google/wiki40b huggingface dataset:
Vereimejalased

Vereimejalased ehk vampiirid (Desmodontinae) on käsitiivaliste seltsi lehtninalaste sugukonda kuuluv imetajate alamsugukond. Vanemas kirjanduses räägiti eraldi vereimejalaste (Desmodontidae) sugukonnast.
Sellesse kuuluvad verest toituvad nahkhiired. Neid on kolm liiki: suur-vereimeja (Desmodus rotundus), Diphylla ecaudata ja Diaemus youngi. Kõik nad elavad Ameerikas, Mehhikost Brasiilia, Tšiili ja Argentinani.
Need liigid on üksteisest nii erinevad, et nad arvatakse eri perekondadesse, millest igaühte kuulub üks liik. Eraldi sugukonda neid enam ei arvata, sest see varjutaks nende sarnasuse teiste lehtninalastega.
Vampiirnahkhiired toituvad üldiselt kari- ja metsloomade verest, kuid ei ütle ära ka inimverest. Võrreldes inimesega pole vampiirnahkhiired eriti suured loomad ja seetõttu inimest nö verest tühjaks imeda ei suuda ning suuremat ohtu nad endast ei kujuta, kuid Brasiiliast ja Peruust on teada mitmeid surmaga lõppenud juhtumeid kui vampiirnahkhiired on nakatanud inimesi marutaudiga.
Vampiirnahkhiirte sülg sisaldab erilist glükoproteiini drakuliin, mis ei lase hammustuskohas verel hüübida ning võimaldab loomal pikema aja vältel haavast immitsevat verd lakkuda.
Tõmmuujur

Tõmmuujur (Graphoderus bilineatus) on ujurlaste sugukonda kuuluv mardikas. Ta on Eestis arvatud III kaitsekategooriasse (2012) ning loodusdirektiivi II ja IV kategooriasse.
Eestis leidub neid sisevetes.
Renville'i maakond (Põhja-Dakota)

Renville'i maakond (Renville County) on maakond USA-s Põhja-Dakota osariigis. Geograafilised koordinaadid on 48°71' N, 101°66' W.
Maakonna halduskeskus ja suurim linn on Mohall.
Maakonna pindala on 2310 km², millest 44 km² moodustab veepindala.
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 2470. Aastal 2000 oli elanike arv 2610.

Ajalugu

Renville'i maakond moodustati 3. juunil 1873. Maakond on nime saanud Joseph Renville'i järgi.
Telma Hopkins

Telma Louise Hopkins (sündinud 28. oktoobril 1948) on USA laulja ning filmi- ja telenäitleja.
Eesti Kultuurfond Ameerika Ühendriikides

Eesti Kultuurfond Ameerika Ühendriikides (inglise keelesThe Foundation for Estonian Arts and Letters) on Ameerika Ühendriikides tegutsev mittetulunduslik organisatsioon, mille eesmärgiks on toetada Eesti kunstide ja kultuuri säilimist Ameerika Ühendriikides. 
Fond asutati Eesti Rahvuskomitee Ühendriikides kultuuritoimkonna poolt 14. detsembril 1957 New Yorgi Eesti Majas kunstide, rahvusteaduste, kirjanduse ja eesti keele edendamiseks. Esimeseks fondi esimeheks valiti 1957. aastal Dr. Viktor Kõressaar. Organisatsiooni toetusel loodi 1970. aastal New Yorgis esimesed Eesti Kultuuripäevad.

Juhatus

2016. aastal valitud juhatuse liikmete hulka kuulusid: Kaarel Laev, Merike Barborak, Ines Horton, Kadri Napritson, Heino Ainso, Andres Kurrik, Valev Laube, Jaanika Peerna ja David Sassian.
2017. aastal valitud juhatuse liikmete hulka kuulusid Tiina Vaska, Merike Barborak, Ines Horton, Heino Ainso, Andres Kurrik, Kadri Napritson, Karina York, Mairo Notton ja Jane Friis Raub. 
2018. aastal valitud juhatuse liikmed on Tiina Vaska, Merike Barborak, Ines Horton, Karina York, Mairo Notton, Jane Friis Raub, Reigo Ahven, Gerda Normet Vellore ja Raahel Pilpak.
Heinar Aau

