google/wiki40b huggingface dataset:
Sarmite Sild

Sarmite Sild (aastani 1987 Sarmite Gabrane; sündinud 11. jaanuaril 1962 Kubuļis, Lätis) on läti päritolu Eesti orienteeruja ja orienteerumistreener.
1980. aastal lõpetas ta Balvi Keskkooli. Õppis Läti Kehakultuuriinstituudis. Tema orienteerumistreenerid olid Arvids Šnepers ja Juris Zilko.
1982. aastast meistersportlane orienteerumises. 1981. aastal tuli ta NSV Liidu meistriks orienteerumisjooksu tavarajal ja võitis hõbeda Läti naiskonna liikmena teatejooksus. 1983. aastal tuli ta Läti naiskonna liikmena orienteerumise teatejooksus NSV Liidu meistriks. 1983. aastal osales orienteerumise üliõpilaste MM-il. Aastatel 1985–1986 võitis orienteerumisjooksus 2 kulda sotsialismimaade karikavõistlustel ja 3 kulda Balti meistrivõistlustel. Aastatel 1980–1987 tuli orienteerumisjooksus 6 korda Läti meistriks. Eesti meistrivõistlustel orienteerumises võitis aastatel 1994 ja 1995 kulla öisel tavarajal ning 1994. aastal 2 pronksi (tavarajal ja lühirajal). 
1999. aastast on ta Võru Spordikooli ja Orienteerumisklubi Võru orienteerumistreener. Ta on Eesti Orienteerumisliidu treenerite nõukogu liige. Tema õpilasi on Eleri Hirv, Marianne Haug ja Timo Sild.

Isiklikku

Tema abikaasa on Sixten Sild, neil on pojad Timo ja Lauri Sild.
Ilmatsalu mõis

Ilmatsalu mõis (saksa keeles Ilmazahl) oli rüütlimõis Tartu-Maarja kihelkonnas Tartumaal. Tänapäeval jääb kunagine mõisasüda Tartu maakonna Tartu linna Ilmatsalu aleviku keskele.

Ajalugu

On teada, et Ilmatsalu ja Luke mõis kuulusid 13. sajandil Löwenwoldedele.
Mõisa viimased omanikud enne 1919. aasta mõisate võõrandamist olid Maria von Knorring ja Woldemar von Knorring.
Thomas Hammarberg

Thomas Hammarberg (sündinud 2. jaanuaril 1942 Örnsköldsvikis) on Rootsi diplomaat ja inimõiguste kaitse aktivist.
Ta oli Amnesty Internationali peasekretär aastatel 1980–1986 ja on hiljem töötanud Olof Palme Keskuse peasekretärina. Ta on avaldanud üle kümne raamatu.
Ta valiti 5. oktoobril 2005 Euroopa Nõukogu inimõiguste volinikuks ning asus ametisse aprillis 2006, vahetades välja Alvaro Gil Roblesi. Ta oli selles ametis 31. märtsini 2012, andes ameti üle Nils Muižnieksile.
2007. aasta sügisel külastas ta ametlikult Eestit ning esitas oma ettepanekud Eesti kodakondsus- ja keelepoliitika muutmise kohta . Ta soovitas anda Eesti mittekodanike vastsündinud lastele automaatselt Eesti kodakondsus ja võtta Eesti kodanikeks ka need eakad inimesed, kes selleks soovi avaldavad, kuigi ei oska eesti keelt. 
Hammarbergi memorandum Eesti valitsusele keskendub olukorrale Eesti vanglates.
Factory (filmistuudio)

Factory on produktsioonifirma.
Firma asutas Peeter Rebane koos Lõuna-California Ülikooli (inglise University of Southern California) filmikooli kaaslastega.
Firma on tootnud dokumentaalfilmi "Tashi Delek!" (2015) ja tootmises on mängufilm "Tulilind".
Oskar Meoma

