google/wiki40b huggingface dataset:
Deniss Karpak

Deniss Karpak (sündinud 18. juulil 1986 Tallinnas) on Eesti purjesportlane.
Ta sai 2008. aasta suveolümpiamängude purjeregatil Qingdaos 24. koha.
2012. aasta suveolümpiamängude purjeregatil Portlandis sai ta 11.koha.

Elulugu

Ta sündis purjesportlase Igor Karpaki (nüüd Trofymov) ja ujuja Marina Trofimova perekonnas. 
Kooliteed alustas Ukrainas Odessa 23. keskkoolis, kus lõpetas ühe klassi. Kui perekond kolis tagasi Eestisse, jätkas Deniss õpinguid Tallinna 65. Keskkoolis, mille lõpetas 2004. aastal.
Esimest korda elus üritas purjetada kuueaastasena jahil Optimist, kuid regulaarselt hakkas purjetamisega tegelema 12-aastasena novembris 1998 purjespordiklubis "Baltsail". Sealt siirdus ta 1999. aastal Kalevi Purjespordikooli (KPSK) klubisse. Optimist-klassi jahtidelt läks Deniss Karpak 2002. aastal üle Laser 4.7 klassi ja 2003. aastal Laser-klassi jahtidele, millel võistles 2008 aasta hooaja lõpuni. Alates 2009 aastast purjetab ta svertpaadil Finn.
Pärast keskkooli lõpetamist 2004. aastal asus Deniss Karpak õppima rahvusvahelisse ülikooli Audentes reklaami ja marketingi erialale, mille lõpetas mais 2007, kaitstes bakalaureusekraadi teemal "Internet firma turunduspoliitikas".

Mitmesugust

Deniss Karpaki isa Igor Karpak võttis 1992. aastal endale abikaasa nime ja on sellest ajast alates tuntud Igor Trofymovi nime all. Poeg jäi aga kandma isa endist perekonnanime.
2007. aastal kirjutas ta oma bakalaureusetöö valmis üheksa päevaga, see pingutus kahjustas aga oluliselt tema sportlikku vormi. Seetõttu kaotas ta sel aastal kvalifikatsioonivõistlused ega oleks saanud osaleda maailmameistrivõistlustel Portugalis, kuid Rahvusvaheline Purjespordi Föderatsioon saatis talle isikliku kutse ja ta saavutas võistlusel kolmanda koha.
Denissi treenib tema isa; ema aitab teda massöörina. Koos moodustavad nad perekondliku meeskonna S4G – Sail for Gold ja Spordiklubi Karpak Sailing Team.
Tema üks peamisi toetajaid Eesti Olümpiakomitee kõrval on joogitootja A. Le Coq.
Deniss Karpak on 200 cm pikk. Laser-klassis sõites kaalus ta 83–85 kg, Finn-klassi ülemineku järel keskmiselt 97 kg (andmed mais 2009). Ta ei suitseta, kuid tarvitab mõõdukalt alkoholi.
Alu raamatukogu

Alu raamatukogu on raamatukogu Rapla maakonnas Rapla vallas Alu asulas. Alu raamatukogu on Rapla keskraamatukogu haruraamatukogu.
Erich Rannat

Erich Rannat (sündinud 15. september 1928 Haapsalu – 3. september 2012) oli eesti tehnikateadlane.

Elulugu

Erich Rannat oli ehitustöölise poeg.
Lõpetas 1945 Haapsalu Tööstuskeskkooli, 1950 Tallinna Elektromehaanika Tehnikumi ja 1963 Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) mehaanikateaduskonna masinaehitustehnoloogia, metallilõikepinkide ja instrumentide erialal; tehnikakandidaat (1972, TPI), väitekiri "Влияние малых пластических деформации на предел выносливости металлов при ассиметрических циклах нагружения растяжения-сжатия". Oli 1947–50 Tallinna Kesktelegraafi tehnik, 1956–57 valutehase "Pioneer" peamehaanik, 1957–58 Tallinna Ekskavaatoritehase meister. 1960–67 TTÜ masinaehitustehnoloogia kateedri laborijuhataja, 1967–75 masinatööstuse automatiseerimise kateedri vanemõpetaja, 1976–92 peenmehaanika kateedri ja 1992–95 aparaadiehituse instituudi dotsent. Aastast 1995 oli Tallinna Tehnikakõrgkooli, ühtlasi aastast 2002 Eesti Mereakadeemia dotsent. Lugenud metallilõikepinkide elektriseadmete, mehaaniliste suuruste elektrilise mõõtmise, andurite ning aparaatide detailide ja elementide kursusi.

