Transformaator

Transformaator ehk trafo on elektromagnetilisel induktsioonil põhinev staatiline (liikuvosadeta) energiamuundur, mis võimaldab muuta vahelduvpinget ja vastavalt vahelduvvoolu, seejuures ilma sagedust muutmata.
Transformaatori nimetus on tulnud ladinakeelsest sõnast transformare – 'muundama'.

Südamik

Südamiku põhiülesanne on tagada mähiste vahel hea induktiivne sidestus. Madalal sagedusel (näiteks elektrivõrgu sagedusel 50 Hz) töötav trafo südamik koosneb elektrotehnilise terase lehtedest või -lindist. Kõrgematel sagedustel (alates mõnest kilohertsist) kasutatakse peamiselt metallkeraamilist magnetmaterjali ferriiti.
Magnetahela kuju järgi eristatakse sammas- ja mantelsüdamikke, mis on ristkülikukujulised. Kasutatakse ka rõngakujulisi südamikke ehk toroidsüdamikke, mille eeliseks on väike puisteväli, s.t magnetvälja väiksem hajumine südamikust väljapoole.
Mantelsüdamikel on hargnev magnetahel, mis ümbritseb ka mähiseid; mõlemad mähised ‒ primaar- ja sekundaarmähis ‒ paiknevad keskmisel sambal.
Sammassüdamikul on hargnematu magnetahel, kusjuures kummalegi sambale paigutatakse pool primaarmähise ja pool sekundaarmähise keerde. Niiviisi saavutatakse tugevam induktiivsidestus (võrreldes sellega, kui mähised paikneksid eraldi, nagu on kujutatud trafo põhimõtte pildil).

Mähis

Mähis on traadikeerdude kogum, mis moodustab elektriahela. Selles ahelas summeeritakse iga keeru elektromotoorjõudu. Trafo mähised ja ka nendega ühendatud vooluringid on galvaaniliselt eraldatud, s.t nende vahel puudub vahetu elektrijuhtivus.
Ühefaasilise trafo südamikule on keritud üks primaarmähis ja üks või mitu sekundaarmähist. Kolmefaasilise trafo puhul on tegemist kolme ühesuguse keerdude arvuga mähiste gruppidega.
Transformaatori eriliik on autotrafo, mille südamikul on ainult üks ühe või mitme harundiga (väljavõttega) mähis. Niisugusel trafol on osa mähisest primaar- ja sekundaarmähisele ühine: pinget madaldaval trafol on harundi(te) kaudu ühendatav ühine mähiseosa sekundaarmähis, pinget tõstval trafol primaarmähis.

Kasutamine

Trafo põhilised kasutusvaldkonnad on energiatehnika, mõõtetehnika, signaaliedastustehnika ja võrgutoitega elektriseadmed.

Energiatehnika

Elektrienergia ülekande võrkudes kasutatavaid trafosid nimetatakse jõutrafodeks. Need ühendavad erineva pingega võrguosad ühiseks elektrivarustussüsteemiks. Elektrijaamades transformeerivad jõutrafod generaatorite pinge kõrgepingeks (110, 220 või 330 kV), et energiat väiksema energiakaoga kauge maa taha üle kanda. Alajaamades muundavad trafod selle pinge jaotusvõrkude jaoks madalamaks kõrgepingeks (nt 36 kV) ja tarbija juures madalpingeks (enamasti 230 V / 400 V).
Trafode võimsust väljendatakse näivvõimsuse (S = U•I) ühikuga voltamper (tähis V•A ehk VA). Jõutrafode võimsus võib ületada 1 GVA (gigavoltampri) piiri.
Mõõtetehnikas kasutatakse trafosid ‒ pingetrafosid ja voolutrafosid ‒ kõrge pinge ja tugeva voolu muundamiseks näiduriistade jaoks sobivale väärtusele.

Elektritarvitid

Elektri- ja elektroonikaseadmete toitelülitustes ja toiteadapterites kasutatakse trafot võrgupinge (230 V) madaldamiseks elektritarvitile vajalike väärtusteni. Vahetult võrgupinget muutva massiivse trafo asemel kasutatakse tänapäevastes impulsstoitelülitustes kõrgel sagedusel (kuni 100 kHz) töötavat väikest trafot.
Trafo eraldab ühtlasi tarviti elektrivõrgust galvaaniliselt. Samal otstarbel kasutatakse elektriohutuse tagamiseks ka spetsiaalseid eraldustrafosid ülekandesuhtega 1:1.

Signaaliedastus ja -töötlus

Signaaliedastusahelates kasutatakse trafosid signaaliahelate sidestamiseks, signaalide pinge muutmiseks, signaaliahelate impedantside sobitamiseks ning võimalikult väikeste kadude ja moonutustega ülekandmiseks, samuti voolu- ja pingeimpulsside tekitamiseks või muundamiseks (impulsstrafod).