Innocentius XII

1691. aasta konklaav

Innocentius XII valiti paavstiks 12. juulil 1691 Vatikani paavstipalees ja krooniti 15. juulil kardinal Urbano Sacchetti poolt. Ta võttis nime Innocentius XI järgi.
12. veebruarist 12. juulini toimunud konklaavi viimases voorus osales 61 kardinali. See oli pikim konklaav pärast 1314–1316 toimunud konklaavi, millel valiti Johannes XXII. Hiljem on veel pikem olnud ainult 1740 toimunud konklaav, millel valiti Benedictus XIV.
Sellel konklaavil jagunesid kardinalid Prantsusmaa, Hispaania ja Zelanti fraktsioonideks. Zelanti fraktsiooni juhtis kardinal Giovanni Francesco Negroni, kes ei pooldanud Giovanni Delfino valimist paavstiks. Konklaavi ajal puhkes kardinal Lorenzo Altieri kambris tulekahju. 19. märtsil saabusid konklaavile Prantsusmaa kardinalid. 4. aprillil soovitas kardinal Flavio Chigi valida paavstiks kardinal Gregorio Barbarigo, kuid selle ettepaneku vastu olid prantslased. Innocentius XII valiti paavstiks kompromisskandidaadina, kuigi tema puhul kardeti Hispaania mõju kasvu, sest Lõuna-Itaalia oli sel ajal Hispaania mõjusfääris. Viletsa tervise tõttu lahkusid konklaavilt kardinalid Giulio Spinola 21. veebruaril, Raimondo Capizucchi 13. aprillil, Federico Visconti 19. juunil ja Federico Baldeschi Colonna 29. juunil.

Suhted Prantsusmaaga

Paavstide suhted Prantsusmaa kuningaga olid halvenenud alates Innocentius X ajast ja Innocentius XI ajal polnud välistatud gallikaani kiriku eraldumine katoliku kirikust. Innocentius XII saavutas tõsisema kriisi ärahoidmiseks Prantsusmaaga mõlemaid pooli rahuldava kokkuleppe ja kinnitas ametisse kõik Prantsusmaa kuninga poolt nimetatud piiskopid, kes polnud osalenud 1682 assambleel, kus võeti vastu gallikaani artiklid. 14. septembril 1693 tühistas Louis XIV gallikaani artiklid ja pärast seda tunnustas Innocentius XII kuninga regaaliõigust neljas vaidlusaluses piiskopkonnas.
Paavsti esindajad ei osalenud 20. septembril 1697 Rijswijki rahulepingu sõlmimisel.
1698 määras Louis XIV suursaadikuks Rooma kardinal Emmanuel Théodose de la Tour d'Auvergne de Bouilloni, kuid et kardinal toetas kvietismi pärast puhkenud teoloogilises vaidluses François de Salignac de la Mothe de Féneloni, kutsuti ta augustis 1700 Roomast tagasi. 22. juulil 1700 suri kardinalide kolleegiumi dekaan Alderano Cibo ja kardinal de Bouillon pidi asedekaanina jääma ametikohustuste tõttu Rooma.

Suhted Saksa-Rooma keisriga

Innocentius XII toetas keiser Leopold I võitlust türklastega.
Keisri suursaadik Roomas krahv Georg Adam von Martinitz hakkas Rooma kuberneriga vaidlema saadikute privileegide üle, soovides omada austusväärsemat positsiooni liturgilisel protsessioonil. Innocentius XII kinnitas saadikule, et vanu traditsioone tuleb austada, kuid krahv õhutas keisrit võtma vastu otsust, mille järgi peavad kõik keisririigi alamad, kes omavad valdusi Itaalias, tõestama oma tenuuri. Paavst tühistas keisri otsuse, kuna see hõlmas ka Kirikuriigi valduseid, kuid keiser määras seepeale kuurvürstiks Braunschweig-Lüneburgi hertsogi, kes polnud katoliiklane.
Suhete parandamiseks keisriga saatis Innocentius XII 1699 keisrinnale "kuldroosi".

Suhted Poolaga

Innocentius XII oli enne paavstiks saamist nuntsius Poolas. Ta määras 1693 nuntsiuseks Poola Melchior de Polignaci.
24. märtsil 1699 saabus Rooma Poola kuninga Jan III lesk Maria, kes asus elama Livio Odescalchi paleesse.

Suhted Toscanaga

1700 võttis paavst vastu Toscana suurhertsogi Cosimo III.