Teadustöö

Uurimisvaldkond: metallide väsimusnähtused. 10 teadustrükist.
Alphonse Daudet

Alphonse Daudet [alf'ons dod'e] (13. mai 1840 Nîmes – 16. detsember 1897 Pariis) oli prantsuse kirjanik.
Tema tuntumate teoste seas on romaan "Tartarin Tarasconist" ja novellikogu "Kirjad minu veskilt".
Hans Tsirk

Hans Karl Tsirk (kuni 16. maini 1936 Hans Karl Zirk; 26. mai 1899 Karula vald – 1. jaanuar 1987 East Hartford, Connecticut) oli eesti arst ja kunstnik.
Hans Tsirk sündis vallasekretäri perekonnas. Ta lõpetas aastal 1917 Valga Reaalkooli eriauhinna joonistamises. Samal aastal siirdus ta Peterburi, et arhitektuuri õppida, kuid puhkenud segadused ei võimaldanud tal õppimist alustada ja ta põgenes tagasi Eestisse. Ta osales Vabadussõjas reamehena. Aastal 1920 astus ta Tartu Ülikooli arstiteaduskonda, mille lõpetas aastal 1925 arsti astme väärilisena cum laude. Akadeemiliselt kuulus ta Üliõpilaste Seltsi Raimlasse.
Ta registreeriti kutseõigusliku arstina 21. jaanuaril 1926 ja ta asus Nõmmele sõjaväearstina teenistusse. Paralleelselt avas ta Nõmmel ka erapraksise sise- ja lastehaiguste arstina. Ta oli Nõmme garnisoniarst ja Pioneerpataljoni arst; ta jõudis sanitaarteenistuse kapteni aukraadini.  Aastal 1940 oli ta sunnitud jätkama teenistust Punaarmees arstina (ja olema sõjas), kuid Porhovi lahingu ajal läks ta sakslaste poolele üle. Kuid ka Saksa okupatsiooniväed mobiliseerisid ta oma vägedesse, kuid tal õnnestus rindeleminekut vältida ja Eesti pinnal teenida.
1938. aasta alustas ta taas joonistamist ning tegeles sealtpeale arstipraksise kõrval kunstiga elu lõpuni. 1938. aasta alustas ta taas joonistamist ning tegeles sealtpeale arstipraksise kõrval kunstiga elu lõpuni.1943. aastal osalesid mõned tema tööd Tallinna Kunstihoones toimunud kevadnäitusel. Hans Tsirk oli ka kirglik loodus- ja aiandushuviline ning harrastas regulaarselt tervisesporti ja vabakehakultuuri. 1930ndatel oli ta ka Eesti Vabakehakultuuri Ühingu esimees.
Aastal 1944 üritas Hans Tsirk koos abikaasa ja viie lapsega Rootsi põgeneda, kuid paadimees arreteeriti. Siis üritas ta Saksa põgenikelaevadele pääseda. Sadamas seisid kõrvuti "Moero" ja "Lapland" ja kuna inimesi pealelaadivad saksa sõdurid viskasid nende pambud "Laplandile", sattusid nad sellele laevale. 1951. aastani elas perekond mitmel pool Saksamaal ja põgenikelaagrites, kus pereisa töötas põgenikeorganisatsioonide UNRRA ja IRO arstina. 1951. aastal emigreerusid nad abikaasa ja kahe pojaga USAsse. Seal sooritas ta 1955. aastal uuesti arsti kutseeksamid ning töötas psühhiaatrina vaimsete häiretega inimeste hoolekandeasutuses. Pärast pensionile minekut 1969. aastal kolis ta Connecticuti osariiki.
Rhinechis

Sünonüüm

Rhinechis (Fitzinger, 1843) on maoperekonna Vipera taksonoomiline sünonüüm.

