuulaja poole.

Fonograaf ja grammofon

Edisoni varasemad patendid näitasid, et ta oli täiesti teadlik võimalusest salvestada heli kettale, aga ta ise eelistas silindreid, sest siis oli nõela liikumise kiirus vaos muutumatu ja Edison pidas seda "teaduslikult õigemaks". Arvatavasti mõtles ta selle juures sagedusala kitsenemist kõrgemate sageduste osas, mis on heliplaatidel kuni kolmekordne plaadi lõpuosas võrreldes salvestusega plaadi alguses seoses joonkiiruse vähenemisega liikumisel keskkoha suunas.
Fonograafis toimub heli salvestamine andmekandjale samal põhimõttel kui grammofonis, kuid erinevalt tavalisest grammofonist sai fonograafiga heli ka salvestada. Seetõttu oli fonograaf nii ametiasutustes kui ka kodustes oludes kasutusel diktofonina kuni magnetofoni laialdase kasutuselevõtuni 1940. aastail.
Toila valla vapp

Toila valla vapp on Ida-Viru maakonnas asuva Eesti haldusüksuse Toila valla vapp.
Vapp on kinnitatud 25.augustil 1993.

Vapi kirjeldus

Sinisel kilbil hõbedane vasak piit ja vastasvärvides laineline langetatud palk, mille kohal kolmest heraldilisest okaspuuoksast koosnev kuldne männilatv.

Põhjendus

Valla vapi kujundid ja värvid tähistavad merd, pankrannikut, Pühajõge, männikuid, võimu, vastupidavust ja jõudu.
Vernoni maakond (Missouri)

Ajalugu

Maakond moodustati 1851. aastal.
Piret Krumm

Isiklikku

Ta on Katrin Karisma-Krummi ja Tõnu Kilgase tütar.
Tuuli Toomere

Tuuli Toomere (16. november 1975 – 5. aprill 2008) oli eesti sotsioloog.
Ta lõpetas Tartu Ülikooli sotsioloogia erialal 1999. aastal. Magistrikraadi sotsioloogia alal sai ta 2000. aastal Kesk-Euroopa Ülikoolis koostöös Lancasteri Ülikooliga. 2003. aastal alustas ta doktoriõpinguid sotsioloogia alal Tallinna Ülikoolis.
2001–2006 oli ta Tallinna Ülikoolis tarbimissotsioloogia kursuse lektor. Alates 2007. aasta veebruarist töötas ta Tallinna Ülikooli Eesti Humanitaarinstituudis Nüüdiskultuuri uurimiskeskuses erakorralise teadurina.
Hara Suurkivi

Hara Suurkivi on hiidrahn Harju maakonnas Kuusalu vallas.
Kivi mõõtmed on järgmised: pikkus: 11,0 m, laius 6,9 m, kõrgus 4,5 m, ümbermõõt 29,4 m.
Roheline Eesti

"Roheline Eesti" on kirjastuse Varrak raamatusari.
Sari ilmub alates 2013. aasta algusest.
Georg Philipp von Oettingen

Georg Philipp von Oettingen (10/22. november 1824 Visusti – 3/16. veebruar 1916 Tartu) oli Liivimaa arstiteadlane, Tartu ülikooli rektor 1868–1876 ja Tartu linnapea 1878–1891.
Georg von Oettingen õppis Tartu Ülikoolis algul ühe õppeaasta õigusteadust (1841–1842) ja läks siis meditsiiniteaduskonda, kus õppis 1842–1847. 1848 sai ta meditsiinidoktori kraadi. Kuni 1853. aastani Tartus ja Riias, seejärel jätkas teadustegevust välismaal Berliinis, Viinis, Pariisis, Londonis, Edinburghis ja Dublinis ning külastas Põhja-Ameerikat. Lühikest aega töötas ta arstina Peterburis.
1854 võeti ta tööle dotsendina Tartu ülikooli meditsiiniteaduskonna kirurgiakateedrisse. Alates 1855 oli ta erakorraline professor, alates 1857 korraline professor. 1856 sai ta ülikooli haigla peaarstiks. 1859–1865 oli ta ülikooli prorektor, 1867–1868 meditsiiniteaduskonna dekaan ja 1868–1876 Tartu ülikooli rektor.
Vene-Türgi sõja ajal töötas ta Punase risti haiglas peaarstina. Pärast sõda oli ta 1878–1891 Tartu linnapea.
Georg von Oettingen oli Tartu ülikooli esimene oftalmoloogiaprofessor ja silmakliiniku direktor. Enne teda käsitleti oftalmoloogiat kirurgia osana ja seda andsid kirurgia õppejõud. Teda peetakse maailma esimeseks arstiks, kes andis amüloidoosi põhjaliku kirjelduse.

Perekond

Georg Philipp von Oettingen oli maamarssali Alexander von Oettingeni poeg. Tema vennad olid teoloog Alexander von Oettingen (1827–1905) ja füüsik Arthur von Oettingen (1836–1930).
Esimest korda abiellus ta 16. detsembril 1854 Marie von Seidlitziga (11. aprill 1832 Peterburi – 3. detsember 1903 Saksamaa, Baden, Obersasbach). Tema äi oli tõeline riiginõunik, professor, meditsiinidoktor ja audoktor Karl von Seidlitz, Väätsa, Unipiha ja Maeru mõisnik. Ämm Marie Weltzien kuulus vene aadlisse. Neil sündis poeg Wolfgang von Oettingen (1859–1943), kes oli kunstiajaloolane ning Weimaris asuvate Goethe riikliku muuseumi ning Goethe ja Schilleri arhiivi direktor. Georg von Oettingeni esimene abielu lõppes lahutusega.
Teist korda abiellus ta 14. juulil 1875 Tartus parunessi Dorothea von Wrangelliga (16. veebruar 1847 Tallinn – 4. märts 1916 Tallinn). Äi oli Ruilast pärit kindralleitnant parun Georg von Wrangell ja ämm oli Karoline von Schwebs. Teisest abielust sündis Herbert von Oettingen (1878–1946), kes oli Saksamaal pastor. Kui 1933 võtsid natsid üle Saksamaa evangeelse luterliku kiriku, oli Herbert nende seas, kes moodustas Usutunnistajate kiriku, mis oli kaudselt natsivastane ja mis polnud soosingus, aga mille liikmeid ka otseselt ei represseeritud.