google/wiki40b huggingface dataset:
John Godson

John Abraham Godson (sünninimi Godson Chikama Onyekwere; sündinud 25. novembril 1970 Nigeerias Umuahias) on Poola poliitik, esimene neegrist Poola parlamendisaadik.
John Godson on rahvuselt igbo. Ta tuli Poola 1993 ja abiellus Szczecinist pärit poola naisega. Ta on lõpetanud Rahvusvaheliste Uuringute Kõrgkooli politoloogia erialal Łódźis. 2001 sai ta Poola kodakondsuse.
2007 kandideeris ta Poola Seimi, kuid ei osutunud valituks. 2008. aastast on ta Łódźi linnavolikogu liige. Valimistel sai ta 4736 häält, mis oli rohkem kui 800 kandidaadi seast paremuselt teine tulemus. Ta kuulub parteisse Kodanikeplatvorm. 14. detsembril 2010 pääses ta Hanna Zdanowska loobumise järel asendusliikmena Seimi liikmeks. Zdanowska loobus sellepärast, et valiti Łódźi linnapeaks.
2011 valiti Godson tagasi Seimi liikmeks. Ta sai 29 832 häält. Nii suures häältearvus on oma osa Barack Obama fenomenil ja on teada, et tema poolehoidjad on hüüdnud "Vivat! Vivat Polski Obama!" ("Elagu Poola Obama!").
Godson rõhutab sageli hariduse tähtsust ja tal on mitu teaduskraadi. Ta õppis 1987–1992 Nigeerias Abia Riiklikus Ülikoolis põllumajandust ja sai seal bakalaureusekraadi. 2000–03 õppis ta Indianas Newburghis Kolmainsuse kolledžis ja seminaris ning sai sealt magistrikraadi personalijuhtimises. 2006–08 õppis ta Łódźi rahvusvaheliste suhete akadeemias ja kaitses magistrikraadi rahvusvaheliste suhete alal. Tal on kaks doktorikraadi: Varssavi ülikoolist politoloogias ja Łódźi ülikoolist haldusjuhtimises.
Ta oli vanemõpetajana Szczecini tehnikaülikoolis (1993–97) ja Poznańis asuvas Adam Mickiewiczi ülikoolis, lisaks külalisõppejõud paljudes kõrgharidust andvates õppeasutustes nii Poolas kui välismaal. Ta on Poola Aafrika Instituudi president.
Godson on endine nelipühilaste Kristuse Issanda kiriku pastor. Ta on tuntud oma religioossuse poolest. Ise on ta enda kohta öelnud, et on "... Jeesuse Kristuse sulane, kutsutud apostliks, välja valitud kuulutama Jumala evangeeliumi" (Piiblis käis see salm Pauluse kohta: Pauluse kiri roomlastele 1:1).
Jaagarahu sadam

Jaagarahu sadam oli sadam Saaremaa lääneosas Kihelkonna lahe juures Jaagarahul. Tänapäeval tahetakse sadamat taastada.
Sadam rajati 1920. aastatel. 1929 lõpetati sadamas sillapikendustööd, mille järel said sadamas randuda ka suuremad laevad. Sadama kaudu viidi välismaale kohalikust paemurrust saadud paekivi. Sadamat ja paemurdu ühendas nelja kilomeetri pikkune kitsarööpmeline raudtee. 1941 ja 1949 küüditati sadama kaudu saarlasi. Sadama järgi on oma nime saanud siluri Jaagarahu lade.
Sadam hävis 1969 pärast tormi.
Härmä tsässon

Üldandmed

Tsässon on ehitatud 300 aastat tagasi hävinud tsässona asemele Margus Timmo eestvedamisel ja ümbruskonna külade inimeste toetusel ning kaasabil.
Franz Sintenis

Franz Leopold Friedrich Sintenis (27. august 1835 Alten – 15. veebruar 1911 Ventspils) oli baltisaksa entomoloog ja kirjamees.
Kirgiisi NSV vapp

Kirgiisi NSV vapp oli NSV Liidu haldusüksuse Kirgiisi NSV vapp.
Liiduvabariigi vapp võeti kasutusele 23. märtsil 1937. Vapil kujutatakse Alatau mäge, mille tagant tõuseb päike. Figuure ümbritseb rahvuslikus ornamendis kaar, mida omakorda ümbritsevad nisupead ja puuvillaoksad. Pärjast põimub läbi rahvusornamendi laadis kujundatud lint deviisiga "Kõigi maade proletaarlased, ühinege!", mis on kahes keeles, nii vene kui ka kirgiisi keeles. All seisab vabariigi lühendatud nimetus (Кыргыз ССР), selle kohal asub ketas sirbi ja vasaraga.
1948. aastal lisati vapile viisnurkne täht, ning sellisena püsis vapp 1991. aastani mil Nõukogude Liit lagunes.
Mait Künnap

