google/wiki40b huggingface dataset:
Jaak Kaarma

Jaak Kaarma (sündinud 21. veebruaril 1943 Tallinnas) on eesti kirjastaja ja endine Eesti NSV parteitöötaja ja riigitegelane.
Ta lõpetas aastal 1961 Valga 1. Keskkooli ja aastal 1966 Tartu Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna.
Ta oli aastatel 1972–1976 ELKNÜ Keskkomitee sekretär, aastatel 1976–1980 EKP Tartu Linnakomitee sekretär, aastatel 1980–1985 EKP Keskkomitee kultuuriosakonna juhataja asetäitja, aastatel 1985–1988 Eesti Ametiühingute Nõukogu sekretär. 14. juulist 1988 21. detsembrini 1989 oli ta Eesti NSV Riikliku Kultuurikomitee esimees, 21. detsembrist 1989 3. aprillini 1990 Eesti NSV kultuuriminister.
Aastast 1990 tegutses ta kirjastajana.
Ta on kuulunud NLKP ridadesse. Tema hobideks on kirjandus, teater ja tennis.

Isiklikku

Tema poolõde oli näitleja Ellen Kaarma.
Covingtoni maakond (Alabama)

Covingtoni maakond (Covington County) on maakond USA-s Alabama osariigis. Geograafilised koordinaadid on 31°14' N, 86°27' W. 
Maakonna halduskeskus ja suurim linn on Andalusia. 
Maakonna pindala on 2704 km². Veepindala on 26 km².  
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 37 765. Aastal 2000 oli elanike arv 37 631.

Ajalugu

Covingtoni maakond moodustati 17. detsembril 1821. aastal. Maakond sai nime brigaadikindrali Leonard Covingtoni järgi.
Maakond kuulutati katastroofi piirkonnaks Frederici orakaani kahjustuste tõttu 1979. aasta septembris ning samuti 1995. aasta Opali orkaani tekitatud kahjustuste tagajärjel.
Ilmar Kurg

Ilmar Johannes Kurg (26. mai 1922 Kallavere – 28. juuni 2003) oli soomepoiss ja eesti baptisti vaimulik.
Ta sündis aastal 1922 Kallavere külas. Pärast Kallavere algkooli lõpetamist õppis ta Keila Põllutöökoolis.
Teisest maailmasõjast võttis ta osa 19. septembrist 1943 Soome armees, ta oli rindel Rajajoel JR 47 koosseisus, seejärel oli väljaõppel Jalkalas ja Taavettis allohvitserikoolis. Seejärel oli ta tõrjelahinguis Viiburi lahel ja Vuoksel. Tagasi Eestisse saabus ta 19. augustil 1944, ta võitles Tartu rindel, saades Pupastvere lahingus haavata.
Palmipuudepüha laupäeval 1947 Tallinna Allika koguduses otsustas ta anda oma elu Jumalale. Ta osales algul Allika, hiljem Oleviste koguduse töös.
Aastal 1958 määrati ta Mustvee Baptistikoguduse pastoriks. Aastatel 1970–1975 teenis ta Rakvere Karmeli kogudust. Aastatel 1976–1989 oli ta Pärnu Immaanueli koguduse pastor.
Ilmar Kurg suri 28. juunil 2003 halvatuse tagajärjel, ta sängitati mulda 4. juulil 2003 Jõelähtme kiriku kalmistule esivanemate matmispaika abikaasa kõrvale.