Levila

Neid madusid võib kohata Portugalis, Hispaanias ja Prantsusmaa lõunaosas.
Oskar Hendrikson

Oskar Hendrikson (29. oktoober 1906 Riia – 27. oktoober 1983) oli eesti advokaat.
Ta lõpetas 1931. aastal Tartu Ülikooli õigusteaduskonna, Korporatsioon Vironia vilistlane.
Aastail 1933–1938 oli ta vandeadvokaat Valter Everi abi Tallinnas, 1938–1940 vandeadvokaat samas. 1934–1938 oli ta Tallinna linnavalitsuse juriidilise büroo nõunik, alates 1937. aastast Eraettevõtete Ametnikkude Koja peasekretär.
Oskar Hendrikson põgenes 1944. aastal Saksamaale, siirdus sealt 1949. aastal USA-sse, kus suri.
Eesti Ajalooarhiiv

Eesti Ajalooarhiiv (lühend EAA) oli Eesti arhiiviasutus, mis tegutses selle nime all aastatel 1989–1999. Aastail 1999–2016 oli ajalooarhiiv Rahvusarhiivi struktuuriüksus, edaspidi Rahvusarhiivi Tartu osakond.

Eesti Riigi Keskarhiiv

Arhiiv alustas Eesti Riigi Keskarhiivi nime all tegevust 16. mail 1921.

Eesti NSV Riiklik Ajaloo Keskarhiiv

Eesti NSV Riikliku Ajaloo Keskarhiivi (lühendatult ENSV RAKA) nime all tegutses arhiiv aastatel 1948–1989.
Arhiiv moodustati Eesti NSV Oktoobrirevolutsiooni ja Sotsialistliku Ülesehitustöö Riikliku Keskarhiivi (ENSV ORKA) Tartu osakonna reorganiseerimisel iseseisvaks asutuseks.
50 meetri vabaujumine

50 m vabaujumine
Anneliis Aunapuu

Haridus

Põhihariduse sai Anneliis Aunapuu Kopli Kunstikoolis. Kooli viimasel paaril aastal käis samaaegselt ettevalmistuskursustel ühe aasta Pedagoogika Instituudis ja viimasel kooliaastal Eesti Riiklikus Kunstiinstituudis. Kooli lõpetades õppis aastatel 1973-1978 tööstusdisaini Eesti Riiklikus Kunstiinstituudis ning lõpetas tööstustoodangu kujundamise, progressiivsete materjalide ja funktsionaalse kaasaegse vormi spetsifikatsiooniga.

Karjäär

Peale ERKI lõpetamist asus tööle Kunstikombinaati ARS, kus töötas 1986 aastani. Seotud Nõukogude Liidu tööstuse vastumeelsusega disainimise vastu oli eestis keeruline tegeleda tööstusdisainiga ning tema keskendus ajakirjanduse disainimisele. Aunapuu suundus 1986 ajakirjanduse valdkonda ning tema esimene töö olihuumori- ja satiiriajakirjas Pikker, kus Aunapuu töötas kujundajana kuni 1990. Üheksakümnendate alguses läks Aunapuu tööle ajakirja Äripäev, kus tema juhtis kujundusosakonda ning aitas integreerida digitehnoloogiad perioodilise kirjanduse tootmise mugavustamiseks. Paralleelselt tööga Äripäevas töötas tema kujundajana ajakirjas Marm. Aastal 1996 alustas Aunapuu koostöös arhitekt Ado Eigiga ajakirja KoduStuudio, kus tema töötas koos toimetajana. Samuti tegeles tema värvitrüki võimaluse saabumisel üheksakümnendate ajal ajakirjade Pioneer, Põhjanael ja Mardus kujundamisega. 1998-2000 töötas ajakirja Diivan kujundajana. 2001-2005 töötas ajakirjastuses Ambassador, kus   algatas ajakirju Köök ja Life in Estonia. 2006 kirjutas Aunapuu Eesti Ekspressi igakuiset lisa "Moodne Kodu". Paralleelselt Moodse Koduga, kuulus tema ka ajakirja Anne kujundusmeeskonda. Tänapäeval tegeleb Aunapuu peamiselt kirjanduse kujundamisega ja illustratsioonidega.

