Victor III

Paavstiks saamine

Victor III valiti paavstiks nelipühade esimesel pühal 24. mai hommikul 1086 Rooma lähistel Marinos (Septesolis) Santa Lucia kirikus ja pühitseti ametisse 9. mail 1087 kardinal Odon de Lagery (hilisem paavst Urbanus II) poolt. Ta võttis nime Victor II järgi.
Victor III valiti paavstiks kompromisskandidaadina Capua vürsti Giordano I mõjutusel. Gregorius VII oli enne surma nimetanud kolm kandidaati, keda kardinalid oleksid võinud paavstiks valida, kuid kandidaatide seas polnud Desideriust. Sügisel 1085 oli Desiderius teel Rooma, kuid saanud teada, et viikingid tahtsid teda väevõimuga paavstiks ennistada, pöördus ta tagasi Beneventosse. Rooma vaimulikud kutsusid Desideriuse 23. maiks 1086 Rooma ja tahtsid ta paavstiks kuulutada, kuid abt ähvardas tagasi kloostrisse minna. Rooma konsul Cencio pakkus paavstiks Ostia kardinalpiiskoppi Odon de Lagery'd, kuid mõned kardinalid ei toetanud teda. Järgmisel päeval kuulutati Desiderius paavstiks.

Skisma

Victor III valitsemisajal jätkus Gregorius VII ajal alanud skisma Saksa-Rooma keisri Heinrich IV toetusel ametisse määratud vastupaavst Clemens III-ga.
Victor III tajus paavstiks saades, et ta pole Roomas eriti populaarne ja saanud kuulda keisri prefekti saabumisest, lahkus mai lõpus 1086 koos kardinalidega linnast. Ta teatas Terracinas hoolimata protestidest, et loobub paavsti ametitunnustest, pöördudes tagasi Monte Cassino kloostrisse.
Capua vürsti Giordano I nõudel pidas Victor III paavstliku vikaarina, mitte aga paavstina 21. märtsil 1087 Capuas sinodi, kus ta nõustus osavõtjate tungiva veenmise järel lõpuks paavstina ametisse asuma.
Vürsti toetusel pääses ta mais 1087 Rooma ja pühitseti ametisse. Kaheksa päeva hiljem lahkus ta linnast Monte Cassino kloostrisse. Juunis suutsid Toscana krahvinna Matilda sõjaväelased Castel Sant'Angelo kindluse vastupaavsti toetajatest vabastada ja krahvinna palus Victoril tagasi Rooma pöörduda. Paavst saabus Rooma meritsi ja talle lojaalsed sõjamehed kihutasid 1. juuliks vastupaavsti toetajad linnast minema. Peatselt levisid kuuldused Heinrich IV Itaaliasse tulemise kohta ja paavst lahkus  Roomast Beneventosse, pidades seal augustis sinodi, kus ta ekskommunitseeris Clemens III.

Vaimulike moraalinõuete rõhutamine

Victor III taunis Beneventos peetud sinodil ilmikute investituuri ja simooniat.

Suhted Prantsuse piiskoppidega

Victor III ekskommunitseeris Beneventos peetud sinodil Lyoni piiskopi Hugues' ja Marseille' abti Richardi.

Suhted Sardiinia piiskoppidega

Victor III saatis Sardiinia piiskoppidele kirja, süüdistades Cagliari piiskoppi koguduse jätmises hooletusse.

Uus kardinal

Victor III määras 1086 kardinaliks Segni piiskopi Bruno.

Victor III kultuuriloos

Victor III arendas abtina Monte Cassino kloostrit. Ta laiendas kloostri valduseid, rajas õppeasutusi ja suurendas raamatukogu. Tema ajal pühitseti 1. oktoobril 1071 sisse kloostri uus kirik, tseremoonial osales paavst Aleksander II, 10 peapiiskoppi ja 44 piiskoppi.
Ta kirjutas abtina traktaadi "Dialogues" püha Benedictuse imetegudest.
Kardinal Deusdedit pühendas talle kaanonikogu "Collectio canonum".

Surm

Victor III haigestus mais 1087, kui pidas paavstina oma esimese missa. Ta suri 16. septembril 1087 Monte Cassino kloostris ja maeti samasse kloostrisse. Tema säilmed maeti 16. sajandil ja 1890 ümber.
Victor III austamine pühamehena algas Anastasius IV ajal. Benedictus XIII määras 1727 tema mälestuspäevaks 16. septembri ja Leo XIII kuulutas ta 23. septembril 1887 õndsaks.

Hinnang

Catholic Encyclopedia järgi oli Victor III (Desiderius) üks mõjukamaid Monte Cassino kloostri abte kloostri rajaja Benedictuse järel.