Isiklikku

Ilmar Kurg oli abielus ning kahe tütre ja ühe poja isa; poeg Ingmar on baptisti vaimulik, teoloog ja kirjastaja.
Osula ohvrikoht

Osula ohvrikoht on looduslik pühapaik Võrumaal Urvaste kihelkonna Osula külas.
Järvakandi vald (1939)

Järvakandi vald oli vald Harjumaal aastail 1939–1950.
Vald moodustati senise Järvakandi valla maa-alast; senise Kehtna valla lahusosast – Terasoo nr. A-27 talu maa-alast.
1939. aastal oli vallas 2142 elanikku, territooriumi suurus oli 16 243,86 ha.
Esimene vallavanem oli Aleksander Siimer. 1939. aasta detsembris valiti vallavanemaks Jaan Ojamaa.
Vald kuulus Riigivolikogu 15. valimisringkonda, kust valiti Valter Kadarik.
8. augustil 1945 moodustati valla maa-alal Järvakandi külanõukogu ja Tehaste külanõukogu.
26. septembril 1950 arvati Järvakandi külanõukogu Rapla rajooni ja Tehaste külanõukogu Vändra rajooni koosseisu.
Osterbruch

Ajalugu

Osterbruch kuulus Land Hadelnisse, esmalt Saksimaa noorema hertsogkonna eksklaavina ja pärast selle de facto dünastilist jagunemist 1296. aastal de jure 1260. aastal loodud Saksi-Lauenburgi hertsogkonna eksklaavina. 1728. aastal keiser Karl VI läänistas Georg II Augustile ja tema Hannoveri dünastiale personaalunioonis tagastatud Saksi-Lauenburgi lääni. Hannoveri territooriumite ümberkorraldamisega 1731. aastal andsid Hannoveri Bremeni ja Verdeni hertsogkonnad Land Hadelni haldamise üle. Hannoveri kuningriik liidendas hertsogkonna reaaluniooni ja hertsogkonna territooriumist, sealhulgas  Osterbruchist, sai osa uuest 1823. aastal loodud Stade ringkonnast.
Almazbek Atambajev

Almazbek Atambajev (sündinud 17. septembril 1956 Tšüj oblastis) on Kõrgõzstani poliitik, 1. detsembrist 2011 kuni 24. novembrini 2017 Kõrgõzstani president.
Ta on korduvalt olnud Kõrgõzstani peaminister: 29. märtsist kuni 28. novembrini 2007, 17. detsembrist 2010 kuni 23. septembrini 2011 ja 14. novembrist 1. detsembrini 2011.
Ta on olnud Sotsiaaldemokraatliku Partei juht alates 1999. (teistel andmetel 1993.) kuni 2007. aastani ja uuesti alates 2010. aastast.
Atambajev on edukalt tegutsenud ettevõtjana. Ettevõtlusega tegi ta algust 1989. aastal.
1995–2000 oli Atambajev parlamendi liige.
Aastal 2000 kandideeris Atambajev Kõrgõzstani presidendiks. Ta esitati presidendikandidaadiks ka 2005. aastal, kuid loobus, kui Kurmanbek Bakijev ja Feliks Kulov valimistel liidu sõlmisid.
2005–2006 tegutses Atambajev tööstus-, kaubandus- ja turismiministrina. 2007. aasta märtsis asus ta pärast Feliks Kulovi tagasiastumist Kurmanbek Bakijevi ettepanekul peaministri ametisse, kuid lahkus juba novembris. Mais väitis Atambajev, et teda püüti pärast ühe riigiettevõtte erastamisotsust mürgitada, ja suundus Türgisse ravile.
2009. aastal kandideeris Atambajev Bakijevi peamise vastaskandidaadina presidendiks, võttis aga kandidatuuri viimasel hetkel protesti märgiks tagasi.
Atambajev oli 2010. aasta aprillis võimule tulnud ajutise valitsuse juhi asetäitja kuni juulini.
Ajutise valitsuse koosseisus vahetas Atambajev vastastikuseid korruptsioonisüüdistusi Temir Sarijevi ja Azimbek Beknazaroviga. Ajutise valitsuse liikmena kuulutas ta esialgu, et ei kandideeri 2010. aasta lõpul toimuvatel parlamendi- ja 2011. aastal toimuvatel presidendivalimistel. Kandideeris 2010. aasta parlamendivalimistel siiski sotsiaaldemokraatide esinumbrina.
23. septembril 2011 loovutas ta peaministri kohused asepeaminister Ömürbek Babanovile, et kandideerida oktoobris peetavatel presidendivalimistel.
30. oktoobril 2011 peetud valimistel valiti ta 63,2 protsendiga häältest presidendiks. 14. novembril 2011 tema volitused peaministrina taastati.
1. detsembril 2011 vannutati ta presidendi ametisse. 
24. novembril 2017 vannutati presidendiks tema soosikuna valimised võitnud endine peaminister Sooronbaj Džeenbekov.
Jüri Pihel