Oskar Meoma (ka Oskar Mäoma; 29. november 1899 Kastre-Võnnu vald, Tartumaa – 6. juuni 1978 Tallinn) oli eesti advokaat.
Ta lõpetas aastal 1923 Tartu Õhtuühisgümnaasiumi, 1936. aastal Tartu Ülikooli õigusteaduskonna, Üliõpilasselts Liivika vilistlane.
Ta osales Vabadussõjas, sai haavata. 1923–1937 oli ta ametnik Riigikohtus (1927–1937 kriminaalosakonna sekretär), 1937–1941 ja 1941–1944 (Saksa okupatsiooni ajal) vandeadvokaat, 1944–1950 advokaat ka teise Nõukogude okupatsiooni ajal (Advokaatide kolleegiumi liige, alates 1947 Järva-Jaani Õigusnõuandla juhataja).
Külmakõrb

Külmakõrb ehk polaarkõrb on äärmiselt külma kliima tõttu väga napi taimkattega või hoopis taimkatteta ala.
Eristatakse arktilisi ja antarktilisi külmakõrbeid.
Neeme Loorits

Neeme Loorits (sündinud 4. oktoober 1968 Tartus) on eesti orienteeruja ja rogainija.

Haridus

Lõpetas 1986. aastal Tartu 2. Keskkooli. 1998. aastal lõpetas California Ülikooli Berkeleys ärijuhtimise eriala. 2012. aastal lõpetas Tartu Ülikooli informaatika eriala magistriõppe ja kaitses tehnikateaduse magistri kraadi tööga "Pattern Matching for Superpositional Graphs".

Töö

Aastatel 2004–2008 töötas tarkvaraarendusettevõtte SAS tehnilise konsultandina. Aastatel 2008–2013 töötas infotehnoloogiaettevõtte Affecto Sweden konsultandina, 2013. aastast töötab Affecto Norway konsultandina.

Sporditulemused

Harrastab orienteerumist 1982. aastast.
Orienteerumisjooksus võitis ta Eesti meistrivõistlustel 1986. aastal juunioride arvestuses hõbeda tavarajal.
Rogaini Euroopa meistrivõistlustel on ta võitnud segavõistkondade arvestuses kaks hõbemedalit, 2009. aastal Soomes Ylläsel koos Mariann Sulega ja 2014. aastal Põlvamaal Oraval koos Sirli Parmiga. 2014. aasta rogaini MMil USAs Black Hills mäestikus saavutas ta koos Merike Vanjukiga segavõistkondade arvestuses 6. koha. 2015. aasta rogaini maailmameistrivõistlustel Soomes Kiilopääl võitis ta segavõistkondade arvestuses koos Sirli Zuppingiga (Sirli Parm) pronksi.
Noarootsi kalmistu

Noarootsi kalmistu on Lääne-Nigula vallas Hosby külas asuv ajastutüüpiline hästi säilinud 18. ja 19. sajandist pärinevate hauatähiste ning jälgitavate piiridega kirikuaiaga järjepidevalt hooldatud kalmistu. Kalmistu aluse maa omanik on Noarootsi Püha Katariina kogudus ja seda haldab Noarootsi vald. Kalmistu on tunnistatud ajaloomälestiseks.
Kokku 1,4 hektari suuruse kalmistu ca 0,2 hektari suurune vanem osa asub kiriku ümber. Kalmistust on kasutusel ligikaudu 3/4.
Kalmistu inventariseeriti 2002. aastal ning kalmistul asub umbes 700 inventariseeritud hauaplatsi. Valla kodulehelt leiab ka kalmistu haudade registri.

Ajalugu

Noarootsi kalmistu rajamise kohta leidub erinevaid andmeid. Ühtede andmete järgi on kalmistu matmiskohana kasutusel ilmselt 13. või 14. sajandist, kuid teistel andmetel on kalmistu tõenäoliselt rajatud alles 16. sajandil.