Isiklikku

Ta on abielus illustraator Hillar Metsaga.
Sutlema-Lümandu vald

Sutlema-Lümandu vald (saksa keeles Sutlem und Limmat) oli vald Harjumaal Hageri kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1891 ja siis liideti Sutlema-Lümandu vald Kohila vallaga.
Valla alal asus Sutlema, Lümandu ja Mäeküla mõis.
Hołowczyni lahing

Lahingu käik

Rootsi väed saabusid Hołowczyni alevi alla, kus venelaste väe koguhulk oli 40 000 meest. Venelastel oli seal ka kuus suurtükipatareid. Need jõud olid aga Vabiči jõe kallastel asuvate soode poolt kaheks lõigatud. Kuigi sood ei olnud täiesti ületamatud, oli nende läbimine siiski aeganõudev ja vaevaline. Nõnda otsustasid rootslased rünnata vastase vägesid osade kaupa ja need ükshaaval purustada. Lahingut otsustati alustada öösel. Lahingu alguses saadeti väike väesalk pettemanöövrina lahingusse Šeremetjevi vastu, põhijõud suunati aga Repnini ja von der Goltzi vastu. Öö, udu ja vihm varjasid rootsi vägede liikumise venelaste eest täielikult.
Kell pool kolm avasid rootslaste kahuri venelaste pihta tule, seejärel asusid lahingusse rootslaste trabandid ja ületasid Vabiči. Selle manöövri käigus pidi Karl XII peaaegu uppuma. Kui viis jalaväepolku olid jõe ületanud, alustasid need kell 4:30 rünnakut Repnini vägede vastu. Need ei olnud rünnakut oodanud ja taganesid seega lähedal asuvasse metsa, kust avasid rootslaste pihta tugeva tule. Kell 6:30 olid venelastel padrunid otsas ja rootslased asusid taas rünnakule, sundides Repnini väed põgenema. Põgenemise ajal langes kindralmajor von Schweden. Karl XII otsustas põgenejaid mitte jälitada.
Samal ajal võitlesid omavahel ka Carl Gustaf Rehnskiöldi ja Heinrich von der Goltzi juhitud ratsaväelased. Nähes Repnini lüüasaamist hakkas viimane sissepiiramist kartma ja taganes Mahiloŭ linna. Seda kuuldes taganes ka Šeremetjev.

Lahingu tulemused

Rootslastele avanes vaba tee Dneprini ja nad hõivasid Mahiloŭ linna. Vene väed taganesid Horkisse. John Chambers, Anikita Repnin ja Heinrich von der Goltz anti kohtu alla, kaks esimest mõisteti ka süüdi. Repninile määrati surmanuhtlus, aga peale võitu Lesnaja lahingus muudeti see ära.

Mälestamine

Aastal 2008 püstitati lahingu toimumispaika mälestuskivi.
Reeli Reinaus

Reeli Reinaus (sündinud 12. novembril 1977 Keilas) on eesti kirjanik.
Aastatel 1984–1996 õppis ta Kohila Gümnaasiumis. 1997–2002 õppis ta Tartu Teoloogia Akadeemias ning omandas rakendusliku kõrghariduse. 
Aastatel 1999–2002 õppis ta ka Tartu Ülikoolis eesti ja soome-ugri filoloogiat. 2007. aastal sai ta samas magistrikraadi.
Reeli Reinaus tuli lastekirjandusse 2008. aastal jutustusega "Saladuslik päevik". Sestpeale on temalt igal aastal ilmunud üks-kaks laste- või noorteraamatut. Tänaseks on ta avaldanud pea 30 teost.
Cantate Domino

Cantate Domino on aastast 1958 Toronto Peetri koguduse juures tegutsev segakoor.
Koori on juhtinud Lembit Avesson, Udo Kasemets, Eerik Purje, Charles Kipper.
Homomorfism