Jüri Pihel (sündinud 26. novembril 1961) on eesti telerežissöör ja -produtsent.
Ta on töötanud Eesti Televisiooni režissööri ja produtsendina. Aastal 1996 oli ta seotud Eurovisiooni lauluvõistluse Eesti eelvooru korraldamisega. 8. juunil 1996 nimetati ta ETV parimaks režissööriks.
Aastast 1997 kuni 2000 töötas ta telejaamas TV1 programmijuhina.
Aastast 2000 kuni oktoobrini 2006 töötas ta eratelejaamas TV3 programmidirektorina.
Ta on Balti Filmi- ja Meediakooli õppejõud.
Ants Wõrk

Ants Wõrk (ka Ants Võrk; 28. märts 1939 – 24. mai 2018) oli eesti küberneetik ja insener.
Ta lõpetas aastal 1962 Tallinna Polütehnilise Instituudi energeetikateaduskonna automaatika ja telemehaanika erialal cum laude.
Ta on olnud TA Küberneetika Instituudi kauaaegne teadusdirektor.
Ta oli AS EsData tegutsemise ajal ettevõtte tegevdirektor.

Isiklikku

Tema isa oli Hans Wõrk. Tema abikaasa oli Moidela Tõnisson. Pärast Moidela Tõnissoni surma oli tema elukaaslane Kersti Kreismann.
Heinrich Zollinger

Heinrich Zollinger (22. märts 1818 Feuerthalen, Šveits – 19. mai 1859 Kandangan) oli Šveitsi botaanik.
Aastatel 1837–1838 õppis ta Genfi ülikoolis botaanikat, kuid pidi õpingud rahaliste raskuste tõttu katkestama.
Aastal 1842 asus Zollinger elama Jaava saarele, kus ta töötas botaanikaaias ja tegi väikseid teaduslikke ekspeditsioone. Ta läks 1848 tagasi Šveitsi, kuid 1855  naasis ta  koos abikaasa ja kahe lapsega Jaavale.
Zollinger suri malaariasse.
Tema autorinime märgitakse kujul Zoll.
Keskmine platonism

Keskmiseks platonismiks nimetatakse tänapäeval platonistliku filosoofia arengustaadiumit umbkaudu 90. aastast eKr, mil Antiochos Askalonist loobus Uue Akadeemia skeptitsismist, kuni 3. sajandini pKr, mil Plotinos arendas välja uusplatonismi.
Keskmine platonism võttis omaks rea konkureerivate koolkondade, peripatetismi ja stoa doktriine. Selle mõttevoolu üks silmapaistvamaid esindajaid oli tänapäeval pigem ajaloolasena tuntud Plutarchos (u 45-120 pKr), kes kaitses tahtevabadust ja hinge surematust. Ta püüdis näidata, et maailma luues muutis jumal mateeria kui kurja mahutava anuma maailma jumalikuks hingeks, ehkki see jäi toimima kurja allikana. Jumal on transtsendentne olend, kes toimib jumalike vahendajate - rahvausundi jumaluste ja deemonite kaudu. Numenius Apameast (u 160 pKr) liitis platonismi uuspütagoorluse ja idamaiste filosoofiatega; sama teed läks peagi ka uusplatonism.
Lake'i maakond (Colorado)