Heinar Aau (sündinud 30. detsembril 1957 Kingissepas) on eesti põllumajandustegelane (talunik ja agronoom) ja endine NSV Liidu Ülemnõukogu saadik.
Aau lõpetas 1976. aastal Orissaare Keskkooli. 
1984. aastal valiti ta NSV Liidu Ülemnõukogu saadikuks.
Ta oli Kingissepa rajooni Orissaare kolhoosi agronoom. 1996. aastast peab Reinu talu Saaremaal.
Chathami saared

Chathami saared (maoori Wharekauri, moriori Rekohu) on Uus-Meremaale kuuluvad saared Vaikses ookeanis. Asuvad 800 km Uus-Meremaa Christchurchi linnast idas.
Saarte kogupindala on 966 km². Kümnest saarest on vaid kaks suuremat asustatud ja neil elab umbes 700 inimest. Ülekaalukalt suurim saar on Chathami saar. Teine asustatud saar on Pitti saar. 
Chathami saared on tuntud rikka linnustiku poolest, seal elab ka 18 endeemset linnuliiki.
Louisenlundi loss

Louisenlundi loss (Schloß Louisenlund) on klassitsistlik loss Saksamaal Schleswig-Holsteini liidumaal Rendsburg-Eckernförde kreisis Schlei-Ostsee maakonnas Güby vallas Ahrensberg-Louisenlundis Schlei Große Breite ääres suures inglise pargis, Louisenlundi mõisa härrastemaja.
Mõis kandis algul Tegeilhave mõisa nime. Selle pindala oli 600 ha. Aastani 1530 oli selle omanik Schak Seestede, aastast 1530 Gottorfi hertsog Adolf I.
Aastal 1770 kinkis Taani kuningas Christian VI mõisa oma õele printsess Louisele, Karl von Hessen-Kasseli abikaasale. Loss ehitati 1772–1776 nende suveresidentsiks ja sai nime printsess Louise järgi.
Arhitekt Hermann von Motz laiendas seda 1790. aasta paiku tunduvalt ning ehitas juurde muuhulgas kasvuhoone. Praeguse väljanägemise sai loss Schleswig-Holstein-Sonderburg-Glücksburgi hertsogite ajal.
Loss on tsementkrohviga ja kiltkivikatusega telliskivihoone, mis paikneb Schlei kaldal. Suures pargis on pärnaallee. Aastal 1790 rajas Karl parki suure "vabamüürlaste torni", milles peeti koosolekuid ja korraldati alkeemiakatseid.
Puukabelisse on maetud hertsog Friedrich Ferdinand ja tema abikaasa, viimase Saksa keisrinna õde.
Loss kuulub hertsog Friedrich zu Schleswig-Holsteinile, kes laskis sinna rajada internaatkooli Stiftung Louisenlund, mis asutati 1949 riiklikult tunnustatud gümnaasiumina. Sealt pärineb tuntud purjetajaid. Seal õpib umbes 350 õpilast. See on üks suuremaid Saksamaa internaatkoole.
Hoolimata arvukatest ümberehitustest on ka siseruumides säilinud eripärasid, nagu näiteks krohvlaed härrastemajas.
Hongkongi Teadus- ja Tehnikaülikool

Hongkongi Teadus- ja Tehnikaülikool (inglise keeles Hong Kong University of Science and Technology) on ülikool Hiinas Hongkongis; ühtlasi üks Aasia prestiižsemaid ülikoole.
Ülikool asutati 1991.
Ülikoolis õpib üle 10 000 üliõpilase.
Flo lade

