google/wiki40b huggingface dataset:
Jelsk

Asula nimi

Üldlevinud arvamuse kohaselt tuleneb linna nimi kuusest. See nime päritolu on aga kahtlane, kuna piirkond jääb väljapoole hariliku kuuse areaali. Samuti pole nime lõpp -sk omane puude järgi nime saanud paikadele, pigem on see omane hüdronüümidele. Nii oletatakse, et linn on nime saanud varem seda nime kandnud jõe järgi, samuti oletatakse, et linna nimi on soome-ugri päritoluga.
XVIII sajandi lõpus hakkas Jelsk kandma nime Karalin; selle nime sai asula oma omaniku järgi. Toona kuulus Jelsk Oskierkade suguvõsale ja omanikul oli tütar Karalina.
Aastal 1915 nimetati asula ümber ja mõnda aega kandis see nime Mikałajeŭ. Jelski nime sai asula tagasi aastal 1935.

Ajalugu

Jelski küla mainitakse kirjalikes allikates esimest korda XVI sajandil. Toona kuulus see Prantsusmaalt emigreerunud Spadadele. XVII sajandi lõpus läks asula Oskierkade valdusse. Aastaks 1784 oli Jelskist saanud alev. XVIII sajandi lõpus nimetati see ümber Karaliniks. Tol perioodil ehitati alevisse ka õigeusu kirik.
Seoses Poola jagamisega läks alev aastal 1793 Venemaa koosseisu, kus hakkas kuuluma Mozõri maakonda. Aastal 1795 läks alev Sulistrowskite valdusse. Alevit läbis Rahačoŭ ja Volõõnia vaheline postimaantee, seal asus ka hobupostijaam. Aastal 1873 avati sealne raudteejaam. Aastal 1886 oli seal viinavabrik, alevis oli kool, poode oli seal kolm. Aastaks 1882 oli alev läinud Anzelmide valdusse. Aastal 1897 asus seal juutide palvemaja, alevis oli üheksa poodi ja seal tegutses ka kõrts.
Aastal 1919 läks Jelsk Valgevene NSV koosseisu. Aastal 1924 sai sellest rajoonikeskus. Aastal 1931 taastati ametlikult asula vana nimi Jelsk. Aastal 1953 avastati linna juurest nafta- ja maagaasi maardla. Linnaõigused sai Jelsk aastal 1971.
Adelboden

Adelboden on mägiküla ja vald Šveitsis Berni kantonis Frutigeni ringkonnas Berner Oberlandi lääneosas.
Küla keskus asub 1353 m kõrgusel merepinnast.
Valla pindala on 88,2 km². Elanike arv on 3618 (26. detsember 2006).
Adelboden on talispordikuurort.
Külas on mägiraudteed.
Valter Petersell

Elulugu

Valter Petersell on talupidaja poeg.
Lõpetas 1952. aastal Valga Keskkooli ja 1957. aastal Tartu Riikliku Ülikooli geoloogia osakonna. Geoloogia-mineraloogia-kandidaat (1976, Eesti NSV TA Geoloogia Instituut), väitekiri "Основные черты геологии и рудоносности кристаллического фундамента южного склона Балтийского щита". 
Oli 1957–1962 Tšita geoloogiavalitsuse geoloog ja jaosakonna juhataja, 1962–1991 Eesti Geoloogiakeskuse geoloog, jaosakonna juhataja, geoloogiatöökonna ja ekspeditsiooni peageoloog ja juhataja, aastast 1991 osakonna juhataja ja juhtivgeoloog. 1984–1992 NSV Liidu Geoloogiaministeeriumi ja sotsialismimaade vaheliste põlevkiviuuringute juht ja koordinaator, aastast 1991 osalenud mitmes rahvusvahelises geokorrelatsiooniprogrammi projektis.

