Aaron T. Beck

Elulugu

Aaron Beck sündis Ameerika Ühendriikides Rhode Islandi osariigis Providence'i linnas. Tema vanemad olid vene-juudi päritolu immigrandid ning Aaron Beck oli pere viie lapse seas noorim. 1950. aastal abiellus Aaron Beck Phyllis W. Beckiga ning neil on neli last: Roy, Judith, Dan ja Alice. Aaron Becki tütar Judith S. Beck on silmapaistev kognitiiv-käitumuslik terapeut ja koolitaja ning on Becki Kognitiivteraapia ja Teadusuuringute Instituudi president.

Haridus

1942. aastal lõpetas Aaron Beck Browni Ülikooli magna cum laude. 1946. aastal omandas ta Yale'i Meditsiinikoolis arstiteaduste doktorikraadi. Becki esialgne huvivaldkond meditsiiniõpingute ajal oli neuroloogia. Kuna õppesüsteemis oli puudus psühhiaatria residentidest, suunati teiste seas ka Beck kuueks kuuks psühhiaatria residentuuri. Psühhiaatria residentuuris vaimustus Beck psühhoanalüütilisest lähenemisest, mille vastu oli ta alguses olnud skeptiline.

Austen Riggsi Keskus ja Valley Forge'i Sõjaväehaigla

Pärast meditsiiniõpingute lõpetamist aastal 1950 asus Beck tööle Massaschusettsis asuvas erapsühhiaatriahaiglas Austen Riggs Keskus (Austen Riggs Center). Austen Riggsi Keskus oli sellel ajal peamine ego psühholoogiaga tegelev asutus. Erinevalt tol ajal levinud lähenemistest toimus keskuses koostöö psühhiaatrite ja psühholoogide vahel. Beck töötas Austen Riggsi Keskuses aastani 1952. Seejärel täitis Beck Korea sõja ajal sõjaväekohustusi Ameerika Ühendriikide sõjaväe ees ning oli neuropsühhiaatria assistent Valley Forge'i Sõjaväehaiglas (Valley Forge Army Hospital) .

Pennsylvania Ülikool

1954. aastal liitus Beck Pennsylvania Ülikooli psühhiaatria osakonna kollektiiviga. Tol ajal oli osakonna juhataja Kenneth Ellmaker Appel, kes oli ka Ameerika Psühhiaatrite Assotsiatsiooni (American Psychiatric Association) president. Appel oli psühhoanalüütilise koolkonna esindaja ning tal oli suur mõju Becki karjäärile.
Pennsylvania Ülikoolis töötades viis Beck oma esimesed uurimistööd läbi koos psühhoanalüütiku Leon Sauliga. Leon Sauli tunti psühhoanalüüsile ebatavaliste meetodite, nagu näiteks telefoniteel teraapia tegemine ja koduste ülesannete andmine poolest. Samuti oli Saul koostanud enesekohase küsimustiku, mille eesmärk oli aidata kvantifitseerida ego protsesse unenägudes. 1961. aastal valiti ülikooli psühhiaatria osakonna uueks juhatajaks psühhiaater Albert J. Stunkard, kes oli biheivioristliku paradigma esindaja. Sealt edasi algas psühhodünaamilise suuna võimu vähenemine ülikoolis.
1950-ndatel tegeles Beck Pennsylvania Ülikoolis psühhoanalüütilise teooriaga, kuid arendas selle kõrval ka isiklikke eksperimente, mis süvendasid tema kahtlusi psühhoanalüütilise paradigma suhtes. Beck arendas välja ja avaldas 1959. aastal uue küsimustiku, millega ta soovis uurida masohhistliku vaenulikkuse avaldumist unenägudes. Küsimustiku kasutamisel selgus, et kaotus ja hülgamine on seotud rohkem depressiooni kui endale suunatud vaenulikkusega, mida oletas psühhoanalüütiline lähenemine. Uurismistöö edasiarenduse tulemusena avaldas Beck 1961. aastal Becki depressiooniküsimustiku (Beck Depression Inventory).

Töötamine erapraksises

1962. aastal palus Beck Pennsylvania Ülikoolist puhkust ning tegutses järgnevad 5 aastat erapraksises. Juba 1960-ndate algul tegi Beck oma töös märkmeid depressioonis patsientide kohta. Ta seadis eesmärgiks nende nähtuste üles märkimise, mis on vaatlejale nähtavad ning mida saab käesolevas hetkes ravida. Beck tugevdas sellel ajal ka enda suhteid uue Pennsylvanida Ülikooli psühhiaatria osakonna juhi Stunkardiga ning psühholoogide Seymour Feshbachi ja Irving Sigeliga, tänu millele hoidis ta end kursis kognitiivse psühholoogia arengutega.
Becki esimesed artiklid depressiooni kognitiivsest teooriast avaldati 1963. ja 1964. aastal ajakirjas Archives of General Psychiatry. Esimestes artiklites oli alles psühhiaatriale tol ajal omane ego psühholoogia käsitlus, kuid see oli esitatud teaduslikemates kognitiivsele psühholoogiale omastes terminites.
Aaron Becki jaoks sai edasiste arengute käigus oluliseks psühholoog Albert Ellis, kelle usk psühhoanalüüsi oli 1950-ndatel kõikuma hakanud. Ellis võttis Beckiga ühendust pärast viimase artiklite ilmumist ajakirjas Archives of General Psychiatry. Ellis oli 1950-ndate keskpaigas alustanud enda loodud "ratsionaalse teraapia" esitlemisega. Beck leidis, et Ellis oli loonud tugeva teooria ja pragmaatilise teraapia raamistiku, mida ta saaks kasutada enda ideede edasiarendamisel. Beckile ei meeldinud Ellise ideede juures aspekt, et terapeut ütleb patsiendile, mis terapeudi arvates toimub selle asemel, et patsient võiks selle teadmiseni ise koos terapeudi abiga jõuda. Ellise ja Becki erinevusena võib veel välja tuua Becki toetumise klassikalisest filosoofiast pärinevale sokraatilisele meetodile, samas kui Ellis rõhutab inimeste internaalset väitlust ehk disputatsiooni
1967. aastal naasis Beck Pennsylvania Ülikooli. Ta kirjeldas end ja oma uut teraapiameetodit neofreudistlikena, kuigi keskendus keskkonna ja indiviidi vahelistele interaktsioonidele, mitte indiviidi seesmistele tungidele.