Vaatamisväärsused

Kalmistul asub tõenäoliselt 13.–14. sajandi paiku kaitsekirikuna ehitatud Noarootsi kirik. Lisaks asub kalmistul kesksel kohal 1935. aastal püstitatud, 1946. aastal hävitatud ning 1990. aastal taasavatud Noarootsi Vabadussõja mälestussammas.
Muinsuskaitsealuseid objekte on kalmistul kokku kümme: kirik, 18. sajandi lõpust pärinev varaklassitsistlik kabel, piirdemüür (müüritisema laotud siduseta kivikuhjatis) ja seitse hauatähist (kaks ketas- ja viis rõngasristi).
Mittefunktsionaalsed nõuded

Raamistik

Mittefunktsionaalsed nõuded (MFN) on sihimudelil põhinev raamistik. Analüüsi alguses sätestatakse tarkvaralised sihid, millega kõik osanikud nõustuvad. Tarkvaralised sihid on raskesti väljendatavad eesmärgid, mis on tavaliselt ülesüsteemilised omadused, näiteks süsteemi kasutatavus, turvalisus, jõudlus ja paindlikkus. Need eesmärgid jagatakse väiksemateks üksusteks ja korrastatakse ning moodustatakse puustruktuur eesmärkidest ning tarkvaralistest sihtidest. Tõenäoliselt leitakse saadud puustruktuuridest üksteist häirivaid tarkvaralisi sihte. Näiteks turvalisuse eesmärgid häirivad tihti kasutatavust. Need puud moodustavad tarkvaraliste sihtide graafi. Viimaks valitakse mingi kindel leht graafist, mis rahuldaks kõiki juuresolevaid tarkvaralisi sihte.

Mõõtmine

Kui funktsioonipunktid (FP) mõõdavad funktsionaalseid nõudeid, arvestades andmevoo läbivust läbi tarkvara rakenduse, siis IFPUG-i (International Function Point User Group) SNAP (tarkvara mittefunktsionaalse hinnangu protsess) mõõdab mittefunktsionaalseid nõudeid. SNAP-i mudel koosneb neljast kategooriast, mis omakorda jaguvad 14 alamkategooriaks, et mõõta mittefunktsionaalseid nõudeid. Mittefunktsionaalsed nõuded jagatakse alamkategooriatesse. Iga alamkategooria suurus tehakse kindlaks ning nõude suuruseks saab kõikide alamkategooriate suuruste summa.
SNAP-i mõõteprotsess sarnaneb funktsionaalpunkti mõõteprotsessiga. Rakenduse sees seostatakse mittefunktsionaalseid nõudeid kategooriate ning alamkategooriatega. Standardiseeritud põhikriteeriumite komplekti kasutades mõõdetakse iga alamkategooria vastavalt sellele tüübile ning raskusele (sellise nõude suurus on võrdne selle alamkategooriate summaga). Need suurused arvutatakse kokku, et anda tarkvara rakenduse mittefunktsionaalsuse mõõde.
Mudeli beetatestimine 2012. aasta sügisel näitas, et SNAP-i suurusel on tugev korrelatsioon tööjõuvajadusega, et arendada mittefunktsionaalne osa tarkvara rakendusest.

SNAP-i plussid

Tänu mittefunktsionaalsete nõuete mõõtmisele on lihtsam hinnata tarkvara arendavat tööjõudu.
See täiustatud tööjõu hinnang viib parema planeeringu, ressursijaotuse ning vähemate riskideni.
Projektimeeskondade produktiivsust saab paremini hinnata, kuna mõõdetakse rohkemaid töö väljundeid.
Kasutades mõlemat, funktsionaalset ja mittefunktsionaalset tööd, saab tellijale paremini oma toodete väärtust demonstreerida.
Suur menhir

Suur katkine mehnir (bretooni Men ar hroëc'h 'haldjakivi'; prantsuse Le grand menhir brisé) on iidne megaliit, mis asub Locmariaqueris, Bretagne`s. See menhir püstitati umbes 4700 eKr koos ülejäänud 18 kiviplokiga ümbruskonnas. Teadmata põhjustel kukkus menhir umbes 4000 eKr ümber ning purunes neljaks tükiks. See sammas on teadaolevalt suurim kiviobjekt, mida on transportinud ja püstitanud neoliitikumi inimesed. Samba kõrgus oli 20,60 meetrit ja kaal 280 tonni.
Arheoloogilised leiud on tõestanud, et menhir on tõepoolest olnud varem püstises asendis. Populaarseima teooria järgi lõhuti menhir tahtlikult. Kahtlematult on teised lähedusse püstitatud menhirid eemaldatud ja neid on kasutatud läheduses olevate hauakambrite ja dolmenite ehitamisel. Viimastel aastatel on mõned arheoloogid arvutil loodud mudeli toetusel arvamusel, et põhjuseks oli hoopis maavärin.
Hedeper

Ajalugu

Wetzlebeni ja Hedeperi vallad ühendati üheks omavalitsuseks 1974. aastal. Hedeperi on esmakordselt mainitud 1188. aastal ja Wetzlebenit juba 994. aastal.