Teadustöö

Uurimisvaldkonnad: diktüoneemaargilliidi, fosforiidi, põlevkivi ja Eesti aluskorra geoloogia, geokeemia ja maagistumine, pinnase geokeemia ja keskkonnaprobleemid. Rakvere fosforiidipiirkonna esmaavastajaid.
Pulkovo Airlinesi lend 612

Lennuk

Pulkovo Lennukompanii lendu 612 opereeris Tupolev Tu-154M.
Lennukit Anapas ei tangitud ja see väljus lennujaamast plaanipäraselt. Lennuk oli ehitatud 1992. aastal ja Pulkovo Lennukompanii lennukiparki astus see 2001. aastal. Sellega oli lennatud 24 215 lennutundi ja piloodil oli selja taga üle 12 000 lennutunni (millest üle 6000 sama tüüpi lennukiga).

Õnnetuse kulg

Lennuk kadus radarilt kell 15.39 (Moskva aja järgi). 11 500 m kõrgusel saatis lennuk kolm SOS signaali. Lennukis oli täheldatud suurt turbulentsi. Algul arvati, et lennuk kukkus alla Donetski lähedal, kui hiljem selgus, et tegelikult oli lennuk hoopis Sukha Balka küla ligidal alla kukkunud.
Sündmusel oli mitmeid tunnistajaid, kellest ühel õnnestus lennuki kukkumist ka telefoniga filmida.

Hukkunud

Lennukis oli 160 reisijat ja 10 meeskonnaliiget. 115 olid täiskasvanud ja 45 olid alla 12-aastased lapsed. Täiskasvanute seas oli 8 inimest, kes olid vanemad kui 60 aastat. Nende hulgas oli ka 92-aastane naine, kes lendas oma lapselapse, tema naise ja kahe lapselapselapsega.
Jaan Mölder juunior

Isiklikku

Tema isa on endine Paldiski linnapea Jaan Mölder.
Lasteaia tänav (Kuressaare)

Lasteaia tänav on tänav Kuressaares. 20. sajandi algul kandis tänav nimesid Pruuli ja Kõrtsi tänav (saksa keeles Schäugasse, vene keeles Шиночная ул.).
Lasteaia ja Lossi tänava ristmikul asub Kuressaare Eesti Vabadussõjas langenute mälestussammas.
Mängukoobas

Mängukoobas on Eesti meelelahutusportaal, mille põhiprioriteediks on selle algusaegadest saati olnud flash-mängud.
Keskkond avati 2003. aasta oktoobris ning aasta lõpuks oli liitunud juba üle 8000 kasutaja. 2014. aasta oktoobriks on registreeritud üle 500000 kasutajakonto, millest säilinud on üle 20 tuhande. Registreerudes kannavad kasutajakontod nimetust "koll" ning neil on võimalus teenida "kollipunne". Mängukoopas on igal kasutajal oma kolliurg (koduleht), mida ta saab kujundada vastavalt oma maitsele ning profiil, mis sisaldab tema andmeid (sh. lisatud/postitatud sisu mahtu). Kontole on võimalik kujundada oma "kollivälimus", kasutades selleks tuhandeid kasutajate poolt loodud esemeid "kollitehases", vastavalt eseme kvaliteedile saab neid soetada kas tasuta, punktide või SMS-ide eest. Sisu (mängud, arvuti/konsoolimängude ülevaated, videod, pildid ja palju muud) lisamise ning selle üldsusele avalikuks tegemise eest kannavad hoolt kasutajad.

Koopalehed

Mängukoopa muutis eriliseks selle kasutajate ponnistused viia koopakollid kurssi mängukoopas toimunud uuendustega. Tegevus, mis algselt leidis aset profiilides ning kolliurus, arenes üsna pea välja individuaalsetele lehtedele, millest paljudel oli oma domeeninimi. Koopalehtede tegevus ulatus erinevatest mängukoopaga seotud uudistest kuni kollidega tehtud intervjuudeni välja. Koopa hiilgeaegadel toimetas korraga mitu erinevat koopalehte, kes üksteise vahel suurema vaatajaskonna nimel konkureerisid. Tänaseks on säilinud koopalehtedele sarnane veebileht, mis põhineb mediawiki tarkvaral, n-ö "mk viki".