Saavutused

Mait Künnap on mitmekordne Eesti Meister nii noorte- ja täiskasvanute seas, nii üksik- kui paarismängus. Kuuel korral on ta kuulunud Eesti Davise karikavõistluste meeskonda.
Uduvere Apostel Jakobi kirik

Uduvere Apostel Jakobi (Jaakobuse) kirik on Pärnu maakonnas Põhja-Pärnumaa vallas Pärnu-Jaagupis asuv õigeusu kirik.
Kirikut kasutab EAÕK Uduvere Apostel Jakobuse kogudus.
Kirik ehitati ja pühitseti 1866. aastal. Ehitamiseks kasutati arhitekt Apollon Edelsoni tüüpprojekti.
1941. aastal hävis kiriku katus ja suuresti ka kiriku sisustus. Kiriku taastamist alustati aastal 1942 ja lõpetati 1947. Kiriku uus ikonostaas toodi 1959. aastal Tuhalaane kirikust, mis oli juba varem suletud.
Kirikus on mitmeid kultuurimälestistena arvele võetud esemeid.
Öö on öö 2009

"Öö on öö 2009" on Jääääre 2009. aasta album.
Heikki Kalle laule laulavad Tõnis Mägi, Kärt Johanson, Riho Sibul, Jaan Sööt, Tuuli Taul ja Tõun (Tõnu Timm).
Inspectah Deck

Isiklikku

Inspectah Deck sündis ja kasvas üles Bronxi linnas, aga peagi kolis Staten Islandile, kus elasid ka teised Wu-Tangi liikmed. Ta on üks Wu-Tang Clani vähem tuntud liikmeid, hoolimata oma väga headest räppimis- ja produtseerimisoskustest. Sündides Jason Hunteri nimega, sai ta oma vaikse iseloomu tõttu hüüdnime Deck.
Juhan Kangilaski

Juhan Kangilaski (kuni 1937. aastani Johannes Kangilaski; 19. mai 1904 Valma, Viljandimaa – 20. märts 1981 Tallinn) oli teatri- ja maalikunstnik, karikaturist ja graafik.
Juhan Kangilaski sündis Viljandimaal Valma külas talunik Jaak ja Kadri Kangilaski peres. Alghariduse sai ta 1913–1917 Vana-Võidu Arumetsa vallakoolis. Õpingud jätkusid 1922–1923 Tallinna Kunsttööstuskoolis, kus ta õppis graafikat. 1923–1927 õppis ta Pallases maalikunsti. 1925–1926 tegi ta ajalehele Sädemed karikatuure. 1920. ja 1930. aastatel avaldas ta Sakalas Tseko nime all oma karikatuure. Haigestumise tõttu ja muudel põhjusel tema tööd ja õpingud katkesid 1927–1928. Aastatel 1929–1937 ja 1948–1950 töötas ta Viljandis Ugala teatris dekoraatorina, kus maalis maalilisi lavapilte. Juhan Kangilaski seadis 1932. aastal Ugale lavale ringhorisondi ja uuendas lavavalgustuse. 1937–1939 töötas ta Viljandimaa rahvamajade dekoraatorina, 1939–1945 Ugala teatris administraatorina. Joonistas karikatuure ajalehtedele Sädemed, Sakala, Päevaleht ja Postimees.
Juhan Kangilaski osales paljudel Viljandi kunstinäitustel oma õli- ja akvarellitehnikas maastikumaalide ja natüürmortidega. 1937. aastal hakkas ta vabakutseliseks kunstnikuks. Pärast II maailmasõda asus Juhan Kangilaski elama ja töötama Tallinna, kus töötas reklaamkunstnikuna ning tegeles peamiselt linoollõike ja plakatitega. 1970. aastate algusest töötas ta Tallinna Puhkeparkide Direktsiooni dekooriateljees. Samal ajal tegi ta tihedat koostööd Eesti NSV Riikliku Nukuteatriga, kus lavastati 7 tema nukunäidendit ja muinasjuttude instseneeringut. Ta illustreeris ma mitu lasteraamatut. Lisaks tegeles Juhan Kangilaski vabagraafika ja maalimisega.

