Clemens V

Paavstluse doktriin

Clemens V avaldas 24. augustil 1313 bulla "Patoralis cura", milles ta rõhutas, et paavstil on ülemvõim keisri üle. Samuti võib paavst vakantsiperioodil määrata ametisse keiserlikke vikaare.

Bonifatius VIII taunimine

Prantsusmaa kuningas Philippe IV soovis Bonifatius VIII kuulutamist ketseriks ja tema nime eemaldamist paavstide loendist. Clemens V võttis 1. veebruaril 1306 avaldatud kirjas "Meruit" tagasi Bonifatius VIII avaldatud bulla "Unam Sanctami" sätted.
Juunis 1308 esitasid generaalstaadid Bonifatiuse vastu süüdistusi ja 2. veebruaril 1309 alustati Avignonis Bonifatiuse vastu kohtuprotsessi. Clemens V kinnitas 13. septembril 1309 Bonifatiuse süütust talle esitatud süüdistuste osas. Ta mõistis 27. aprillil 1311 avaldatud bullas "Rex gloriae" Anagni vandenõu läbiviijad, sealhulgas Guillaume de Nogaret, vabaks kiriklikest karistustest ja tühistas Bonifatius VIII otsused Prantsusmaa kohta alates novembrist 1302. Vienne'i oikumeenilisel kirikukogul tunnustati 16. oktoobril 1311 Bonifatiust legitiimse paavstina.

Suhted prelaatidega

Clemens V taunis Bourgesi peapiiskopi taotlust saada Akvitaania priimaseks.
Ta otsustas 3. augustil 1308 jätta alles Bonifatius VIII moodustatud Pamiersi piiskopkonna, hoolimata selle territoriaalsetes vaidlustest Toulouse'i piiskopkonnaga.

Suhted Inglismaaga

Clemens V oli varem Bordeaux' peapiiskopina Inglismaa kuninga Edward I vasall, kuna Bordeaux kuulus tollal Inglismaa valduste hulka. Edward I saatis juulis 1305 paavstile kingitusi ja Clemens V vabastas ta mässulistele aadlikele antud vandetõotustest.
Paavst peatas 12. veebruaril 1306 Canterbury peapiiskopi Robert Winchelsey volitused, kuid taastas need 22. jaanuaril 1308 pärast Edward II palvet. Winchelsey viibis vahepealsel ajal kuurias.

Suhted Napoliga

Clemens V määras Napoli kuninga Roberto keiserlikuks vikaariks Itaalias.

Suhted Saksamaaga

Clemens V toetas Saksa-Rooma keisri määramisel nii Philippe IV venda Charles'i kui Heinrichit. Kui keisriks valiti Heinrich, siis paavst tunnustas teda, kuid taunis tema sõjategevust Napoli kuningaga.

Suhted Serbiaga

Clemens V kutsus aprillis 1308 Serbia kuningat Stefan Uroš II-t astuma katoliku kirikusse.

Suhted Šotimaaga

Clemens V ekskommunitseeris 5. juunil 1306 Šoti kuninga Robert I, keda seostati aadliku John III Comyni mõrvaga. Ta tagandas ametist Robertit toetanud Lambartoni ja Wisharti piiskopid.

Suhted Ungariga

Clemens V toetas Ungari kuningana Károly I-t.

Clemens V ja Eesti

Clemens V käskis 1306 Tartu vaimulikel tagastada Saksa ordu orduvendadele võlg.
Ta nõudis 19. juunil 1310 avaldatud bullas "In vinea domini" Bremeni peapiiskopilt Jens Grandilt ja Ravenna toomhärralt Albertus de Mediolanolt Liivimaal Saksa ordu vastu esitatud kaebuse uurimise korraldamist. Ta andis 23. novembril 1311 Bremeni peapiiskopile ja Mediolanole korralduse samas kohtuasjas päevarahade maksmise osas.
Ta nõudis 17. veebruaril 1311 Riia peapiiskopilt Friedrich von Pernsteinilt Riia peapiiskopkonnas frantsisklaste ja dominiiklaste konventide rajamist.
Ta käskis 1311 Kuramaa piiskopilt nõuda neilt, kes peavad Riia kapiitlile maksma aastarenti, oma kohustuste täitmist.
Ta määras 1312 Riia inkvisiitoriks Laoni toomhärra Franciscus de Moliano.
Ta andis 1. märtsil 1313 Tartu piiskopile Dietrich II Vyshusenile korralduse 1500 kuldna suuruse laenu osas.

Sisepoliitika

Clemens V rehabiliteeris ja ennistas 17. detsembril 1305 ametisse Bonifatius VIII poolt ekskommunitseeritud kardinalid Giacomo ja Pietro Colonna.
Ta kuulutas ristisõja Veneetsia vastu, kes oli vallutanud Kirikuriigile kuulunud Ferrara.
Ta kehtestas Sienale interdikti.