Kiriku institutsioonide reformid

Innocentius XII taunis kirikuametite müümist ja vähendas kuuria kulutusi miinimumini.
Innocentius XII korraldusel hakkasid piaristid (Sch.P.) Rooma ülikoolis tasuta õpetama.
1693 tunnustas Innocentius XII 1639 Antoine Le Quieu rajatud kongregatsiooni (sakramentiini õed).
1693 saatis ta laiali Rutilio Brandi rajatud kongregatsiooni.
1694 avaldatud apostellikus konstitutsioonis 'Speculatores' määras Innocentius XII alamvaimulike jurisdiktsiooni sätted.
17. veebruaril 1694 avaldatud apostelliku konstitutsiooniga 'Christi fideium' reguleeris ta kardinal-protektori ametiülesanded.
23. septembril 1695 avaldas ta apostelliku konstitutsiooni 'Ecclesiae catholicae', milles keelas 1352. aastast konklaavidel kasutatud kapitulatsioonid, mis sidusid valitava paavsti kardinalide nõudmistega.
18. juulil 1695 rajas ta kleeruse distsipliini kongregatsiooni ja 1698 rajas Loreto kongregatsiooni.
1695 keelas ta toomkapiitlitel valida piiskoppe.
6. oktoobril 1696 avaldatud apostellikus konstitutsioonis kinnitas ta, et kõik regulaarvaimulikud, samuti jesuiidid peavad kuuletuma paavsti määratud vikaarile.
23. detsembril 1697 avaldatud apostelliku konstitutsiooniga 'Nuper' sätestas ta jesuiitide provintsiaali kohustused.
1698 ühendas ta iiri regulaarvaimulike kongregatsiooni lateraani regulaarvaimulike kongregatsiooniga.
20. juunil 1699 avaldatud bullas 'Sanctissimus' sätestas ta, et noviitside elukohad peavad olema tunnustatud Püha Tooli poolt.
24. oktoobril 1699 tunnustas ta mariaanide kongregatsiooni (MIC).

Liturgilised otsused

Innocentius XII kohustas 5. septembrit tähistama Lorenzo Giustiniani mälestuspäevana.
Ta kohustas 15. septembril 1691 pidama missasid Šotimaa Margareeta austuseks ja 21. veebruaril 1693 kohustas ta Margareeta mälestuspäeva tähistama 10. juunil. 27. märtsil 1694 ja 15. mail 1694 andis ta välja vastavad otsused Margareeta asutamise kohta.
15. mail 1693 kohustas ta katoliiklasi pidama Neitsi Maarja pärispatuta saamise püha.
1694 kinnitas ta Innocentius XI otsuse, mille alusel võisid frantsisklased paigutada kirikutesse ristitee pilte.
1700. aastat tähistati juubeliaastana, kuid 1699 avas Rooma Peetri kiriku  ukse palveränduritele kardinal de Bouillon, sest paavst pidi viletsa tervise tõttu olema voodis.
Ta kohustas Rooma inkvisitsiooni uurima vaidlust hiina riituse üle.

Suhted juutidega

31. augustil 1692 avaldatud bullas 'Ad radicitus' tühistas Innocentius XII juutidele määratud erilised sätted.

Misjon

15. jaanuaril 1697 tunnustas Innocentius XII Nicolas Charmot tegevust misjonärina Hiinas.

Onupojapoliitika taunimine

Innocentius XII avaldas 22. juunil 1692 dekreedi 'Romanum decet pontificem', milles taunis sugulaste edutamist kõrgetele ametikohtadele. Selle korraldusega võib paavst pühitseda kardinaliks vaid ühe sugulase, kuid tema sissetulekud peavad olema väga tagasihoidlikud. Innocentius XII nimetas oma "onupoegadeks" vaeseid ja abivajajaid.
Tema lähisugulane Francesco Pignatelli sai 1700 nuntsiuseks Poolas.

Innocentius XII kultuuriloos

Innocentius XII määras Vatikani raamatukogu juhatajaks Giovanni Casanata. Paavsti ihuarst oli Marcello Malpighi, kantsler Charles Dryden.
Innocentius XII peatas Aleksander VIII asutatud teatri tegevuse Tor di Nonas.
Ta lasi renoveerida Ludovisi palee (Palazzo Ludovisi), mida hiljem tunti kui Curia Innocentianat.
Ta oli Michael Moore'i patroon.
Innocentiuse tegelaskuju esineb Robert Browningi 1869 ilmunud teoses 'The Ring and the Book'.
Ta rajas "Forum Innocentianumi".
Ta lasi laiendada Civitavecchia ja Nettuno sadamaid ning käskis Kirikuriigi rannikule rajada kaitseks piraatide eest kindluse.
Ta rajas Rooma Ripa Grande Püha Miikaeli vaestemaja, millest sai Euroopa suurim vaestemaja. Ta muutis ka osa Lateraani basiilikast vaestemajaks.

Surm

Innocentius XII suri 85-aastaselt 27. septembril 1700 Roomas ja maeti Vatikani basiilikasse.