Isiklikku

Tema abikaasa oli näitlejanna Mari Kangilaski ja nende lapsed on Jaak Kangilaski ja Epp Kangilaski, kes on etnograaf.
Juhan Kangilaski vennad olid Ott Kangilaski ja Jaan Kangilaski.
Juhan Kangilaski on maetud Pärnamäe kalmistule.
Süsteemne erütematoosne luupus

Etioloogia ja patogenees

Etioloogia on ebaselge. Luupust peetakse tänapäeval suure tõenäosusega geneetiliseks seisundiks (seotud mitme sõltumatu geeniga, mis mõjutavad immunoregulatsiooni, immunoglobuliinide teket ja hormoonide metabolismi). Arvatakse, et oma roll on siin organismis latentselt püsival viirusnakkusel. 
Luupuse mudelorganismiks teadusuuringutes on laborihiired.
Süsteemne erütematoosne luupus kuulub mitteelundispetsiifiliste autoimmuunsete haiguste hulka, mille puhul esineb lai tsirkuleerivate autoantikehade spekter. Esinevad (raku)tuumavastased antikehad (akronüümne tähistus ANA), eriti iseloomulikud luupusele on just on kaheahelalise DNA-vastased antikehad. DNA-vastased antikehad moodustavad immuunkomplekse, mille koostisse kuuluvad natiivne DNA, selle vastane antikeha ja immuunkompleksile lisandunud komplement. Kui sellised immuunkompleksid jäävad eemaldamata, ringlevad need koos verega ja ladestuvad kapillaaride basaalmembraanis, neerudes, nahas jt elundites ning on kesksel kohal tekkiva koekahjustuse patogeneesis.
Häiritud on ka immunoloogiline homöostaas ja esineda võib nii T- kui ka B-lümfotsüütide hüpersensitiivsust ja hüperreaktiivsust.

Eristusdiagnoos

SLE-d tuleb eristada (teha eristusdiagnoos) teistest haigustest, millel võib esineda sarnaseid sümptomeid, näiteks: reumaatiline palavik (lastel), reumatoidartriit, juveniilne idiopaatiline artriit, glomerulonefriit, süsteemne skleroos, vaskuliit, lümfoom, aneemia, alaäge bakteriaalne endokardiit, leukeemia, sarkoidoos, bakteriaalne sepsis, leepra, infektsioosne mononukleoos, polümüosiit ja ravimitest indutseeritud luupusest.

Ravi

Luupus on tänapäeval veel ravimatu haigus.
Üldistest nõuetest tuleks mainida eelkõige rahu ja puhkust, hoiduda ülemäärasest palavusest ja päikesekiirgusest. Olulisel kohal on ka rasvavaene dieet ning hoiduda tuleb keskmise ja suure östrogeenisisaldusega kontratseptiivsetest pillidest.
Medikamentoosset ravi teostab reumatoloog. Medikamentoosses ravis kasutatakse SEL-i korral, olenevalt sümptomitest, pikaajaliselt (tihti kuude kaupa) bioloogilist ravi, NSAID-e, immunosupressante, metüülprednisonooli, tsüklofosfamiidi, hüdroksüklorokiini ja asatiopriini ning kesknärvisüsteemi kahjustuse korral ka sobivaid antidepressante.
Täiendava ravina kasutatakse vajadusel D-vitamiini (kaltsiumiga), aspiriini, bifosfonaate, statiine ja muid ravimeid.
Venemaa Föderatsiooni Välisluureteenistus

Venemaa Välisluure järjepidevus

SVR toonitab oma ajaloolist rolli  NSV Liidu ja Nõukogude Venemaa Tšekaa Välisosakonna, OGPU Välisosakonna, NSV Liidu SARKi Riikliku Julgeoleku Peavalitsuse Välisluure, NSV Liidu RJMi 1. Peavalitsuse ja NSV Liidu RJK Esimese Peavalitsuse õigusjärglasena. 
8. detsembril 1991 pärast Belovežje lepingut, mis seadustas NSV Liidu lagunemise, moodustas Vene NFSV president Boriss Jeltsin Vene NFSV Välisluureteenistuse ning SVR-i ametliku versiooni kohaselt ei loodud 18. detsembril 1991 mitte uut luureorganisatsiooni, vaid Vene NFSV presidendi ukaasiga nimetati 26. detsembril 1991 senine NSV Liidu RJK luurepeavalitsus lihtsalt SVR-iks Venemaa Föderatsiooni Välisluureteenistuseks.