Suhted kiriku institutsioonidega

Clemens V üritas lahendada frantsisklaste ja frantsiskaani spiritualistide vahelist tüli. Ta ekskommunitseeris bullas "Vita prima" frantsiskaani sarabaidiid. Ta kutsus Provence'i spiritualistide juhid enda juurde ja andis neile korralduse üle vaadata kõik sätted, mis ei vasta ordu reeglitele. Ta andis 14. aprillil 1310 avaldatud bullaga "Dudum ad apostolatus" spiritualistidele immuniteedi. 6. mail 1312 Vienne'i oikumeenilisel kirikukogul avaldatud konstitutsiooni "Exivi de paradiso" järel lahkusid paljud Toscana spiritualistid oma konventidest. Paavst andis Genova peapiiskopile korralduse sundida spiritualiste jõuga oma konventidesse tagasi pöörduma.
Ta määras 1310 dominiiklase Giles de Ferrare katoliku Aleksandria patriarhiks.
Ta sätestas, et mertsedariaanide ordumeister peab olema ordineeritud preestriks.
Clemens V käskis 1306 Tartu vaimulikel tagastada Saksa ordu orduvendadele võlg. Ta kohustas 19. juunil 1310 Bremeni peapiiskoppi ja Ravenna toomhärrat Albertus de Mediolanot korraldada Liivimaal Saksa ordu vastu esitatud kaebuse uurimist ning andis neile 23. novembril 1311 korralduse samas kohtuasjas päevarahade maksmise osas. Paavsti volitusel vabastas kardinal Giacomo Colonna 11. mail 1313 Saksa ordu liikmed ekskommunikatsioonist .

Ketserite taunimine

Clemens V kuulutas 1306 ristisõja apostoolikute vastu.

Kanooniline õigus

Clemens V avaldas 21. märtsil 1314 kanoonilise õiguse kogumiku "Clementineæ".
Ta sätestas, et inkvisiitorid võivad piinamist kasutada vaid piiskopi loal.
Ta kuulutas õigustühisteks kõik ketserite osas langetatud kohtuotsused, kui neid ei kooskõlastatud piiskopiga.
Ta sätestas, et diakoniks võib ordineerida vähemalt 20-aastast, preestriks aga 25-aastast meest.
Ta sätestas, et kanoonikud, kes pole alamdiakonid, ei tohi kapiitlil hääletada.

Misjon

Clemens V määras 1307 Giovanni da Montecorvino Khanbaliqi (Pekingi) peapiiskopiks ja Kaug-Ida priimaseks.

Coelestinus V kanoniseerimine

Clemens V kanoniseeris 5. mail 1313 Coelestinus V. Ta alustas 1307 Louis d'Anjou kanoniseerimisprotsessi.

Onupojapoliitika

Clemens V määras kardinaliks oma sugulased Raymond de Goti, Bérenger de Frédoli, Arnaud de Canteloupi, Arnaud de Pellegrue', Guillaume Arrufat des Forgesi, Raymond Guillaume des Forgesi, Bernard de Garvesi ja Arnaud d'Aux.
Ta määras oma venna Arnaud Garsias de Goti Spoleto vikaariks.

Clemens V kultuuriloos

Clemens V rajas 27. jaanuaril 1306 Orléansi, 8. septembril 1308 Perugia ja 1311 Dublini ülikoolid. Ta soosis võõrkeelte õpetamist Pariisi, Oxfordi, Salamanca ja Bologna ülikoolides. Ta lubas 10. märtsil 1310 Bologna ülikooli teoloogiatudengitel käia tsiviilõiguse ja meditsiiniloengutes.
Ta lasi taastada 1308 tulekahjus hävinud Rooma Lateraani basiilika.
Ta moodustas Avignonis uue paavstliku kirikukoori.
Arst Arnaldo da Villanova suri teel Clemens V juurde.
Dante Alighieri nõudis pärast paavsti surma kardinalidelt, et valitud paavst pöörduks tagasi Rooma. Ta mainis paavsti "Jumalikus komöödias".
Talle püstitati Uzestes monument, mida kalvinistid reformatsiooni ajal rüüstasid.
Kunstnik Henri Ségur on paavsti kujutanud Avignoni paavstipalees asuval portreel.

Surm

Clemens V põdes vähki. Ta suri 20. aprillil 1314 Prantsusmaal Roquemaure'is ning maeti augustis 1314 Uzeste Notre-Dame'i kirikusse.

Hinnang

Kirikuajaloolase J. N. D. Kelly hinnangul oli Clemens V intelligentne ja vaga, kuid ta taunib paavsti onupojapoliitikat.