Kultuur ja vaatamisväärsused

Hedeperi maamärgina asub külast läänes vana tuuleveski ("Erdholländer Windmühle"). See ehitati 1900. aastal ja seda kasutati 1956. aastani. Sellest kohast võis kunagi näha 20 tuuleveskit, millest ühtegi pole täna säilinud. Selle asemel ümbritsevad Hedeperi kohaliku tuuleelektrijaama uued tuulegeneraatorid.
Hedeper on taas elule ärganud pärast kaheksakümnendate aastate surutist, kui mitmed kohalikud talud pidid tegevuse lõpetama. Praegu on seal väike, kuid aktiivne spordiklubi, laskmisklubi, protestantlik kogudus ja vabatahtlik tuletõrje üksus. Kohalikku kogukonda teenindava biogaasijaama ehitamiseks on liitunud kolm kohalikku talupidajat.
Küla kirik restaureeriti 2002. aastal.
Kagus asub "plokkmägi" (Klotzeberg), esimene ja väikseim looduskaitseala kreisis.

Majandus ja taristu

Elanikud töötavad peamiselt Wolfenbüttelis, Braunschweigis, Salzgitteris või Wolfsburgis.
Varasematel aegadel teenisid paljud elanikud elatist ajajatena jahilkäikudel, mis toimusid sügisel.
Monika (lumetorm)

Padaoru sündmuste hilisem kajastus

Padaoru sündmuste üle on hiljem korduvalt arutletud. Kui riigiametite esindajate ja poliitikute hinnangul tehti inimeste lumevangist päästmiseks kõik vajalik ja võimalik, siis avalikkus ei olnud eelneva lumetõrje ja hilisemate päästetöödega rahul ning kohati kõlas isegi nõudmine, et minister Marko Pomerants tagasi astuks. Siseministri nõuniku Jan Trei hinnangul tekitas probleeme ennekõike kriisikommunikatsioon, mis ei võimaldanud eri ametkondadel infot ja tegevust koordineerida. Andres Raid tegi ettepaneku anda taoliste kriiside juhtimine üle kaitseväele. Padaoru juhtumit on kasutatud ka selleks, et kutsuda inimesi üles ettevaatusele talvistes oludes.
Kiuma mõis

Kiuma mõis (ka Kioma mõis; saksa keeles Küemahe) oli rüütlimõis Põlva kihelkonnas Võrumaal.
Mõisa on esmakordselt mainitud 1495. aastal.
Mõis kuulus 16. sajandil Kruse aadlisuguvõsale, 19. sajandil Nolckenite suguvõsale.
Endise Kiuma mõisa süda asub tänases Aarna külas.
Antonio Sant'Elia

Elu

Antonio Sant'Elia sündis Lombardias asuvas Como linnas ja ta oli õppinud ehitaja.

Looming

1912. aastal avas Sant'Elia Milanos projekteerisega tegeleva kontori ja osales futuristlikus liikumises. Mõjutatuna Ameerika Ühendriikide tööstuslinnadest ja arhitektide Renzo Picasso, Otto Wagneri ja Adolf Loosi tegevusest, alustas ta vahemikus 1912–1914 sarja joonistusi futuristliku "Uue linna" (Città Nuova) jaoks. Seda nähti uue ajastu sümbolina.
Mitmed neist joonistustest olid väljas ka rühmituse Nuove Tendenze, kuhu kuulus ka Sant'Elia, ainsal näitusel 1914. aasta mais ja juunis galeriis "Famiglia Artistica". Praegu on mõned neist töödest üleval arhitekti sünnilinna Como kunstigalerii Pinacoteca püsiväljapanekus.