Meedias

Mängukoobast on kritiseeritud selle kohati vägivaldse sisu poolest: "Mängukoopas on üle saja surma, tapmise ja tulistamisega seotud mängu, mida lapsed üksteisele tutvustavad. Iraagi sõja teemalise mängu ees jookseb kohukese reklaam, seejärel võib mängija lastud kuul tabada juhuslikku muslimit ja ekraanile pritsib veri."
Mängukoopa endise omaniku Rocketfeeds OÜ juhatuse liikme Jaan Allikvere sõnul püütakse väga verised mängud kustutada. Samas Allikvere ei usu, et tulistamismängud võiksid lastele halvasti mõjuda.
Mängukoopas on igal hetkel mängimas 300–2000 last.

Ajalugu

Mängukoopa asutasid Jaan Allikvere ning Anton Siniorg. Koos juhtisid nad mängukoobast Dermild OÜ all aastaid kuniks Siniorg enda osalusest lahti ütles. Allikvere jätkas juhtimist küll üksi, kuid koopasisestest toimetustest võtsid usinalt osa mitmed palgatud professionaalid kui ka vabatahtlikud moderaatorid. Aja möödudes kadus ka Allikverel Mängukoopa vastu huvi ning portaal jäeti aastateks uuendusteta surema.

AS Delfi võtab üle

2013 aasta aprillis teatas ärileht, et Ekspress Grupi tütarettevõte AS Delfi oli Mängukoopa endise omaniku Rocketfeeds OÜ-ga sõlminud ostu-müügi lepingu, mille kohaselt omandas Mängukoopa populaarne uudisteportaal Delfi. Tehingu kogumaksumuseks osutus 7000 eurot.
Tallinna Kreisikool

Tallinna Kreisikool (saksa keeles Revalsche deutsche Kreisschule) oli Tallinnas 1805–1875 tegutsenud saksa õppekeelega kreiskool.
Turu ja Ahvenamaa positsioon

Turu ja Ahvenamaa positsioon (vene Або-Оландская шхерная позиция) oli Peeter Suure Merekindluse loodepoolseim kaitsepositsioon, asudes Ahvenamaa ja Turu saarestiku skäärides. Kindlustuse vöönd pidi riivistama Põhjalahe, julgestama Eel- ja Peapositsiooni kaguserva. Staap asus Turus.
Ehitustööd positsioonil algasid 1916 aastal, kuid Esimene maailmasõda aeglustas tööde lõpetamist.

Raudteed

Kitsarööpmelisi raudteid ehitati Örö, Utö ja Ahvenanmandri saarele. Viimasel kasutati Saksa 0-2-0-tüüpi tankvedureid, mis olid ehitatud A. Borsig'i tehases aastatel 1905–1910. Vagunitest oli 5–8 tonnise kandejõuga platvormid.
Väike-Lähtru Jumalasünnitaja Sündimise kogudus

Väike-Lähtru Jumalasünnitaja Sündimise kogudus oli Läänemaal Lääne-Nigula vallas Väike-Lähtru külas tegutsenud apostlik-õigeusu kogudus aastatel 1884–1970.

Ajaloost

Väike-Lähtru õigeusu kogudus moodustati 14. veebruaril 1884. Alguses seati kirik sisse Panga talus. 1889. aastal ehitati Väike-Lähtru Jumalasünnitaja Sündimise kirik. Väike-Lähtru koguduse juures töötas õigeusu kihelkonnakool aastatel 1884-1918. Kogudus oli tegev alates 1884. aastast kuni sulgemiseni 1974 aastal.
Tom (eesnimi)