Flo lade on ordoviitsiumi ladestu alamordoviitsiumi ladestiku  globaalne ja kohati ka  regionaalne kronostratigraafiline üksus (lade). Seda hakkas esimesena eristama Rahvusvaheline Stratigraafiakomisjon aastal 2004. Lade on nime saanud Flo valla  järgi Rootsis. Lademe alumist piiri määratleb Tetragraptus approximatuse esmakordne ilmumine Hunnebergi mäel Diabasbrotteti kivimurrus (tegemist on regionaalses geokronoloogias üleminekuga Varangu lademe kivimitelt Hunnebergi lademe kivimitele), lademe ülempiiri märgib konodont Baltoniodus triangularise esmakordne ilmumine Huanghuachangi piirpaljandis Yichangi linna lähistel Hubeis. 
Flo lade lamab Tremadoci lademel ja sellel lasub Dapingi lade. Lademe vanus on 478,6...471,8 miljonit aastat. Eestis vastavad sellele Hunnebergi lade ja Billingeni lade.
Suurbritannia regionaalses stratigraafias vastavad Flo lademele Moriduni lade ja osalt ka Whitlandi lade, Põhja-Ameerikas Tule lade ja Black Hillsi lade. Austraalias vastavad sellele Lancefieldi lademe ülemine osa, Chewtoni lade ja Bendigo lade, Siberis Ugori lade, Vahemere&Põhja-Gondwana piirkonnas Arenigi lademe alumine osa. Hiina regionaalne stratigraafiline skeem kasutab nimetust Flo lade.
Bajadeeri tänav

Bajadeeri tänav on kaarekujuline tänav Tartus Ihastes.
Tänav algab ja lõpeb Hando Mugasto tänaval ning on ca 210 meetri pikkune.
Voka mõisa kalmistu

Voka mõisa kalmistu on kalmistu Jõhvi kihelkonnas Virumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Voka alevikus Toila vallas Ida-Viru maakonnas.

Ajalugu

Kalmistu rajasid Voka mõisa tollased omanikud Wilckenid arvatavasti millalgi 19. sajandi esimesel poolel mõisa südamest idas olevale kahe Voka jõkke suubuva sälkoru vahelisele alumisele klindiastangule.
Esimene matus oli 1838. aastal, kalmistule on teadaolevalt maetud 11 lahkunut.

Kirjeldus

Kalmistu jääb mõisa südamest linnulennult umbes 350 m kaugusele itta. Praegu on see rüüstatud, jäetud maha ning võsastunud. Hauatähistest on säilinud väheseid osi.
Disteghil Sār

Disteghil Sār on mägi Karakorami mäestikus Hispar Muztaghi ahelikus. Asub Pakistanis Kashmiris. Kõrgus 7885 m. See on kõrguselt 19. mäetipp maailmas. Tippu tõusid esimestena 1960. aastal Austria ekspeditsiooni liikmed.
Diatooniline pooltoon

Diatooniline pooltoon on pooltoon, mis esineb kahe kõrvuti oleva erineva astme vahel.
Näiteid: e-f, h-c, c-des, dis-e.
Johann Christoph Schwartz

Isiklikku

Tema isa Johann Georg Schwartz noorem ja vanaisa Johann Georg Schwartz olid samuti Põlva koguduse õpetajad. Tema väimees Carl Helmut Intelmann oli Varbla Püha Urbanuse koguduse õpetaja. Tema õe Helene abikaasa Karl Ferdinand Baer oli Ruhja koguduse õpetaja.
Kullimäng

Kullimäng on laste jooksu- ja püüdmismäng. Mäng seisneb selles, et üks mängija ("kull") püüab taga ajades kedagi käega puudutada, kes siis ise saab uueks "kulliks".
Mäng on tuntud kogu Euroopas ja seda mängitakse ka tänapäeval.
Timur Kulõbajev

Timur Kulõbajev (kasahhi Тимур Құлыбаев; sündinud 10. septembril 1966) on Kasahstani ärimees, president Nursultan Nazarbajevi tütre Dinara abikaasa.
Kulõbajev on pidanud kõrgeid ameteid loodusvarasid haldavais riigiettevõtetes ning tal on suur mõju riigi nafta- ja gaasitööstuses. Ta on 2007. aastast Kasahstani nafta-, gaasi- ja energeetikakompleksis tegutsevaid organisatsioone ühendava assotsiatsiooni KAZENERGY president ning 2011. aastast aktsiaseltsi Rahvusliku Heaolu Fond "Samruk-Kazõna" juhatuse esimees.
Tal on Dinaraga kolm last.
Väidetavalt on tal 2007. aastal sündinud abieluväline laps Goga Ashkenaziga.
Ditaxodon

Levila

Need maod elavad Brasiilias - São Paulo, 
Paraná, Rio Grande do Suli ja Mato Grosso do Suli osariigis.
Geórgios Seitarídis