Futuristliku arhitektuuri manifest

1914. aasta augustis avaldati futuristliku arhitektuuri manifest, mille autoriks peetakse ka Sant'Eliat, kuigi selle üle vaieldakse jätkuvalt. Manifestis sedastas selle autor, et "futuristliku arhitektuuri dekoratiivne väärtus sõltub ainult töötlemata või paljaste või ägedalt värvitud materjalide kasutamisest ja omanäolisest paigutusest".
Tema nägemuseks oli äärmiselt industrialiseeritud ja mehhaniseeritud tulevikulinn, mida ta ei näinud kui üksikute hoonete hulka, vaid kui tohutut, mitmetasapinnalist, vastastikku ühendatud ja integreeritud linnastut, mis on projekteeritud ümber linna "elu". Sant'Elia väga mõjukaid kavandid kujutasid suuri monoliitseid pilvelõhkujaid koos terrasside, sildade ja õhus olevate jalgteedega, mis kehastasid tema jaoks tolleaegse arhitektuuri ja tehnoloogia puhast põnevust. Vaatamata tema huvile tehnoloogia ja kõige modernse vastu, võib tema monumentalismist leida elemente art nouveau arhitekti Giuseppe Sommaruga loomingust.

Surm

Rahvuslase ja irredentistina liitus Sant'Elia 1915. aastal Itaalia armeega kui Itaalia astus Esimesse maailmasõtta. Ta tapeti kaheksandas Isonzo lahingus Gorizia lähedal.

Pärand

Kuigi enamikku tema kavanditest ei ehitatud kunagi valmis, on tema futuristlik nägemus mõjutanud paljusid arhitekte, kunstnikke, disainereid ja filmiloojaid. Tema loomingu mõjusid leiab muuhulgas Fritz Langi 1927. aasta filmist "Metropolis" ja Ridley Scott'i 1982. aasta Hollywoodi filmist "Blade Runner".
Tapa–Tartu raudtee

Ajalugu

Tapa–Tartu laiarööpmeline raudteeharu ehitati 1868. aastal asutatud Balti Raudtee Seltsi (1907. aastast Balti raudtee), mis rajati aastatel 1869–1870, haruna 1876. aastal.
Rudolf Herrnstadt

Rudolf Herrnstadt (18. märts 1903 Gleiwitz (tänapäeval Gliwice, Poola) – 28. august 1966 Halle) oli juudi päritolu Saksa ajakirjanik ja Saksa DV riigitegelane.
Rudolf Herrnstadt oli pärit Sileesiast juudi perekonnast. Tema isa oli jõukas advokaat. Gümnaasiumi lõpetamise järel asus ta 1922. aastal õppima Berliinis ja Heidelbergis õigusteadust, kuid jättis õpingud varsti pooleli. 1922–1924 töötas ta Ülem-Sileesias Krappitz tseluloosivabrikus erinevatel ametikohtadel. 1924–1928 töötas Herrnstadt Berliinis kirjastuste lektorina. 1928. aastal asus ta tööle ajalehe Berliner Tageblatt toimetuses. 1931. aastal astus Rudolf Herrnstadt Saksamaa Kommunistlikku Parteisse, alates 1930. aastast oli ta GRU kaastöötaja. 1930–1936 oli ta esmalt Berliner Tageblatti ja seejärel Praha saksakeelsete ajalehtede väliskorrespondent Prahas, Varssavis ja Moskvas. 1936–1939 oli Herrnstadt ajakirja L'Europe ja mitme Praha saksakeelse ajalehe väliskorrspondent Varssavis. Pärast Saksamaa kallaletungi Poolale 1939. aasta septembris põgenes ta Nõukogude Liitu. 1940–1943 oli ta Punaarmee kindralstaabi töötaja ja lühiajaliselt ajalehe Das freie Wort toimetaja. 1943–1945 oli Rudolf Herrnstadt Vaba Saksamaa Rahvuskomitee töötaja ja ajalehe Freies Deutschland peatoimetaja. 1945. aasta mais pöördus ta Berliini tagasi. 1945–1949 oli ta ajalehe Berliner Zeitung peatoimetaja. 1949. aasta juunist kuni 1953. aasta juulini töötas ta ajalehe Neues Deutschland peatoimetajana. 1949–1950 oli ta Ajutise Rahvakoja ja 1950–1954 Rahvakoja liige. Alates 1950. aasta juulist oli Rudolf Herrnstadt Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee liige ja Keskkomitee Poliitbüroo liikmekandidaat.
1953. aasta juunis ja juulis kritiseeris Rudolf Herrnstadt Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee esimest sekretäri Walter Ulbrichti ja kavatses koos Saksa DV riikliku julgeoleku ministri Wilhelm Zaisseriga Ulbrichti võimult kõrvaldada. Kuid Ulbrichtil õnnestus siiski poliitbüroos võimuvõitluses peale jääda ja 26. juulil 1953 vabastati Herrnstadt "fraktsioonilises tegevuses" süüdistatuna Neues Deutschlandi peatoimetaja ametikohalt ja parteilistest ametitest. 1954. aasta jaanuaris heideti Rudolf Herrnstadt välja Saksamaa Sotsialistlikust Ühtsusparteist ja ta pidi loobuma Rahvakoja saadiku kohast.
Alates 1954. aastast kuni oma surmani töötas Rudolf Herrnstadt Saksa Keskarhiivi ajaloo-osakonnas Merseburgis.
Riikkond