Tom on mehenimi.
Jana Rawlinson

Jana Rawlinson (sünninimi Jana Pittman; sündinud 9. novembril 1982 Eastwoodis) on Austraalia kergejõustiklane, kelle põhidistants on 400 m tõkkejooks. Kahekordne maailmameister (2003 ja 2007).
Rawlinson tuli 1998. aastal Austraalia alla 18-aastaste meistriks 400 m tõkkejooksus. Järgmisel aastal tuli ta alla 18-aastaste meistriks 200 m ja 400 m jooksus ning 400 m tõkkejooksus. Samal aastal võistles ta Bydgoszczis noorte maailmameistrivõistlustel, kus ta võitis kuldmedali 400 m tõkkejooksus ajaga 57,87 ja jäi 400 m seitsmendaks ajaga 55,06. 2000. aastal kordas Rawlinson noorte maailmarekordit 400 m tõkkejooksus. Ta osales ka kodustel Sydney olümpiamängudel 400 m tõkkejooksus, kuid ei jõudnud ajaga 56,76 eeljooksudest edasi. Hiljem samal aastal võitis ta Santiagos juunioride MM-il kuldmedali nii 400 m jooksus ajaga 52,45, kui ka 400 m tõkkejooksus ajaga 56,27.
Rawlinson tuli 400 m tõkkejooksus riigi meistriks aastatel 2001 ja 2002. 2002. aastal Rahvaste Ühenduse mängudel võitis ta kuldmedali 400 m tõkkejooksus ja kuulus kulla võitnud Austraalia 4×400 m teatejooksu naiskonna koosseisu. Ta tuli maailmameistriks 2003. aasta MM-il Pariisis 400 m tõkkejooksus ajaga 53,22. Järgmisel aastal jäi ta Ateena olümpiamängudel oma lemmikdistantsil viiendaks. 2006. aasta Rahvaste Ühenduse mängudel võitis ta 400 m tõkkejooksu ja kuulus 4x400 m kulla võitnud naiskonda.
2007. aasta MM-il Osakas tuli ta teist korda maailmameistriks 400 m tõkkejooksus ajaga 53,31 ja edestas 0,19 sekundiga Julija Petšonkinat.

Isiklikku

Jana Rawlinson on 182 cm pikk ja kaalub 70 kg. Ta on abielus Suurbritannia 400 m tõkkejooksja Chris Rawlinsoniga.
Must vikerkaar

Sisu

Meedium Martha Travis on koos oma alkohoolikust isaga ringreisil. Spiritistlikel seanssidel astub ta kontakti pealtvaatajate surnud omaste hingedega ja vahendab neilt sõnumeid. Ühel seansil avastab Martha eneselegi ootamatult, et ta suudab kontakteeruda veel elus olevate inimeste hingedega, kes lähiajal mõrvatakse. Seetõttu sattub Martha kurjategijate huviorbiiti ning olukord muutub äärmiselt ohtlikuks.
Kenneth Noland

Kenneth Noland (10. aprill 1924 – 5. jaanuar 2010) oli USA maalikunstnik, abstraktse kunsti viljeleja.
Rain Karlson

Elukutselisena

Ta jätkas novembris 2016 poksimist elukutselisena. Ta on seni (seisuga 10. november 2018) pidanud 6 kohtumist ning on võitnud 5 (neist 2 nokaudiga) kohtumist ja kaotanud 1 (selle nokaudiga) kohtumise.

Isiklikku

Tema vend on poksija Ainar Karlson.
Eesti Laul 2019

1. poolfinaal

1. poolfinaal toimus 31. jaanuaril  2019 Tartu Ülikooli spordihoones.

2. poolfinaal

2. poolfinaal toimus 2. veebruaril 2019 Tartu Ülikooli spordihoones.

Finaal

Finaal toimus 16. veebruaril 2019 Saku Suurhallis.
Irina Kalits

Irina Kalits (kuni 1962 Irina Podtšekajeva; 10. aprill 1928 Tartu) on Eesti arst ja arstiteadlane (endokrinoloog). 
Ta lõpetas 1946. aastal Tartu 3. Keskkooli ja 1952. aastal Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna.
Ta oli aastatel 1952–1968 Eesti NSV Vabariikliku Struumatõrjedispanseri arst ja osakonnajuhataja ning aastatel 1969–1993 peaarst. Ta oli aastatel 1971–1994 Eesti NSV ja Eesti peaendokrinoloog.

