Usbekistan

President

Esimesed otsesed presidendivalimised 29. detsembril 1991 võitis Usbeki KP esimene sekretär Islom Karimov 86% häältega ja sai esimeseks Usbekistani presidendiks. Tema ametiaega pikendati 26. märtsil 1995 toimunud referendumil 2000. aastani.
9. jaanuaril 2000 valiti ta 91,9% häältega teiseks ametiajaks presidendiks. Välisvaatlejad hindasid valimisi mittevabadeks ja mittedemokraatlikeks. 27. jaanuaril 2002 toimunud referendumil lasi ta oma ametiaega detsembrini 2007 pikendada.
23. detsembril 2007 valiti ta 88,1% häältega uueks ametiajaks.
Islom Abdugʻaniyevich Karimov 30. jaanuar 1938 Samarkand – 2. september 2016 Taškent) oli Usbekistani esimene president aastatel 1991–2016.

Parlament

Usbekistani parlament kannab nime Oliy Majlis.

Sisejulgeolek

Usbekistani sisejulgeolekuametkondade ühenduse moodustavad: Usbekistani Rahvuslik Julgeolekunõukogu, Usbekistani Välisluureteenistus, Usbekistani Rahvuslik Julgeolekuteenistus, Presidendi Julgeolekuteenistus, Usbekistani Siseministeerium.

Loodus

Usbekistan on mandrisisese asendiga. Kliima on kuiv. Põllumajandus on võimalik 10% territooriumist, oaasides ja jõgede ääres.
Suur osa oaaside kunagisest rikkalikust elustikust on hävinud, sest kogu oaaside ala on kaetud inimasustusega. Näiteks turaani tiiger on välja surnud.

Majandus

Usbekistan oli endise Nõukogude Liidu üks vaeseimaid piirkondi. 60% rahvastikust elas maal.
Praegu on Usbekistan maailma teine puuvillaeksportija, oluline kulla ja maagaasi tootja. Piirkondlikult on seal oluline keemiatööstus ja (põllumajandus)masinaehitus.
2012. aastal lõpetas Kesk-Aasia suurima asustustihedusega riik välisriikide survel laste töö kasutamise puuvilla koristustöödel. Väidetavalt sundis keskvalitsus 2014. aastal puuvillakoristustöödele üle miljoni elaniku. 2014. aastal oli riik ülemaailmses orjuse loendis Mauritaania järel teisel kohal.

Rahvastik

Usbekistani rahvastikust moodustavad ametlikult usbekid 80,0%, venelased 5,5%, tadžikid 5,0%, kasahhid 3,0%, karakalpakid 2,5%, tatarlased 1,5% ja teised rahvad 2,5%. Mitteametlikel andmetel on tadžikke märgatavalt rohkem: mitte 1 miljon, vaid 6–7 miljonit ning vastavalt 30% riigi rahvastikust.
Teised rahvad, eriti tadžikid on allasurutud seisus. Nende omakultuuri viljelemine, sealhulgas omakeelne haridus on tugevalt takistatud.
Juudid on Usbekistanis väga kaua elanud. 1989. aastal loendati seal 94 900 juuti, kuid nõukogude võimu kokkuvarisemise järel on enamus neist Iisraeli emigreerunud. 2007. aastal elas Usbekistanis alla 5000 juudi.
2008. aasta hinnangutel on 34,1% Usbekistani elanikest alla 14 aasta vanad.

Ajalugu

Esimesed Kesk-Aasia elanikud olid iraani keeli rääkivad rändrahvad. Nad asusid Usbekistani 1. aastatuhandel enne meie aega.
Kesk-Aasias oli hõimude rändamine selles mõttes ebasoodus, et suurepäraste elutingimustega oaaside kõrval asusid ebasoodsate tingimustega kõrbed. Seetõttu tekkisid Usbekistanis kiiresti paiksed asulad Buhhaara ja Samarkand, millest said võimu- ja kultuurikeskused. Need asulad muutusid kiiresti linnriikideks ja siis juba suuremate riikide keskusteks.
Usbekistani läbis Siiditee. Tihe kauplemine pani aluse piirkonna majanduslikule õitsengule.
Aleksander Suur vallutas Sogdiana ja Baktria 327 eKr ning abiellus Baktria printsessi Roxanaga. See piirkond sai osaks Kreeka-Baktria kuningriigist. Hiljem kuulus Usbekistan Partia ja Sassaniidide impeeriumi, olles selle üks jõukaimaid osi.
13. sajandil vallutas kogu Kesk-Aasia Tšingis-khaan. Vallutusega kaasnesid ülisuured julmused ja genotsiid. Selles piirkonnas varem elanud indoiraanlased hävitati peaaegu täielikult. Nende asemel asusid piirkonda elama senised turgi ja mongoli päritolu rändrahvad, kes võtsid üle oma eelkäijate kultuuri ja jäid paikseteks.
1380. aastatel ühendas kogu piirkonna enda võimu alla Timur, kes ründas ka Venemaad ja suri 1405 sõjakäigul Hiinasse. Tema rajatud Timuriidide dünastia ajal oli Usbekistan viimast korda maailma kultuurikeskus, näiteks Timuri pojapoeg Ulugbek oli maailmakuulus astronoom. Timuriidid võtsid pärsia keele kõrval asjaajamises kasutusele ka turgi keeled.
Timuriidide riik nõrgenes kiiresti. 1501 hakkasid piirkonda hõivama usbekid, kes seni olid rändhõimudena elanud Araali merest põhja pool.
19. sajandil hõivas Venemaa Kesk-Aasia. Kesk-Aasiale pretendeeris ka Suurbritannia, kuid 1813–1907 kestnud poliitilises mängus jäi Venemaa peale.
Pärast Oktoobrirevolutsiooni ei läinud Kesk-Aasia kohe kommunistidega kaasa, sest töölisklass oli seal väikesearvuline. Alles 1924 suudeti luua Usbeki NSV. 1925 võeti Usbeki NSV vastu Nõukogude Liitu.