Kognitiivne teraapia

1960. aastate alguses töötas Beck välja kognitiivse teraapia (mida tuntakse ka kognitiiv-käitumusliku teraapiana). Beck viis läbi eksperimente, et uurida depressiooni psühhoanalüütilist ideed. Enda üllatuseks ei leidnud varasemad tõekspidamised tema katsetes kinnitust. Uurimuste tulemustest ajendatuna hakkas ta välja töötama uusi viise, kuidas depressiooni olemust mõista.
Patsientidega töötades pani ta tähele, et neile olid omased spontaanselt ilmnevad negatiivsed mõtted. Ta nimetas neid kognitsioone automaatmõteteks ja avastas, et nende sisu võib jagada kolme valdkonda: negatiivsed mõtted iseenda, maailma ja tuleviku kohta.Ta nimetas need kolm automaatmõtete valdkonda kokku kognitiivseks triaadiks.
Becki kognitiivse teraapia meetod seisnes selles, et ta aitas patsientidel kognitiivse triaadi mõtteid ära tunda ja analüüsida. Automaatmõtetele tähelepanu suunamine aitas patsientidel realistlikumalt mõelda, nende enesetunne paranes ja käitumine muutus funktsionaalsemaks. Sellest tuletas Beck kognitiivteraapia ühe peamise mõtte – vaimse tervise häired on seotud moondunud mõtlemisega, mis omakorda mõjutab käitumist.
Beck ja tema kolleegid on üle maailma uurinud kognitiivse teraapia efektiivsust erinevate häirete, näiteks depressiooni, bipolaarse häire, toitumishäire, sõltuvushäire, ärevushäire, isiksushäire, skisofreenia ja suitsidaalsuse ravis.

Organisatoorne kuuluvus

Beck on mittetulundusühingu Kognitiivse Teraapia Akadeemia (Academy of Cognitive Therapy) aupresident. See on 1998. aastal asutatud organisatsioon, mis koondab üle 750 kognitiivse suuna terapeudi üle maailma. Organisatsioon toetab kognitiivse teraapia hariduse ja teadusuuringute korraldamist, võimaldab teraapiaalase teabe jõudmist professionaalide ja laiema auditooriumini ning tegeleb terapeutide koolitamise ja sertifitseerimisega.
Beck on mittetulundusühingu Becki Kognitiivteraapia ja Teadusuuringute Instituut looja ja emeriitpresident. Samuti juhib Beck Psühhopatoloogia Teadusuuringute Keskust (Psychopathology Research Center), mis on organisatsiooni Suitsiidi ennetamise ja ravi keskuse (Center for the Treatment and Prevention of Suicide) emaorganisatsioon.
Beck on 1992. aastast Pennsylvania Ülikooli emeriitprofessor ning seotud ülikooli teadustööga. Ta on olnud Oxfordi Meditsiinialases Teadusnõukogus (Medical Research Council at Oxford) teadur ning külalisprofessor Harvardi, Yale'i ja Columbia ülikoolis. Beck on auprofessor Temple'i Ülikoolis ja New Jersey Meditsiini- ja Hambaarstiteaduse Ülikoolis.
Beck ei kuulu Ameerika Psühhoanalüütilisse Institutsiooni (American Psychoanalytic Institute), sest ühing lükkas ta liikmetaotluse tagasi. Ühe põhjusena toodi tagasilükkamisel välja Becki teaduslik ja kliiniline lähenemine. Samuti toodi välja argumedina välja skeptilisus Becki tulemuste osas - Becki uus lähenemine on kestuselt lühem kui psühhoanalüütilised sekkumised, kuid Beck näeb oma sekkumistel efektiivsust. On räägitud, et kasutatud argumendid esitati teadlikult psühhoanalüütilise suuna võimu kindlustamiseks.

Aaron Becki ja tema tööde mõju

Aaron Becki loodud kognitiivne teraapia on olnud revolutsiooniks psühhoteraapia maailmas. Teda loetakse viie mõjukaima psühhoterapeudi sekka maailma ajaloos. Aaron Becki ja tema tütre Judith S. Becki pingutuste tulemusel on loodud Becki Kognitiivteraapia ja Teadusuuringute Instituut on andnud võimaluse kognitiivteraapia õpetamiseks ja levitamiseks.
Lisaks psühhiaatriale ja psühholoogiale on Becki tööd mõjutanud ka teisi vaimse tervisega seotud valdkondi (näiteks sotsiaaltöö, põetamine).
Becki tööd on mõjutanud Martin Seligmani kognitiivsete tehnikate ja harjutuste väljatöötamisel ja õpitud abituse teooria loomisel.