Isiklikku

Tema isa oli arhitekt Anatoli Podtšekajev ning tema abikaasa oli sotsioloog ja Tartu Ülikooli professor Johannes Kalits.
Waldemar Thomson

Waldemar Thomson (28. august 1897 Hageri – veebruar 1945, hukkus sõjas) oli eesti vaimulik.
Lõpetas Tallinna Toomkooli. Õppis 1915–1922 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Oli prooviaastal Tartus. Ordineeriti pastoriks 27. jaanuaril 1924.
Oli 1924–1934 Pärnu Nikolai koguduse õpetaja Wilhelm Kentmanni isiklik adjunkt. 1934–1939 Pärnu Nikolai koguduse ülemõpetaja. Aastal 1939 Saksa praostkonna praost.
Lahkus aastal 1939 Saksamaale. Oli 1939–1945 pastoriks Püha Luuka kirikus (Lukas-Kirche) Posenis (praegu Poznan). Hukkus sõjakeerises veebruaris 1945.

Isiklikku

Isa oli Hageri Lambertuse koguduse õpetaja, praost Konstantin Thomson. Vend Paul Thomson oli soo-uurija ja geoloog (Tartu Ülikooli geoloogia ja paleontoloogia dotsent). Ka vend Helmut Thomson oli Hagri koguduse õpetaja. Tema õemees oli Harju-Madise koguduse õpetaja Otto Etzold. Teise õe poeg Burchard Lieberg oli luterlik pastor Hesseni liidumaal, Saksamaal. Tädimees, praost Friedrich Wilhelm Ederberg oli Kaarma ja Kambja koguduste õpetaja. Tädipoeg Bruno Ederma oli Lääne-Nigula ja Rakvere Kolmainu koguduste õpetaja.
Pumpėnai

Ajalugu

Esimene kirik ehitati Pumpėnaisse aastal 1638. XVII sajandi alguses rajati alevisse ka karmeliitide klooster. Aastal 1770 põlesid selle puidust hooned maha. Aastal 1792 sai Pumpėnai Magdeburgi õigused. Aastaks 1797 oli maha põlenud kloostrikompleks taastatud.
Aastal 1818 valmis praegune kirik, aastal 1827 valmis aga praegune kivist kloostrihoone. Aastal 1832 klooster suleti, ühtlasi konfiskeeriti kloostrile kuulunud Banioniai mõis.
Aastal 1924 valmis Pumpėnai tuulik. Nõukogude võimu ajal oli asula kohaliku kolhoosi keskuseks.
Bernsdorf

Linnaosad

Waldhof (1950), Zeißholz (1994), Großgrabe (1997) ja Straßgräbchen (2007).
Hindrek Riikoja

Hindrek Riikoja on eesti ajakirjanik, Kuku Raadio peatoimetaja.
Hindrek Riikoja töötas aastatel 1997–2000 uudisteagentuuri BNS siseuudiste reporterina, aastatel 2000–2008 Postimehes majandustoimetuse reporterina, majandustoimetuse juhatajana ning ajakirja Otsustaja vastutava toimetajana.
2009–2011 oli Hindrek Riikoja ametis põllumajandusministeeriumis.
2011. aastast töötab ta Kuku Raadio peatoimetajana.
Ipurahu

Ipurahu on Lääne maakonnas Haapsalu linna halduspiirkonnas Tagalahe lõunaosas asuv väike saar (rahu). Saare pindala on 7,63 hektarit ja rannajoone pikkus 1,3 kilomeetrit.
Rahu asub Väike Roograhust kagus. Rahu on pikliku kujuga ja kivise pinnamoega.
Rahu kuulub Silma looduskaitseala Haapsalu lahe piiranguvööndi.
Rahu koordinaadid on 58° 57′ N, 23° 35′ E.
Slovaki maagimäestik

Slovaki maagimäestik (slovaki keeles Slovenské rudohorie) on mäestik Slovakkia keskosas, mis on osa Lääne-Karpaatidest. Mäestiku kõrgeim tipp on Stolica (1 476 m). Varem oli see tähtis kaevanduspiirkond. Tänapäeval jäävad sinna Muránska planina, Slovaki karsti ja Slovaki Paradiisi rahvuspargid. Mäestiku lõunanõlvadel kasvavad valdavalt tammikud ja pöögimetsad, põhjanõlvadel domineerivad okaspuud.
Väike mäestiku lõunapoolsem osa (Aggteleki karst) jääb Ungari territooriumile.