Isiklikku

Georgios Seitaridis on 185 cm pikk ja kaalub 79 kg.
EURO 2004 – Kreeka rahvuskoondis
1 Nikopolídis • 2 Seitarídis • 3 Venetídis • 4 Dabízas • 5 Déllas • 6 Basinás • 7 Zagorákis • 8 Giannakópoulos • 9 Charistéas • 10 Tsiártas • 11 Nikolaḯdis • 12 Chalkiás • 13 Katergiannákis • 14 Fýssas • 15 Vrýzas • 16 Kafés • 17 Georgiádis • 18 Goúmas • 19 Kapsís • 20 Karagkoúnis • 21 Katsouránis • 22 Papadópoulos • 23 Lákis • treener Rehhagel
Uhtju saared

Uhtju saared on Soome lahe saared, mis halduslikult asuvad Haljala valla Toolse küla territooriumil.
Suurimad saared on Uhtju saar (Hofti) ehk Põhja-Uhtju (10,1 ha) ja Sala saar ehk Lõuna-Uhtju (6,2 ha).
Uhtja saartelt on teada Eesti ainsad pihkase põisrohu kasvukohad. Praegu arvatakse, et see liik on saartelt hävinud.
Olli mõis

Olli mõis (saksa keeles Olli) oli Viisu mõisa karjamõis Peetri kihelkonnas Järvamaal. Nüüdisajal jääb kunagine mõis Paide linna Järva maakonnas.
Hawker Hurricane

Saamise ajalugu

Hurricane'i loomisele panid aluse arutelud RAF-i ametnike ja Briti lennukikonstruktori Sir Sydney Cammi vahel. Algselt ei olnud ametnikud  vaimustuses  monoplaani projektist, mis asendaks Hawker Fury biplaani. Hoolimata sellest, et ministeerium eelistas biplaane, tundmata huvi uue hävitaja vastu, otsustas Hawker Aircraft oma monoplaani eraviisiliselt arendada. Tänu sellele oli aega rakendada mitmeid uusi innovaatilisi ideid, nagu sissetõmmatav maandumistelik ning võimsam mootor Rolls-Royce Merlin.  
1934. aasta lõpus andis Briti lennundusministeerium tellimuse ühe Hawkeri monoplaani ehitamiseks. 6. novembril 1935 tegi Hurricane prototüüp, tähisega K5083, esmalennu.
Juunis 1936 andis ministerium tellimuse Hurricane'i seeriatootmiseks ning detsembris 1937 jõudis esimene lennuk eskadrilli lennuväljale. Lennuki konveieril ehitamine ja järgnev hooldamine oli lihtsustatud tänu varasemale tavapärasele ehitusviisile, mis võimaldas eskadrillides teha suuri lennuki remonte välise abita.

Teine maailmasõda

Hurricane'isid ehitati kiire tempoga enne teise maailmasõja puhkemist septembris 1939 – selleks ajaks oli neid juba lennuväe 18 eskadrillil.  Hurricane kasutati Inglismaa kaitses mitut erinevat tüüpi Saksa sõjalennukite vastu, kaasa arvatud lähivõitluses Messerschmitt Bf 109-ga  erinevatel rinnetel.
Hurricane'i täiustati jätkuvalt ning see hakkas täitma nii ründe-, kergpommitaja-, hävitus- kui ka maaväe toetuslennuki ülesandeid. Mereväe jaoks kohandatud lennukid on tuntud Sea Hurricane'i nime all – need olid modifitseeritud nii, et võimaldada opereerimist lennukikandjatel laevadel. Mõned lennukid muudeti nii, et neid sai kasutada sõjalaevalt katapulteerida õhku merekonvoi laevade kaitseks. 
Viimane Hurricane ehitati juulis 1944. Selleks ajaks oli Suurbritannias ja Kanadas tehtud 14 487 Hurricane'i.
Hermann Johann Schubbe