Ajalugu

Lake'i maakond on üks kuueteistkümnest 1. novembril 1861 moodustatud algsest Colorado maakonnast. Lake'i maakond hõlmas algselt suure osa Colorado lääneosast.
Järgnevatel aastakümnetel kaotas Lake'i maakond hulgaliselt oma territooriumist: algne lõunaosa läks 1866. aastal Saguache'i maakonnale ja 1874. aastal Hinsadale'i maakonnale, edelaosa 1874. aastal La Plata maakonnale ja 1876. aastal San Juani maakonnale ning lääneosa 1877. aastal Ouray maakonnale ja Gunnisoni maakonnale.
Maakonna esimene halduskeskus oli 1861. aastal Oro City, 1863. aastal sai selleks Lourette, 1866. aastal Dayton ja 1868. aastal Granite.
8. novembril 1879 nimetati maakond Carbonate'i maakonnaks, kuid seda nime sai maakond kanda vaid kaks päeva, mil see sai uuesti Lake'i maakonnaks.
Maakond on saanud nime seal asuvate Twin Lakesi järvede järgi.
Hiiumaa vapp

Hiiumaa vapp on Eestis asuva Hiiu maakonna vapp.
Vapp on kinnitatud 23. mail 1994.
Vapp on registreeritud 25. novembril 1996.
Autor: Tõnu Kukk

Vapi kirjeldus

Hõbedasel kilbil püstine kolme sõlmega punane köis ja neli punast liiliat, kummalgi pool köit kohakuti kaks.

Põhjendus

Vapi neli liiliat, mis on mõjutatud Ungern-Sternbergide vapist, sümboliseerivad Hiiumaa nelja valda. Vappi vertikaalselt poolitava köie idee pärineb M.I. Eiseni muistendite kogumikust "Esivanemate varandus" (Tallinn 1958, lk 178-179). Nimetatud muistendi järgi kingib hiiu taat merehädas Hiiumaale sattunud Tallinna-meestele kolme sõlmega köiejupi, et nad õnnelikult tagasi oma koduranda jõuaks.
Eestimaa rüütelkonna aadlimatrikkel

Matrikli koostamise põhjused

Keiser Peeter I kinnitas Eestimaa rüütelkonna privileegid 1713. aastal. Aadlile annetatud privileegides ja 1710. aasta kapitulatsioonides oli määratlus kohalik aadel, kuid see ei taganud aadliprivileege ainult kohalikule baltisaksa põlisaadlile, vaid laienes ka Vene teenistusaadlikele või Saksamaal aadliseisuse omandanud isikutele. Seepärast oli põlisaadel huvitatud, et rüütelkonna mõiste saaks täpsemalt sõnastatud; seda taotleti juba Rootsi võimu ajal. Eestimaa rüütelkond pöördus 1728. aastal võimude poole, et saada luba aadlimatriklite koostamiseks, järgides nii Liivimaa rüütelkonna eeskuju, kes oli sellesisulise palve esitanud 1727. aastal.

Matrikli koostamine 1728−1756

Sarnaselt Liivimaa rüütelkonna matrikliga võttis selle koostamine rohkem aega kui arvati. Eestimaal lükati aadliseisust tõendavate dokumentide esitamist mitu korda edasi kuni 1744. aastani. Moodustati matriklikomisjon, mille põhiistungid toimusid 1745. aasta jaanuarist 1746. aasta juulini. Komisjon vaagis tähestikulises järjekorras kõigi soovijate taotlusi; matriklisse kandmisest keelduti vaid mõnel üksikul juhul. Sarnaselt Liivimaa rüütelkonnaga jagati matrikkel klassidesse ehk kategooriatesse, võttes aluseks Liivi- või Eestimaale saabumise või aadeldamise aja. Kui Liivimaal oli klasse neli, siis Eestimaal piirduti kolme klassiga. I klassi moodustasid suguvõsad, kes kuulusid rüütelkonda Taani (kuni 1346) ja orduajal (kuni 1561), II klassi Rootsi ajal (1561−1710) ja III klassi Vene võimu perioodil (alates 1710) rüütelkonda võetud perekonnad. Kokku immatrikuleeriti matriklisse 125 suguvõsa, kellest esimesse klassi kuulus 51, teise 25 ja kolmandasse 49 suguvõsa. Lõplikult kinnitati matrikkel 1756. aasta maapäeval.
Matriklite koostamisega kujunes Läänemereprovintsides selgelt piiritletud isikute ring. Ehkki matrikli valmimine ei muutnud aadliseisust päriselt suletuks, oli uute perekondade lisandumine muudetud võrdlemisi keeruliseks. Matrikliaadel kohustus osalema maapäeva töös. Ainult matriklisse kantud isikud olid täieõiguslikud maapäeva liikmed ning võisid täita provintsi omavalitsuse ja kohtute ametikohti.
Anne Tyler