Geoloogia

Mäestik koosneb valdavalt kristalsetest kiltadest ja graniidist. Selle äärealadele ulatuvad maakide sooned. Mäestik oli XIV sajandil tähtis kaevanduspiirkond, toona kandis see nime Ungari maagimäestik. Seal on kaevandatud rauda ja vaske, aga ka kulda ja elavhõbedat.
Sealsed settekivimid tekkisid enamasti Paleosoikumi alguses ja selle eel. Karboni ajastul moodustusid sealsed graniidist intrusioonid. Sealsed lubjakivid moodustusid valdavalt Mesosoikumis. Mäestiku lääneosas on jälgi ka Neogeeni vulkanismist.
Nameisis

Nameisis (kaasaegsetes allikates Nameise, Nameyxe; läti keeles ka Namejs, Nameitis) oli Tērvete semgalite vanem (nimetatud ka kuningaks), 1279. aastal alanud Liivi ordu vastase semgalite ülestõusu üks juhte. Peamine allikas Nameisise kohta on Liivimaa vanem riimkroonika, mainitud on teda ka Franciscus de Moliano ülekuulamisprotokollides 1312. aastal.
Arvatakse, et juba 1270. aastal, mil orduväed Tērvete linnuse vallutasid ja semgalitega rahu tegid, võis Nameisis olla sealne valitseja. Pärast Liivi ordu 1279. aastal organiseeritud sõjaretke leedulaste vastu, mis lõppes kaotuse ja semgalitest abijõudude lahinguväljalt põgenemisega, algas semgalite aladel ülestõus. Selle põhjusena on nähtud maksude tõstmist ja/või ordu poolt pidusöögile kutsutud mõnede semgali ülikute tapmist. Hiljem oli ka üks orduvend andnud Nameisisele kõrvakiilu. Samal aastal vallutati Nameisise juhtimisel orduvendade käes olnud Tērvete linnus ja astuti liitu leedulastega. Hiljem ründas ta oma väega semgalite Dobele linnust piiramas käinud orduvendi ja kuralasi, kuid sai lüüa ja taandus. 1279./1280. aasta talvel võitsid rüüsteretkel olevad Nameisise semgalid lahingus väikest orduvendade salka. 1281. aastal alistus Tērvete linnus piiramise järel ordule ja Nameisis lahkus Leedumaale. On arvatud, et võis olla Leedu vürsti Traidenise vasall. Viimast korda mainitakse teda allikates samal aastal osalisena leedulaste Preisimaale tehtud sõjakäigus. Nameisise edasisest saatusest Leedus pole midagi teada. Küll on teada, et hiljem, 1289.–1290. aastal, järgnesid talle sinna mitmed teisedki semgalid, kelle elu ordu sagedased sõjaretked raskeks tegid, kuid kes ei tahtnud neile alistuda.
Kasaritsa vald (Rõuge kihelkond)