Hermann Johann Schubbe (20. märts/31. märts 1753 Tallinn – 30. märts/11. aprill 1812 Väike-Maarja) oli Eesti vaimulik.
Ta õppis aastatel 1760–1770 Tallinna toomkoolis. Immatrikuleeriti 29. detsembril 1770 Greifswaldi ülikooli ja aastal 1774 oli ta veel seal kohal. Töötas märtsist 1775 Jädiveres major Huene juures koduõpetajana, kirjutas sealt 18. juunil 1776 kirja konsistooriumile. Ordineeriti 26. juunil/7. juulil 1779 õpetajaks.
Ta oli aastatel 1779–1812 (kutsuti 12. aprillil/2. aprillil 1779, introdutseeriti 14. juulil/25. juuli 1779) Väike-Maarja koguduse õpetaja. 23. jaanuarist/3. veebruarist 1798 sai ta Viru praostkonna praostiks, 29. jaanuarist/10. veebruarist 1798 sai ta konsistooriumi ülemapellatsioonikohtu liikmeks; Eestimaa konsistooriumi assessoriks sai ta 20. juunil/1. juulil 1799.

Isiklikku

Tema poeg Adam Johann Schubbe oli Kursi Maarja-Eliisabeti koguduse õpetaja, teine poeg Carl Johann Schubbe oli Helme ja Taagepera koguduse õpetaja.
Salutihane

Levila

Salutihane on levinud hajusalt üle Euraasia. Osa levilast on Euroopas, teine osa levilast Ida-Aasias Altaist, Mongooliast ja Ida-Hiinast kuni Korea, Sahhalini ja Hokkaidoni. Elutseb madalikel ja mägedes kuni 2100 m kõrguseni. Salutihane on Eesti mandriosas tavaline, saartel vähesearvuline haudelind, kelle pesitsusaegset arvukust on hinnatud 60 000 – 100 000 paarile, talvist arvukust 100 000 – 200 000 isendile.  Salutihane suuremaid salkasid ei moodusta, ta on teistest tihastest vähem seltsiv.

Välimus

Salutihasel on läikivmust lagipea, pruunikashallid selg ja saba, kreemjate külgedega valkjas alapool. Erinevalt põhjatihasest puudub salutihasel hoosulgede heledatest välisservadest moodustunud tiivavööt. Siiski on salutihaste noorlindude hoosulgede välisservad heledamad, mistõttu on salutihase ja põhjatihase noorlinde looduses väga raske eristada. Salutihase põsed on tuhmimad kui põhjatihasel, kuklajoon on voolujooneline ja erinevalt põhjatihasest sujuvalt turjale laskuva kaarega. Kindlaimad eristustunnused on häälitsused ja laul. Salutihase kutsehüüd on "tsite-tsite" või "tsite-tsite-dä-dä-dä". Põhjatihasel sellised häälitsused puuduvad. Salutihase laul on veemulksumisega sarnanev "dip-dip-dip" silpide rida.

Elupaik

Salutihane asustab Eestis leht- ja segametsi, jõgede ja ojade kaldapuistuid, puisniite, parke ja aedu. Salutihase eelistatud elupaikades leidub vanu ja kõduneva tüvega lehtpuid – näiteks tammi või pööke.

Toitumine

Salutihane toitub peamiselt putukatest ja ämblikest, talvepoolaastal lisaks mitmesugustest seemnetest, pähklitest (ka pöögipähklid), mida ta eelnevalt on varunud koorepragude vahele, sambla alla ja maapinnale. Ta toitub ka marjadest. Toitu otsib peamiselt põõsastelt või puude alumistelt okstelt. Eriti talvel toitub ta ka maapinnal.

Pesitsemine

Salutihane pesitseb puuõõntes ja pesakastides. Ta kasutab, erinevalt põhjatihasest, rohkem olemasolevaid õõnsusi. Salutihane pesitseb Eestis ühe korra aastas. Enamik paare moodustub veebruaris-märtsis.  Pesa ehitab ta samblast ja kõrtest, pesalohu vooderdab taimevilla ja karvadega. Täiskurn on maikuus, koosneb 6–9 munast, need on valged, roostekarva täpikestega, ja sinitihase munadega äravahetamiseni sarnased. Poegi toidavad mõlemad vanalinnud.
Kõnetuvastus