Riikkond (varem on eesti keeles kasutatud ka terminit "riik") on Maa pinna kõige laiaulatuslikum biogeograafilise liigestatuse üksus, mille aluseks on taimede ja loomade ajalooline ja evolutsiooniline jaotumus (levik).
Riikkonnad on maapinna suured alad, kus taimed ja loomad on arenenud suhteliselt isoleeritult pika aja jooksul, olles eraldatud erinevate geoloogiliste suurobjektide poolt, näiteks ookeanid ja suured kõrbed, mis on häirinud taimede ja loomade migratsiooni.
Tartu raha

Tartu raha (ka Tartu (ajutine) maksetšekk) oli 1992 Tartus sularahakriisi oludes Tartu Linnavalitsuse otsusel Tartu Sotsiaalpanga välja lastud asendusraha. Raha anti välja sedelitena ja neid oli kolmes väärtuses: 25, 50 ja 100 rubla. Raha oli käibel lühikest aega ja sedelid eemaldati käibelt Eesti Panga Nõukogu otsusega vahetult enne Eesti krooni väljaandmist.
Johann Wolfgang Goethe Frankfurdi ülikool

Johann Wolfgang Goethe Frankfurdi ülikool (saksa keeles Johann Wolfgang Goethe-Universität Frankfurt am Main) on ülikool Saksamaal Frankfurdis.
Ülikool asutati 1914.
Ülikoolis õpib üle 46 000 üliõpilase (2018).
Maile Grünberg

Maile Grünberg (sündinud 24. veebruaril 1942 Tartus) on eesti kujunduskunstnik ja sisearhitekt.
Voldemar Hammer

Isiklikku

Tema vend oli Eestimaa Ametiühingute Kesknõukogu sekretär Edmund Hammer, kes hukati 1919. aastal Irboskas (Irboska veretöö).
Ülevi Eljand

Elukäik

Ülevi Eljand sündis õpetajate Adelbert ja Elfriede Eljandi peres. Lõpetas Jõgeva Laste Muusikakooli ja Jõgeva Keskkooli 1966. aastal. Õppis aastatel 1966–1971 ERKI-s arhitektuuri erialal.
Töötas aastatel 1972–1990 EKE Projektis. 1991–1992 töötas Soomes arhitektina. 1993–2005 töötas Valga Linnavalitsuses peaarhitektina, 1997–1999 konsulteeris arhitektuuriküsimustes Otepää Linnavalitsust. 2005–2017 Võru Linnavalitsuses peaarhitektina.

Liikmesus

Ülevi Eljand on Eesti Arhitektide Liidu liige, kuulunud ka selle eestseisusse.

