Carl Magnus von der Pahlen

Päritolu ja lapsepõlv

Ta põlvnes vanast baltisaksa suguvõsast, kelle kohta on Liivimaal teateid juba 1290. aastast. Sündis Palmse ja Vanamõisa mõisniku erustunud alampolkovniku vabahärra Hans von der Pahleni (1740–1817) ja tema abikaasa Beate Ulrika Sophie Stenbocki (1759–1845) vanima pojana. Talviti elas Tallinnas, kus ta sai koos noorema venna Alexisega ema juhendamisel koduhariduse. Suved veetis Palmse mõisas, mis oli suguvõsa valdus 1676. aastast.

Varajane sõjaväeline karjäär

1784. aastal, mil ta oli vaid viieaastane poiss, lasi isa ta kirjutada ratsaväkke; temast sai kortermeister. Tegevteenistusse astus 22. jaanuaril 1797, mil temast sai Riia karabinjeeripolgu (aastast 1796 kürassiiripolk) kornet. 1806–1807 osales Poolas sõjas Prantsusmaa vastu ja sai oma esimese autasu: talle anti Püha Vladimiri IV klassi orden. 20. aprillil 1807 viidi ta üle kavalergardide polku. Sama aasta 30. aprillil osales sõjalises kokkupõrkes Ostrolenka juures; lahingus ilmutatud isikliku vapruse eest autasustati teda Kuldmõõgaga. Pärast sõjategevuse lõppu määrati 31. augustil 1807 teenima kavalergardide väeossa ja 13. septembril nimetati 5. armee juhataja kindralmajor Nikolai Aleksejevitš Tutškovi adjutandiks.

Sõda Rootsiga

1808–1809 osales ta adjutandina sõjas Rootsiga. Eduka osalemise eest 30. oktoobril 1808 Idensalmis peetud öises lahingus autasustati teda Püha Georgi IV klassi ordeniga. 11. novembril võttis osa Uleåborgi vallutamisest. Alates 1809. aastast juhatas ratsaväesalka kindralmajor krahv Pavel Aleksandrovitš Stroganovi väeüksuses. Samal aastal ülendati rittmeistriks.

Sõda Türgiga

Vene-Türgi sõjas oli ta Moldaavia armees kindral Fjodor Uvarovi adjutant ja võttis osa Silistra ning Šumla linna vallutamisest. 1810. aasta juunis osales polkovnikuks ülendatuna ebaõnnestunud katses vallutada Ruse linna, kus ta sai ka paremasse õlga haavata. 26. augustil Batini linna hõivamisel ilmutatud vapruse eest autasustati teda Püha Anna II klassi ordeniga. 15. oktoobril osales Nikopoli linna vallutamises.
Napoleoni sõjakäigu ajal 1812. aastal nimetati ta kindralleitnant Nikolai Aleksejevitš Tutškovi juurde korrapidajaohvitseriks, alates 14. oktoobrist 1812 käsutas lendsalka ja osales 24. detsembril 1812 Königsbergi vallutamises.
1813. aasta jaanuaris osales ta oma lendsalgaga Preisimaa linna Pillau (tänapäeva Baltiisk) piiramises ning piiratavast linnast linna abivägede ja varustuse eemalhoidmises, kus kahe moonavoori ja vastaste väljatungide tõrjumise eest autasustati teda Püha Anna 2. järgu ordeni juurde kuuluvate teemantkaunistustega ning ta määrati Königsbergi linna komandandiks.
Märtsist 1813 juhatas krahv Aleksandr Tšernõšovi juhitud vägedes Riia ja Soome tragunipolke ja kasakaid. Paistis silma Lüneburgi vallutamisel, mille eest anti talle 21. märtsil 1813 kindralmajori auaste. Lahingute eest Dennewitzis autasustati teda 3. järgu Püha Georgi ordeniga. Leipzigi lahingus juhatas Põhjaarmee avangardi ning sai lahingus ülesnäidatud vapruse eest Püha Anna 1. järgu ordeni.
Augustis 1813 nimetati ta kindralmajoriks ja sai 3. klassi Georgi ordeni. 1814. aastani sõdis ta Lääne-Euroopas ja osales Prantsusmaal paljudes lahingutes.
12. juulil 1818 läks omal soovil erru.

Tegevus riigiametnikuna

Carl Magnus von der Pahlen oli 18. veebruarist 1821 kuni 1827. aastani Eestimaa maanõunik, 1828 ülendati salanõunikuks ja senaatoriks, Venemaa keisririigi haridusministriks, Tartu õpperingkonna ja Tartu ülikooli kuraatoriks (1828–1835).
1830 ülendati Carl Magnus von der Pahlen kindralleitnandiks ja määrati aastateks 1830–1845 Riia sõjakuberneriks, kes oli ka Liivi-, Eesti- ja Kuramaa kindralkuberner. Tema adjutandiks oli suurvürstinna Jelena Pavlovna kürassiiripolgu rittmeister August von Kotzebue (1799–1876). Balti kubermangude kindralkubernerina osales ta 1831. aastal Kuramaa kubermangu levinud Poola ülestõusu mahasurumises.
Rahutuste mahasurumises osales Carl Magnus von der Pahlen isiklikult, organiseerides selleks Miitavi ja Riia elanikest sõjasalga (milles oli 2000 meest ja 6 suurtükki), keda varustati sõjavarustusega vastavalt keiser Nikolai I korraldusele riiklikest varudest (relvad, hobused ja majanduskulud). Rahutuste mahasurumise eest autasustati von Pahlenit ka 6. detsembril 1831 Püha Aleksander Nevski ordeniga.
Juhtis 1840. aastatel Liivimaa talurahvaülestõusu mahasurumist. 1841. aastal tekkisid pärast õigeusku ülemineku propageerimist ning Cēsise maakonna ja Valga maakonna usuvahetajatele Venemaa lõunaosas maadejagamislubaduste täitmata jätmise tõttu rahvarahutused.
1845. aastal määrati Carl Magnus von der Pahlen Riiginõukogu liikmeks.
1847. aastal läks ta haiguse tõttu erru ning talle määrati riiklik pension 6000 rubla aastas.
Ta on maetud Ilumäe kalmistule Ilumäe külas.

Estofiil

Tartu ülikooli ajalooprofessori Hendrik Sepa andmetel pöördus Pahlen XIX sajandi keskpaigas Venemaa keisri poole palvega anda Eestimaa kubermangu talupoegadele rohkem vabadust ja nende elujärge parandada. Iseäranis aktiivselt võitles ta talupoegade huvede eest pärast erruminekut. Kindrali eesti keel oli laitmatu.

Mõisavaldused

Pärast oma isa surma päris 1818. aastal Palmse suguvõsamõisa, mis kinnistati tema nimele samal aastal. 1823. aastal ostis ta kindraliproua von Tollilt Arbavere rüütlimõisa; tema poeg Alexander müüs selle 1886. aastal. Abielu kaudu Elisabeth von Esseniga langesid Pahlenitele Aruvalla ja Vaida mõisad; mõlemad müüdi 1886. aastal.