Anne Tyler (sündinud 25. oktoobril 1941 Minneapolises) on USA naiskirjanik.
Tema tuntumad raamatud on "The Accidental Tourist" (1985), millest on tehtud menukas film, "Saint Maybe" (1991), mis on andnud ainet samanimelise telefilmi jaoks, ning Pulitzeri auhinna saanud "Breathing Lessons" (1988).
Allveeorienteerumine

Ajalugu

Juba 1908. aastal korraldasid sindilased võistlusi kiviga vee all käimises. 1921. aastal võistlesid pärnakad vee all ujumises. Ala algus meil ja mujal 1950. aastatel oli tingitud puhtast huvist veealuse maailma vastu ja legendide järgi seal olla võivatest aaretest. Eesti esivõistlus peeti 1957. aastal Tõrva-Vanamõisa järvel, mille võitis Vello Prangel. 1967. aastal anti avastart esimestel Euroopa Meistrivõistlustel Lago Maggiorel Itaalias. Selle sündmusega algas ülemaailmse allveetegevuse konföderatsiooni CMAS egiidi all peetavate rahvusvahelise allveeorienteerumise ajalugu. Tänapäeval on CMAS kõige võimsam allveeorganisatsioon maailmas, mis ühendab asjaarmastajaid kogu maailmas ja liidab enam kui 90 rahvuslikku organisatsiooni. Eestis korraldab allveesporti Eesti Allveeliit. Tegu on meil spordialaga, mille rahvusvahelisest tipust oleme tänapäeval taandunud ja mille õitseajad meil jäävad kaugemasse minevikku. Läbi aegade parimaks treeneriks on Ott Ernesaks. Läbi aegade edukaimad allveeorienteerujad on Imand Kompus (25 kordne Eesti meister) ja Einari Talviste (21 kordne Eesti meister), Vladimir Kunitsõn (37 kordne Eesti meister). Naistest Tiina Krutob (34 kordne Eesti meister).
István Kovács (poksija)

Ungari meistrivõistlustel

Ta oli vähemalt kahekordne Ungari meister kärbeskaalus (kuni 51 kg) aastatel 1989 ja 1990.

Olümpiamängudel

Ta võitis kukk-kaalus (kuni 54 kg) 1996. aasta Atlanta olümpiamängude poksivõistlustel kuldmedali ja tuli olümpiavõitjaks. Ta sai kärbeskaalus (kuni 51 kg) 1992. aasta Barcelona olümpiamängude poksivõistlustel pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedali- ja olümpiavõitjale Chol-Su Choile (Põhja-Korea) ja jäädes edasisest medaliheitlusest välja.

Maailmameistrivõistlustel

Ta võitis kärbeskaalus (kuni 51 kg) 6. maailmameistrivõistlustel (Sydney, 1991) ning sulgkaalus (kuni 57 kg) 9. maailmameistrivõistlustel (Budapest, 1997) kuldmedali ja tuli maailmameistriks.
Ta osales kukk-kaalus (kuni 54 kg) 8. maailmameistrivõistlustel (Berliin, 1995), kuid kaotas 3. ringis hilisemale pronksmedalivõitjale Dirk Krügerile (Saksamaa) jäi edasistest medaliheitlustest välja.

Euroopa meistrivõistlustel

Ta võitis kuldmedali ja tuli Euroopa meistriks 29. Euroopa meistrivõistlustel (Göteborg, 1991) kärbeskaalus (kuni 51 kg) ja 31. Euroopa meistrivõistlustel (Vejle, 1996) kukk-kaalus (kuni 54 kg). 
Ta sai kukk-kaalus (kuni 54 kg) 30. Euroopa meistrivõistlustel (Bursa, 1993) pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Raimkul Malahbekovile (Venemaa) ja jäädes edasisest medaliheitlusest välja.