Definitsioon

Olgu  A=<A, f(1),...,f(n)> ja B=<B, g(1),...,g(n)> sama signatuuriga universaalalgebrad ning h : A → B funktsioon, mis kujutab hulga  A hulka B. Olgu i=1,...,n korral  a(i) tehete f(i) ja g(i) aarsus (need aarsused peavad olema võrdsed, sest algebratel  A ja B on sama signatuur). Siis h on  algebra A homomorfism algebrasse B, kui iga i=1,...,n korral  ja hulga A elementide iga a(i)-korteeži (x(1),...,x(a(i))) korral kehtib võrdus (f(i)(x(1),...,x(a(i))))=g(i)(h(x(1)),...,h(x(a(i)))). See tähendab, et iga i=1,...,n korral kujutab kujutus h tehte f(i) tehteks g(i).

Näide 1

Olgu G=<G, +, –, 0> ja H=<H, +′, –′, 0′> Abeli rühmad ja h : G → H. Eeldame, et kõikide a, b korral rühmast G kehtib võrdus h (a + b) = h(a) +′ h(b). Siis h on rühma G homomorfism rühma H. Tõepoolest, eelduse põhjal võib öelda, et h kujutab rühmatehte + rühmatehteks +′. Peale selle on kerge näidata, et  h kujutab rühma G rühmatehte Ühikelemendi 0 rühma H rühmatehte ühikelemendiks  0′, nii et kehtib võrdus h(0) = 0′. Analoogiliselt on kerge näidata, et iga a ∈ G korral kehtib h(–a) = –′ h(a).
Gabriel Marcel

Gabriel Honoré Marcel (7. detsember 1889 Pariisi 8. linnajagu – 8. oktoober 1973 Pariisi 7. linnajagu) oli Prantsusmaa filosoof, näitekirjanik, kirjanduskriitik, muusik ja muusikakriitik, keda on tavaks nimetada kristlikuks eksistentsialistiks.
1956. aasta NSV Liidu meistrivõistlused lauatennises

1956. aasta  NSV Liidu meistrivõistlused lauatennises toimusid 7.-12. märtsil Leningradis.
Provints (Itaalia)

Itaalia kuningriik

Itaalia kuningriigi loomisel 1861. aastal oli Itaalias 59 provintsi. Riigi territoorium oli sel ajal väiksem – kuningriigi koosseisu ei kuulunud Veneto, Friuli-Venezia Giulia, Trentino-Alto Adige ja Lazio maakonnad.
Pärast Kolmandat iseseisvussõda liideti 1866. aastal Veneto, Friuli ja Mantova maa-alad. Lisandus 9 provintsi – Belluno, Mantova, Padova, Rovigo, Treviso, Veneetsia, Verona, Vicenza ja Udine, mis kõik olid eelnevalt olnud Austria keisririigi koosseisus. Lõpuks, pärast Rooma ja selle provintsi ühendamist 1870. aastal, tõusis provintside arv 69-le.
Pärast Esimest maailmasõda ühendati riigiga uued territooriumid. Trento provints loodi 1920. aastal. La Spezia, Trieste ja Ionio provintsid loodi 1923. aastal. 1924. aastal loodi uued provintsid – Fiume, Pola ja Zara, mis viis provintside koguarvu Itaalias 76ni.

Maailmasõdadevaheline aeg

1927. aastal leidis aset üldine provintside ümberkorraldamine. Loodi 17 uut provintsi (Aosta, Vercelli, Varese, Savona, Bolzano, Gorizia, Pistoia, Pescara, Rieti, Terni, Viterbo, Frosinone, Brindisi, Matera, Ragusa, Castrogiovanni, Nuoro) ning likvideeriti Caserta provints.
Littoria provints (Latina) loodi 1934. ja Asti provints 1935. aastal.

