Ökoloogiline jalajälg

Ökoloogiline jalajälg on summaarne näitaja, mis väljendab inimeste keskkonnakasutuse suurust võrreldes Maa ökosüsteemide taastootlikkusvõimega. Ökoloogilise jalajälje arvutamisel lähtutakse inimtegevuse nõudlusest selliste ökosüsteemi toodete ja teenuste järele, mis tulenevad maakera pinna suutlikkusest kasvatada elusainet.
Seda meetodit kasutades saab hinnata, kui suurt Maad (või mitu Maad) oleks vaja, et rahuldada iga inimese vajadusi, tulenevalt tema elustiilist. 2012. aastaks tarbib kogu inimkond 1,5 planeeti aastas. See tähendab, et Maal kulub inimkonna aastas tarbitud ressursside taastootmiseks ja jäätmete lagundamiseks 18 kuud. Seda nimetatakse ületarbimiseks. Ületarbimine on olukord, mil toodete ja teenuste tarbimine on suurem kui nende tegelik varu. Globaalne ületarbimine väljendab seda, et ökoloogilised ressursid ammenduvad ning jäätmed akumuleeruvad ehk kuhjuvad.

Ülevaade

1992. aastal avaldas William Rees esimese ökoloogilist jalajälge kirjeldava publikatsiooni. Ökoloogilise jalajälje kontseptsioon ja arvutusmeetodid arendati välja professor Mathis Wackernageli väitekirja jaoks, Reesi juhendamisel Kanadas Briti Columbia Ülikoolis aastatel 1990–1994. Algselt nimetasid Rees ja Wackernagel kontseptsiooni omastatud kandevõimeks (appropriated carrying capacity). Rees leidis, et muutes kontseptsiooni nime ökoloogiliseks jalajäljeks, oleks see palju ligitõmbavam. Nime vahetamisel inspireeris teda arvutitehnik, kes kirjeldas oma arvuteid kui „väikseid jalajälgi laual“. Wackernagel ja Rees andsid 1996. aasta alguses välja raamatu Our Ecological Footprint: Reducing Human Impact on the Earth ("Meie ökoloogiline jalajälg: Inimmõju vähendamine Maal").
2004. aastal loodi Californias meetodi laiemaks tutvustamiseks ühendus Global Footprint Network, mida juhib Mathis Wackernagel. Ühenduse eesmärk on toetada jätkusuutlikku majandust ökoloogilise jalajälje mõõtmise ja planeerimise süsteemi abil, mis võimaldab teha tarku ja säästlikke otsuseid. Ökoloogilise jalajälje arvutamise peamine eesmärk on juhtida inimeste tähelepanu oma eluviisidele, propageerida põhjendatult säästlikku eluviisi ning niimoodi saavutada jätkusuutlik tarbimisharjumus.

Komponendid

Ökoloogilise jalajälje hindamise aluseks olevat maapinda saab jagada kuueks tüübiks: bioproduktiivne meri ja siseveed, haritav põllumaa, hoonestatud maa, karjatatav maa, metsamaa ja süsinikdioksiidi siduv maa. Kõige suuremat väärtust omavad põllumaa ning ehitiste all olev maa, väikseimat bioproduktiivne veepind. Keskmine maapinna väärtuse hinne on 1.
Haritava põllumaa alla kuulub maa-ala, millel kasvatatakse põllukultuure. Põllumaalt saadud saadusi kasutatakse inimeste, loomade ja kalade toidu valmistamiseks. Lisaks loetakse siia alla tekstiili tooraine ning kummi ja õli saamiseks kasvatatavad taimi. See on kõige suurema bioproduktsiooniga maakasutustüüp Riiklikus Jalajälje Arvestuses (National Footprint Account).
Karjatatava maa jalajälje alla kuuluvad alad, millel karjatatakse kariloomi. Siia kuuluvad nii hooldatavad kui looduslikud karjamaad ning preeriad. 2008. aastal määratleti põllumaaks 1,53 miljardit hektarit. Inimesele tagab see valdkond liha, villa ja piima.
Bioproduktiivse mere ja sisevete alla kuuluvad mere- ja mageveekalade kasvamiseks sobivad piirkonnad.
Metsamaa on puidutoorme kasvatamiseks kasutatav maa, mis toodab toorainet nii ehitiste ja mööbli valmistamiseks kui ka kütteks . 2008. aastal oli Maal 4,04 miljardit hektarit metsamaad.
Süsinikdioksiidi siduv maa on maa-ala, mis seob fossiilkütuste põletamisel tekkinud süsihappegaasi . CO₂ satub atmosfääri mitmel viisil. Looduslikud viisid on näitaks metsapõlengud, vulkaanid ning loomade ja mikroobide hingamine. Fossiilkütuste põletamine on peamine inimtekkeline CO₂ allikas.
Hoonestatud maapind on ehitiste alla olev maapind, kuhu kuuluvad näiteks elamud, tööstuspiirkonnad, teed ja teised infrastruktuurid . 2008. aastal oli hoonestatud ala pindala umbes 170 miljonit hektarit.

Ühik

Ökoloogilist jalajälge väljendatakse standardiseeritud ühikutes: globaalhektarites inimese kohta aastas (gha/in/a). Üks globaalne hektar on tingühik, mis vastab maakera keskmise bioloogilise tootlikkusega hektarile (Maa viljakas pind jagatakse rahvaarvuga). Keskmiselt on meil 2 hektarit inimese kohta (2011. aasta seisuga).