Elukutselisena

Ta poksis detsembrist 1997 kuni aprillini 2002 elukutselisena. Ta pidas kokku 23 kohtumist ning võitis neist 22 (neist 11 nokaudiga) kohtumist ja kaotas 1 (selle nokaudiga) kohtumise.
Torma vald (Torma kihelkond)

Torma vald (Gemeinde Torma) oli vald Torma kihelkonnas Tartumaal.
1939. aasta valdade reformi käigus jäid valla piirid ja nimi muutmata (vt Torma vald (1939)).
Vallas on sündinud ajaloolane Endel Laul ja humorist Harry Abel.
Sophokles

Sophokles (kreeka keeles Σοφοκλῆς Sophoklēs; 497/496 eKr Kolonos – 406/405 eKr Ateena) oli üks tuntumaid vanakreeka näitekirjanikke.
Sophokles on tuntud oma tragöödiate poolest. Ta on üks kolmest vanakreeka tragöödiakirjanikust, kelle teoseid on tänapäevani säilinud. Oma esimesed näidendid kirjutas ta hiljem kui Aischylos ja varem või samal ajal kui Euripides.
Ta elas Ateenas ja oli Periklese sõber. Esimest korda astus ta avalikkuse ette pärast Kreeka-Pärsia sõdu, kui ta noorukina esines võidupidustustel.
Sophokles kirjutas 123 näidendit, millest täielikult säilinud on ainult seitse: "Aias", "Antigone", "Trahhislannad", "Kuningas Oidipus", "Elektra", "Philoktetes" ja "Oidipus Kolonoses". Kolm kuulsamat neist on tuntud Teeba tsükli nime all, sest jutustavad Teeba kuningas Oidipusest ja tema tütrest Antigonest, kuigi tegelikult kuulus igaüks algselt erinevasse tetraloogiasse, mille ülejäänud osad pole säilinud.
Ligi pool sajandit oli ta Ateena linnriigi kõige austatum näitekirjanik. Ta võttis osa umbes 30 draamavõistlusest, millest võitis 24 ega jäänud kunagi kolmandaks ehk viimaseks. Aischylos võitis 14 võistlust, jäädes mõnikord Sophoklesele alla, ning Euripides võitis kõigest 4 võistlust.
Sophokles mõjutas teatrikunsti arengut paljuski, näiteks lisas ta etendusse kolmanda näitleja, vähendades nii koori osatähtsust narratiivi edasiandmisel. Samuti olid tema tegelaskujud inimlikud indiviidid oma tegude ja otsustega ning viimistletumad kui varasematel autoritel, näiteks Aischylosel.

Mälestuse jäädvustamine

Sophoklese nime kandis Tartu Ülikooli peahoone keldris asunud kohvik, mis likvideeriti 1997. aastal.
Oskar Halling

Oskar Halling (2. august 1896 Luke vald, Tartumaa – 15. jaanuar 1949 Molotov, Magadani oblast) oli eesti põllumees.
Ta oli Elva põllumeeste konvendi liige, Luke Põllumeeste Seltsi esimees, ja Nõo vallavanema abi, arreteeriti 15. jaanuaril 1945 Nõo vallas.
Torino mark

Arduinicite valitsemine

Arduino il Glabro pandi Torino krahviks aastal 941 Hugues d'Arles poolt. Arduino vallutas saratseenidelt Torino ja Val di Susa. Aastal 964 nimetati Arduino keiser Otto I poolt Torino markkrahviks. Seejärel jätkasid Torino margi valitsemist Arduinicid. Arduino il Glabro poeg Manfredi I järgnes talle, ja tema poeg, Olderico Manfredi II, järgnes talle. Olderico Manfredi II ei saanud meessoost pärijat, nii jättis ta margi oma tütrele Adelaidele. Kuigi Adelaide oli de facto valitseja, ei saanud naine kanda markkrahvi tiitlit. Adelaide abikaasad, siis pojad ja lõpuks pojatütre abikaasa olid järjest Torino markkrahvid. Need mehed ei olnud Arduinici dünastia liikmed.