Isiklikku

Tema esimene abikaasa Karin Tislar on ERKI lõpetanud tekstiilikunstnik, poeg Olavi Eljand elab ja töötab Pärnus. Teine abikaasa Elle Kalmu (Eljand) laulis ansamblis MERL, tütar Kristiina (Eljand) Roosimaa on disainer, elab ja töötab Torontos.
2004. aasta Euroopa Parlamendi valimised Kreekas

Kokkuvõte

Võitis valitsev konservatiivne Uue Demokraatia partei, saavutades 43,02% häältest ja 11 kohta Euroopa Parlamendis. Opositsiooni kuuluv sotsiaaldemokraatlik Ülekreekaline Sotsialistlik Liikumine saavutas 34,03% häältest ja 8 kohta. 3% valimiskünnise ületas 5 nimekirja. Valimistest võisid osa võtta ka parteidevahelised valimisliidud.
Rozēni mõis

Rozēni mõis (saksa keeles Koddiak, läti keeles Rozēnu muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Volmari kreisis Aloja kihelkonnas. Tänapäeval asub Lätis Aloja piirkonnas Staicele vallas  Rozēni külas.
Mõisa juures kasvavad Rozēni Mežmuiža pärn ja Rozēni Mežmuiža tamm on looduskaitse all.

Ajalugu

Aastal 1508 liideti sealsed maad ja mõis Ungernite Ungurpilsi mõisaga. Aastal 1535 tühistas Thomas Schöning selle otsuse ja andis selle hoopis Smertenitele. Neile kuulus mõis kuni Liivi sõjani. Aastal 1568 said mõisa omanikuks Rauschked. Aastal 1599 ostis mõisa Karsten von Rosen. See läks tema tütrelt Taubedele, seejärel Johann Georg Blücherile, kes loovutas selle aastal 1738 Mengdenitele. Aastal 1747 läks mõis Engelhardtide valdusesse. Aastal 1775 ostis selle major Balthasar Adolph Güldenhof.
Engelhardtid ei olnud aga nõus kogu valdustest loobuma ja nii eraldati sellest aastal 1809 Limšeni mõis, mis jäi Engelhardtidele; ühtlasi tagastasid nad ostusummast 4200 taalrit. Aastal 1829 loovutas paruness Ramm (sünd. Güldenhof) mõisa oma lastele. Üksteist aastat hiljem suri Berend Julius lastetuna ja tema õde müüs mõisa veel samal aastal  Nicolai von Huhnile. Aastal 1850 müüs see mõisa koos Dripati mõisaga aga Hollandi konsulile Johann Friedrich von Schröderile.

Mõisa suurus

Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 4 ja 1/4 adramaad, sellele allus 81 mees- ning 99 naishinge.  Aastal 1757 kuulus mõisale 4 ja 1/4 adramaad maad. Aastal 1734 oli mõisal koos Limšeni mõisaga adramaid 2 ja 3/8, aastal 1688 aga neli. Aastal 1641 oli nende mõisade suurus 1 ja 1/2 adramaad. Aastal 1832 oli mõisa suurus 3 ja 2/3 adramaad, aastal 1881 aga 8 ja 33/80, lisaks veel 4 ja 49/80 adramaad maad mõisale alluvate talude koosseisus.

Karjamõisad

Aastal 1816 kuulus mõisale üks karjamõis: Staicele (Staizeln).
Bentoni maakond (Mississippi)

Ajalugu

Maakond moodustati 1870. aastal.
Oskar Amberg

Oskar Amberg (29. detsember 1878 Meeri vald, Nõo kihelkond, Tartumaa – 24. oktoober 1963 Lübeck) oli Eesti poliitik ja insener. Ta kuulus Kristlikku Rahvaerakonda.
Ta õppis aastatel 1899–1904 Riia Polütehnilises Instituudis, mille lõpetas diplomeeritud masinaehitusinsenerina. Ta kuulus ka korp! Vironia ridadesse.
Ta hakkas oma tehases "O. Amberg & Ko" esimesena Eestis valmistama silikaatkive.
Rakke lubjavabrik