Kasaritsa vald oli vald Rõuge kihelkonnas Võrumaal.
Vald loodi 1866. aastal kui Vana-Kasaritsa vald.
1890. aastal liideti sellega Vastse-Kasaritsa vald. Pärast seda oli valla pindala 8300 ha. 1922. aasta rahvaloenduse andmeil oli vallas eestikeelseid elanikke 3092 (mehi 1465, naisi 1627), venekeelseid 49 (mehi 29, naisi 20), saksakeelseid 14 (mehi 8, naisi 6), juute 3 (mehi l, naisi 2), muukeelseid 17 (mehi 8, naisi 9), kokku 3175 (mehi 1511, naisi 1664).
Vallas oli 58 küla: Ando, Hando, Hannuste, Harikase, Hinni, Hindo, Hololapi, Holopi, Holsta, Issaku, Jaama, Kaabistu, Kabüna, Kahrumõtsa, Kallaste, Kalli, Kolepi, Kolo, Koloreino, Kose, Kusma, Lalli, Luusi, Lüüsi, Luuste, Meegumäe, Meeliko, Meeldemäe, Mäe, Mõisamae, Müta, Möksi, Mõlgamäe, Oru, Palgi, Palomõtsa, Pangi, Puiga, Raudsepa, Rootsi, Räppo, Räppomõtsa, Sammuka, Sibula, Sika, Soe, Soemõtsa, Sossi, Sossioru, Tinnuste, Toiga, Tootsi, Tulba, Tõrsa, Utra, Vagulasoo, Vadsa ja Võha.
Vallas oli harjatööstus, keemiatööstus "Kosmoliit", nahavabrikud, lubjatööstus, saeveskid ja muid ettevõtteid.
Vald eksisteeris kuni 1939. aastani, kui loodi uutes piirides Kasaritsa vald.
Kasaritsa vallas Räpo külas sündis 1880. aastal laulu "Haanja miis" autor Jaan Räppo.
Arianism

Arianism ehk ariaanlus oli 4.–7. sajandil levinud kristlik õpetus, mis sai nime Aleksandria presbüteri Areiose järgi.
Ariaanluses polnud kolmainsusõpetust sellisel kujul nagu usutunnistustes, mis sõnastati esimestel oikumeenilistel kirikukogudel, Areiose õpetuse vastu.
Ariaanlik kristoloogiline õpetus eitab enne loomist olevat (pre-eksisteerivat) Jeesus Kristuse kui Jumala Poja täielikku jumalikkust. Areios väitis, et "oli aeg, kui teda ei olnud," ja seega on Kristus loodud ja ajalik. See on vastuolus kolmainsuseõpetusega. Kirik kuulutas Nikaia I kirikukogul (325) arianismi väärõpetuseks ja pani Aleksandria Areiose (surn 336) kirikuvande alla.
Arianismi tähtsad esindajad olid Areiose kõrval Eusebius Nikomedeiast, Eunomios, vastupaavst Felix II, Wulfila ja Konstantinoopoli patriarhid Makedonios, Eudoxios Antiookiast, Demophilos ja Maxentius.
Arianismi tähtsamad vastased olid Athanasios Aleksandriast, Basileios Kaisareast, Gregorios Nazianzosest, Gregorios Nyssast, Ambrosius Milanost ja Hilarius Poitiers'st.
Hilisantiikajal kasutasid Nikaia I kirikukogu otsuste pooldajad oma vastaste kohta nimetust "ariaanid" ka juhul, kui need tegelikult ei olnudki Areiose õpetuse pooldajad. 
Mitmed germaani rahvad, nagu läänegoodid, langobardid, burgundid ja vandaalid, omandasid ristiusu esmalt arianismi kaudu.
Kui Nikomeedia piiskop ariaan Eusebios pühitses Wulfila (311–383) gootide piiskopiks, võtsid idagermaanlased vastu ristiusu Areiose õpetusena. Alles Frangi kuningas Chlodovech I võttis ristiusu vastu katoliku õpetusena.
Kuna Muhammad oli legendi järgi kaupmehena kohtunud ariaanliku eremiidi Sergiosega, siis on alust arvata, et arianism mõjutas ka islami kujunemist. Nagu arianismis, nii ka islamis tunnustatakse Jeesust kui Jumala saadikut ja prohvetit, kuid mitte kui jumalust.
Peale reformatsiooni tekkis kolmainsuse vastane liikumine, mis taaskasutas arianismi arusaamu (selle liikumise pooldajad kutsusid end poola vendadeks). 18. sajandil levis arianism Inglismaal, eesotsas Isaac Newtoniga.
Digital Multiplex

Digital Multiplex ehk DMX-512 või DMX-512-A on digitaalne andmesideprotokoll ja standard, mida kasutatakse peamiselt lavavalgustuse ja efektide juhtimiseks. Protokoll võimaldab juhtida suunatavaid prožektoreid, hämardeid ja katikuid.