Margi kokkuvarisemine

Pärast Adelaide surma aastal 1091 varises Torino mark kokku. Krahvivõim Torino linnas anti Torino piiskopile (1092) ja linnast endast sai kommuun (1091). Aastal 1092 nimetas keiser Heinrich IV oma poja Konradi Torino markkrahviks (Konrad oli Adelaide tütre Berta di Savoia poeg). Kuigi Konrad püüdis saavutada kontrolli margis, ei olnud tema võim kunagi tõhus ja tiitel oli suuresti nominaalne. Selle asemel neelas Torino margi põhjaosa Savoia, mida valitses teine Adelaide lapselaps Umberto II (mitu sajandit hiljem sai Torinost tema dünastia pealinn). Lõunas annekteeris Torino margi maad Adelaide vennatütre poeg Bonifacio del Vasto.
Sõltumatud Kuningriiklased

Sõltumatud Kuningriiklased oli Eesti valimisliit, mis sai 1992. aastal VII Riigikogu valimistel 7,12% häältest ja 8 kohta.
Sõltumatud Kuningriiklased koosnesid kahest osast: erakonnast Eesti Rojalistlik Partei ja survegrupist Rojalistlik Ühendus "Vaba Toome", mis parodeeris ühendust "Vaba Eesti".
Enamasti on seda peetud naljaga pooleks tehtud protestiaktsiooniks, mis osutus ootamatult edukaks. Kuningriiklaste fraktsiooni kuulusid tuntud poliitkommentaator Vambola Põder (suri 1993, asendusliikmeks sai Mihkel Kraav), jurist Tõnu Kõrda, ajaloolane Ralf R. Parve, ajakirjanik Rein Kikerpill, ajakirjanik ja humorist Kirill Teiter, satiirik ja luuletaja Priit Aimla, kunstnik Lembit Küüts, fraktsiooni juhtis Kalle Kulbok.
Kuningriiklaste formaalseks loosungiks oli küll kuningriigi kehtestamine Eestis, kuid oma parlamentaarses tegevuses osalesid nad agaralt vasttaastatud Eesti Vabariigi ülesehitustöös. Nad järgisid konstruktiivse neutraliteedi põhimõtet ehk liitumata Riigikogu huvigruppidega toetati Eesti rahvusriiklust arendavaid samme, sõltumata sellest, kas need lähtusid valitsevalt koalitsioonilt või opositsioonilt.
Kuningriiklaste protestimeelest võib kõnelda vaid juhtudel, mil koalitsiooni või opositsiooni seaduseelnõud ei vastanud kuningriiklaste aadetele ja arusaamadele õiglusest ja rahvavõimust, sellistel juhtudel rakendati ka tavatuid aktsioone, nagu fraktsioonivahetajate löömine rändrüütliteks, nõiatrummi põristamist Riigikogu saalis enne istungit (vastukaaluna kavandatavale luterlikule ühispalvusele), Jüriöö ülestõusu 650. aastapäeva tähistamist ohvritalitusega Lindamäel ja tulede süütamisega Pika Hermanni tornis, lahkuvatele Vene vägedele medali "Eestimaa vabastamise eest" annetamist, Torgu valla taastamist selle kuningriigiks kuulutamise kaudu jms. Taolised aktsioonid olid hetkel tõhusad, kuid paraku jätsid kuningriiklastest kerglase mulje, mis varjutas nende tõsist tööd nii parlamendis kui selle komisjonides.
Kuningriiklaste sõltumatus ja ettearvamatus ärritas nii mõndagi poliitilist jõudu ning järgmistel valimistel leiti formaalne ettekääne neist vabanemiseks. Kuningriiklased esitasid oma kandidaatide nimekirjad valimiskomisjonile viimasel hetkel, komisjon leidis suure osa kandidaatide dokumentidest pisivigu, aga aeg dokumentide parandamiseks ja uuestiesitamiseks oli juba lõppenud.
Klaukkala