Ajalugu

1952. aastal lõid firma Bell Labs teadlased süsteemi, mille ülesandeks oli kõneleja lausutud üksikute numbrite tuvastamine kõnesignaalis olevate vokaalide formantsageduste põhjal . 1950. ja 1960. aastate jooksul uuriti kõnetuvastust piiratud sõnavara ja selgelt eraldatud sõnade puhul. Samuti tehti katseid kõne sõnadeks segmenteerimisel ja süsteemi võimaliku sõnavara suurendamisel. Rõhk oli reeglipõhistel mudelitel.
1970. aastatel töötati sõnavara suurendamise suunas. Meetoditest tehti esimesi katsetusi statistiliste meetoditega, s.h Markovi peitmudel (HMM) ja lineaarprognoos (LPC). Kasutati ka võtmesõnade tuvastamist. 1970-ndatel tuldi välja ka avalikkusele suunatud kõnetuvastusteenustega, näiteks häälvalimine.
1980-ndatest hakati reeglipõhise lähenemise kõrval rohkem tähelepanu pöörama statistilistele meetoditele (HMM, tehisnärvivõrgud) ja masinõppele. IBMis loodi kõnetuvastusmasin Tangora, mis suutis teisendada öeldud lauseid tähejadadeks ja trükkida need paberile. Oluline oli sõnastiku suurus (20 000 sõna) ja masina kasutatav keelemudel, mis hindas, kui tõenäoline on tuvastatud sümbolite järjekorra tõenäosus.
1990-ndatel ületas tüüpiliste kommertskõnetuvastusprogrammide sõnavara keskmise inimese sõnavara hulga. 1993. aastal tõi IBM turule esimese laiatarbe kõnetuvastussüsteemi.
2000. aastatel tehti DARPA toetusel kõnetuvastuse uuringuid firmades Effective Affordable Reusable Speech-to-Text (EARS) ja Global Autonomous Language Exploitation (GALE). NSA alustas võtmesõnade tuvastusega suurtes kõnekorpustes 2006. aastal. Google tegi esimesi edusamme 2007. aastal kõnetuvastuse alal, nüüdseks on sellest välja kasvanud Google'i häälotsinguteenus.

Ajalugu Eestis

Küberneetika Instituudi foneetika ja kõnetehnoloogia laboratooriumis tehti esimesed eksperimendid eestikeelse kõnetuvastusega juba 1980. aastate lõpus. Aktiivsemalt hakati tuvastusega tegelema 2000-ndate keskel. Suure tõuke andis sellele kahe mahuka eestikeelse kõne andmebaasi (BABEL ja Eesti SpeechDat) loomine, mis võimaldasid treenida juba üsna hästi toimivaid akustilisi mudeleid. Kõneandmebaaside loomine ongi labori üks tähtsamaid tegevusi, mis toetab teisi uurimissuundi. Põhiliseks kõnetuvastusega seotud uurimisobjektiks on olnud keelemudel.

Dikteerimisvigade parandamine

Dikteerimise käigus tehtud vigade parandamiseks on mitmeid viise. Viimasena öeldud fraasi parandamiseks võib kasutaja öelda "Paranda see". Üksiku sõna parandamiseks võib öelda parandatava sõna järel "paranda". Kui sõna ilmneb mitu korda, tõstetakse kõik esinemisjuhud esile ning kasutaja võib valida, millist soovite parandada. Samuti võib funktsiooni "Kõnesõnastik" kasutades lisada korduvalt valesti kuuldud või tuvastamatuid sõnu.

Kõnetuvastus ja Windows OS

Kõnetuvastuse toetamiseks ei vaja lisatarkvara operatsioonisüsteemid Windows Vista, 7 ja 8. Windows XP vajab kasutajaliidese pakkumiseks Microsoft Plusi, Microsoft Office XP või Microsoft .NET Speechi SDK-d.
Hendrik Soo

Hendrik Soo (19. mai 1879 Tihemetsa vald, Pärnumaa – 27. september 1939 Pärnu) oli Pärnu linnapea.
Õppis Voltveti-Kuusalama algkoolis (1888–1890) ja Saarde kihelkonnakoolis, seejärel Pärnu linnakoolis, mille lõpetas 1898. aastal. 1899–1912 töötas Pärnu maakonna politseivalitsuses. 1912. aastal sooritas eraadvokaadi eksami.
Aastatel 1912–1916 töötas Pärnus advokaadina. 1917 sai ta Pärnu miilitsaülemaks, 1918–1921 ja 1933–1936 oli ta Pärnu linnanõunik ning 1920–1924 ja 1936–1939 Pärnu linnapea. Ta oli ka Eesti Linnade Liidu juhatuse liige. Majaomanikkude Koja juriidilise toimkonna liige.
Pyrococcus furiosus