Pärast Teist maailmasõda

1945. aastal, pärast sõda, muudeti Aosta provintsi nimetus Valle d'Aosta provintsiks ja Littoria provints Latina provintsiks; loodi uus, Caserta provints.
10. veebruaril 1947 allkirjastatud Pariisi rahulepingutega kaotas Itaalia Istria, Carnaro ja Dalmazia provintsid ning osa Trieste ja Gorizia provintsidest.
Lisaks okupeerisid ameerika ja inglise väed Trieste provintsi.
Itaalia Vabariigis oli sünnihetkel seega 91 provintsi.
1951. aastal nimetati Ionio provints ümber Taranto provintsiks ja 1954. aastal tagastati Itaaliale Trieste provints.

Lähiajalugu

Pordenone provints loodi 1968., Isernia provints 1970. ja Oristano provints 1974. aastal.
1992. aastal loodi kokku 8 provintsi – Verbano-Cusio-Ossola, Biella, Lecco, Lodi, Rimini, Prato, Crotone ja Vibo Valentia, Forlì nimetati ümber Forlì-Cesena provintsiks.
Sardiinias asutati 2001. aastal neli uut provintsi, mis hakkasid toimima 2005. aastal – Olbia-Tempio, Ogliastra, Medio Campidano (likvideeriti 2016. aastal) ja Carbonia-Iglesias (likvideeriti 2016. aastal); 2004. aastal loodi Itaalias veel 3 provintsi – Monza ja Brianza, Fermo ja Barletta-Andria-Trani.
2016. aasta lõpu seisuga oli Itaalias kokku 107 provintsi ja suurlinnapiirkonda.
Algebraline muutkond

Definitsioonid

Algebralisi muutkondi on mitut tüüpi: afiinsed muutkonnad, projektiivsed muutkonnad, kvaasiprojektiivsed muutkonnad. Algebraline muutkond kõige üldisemas mõttes saadakse mitme kvaasiprojektiivse muutkonna kokkukleepimisel.
Veli Saarinen

Veli Saarinen (16. september 1902 – 12. oktoober 1969) oli Soome meessuusataja.
Jaanus Rooba

Jaanus Rooba (sündinud 20. detsembril 1968) on Eesti haridustegelane ja luuletaja, 1998. aastast Tartu Maarja Kooli juht.
2008. aastal nimetati Jaanus Rooba aasta haridusjuhiks. 2015. aastal pälvis Rooba Tartu medali.
Püroelekter

Püroelekter (kreeka k pyrein põlema) on mõne kristalli ‒ püroelektriku ‒ omadus soojenemisel või jahtumisel elektriliselt polariseeruda. See tähendab, et püroelektriku temperatuuri muutmisel tekivad kristalli vastastahkudel elektrilaengud. Mõõtmiseks piisava väärtusega elektripinget kutsub esile juba väga väike temperatuurimuutus.
Niisugust nähtust nimetatakse püroelektriliseks efektiks. See nähtus tehti kõigepealt kindlaks turmaliini kristalli puhul (turmaliin on poolsilikaatne mineraal). Tänapäeval kasutatakse mitmesuguseid tehiskristalle, nagu näiteks TGS (triglütsiinsulfaat) ja DTGS (deuteeriumiga töödeldud triglütsiinsulfaat).
Püroelektriku kristalli temperatuuri muutumine ‒ kristalli soojenemine või jahtumine ‒ kutsub esile kristallivõre ioonide vahekauguse muutumise. See omakorda põhjustab kristalli soojuspaisumist selle telje suunas, mis ühtib polarisatsiooni suunaga. Seejuures kristalli pinnal kujunevad pindlaengud neutraliseeritakse kiiresti läheduses leiduvate vabade elektrilaengute arvel. Järelikult ilmnevad elektrilaengud üksnes seoses kristalli temperatuuri võrdlemisi kiire muutumisega (näiteks tingituna soojust kiirguva objekti liikumisest). Püsiv kiirgus, näiteks päikeselt, ei põhjusta elektrilaengute tekkimist.
Püroelektrilist efekt rakendatakse laialdaselt infrapunakiirgusele (soojuskiirgusele) reageerivates andurites, näiteks liikumisanduris, tulekahjuanduris, temperatuuritajuris ja kalorimeetrias.
Peningi vald

Väljavõte Vabariigi Presidendi otsusest nr. 87 – 7. oktoobrist 1938 (RT 1938, 87, 776)