Standardid

Esimest korda standardiseeriti Digital Multiplex Ameerika Ühendriikide Teatritehnoloogia Instituudi (United States Institute for Theatre Technology, USITT) poolt (USITT DMX512/1990). Aastal 2000 kinnitati Saksamaal standard DIN 56930-2 ja novembris 2004 USA standard ANSI E1.11 (DMX512-A).

Omadused

Põhineb elektriliselt RS-485-l.
Marija Fjodorovna (1847–1928)

Maria Sophia Fredericka Dagmar (26. november 1847 – 13. oktoober 1928) oli Venemaa keisri Aleksander III abikaasa, õigeusku ristituna Marija Fjodorovna. 
Ta oli Taani kuninga Christian IX ja Hessen-Kasseli Louise teine tütar. Aastail 1881–1894 oli ta Venemaa keisrinna. Marija Fjodorovna oli viimase Venemaa keisri Nikolai II ema.

Noorpõlv

Dagmari isa sai Taani kuningaks 1863. aastal. Printsess Dagmar kasvas üles suures sõbralikus peres, kus oli kuus last: Frederik (1843–1912), Alexandra (1844–1925), Vilhelm (1845–1913), Dagmar (1847–1928), Thyra (1853–1933), Valdemar (1858–1939). 
Dagmari vanem vend oli Taani troonipärija, õde Alexandra abiellus 1863. aastal tulevase Suurbritannia kuninga Edward VII-ga, Vilhelm valiti samal aastal Kreeka kuningaks.
1864. aasta sügisel saabus Taani kuningakotta Venemaa keisri Aleksander II poeg, troonipärija Nikolai, eesmärgiks kihluda Dagmariga. Kihlus kuulutatigi välja, kuid abiellumiseni ei jõutud – Nikolai haigestus ja suri aprillis 1865.
1866. aasta suvel oli Taanis külaskäigul järgmine Venemaa troonipärija, Aleksander. Kuigi noorte liit oli nende vanemate suunatud ja soositud, tärkas Dagmari ja Aleksandri vahel siiras kiindumus ja armastus.

Tagasi Taani

Pärast revolutsioonilisi sündmusi Venemaal lahkus Marija Fjodorovna koos tütarde Ksenja ja Olgaga 1919. aasta märtsi lõpus Venemaalt. Pääsetee oli neile organiseerinud Marija Fjodorovna õde, Inglise kuninga George V ema Alexandra. Krimmi rannikult sõideti Suurbritannia lahingulaeval Marlborough Inglismaa kaudu Taani. Kopenhaageni lähedal suveresidentsis elas Marija Fjodorovna oma elupäevade lõpuni, ta suri 13. oktoobril 1928. Aastal 2006 maeti tema põrm ümber perekonna hauda Peeter-Pauli katedraalis.
Ludacris

Christopher Brian Bridges (lavanimega Ludacris; sündinud 11. septembril 1977) on USA räppar ja näitleja.
Idva soo

Idva soo on soo Järva maakonnas Türi linnast 5 km kaugusel. Soo pindala on 1205 ha.
Soo turbakihi paksus on kuni 6 m.
Uusna külamaja

Uusna külamaja on kultuurikeskus Viljandi maakonnas Viljandi vallas Uusna külas. Rahvamaja juhataja on Ulve Kannimäe.
Turneri maakond (Georgia)

Ajalugu

Turneri maakond moodustati 18. augustil 1905. aastal 143. Georgia maakonnana Dooly, Irwin, Wilcoxi ja Worthi maakonna osadest. Maakond sai nime poliitik ja sõdur Henry Gray Turneri järgi.
Asunduse oja

Asunduse oja (ka Alasoo kraav) on oja Põlva maakonnas Põlva vallas. Oja pikkus on 1,3 km. Oja valgla suurus on alla 10 km².
Ülesseade

Ülesseade on operatsiooni osa, mis tehakse ühe kinnitusega. Kui vahepeal toorik vabastada ja siis uuesti kinnitada, siis on tegemist mitme ülesseadmega.