Klaukkala (rootsi keeles Klövskog) on asula Soomes Lõuna-Soome läänis Uusimaa maakonnas, Nurmijärve valla lõunapoolsem asula. Ta asub 30 km kaugusel Helsingist, ja Espoo ja Vantaa piir on umbes 5 km. Küla kõrval on umbes 1,5 ruutkilomeetri suurune Nurmijärvi kõige valjem järv Valkjärvi, mis suubub Luhtajoki jõena küla põhjaosast itta ja kagusse Vantaa jõkke.
Klaukkala elanike arv on suurim kogu vallas, sest see on üle 17000. Selle rahvaarv hakkas tõusma 1960. aastatel, kui see ületas Nurmijärvi kirikuküla. 1970. aastatel kasvas Klaukkala ka suuremaks kui Rajamäki, mis oli seni Nurmijärvi küladest suurim. Sel ajal oli Klaukkala rahvaarv üle 2500. Tänapäeval on Klaukkala elanikkond veelgi suurem kui Uusimaa kolm linna: Hanko (8300), Karkkila (8800) ja Loviisa (14800). Klaukkalas on oluline ränne peamiselt Helsingi linnastu; Kuna Helsingi kesklinnast pooletunnise autosõidu kaugusel asub küla, köidab see eriti lastega peresid. Suurenenud liiklus, mis tuleneb elanikkonna kasvust, tekitab probleeme. Seetõttu on alates 1980ndatest aastatest planeeritud maanteed Valtatie 3 ja Numlahti küla vahel, mis mööda Klaukkalat, ja võib-olla ka raudteeliikluse ühendamine Helsingiga, tõenäoliselt Vantaankoski raudtee jätkuna. 2017. aastal alustati uue Klaukkala keskuse ehitamist Viirinlaaksoga. Seal on seitse uut korterelamut ja transpordi sõlmpunkt uue bussijaamaga.
Klaukkalas on mitu toidupoodi ja üks kaubanduskeskus nimega Kauppakeskus Viiri, kuhu kuuluvad K-Citymarket ja veel 17 poodi. Samuti sisaldab Klaukkala teenuste portfelli tervisekeskus, raamatukogu, optikud, apteek, kaks munitsipaalhambakliinikut ja erahambaarst ning kaks riistakauplust. Lemmikloomade jaoks on Klaukkalas veterinaarkliinik ja kaks lemmikloomatoidu kauplust. Klaukkala hõlmab ka palju põhikoole, millest suurim on Isoniittu kool (Isoniitun koulu), mis hõlmab kõiki Soome põhikoolisüsteemi üheksat klassi. Seal on ka gümnaasium, Arkadian yhteislyseo, ja Rootsi kool, Vendlaskolan. 2017. aastal ehitati Klaukkala spordialale uus mitmeotstarbeline hoone nimega "Monikko".
Klaukkalal on kaks kirikut: Klaukkala kaasaegne vaskkattega kirik, ehitatud 2004. aastal, ja Õigeusu kirik Püha Nektari Aeginas, ehitatud 1995. aastal.
Klaukkala nimi soome keeles põhineb maja nimel, mis omakorda sisaldab maja varajase nime nime, Nikolaus nime varianti. Maja nimi on algselt soome keel ja selle võõrustajaks on Klaukka. Juba 1540. aastal oli küla algselt nimeks Klaukka (Klauko 1710). Rootsi nimes tähendab eesliide "klöv" tähendab kabi ja sufiksi "skog" tähendab metsa.
Klaukkalast on pärit kaks kitarristi: HIMi kitarrist Mikko Lindström ja Stratovariuse endine kitarrist Timo Tolkki. Ka laulja Aki Sirkesalo ja tema pere elasid oma viimased aastad Klaukkalas enne surma Tai tsunamis 2004. aastal.