23. Peningi vald – maa-alaga, mis moodustub: a) senise Peningi valla maa-alast, välja arvatud Kurgla küla piirkond, seniste Raasiku ja Rae valdade vahel oleva osa maa-ala kuni Nõmme nr. 28 ja Kaasiku nr. 28 taludeni, vimased kaasa arvatud, ning Kiviloo mõisa järgi oleva Soo-otsa talu ja metsakvartaalide nr. 25, 26, 29, 30, 31 maa-alad; b) senise Alavere valla Rooküla küla ning Rooküla ja Nõmbra asunduste maa-aladest.
Beckeri mõis

Beckeri mõis (Beķera muiža või Beķermuiža) oli mõis Lätis Riia linnas Voleri asumis, mille peahoone asus Daugavgrīvas ielā ja Beķeri kraavi vahel. Saksa keeles Beckershof.

Ajalugu

Piirkonna esimeseks teadaolevaks omanikuks oli Gotthard Kettler. Aastal 1586 müüs ta mõisa maad 3000 Riia marga eest Hermann Beckerile, kelle järgi mõis ka oma nime sai. Tema pärijaks oli Wilhelm Becker. Mõisa maad läksid Rootsi-Poola sõja käigus Rootsi riigile ja hakkasid kuuluma Daugavgrīva kihelkonda. Algselt asus mõisakompleks Daugava kaldal, hiljem aga jõe säng muutus.
XIX sajandil kutsuti mõisa ka Pahleni või Purvāja mõisaks. Selle maad olid soised. Mõisale kuulus ka Daugavgrīvasse viiva tee ääres asuv kõrts.
Aastal 1924 arvati mõisa maad Riia linna koosseisu. Hiljem rajati mõisakompleksi asemele aianduskooperatiiv, mis kannab Beķermuiža nime.
Julie Wilhelmine Ederberg

Julie Wilhelmine Ederberg (aastani 1886 Elens, pseudonüüm Helmi; 8. veebruar 1861 Kavastu – 16. märts 1897 Kaarma) oli eesti luuletaja.
Sündis Virumaal Haljala kihelkonnas Kavastu mõisas möldri tütrena. Ta õppis Paides ja Tallinnas tütarlaste erakoolides, sooritas aastal 1879 koduõpetaja-eksami. Töötas koduõpetajana Soomes Impilahtis, Peterburis ja kodumaal. Aastal 1886 abiellus Kaarma koguduse õpetaja Friedrich Wilhelm Ederbergiga. Suri Kaarmal.
Alates aastast 1881 avaldas perioodikas luulet ja üksikuid proosapalasid, luuletuskogu "Rohu lillekesed" (1894). Tema eleegilisel isamaaluulel ei ole suuremat kirjanduslikku kaalu, tema loodusluule on religioosne.

Isiklikku

Ta oli abielus Kaarma koguduse õpetaja Friedrich Wilhelm Ederbergiga. Nende poeg Hermann Johannes Ederberg oli Hargla- ja Koeru koguduse õpetaja ning aastatel 1931–1944 Ida-Preisimaal Czycheni (Bolken) koguduse õpetaja, alates aastast 1944 pastoriks Ida-Saksamaal.
Kubija laululava

Kubija laululava (ka Võru laululava, Võru-Kubija laululava) on laululava Võru maakonnas Võrust kaugs Meegomäe küla territooriumil.
Esimene Kubija laululava rajati 1950ndate lõpus. See oli ilma katuseta ja akustiliselt ebaõnnestunud ning varsti hakati mõtlema parema laululava ehitamisest.
1995. aastal projekteeris laululava Fredi-Armand Tomps. Inseneritööd tegi Tõnu Keskküla. Laululava taasavati 1999.
Suur tasandik