Rakke lubjavabrik oli ettevõte Virumaal Rakke asulas. See oli tollal Baltimaade suurim ja moodsaim lubjavabrik.
Ettevõtte asutas 1910 Karl Kaddak. Esialgu oli ettevõttel üks lubjapõletusahi. Paar aastat hiljem ehitati ka teine lubjapõletusahi.
Nurmsi kivikalme

Nurmsi kivikalme (ka Nurmsi tarandkalme, (Nurmsi) Kirikumägi) on tarandkalme Järva maakonnas Paide linnas Nurmsi külas; Kesk-Eesti suurimaid tarandkalmeid. Kalme on arvele võetud kultuurimälestisena.
Kalme on täielikult läbi kaevatud. 1905 ja 1907 kaevati kalmet Järvamaa Muinasasjade Alalhoidmise Seltsi eestvõttel, 1921-1923 Aarne Michael Tallgreni ja Harri Moora eestvõttel ning 1934-1935 Artur Vassari eestvõttel.
Kalme kogupikkus on 51 m ja see koosneb 12 tarandist. Kalmest leitud enamik leide dateeriti 2.-5. (6.) sajandisse.
Kaabel

Kaabel on ühe või mitme voolu juhtiva isoleeritud soonega elektri-, valgus- vms-juht, mida ümbritseb väliskeskkonna kahjustava toime eest kaitsev hermeetiline kest ehk mantel. Kaabli põhierinevus juhtmest või kiust seisnebki mantli e. kaitsva kesta olemasolus.

Kaablite liigid

Kaableid kasutatakse nagu juhtmeidki elektrienergia ja informatsiooni edastamiseks. 
Energia ülekandmiseks kõrge- ja madalpingevõrkudes on kasutusel jõukaablid ja hoonetes paigalduskaablid. Informatsiooni edastatakse kontroll-, juhtimis- valgus- ja sidekaablite kaudu.
Tõnu Luik

Filosoofia

Õigusteaduskonna lõpetamise järel sai Tõnu Luige põhiteemaks aspirantuuris Hegeli filosoofia. 1970. aastate alguses lisandus sellele huvi Heideggeri vastu, aegamisi ka teised autorid nagu Parmenides, Herakleitos, Platon, Aristoteles,  Meister Eckhart, Kant ja Nietzsche.
Tartu Ülikoolis õpetas ta kursusi nagu "Filosoofia-ajalooline sissejuhatus filosoofiasse", "Klassikaline saksa filosoofia", "Martin Heideggeri kogemusest keele teil" jts. Luige õpilaste hulka kuulub suur osa tänapäevastest Eesti filosoofidest, tema õpilastena on tuntud Ülo Matjus, Eduard Parhomenko, Roomet Jakapi, Toomas Lott, Märt Põder, Vilja Kiisler, Erkki Luuk jpt. Tõnu Luik õpetas ka Eesti Goethe Seltsi aastatel 1988–1991 toiminud haridusprogrammis Eesti Goethe-Gümnaasium.
Kursus "Martin Heideggeri kogemusest keele teil" oli Tõnu Luigele iseäranis südamelähedane. Selle kursuse sisu võttis ta Tartu Ülikooli õppeinfosüsteemis kokku järgnevalt: "Ülevaatena keele erinevast tähenduslikkusest Martin Heideggeri mõtteteekonnal ning käibivate keele-käsituste (universaalse märgilise kommunikatsioonivahendina) taustalt eritellakse lähemalt tema artikleid "Hölderlin ja luule loomus" (1936) ning "Keel" (1950), milles "keel tuleb keelde keelena", andes asu inimese maailmasolemise avatusele."
Eelkõige pälvis Tõnu Luik tuntuse ja tunnustuse loengupidaja ja filosoofilistel teemadel kõnelejana, mitte kirjutajana. Seetõttu on tema otsene kirjalik pärand väikesemahuline ning ta põhiteoseks kujunes 2002. aastal "Eesti mõtteloo" sarjas ilmunud "Filosoofiast kõnelda", mille koostasid tema õpilased loengukonspektide põhjal.