Avastamine

Pyrococcus furiosus leiti esmakordselt Vahemerest Itaalia vulkaanilise saare Vulcano Porto di Levante rannikult meresetetest, kust võeti mitmest kohast anaeroobselt proov, mille temperatuur oli 90–100 °C. Liiki kirjeldasid esimesena saksa mikrobioloogid Karl Stetter ja Gerhard Fiala 1986. aastal. Liigi esindajaid on leitud merepõhja lõõridest ja vulkaanilisest meremudast.

Kasvukeskkond

Pyrococcus furiosus'e kasvuks sobilik temperatuurivahemik on 70–103 °C, optimaalne temperatuur on umbes 100 °C. Temperatuuridel 65 °C ja 105 °C mingit kasvu ei täheldatud. Optimaalne pH on 7, talub pH-vahemikku 5–9. pH väärtuste 4,5 ja 9,5 juures kasvu ei täheldatud.

Kuju, suurus ja ehitus

Rakk on veidi ebakorrapärase ligikaudu sfäärilise kujuga, selle läbimõõt on 0,8–1,5 µm. Laboris kasvatatud kultuuri uurimisel valgusmikroskoobis leiti, et sageli hoidsid organismid paarikaupa lähestikku.
Viburite asendilt on ta monopolaarne polütrihh. Rakul on umbes 50 viburit. Viburi pikkus on umbes 7 μm ja läbimõõt 7 nm.
Organismi ümbritseb umbes 50 nm paksune glükoproteiinist rakukest.

Toitumine ja ainevahetus

Pyrococcus furiosus on heterotroofne anaeroob, kellel on fermentatiivne ainevahetus.
Ta kasvab hästi pärmiekstraktil, maltoosil, tsellobioosil, beetaglükaanil, tärklisel ja mitmesugustel proteiinidel. Tema toitumisallikad on mitmekesisemad kui teistel arhedel.
Kasv on väga aeglane või puudub üldse aminohapetel, orgaanilistel hapetel, alkoholidel ja enamikul sahhariididest (sealhulgas glükoosil, fruktoosil, laktoosil ja galaktoosil).
Ainevahetuse jääkproduktidena tekivad süsihappegaas ja vesinik. Kasvukeskkonnas esinev vesinik pärsib tugevalt kasvu ja ainevahetust, selle teket saab aga vältida, kui lisada keskkonda väävlit; sellisel juhul moodustub vesiniksulfiid. Erinevalt paljudest teistest hüpertermofiilidest ei vaja Pyrococcus furiosus kasvamiseks väävlit.

Paljunemine

Laboris kultuuri kasvatamisel leiti, et Pyrococcus furiosus paljuneb kiiresti, pooldudes optimaalsetes oludes 37 minutiga.

Genoom

P. furiosus'e genoomi sekveneerimisega jõudsid Marylandi ülikooli biotehnoloogia instituudi teadlased lõpule 2001. aastal. Tulemused avaldati 2002. aastal. Genoom koosneb umbes 1,9 miljonist aluspaarist ja 2228 geenist.

Kasutamine

Et P. furiosus'e ensüümid on erakordselt termostabiilsed, saab neist isoleeritud DNA polümeraasi kasutada polümeraasi ahelreaktsiooni läbiviimiseks.

Kasutamine kosmoseuuringutes

Pyrococcus furiosus't on kasutatud uuringutes, millega püütakse aretada Marsil kasvuhoones kasvatamiseks sobivaid taimi. Katsetatakse geeni ülekandmist Pyrococcus furiosus'elt levinud mudelobjekti harilikku müürlooka.
Meeta

Meeta on eesti naisenimi.
1. jaanuari 2018 seisuga oli Eestis eesnimi Meeta 164 naisel. Meeta on Eestis populaarsuselt 583. naisenimi. Kõige populaarsem oli eesnimi Meeta vanuserühmas 85+, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 22,63. Meeta oli keskmiselt 80 aasta vanune (mediaanvanus oli 85).