Suur tasandik (inglise keeles Great Plains) on mägede-eelne lavamaa USA-s ja Kanadas Kaljumäestikust ida pool. Tasandiku kõrgus on umbes 700–1800 m üle merepinna,  pikkus on umbes 3000 km ja laius 500 kuni 800 km.
Suurem jagu sellest on kaetud preeria, stepi ja rohtlaga. USA osariikidest jäävad Suure tasandiku alale Colorado, Kansas, Montana, Nebraska, New Mexico, Põhja-Dakota, Oklahoma, Lõuna-Dakota, Texas ja Wyoming, Kanada provintsidest Alberta, Manitoba ja Saskatchewan. Mõned geograafid arvavad Suure tasandiku hulka ka osa Mehhiko territooriumist, kuid paljud peavad piiriks Rio Grande jõge.
Terminit Suur tasandik kasutatakse Ameerika Ühendriikides, kirjeldamaks üht osa veelgi suuremast füsiograafilisest üksusest nimega Sisetasandik (Interior Plains), mis hõlmab enamikku Põhja-Ameerika sisealadest. Seda tarvitatakse ka inimgeograafilise regiooni kohta, viidates tasandikuosariikidele (Plains States) või tasandikuindiaanlastele (Plains Indians).
Kanadas kasutatakse seda terminit harva. Kanada loodusvarade amet peab Sisetasandikku üksuseks, mis koosneb reast omavahel seotud platoodest ja tasandikest. Ka "The Atlas of Canada" ei kasuta sellist nime nagu Suur tasandik. Kanada inimgeograafias tarvitatakse tavaliselt terminit preeria ning seda piirkonda tuntakse Preeriaprovintside (Prairie Provinces) nime all.
Erich Johann Friedrich Toffer

Erich Johann (Johannes) Friedrich Toffer (3. juuli 1892 Narva – 19. veebruar 1945 Norillag, Krasnojarski krai) oli Eesti sõjaväelane (kolonel), Soomusrongirügemendi ülem.
Otto V (Braunschweig-Lüneburg)

Otto, hüüdnimega Võidukas või Suuremeelne (1439 – 9. jaanuar 1471, saksa keeles Otto der Siegreiche, der Großmütige), oli Braunschweig-Lüneburgi hertsog ja Lüneburgi vürst aastast 1457 kuni oma surmani. Ta jagas vürstkonda oma venna Bernhardiga kuni Bernhardi surmani aastal 1464.
Otto ja Bernhard olid Friedrich II pojad ja tema järglased valitsemises, kui Friedrich taandus. Pärast Otto surma naasis tema isa võimule.
Lehtse vald (1939)

Lehtse vald oli vald Järvamaal aastail 1939–1950.
21. aprillil 1939 valiti vallavanemaks August Oll.
1. aprillil 1939 oli vallas 5533 elanikku. 
Vald kuulus Riigivolikogu 19. valimisringkonda, kust valiti August Miljan.

Väljavõte Vabariigi Presidendi otsusest nr. 88 – 7. oktoobrist 1938 (RT 1938, 87, 776)

6. Lehtse vald – maa-alaga, mis moodustub: a) senise Lehtse valla maa-alast; b) senise Undla valla Tõrma küla ja Imastu asunduse ning Tapa metskonna Tapa metsandiku kvartaalide nr. 4–8, 12 ja 13 maa-aladest; c) senise Saksi valla Saksi, Sauna, Priima, Kaarli-Piilu, Uus-Piilu, Lokuta, Vahakulmu ja osa Induniidu külade ning Kaarli, Lokso ja suurema osa Saksi asunduste maa-aladest; d) senise Nõmküla valla Nõmküla ja Karkuse külade ning Saiakopli asunduse maa-aladest; e) senise Ambla valla Kuru, Kitseküla ja Rägavere külade ning Jootma asunduse maa-aladest; f) senise Anija valla Pillapalu asunduse maa-alast.

Külanõukogude moodustamine ja valla likvideerimine

1945 augustis moodustati Lehtse vallas 5 külanõukogu: Aegviidu külanõukogu keskusega Aegviidu alevikus, Aru külanõukogu keskusega Aru asunduses, Lehtse külanõukogu keskusega Lehtse alevikus, Tapa külanõukogu keskusega Tapa asunduses ja Saksi külanõukogu keskusega Saksi asunduses. 1950. aastal Lehtse vald likvideeriti ja selle alad arvati Tapa rajooni koosseisu.