Pooltevahetajad välisluurest

Viktor Makarov, kes viibis aastail 1987–1992 vangis Venemaal Nõukogude-vastase spionaaži eest, kasutas vabanenuna võimalust ja põgenes Inglismaale; (2000) Sergei Tretjakov SVR New Yorgi legaalse residentuuri resident (1995–2000);

Kurioosumid

Aastail 1999–2001 püüdis SVR endine kaadritöötaja Sergei Žirnov kohtu korras saada KGB välisluureakadeemia lõpetamise diplomit ja õppe tulemusel saadud spiooni kvalifikatsiooni.
2002. aastal teatas SVR juht Sergei Lebedev, et enam ei ole SVRis diversioonitegevusegaga tegelevaid üksusi. (Vaata Vimpel).
Vladimír Mečiari kolmas valitsus

Vladimír Mečiari kolmas valitsus moodustati 1994. aasta valimiste järel. 150 kohast esinduskogus sai Liikumine Demokraatliku Slovakkia Eest (HZDS) 61. Valitsuse moodustamiseks löödi käed vasakradikaalse Slovakkia Tööliste Ühenduse (ZRS, 13 kohta) ja paremradikaalse Slovaki Rahvusparteiga (SNS, 9 kohta). Ametisse sai valitsus 13. detsembril 1994 ja lahkus järgmiste valimiste kaotamise järel 30. oktoobril 1998.
Keemilised kiudained

Keemilised kiudained on kiudained, mida looduses valmiskujul ei leidu ning mis saadakse looduslike või sünteetiliste kõrgmolekulaarsete ühendite töötlemisel.
Looduslikest ühenditest saadavaid keemilisi kiudaineid nimetatakse tehiskiududeks või tehiskiudaineteks, sünteetilistest ühenditest saadavaid sünteetilisteks kiududeks või sünteeskiudaineteks.
Wilhelm Heinrich von Lieven

Vabahärra Wilhelm Heinrich von Lieven (vene Василий (Вильгельм) Карлович Ливен; vkj 29. september 1800 Dinhofa mõis, Bauska kihelkond, Kuramaa kubermang – vkj 2. veebruar 1880 Peterburi) oli baltisaksa päritolu Venemaa keisririigi sõjaväelane ja riigitegelane. 
Ta õppis 1817–1819 Tartu Ülikoolis sõjateadust, oli 1841. aastast Üksiku kaardiväekorpuse ülemkortermeister, 1842 kindralmajor, 1845. aastast kindraladjutant, ülendati 1849 kindralleitnandiks ja 1859 jalaväekindraliks, oli detsembrist 1861 kuni detsembrini 1864 Liivi-, Eesti- ja Kuramaa kindralkuberner ja Riia sõjakuberner, 1863. aastast Riiginõukogu liige ja 1871 ülemjäägermeister. 
27. septembril 1865 kanti ta koos oma järeltulijatega Saaremaa rüütelkonna aadlimatriklisse.
Talle kuulusid Liivimaa kubermangu Sloka kihelkonna Pavasari (Pawassern), Vilniuse kubermangu Dvorshidza ja Jaroslavli kubermangu Ivanovskaja mõis.

Perekond

Tema vanemad olid Dinhofa (Daugava, Dünhof) ja Mercendarbe (Merzendorf) mõisnik Karl Georg von Lieven (1778–1836) ja Sayn-Wittgenstein-Hohensteini krahv Karl Theodor Wilhelmi (1744–1817) tütar, krahvitar Charlotte Luise Christiane (1778–1849). 
Ta abiellus 1835. aastal Maria Sablukovaga (1814–1878), kes oli Peterburi kubermangu Volkovitsi mõisniku, kindralleitnant Aleksandr Sablukovi (surnud 1856) ja Dinhofa mõisast pärit vabaproua Elisabeth von Lieveni tütar. Abielust sündisid tütred Sophie (1844–1855), Catharina (1848–1849) ja Helene (1851–1869) ning poeg Nikolai (1854–1874).
Tema abikaasa Maria oli Püha Katariina ordudaam.
Tazewelli maakond

Ajalugu

Tazewelli maakond moodustati 31. jaanuaril 1827. aastal Peoria ja Fayette'i maakonna osadest. Maakond sai nime Virginia kuberner Littleton Waller Tazewelli järgi.

Kliima

Madalaim kuu keskmine temperatuur jaanuaris on maakonna halduskeskuses Pekinis −10 °C (14 °F) ja kõrgeim juulis 30 °C (86 °F). Madalaim temperatuur on mõõdetud 1884. aasta jaanuaris −33 °C (−27 °F) ja kõrgeim temperatuur 1936. aasta juulis 45 °C (113 °F). Keskmine kuu sajuhulk varieerub 38 mm jaanuari ja mai 106 mm vahel.
Mart Kull (1914)

Mart Kull (19. aprill 1914 Vana-Vändra vald – 10. august 2007 Tartu) oli Eesti arstiteadlane.
Ta lõpetas 1932. aastal Vändra Gümnaasiumi.
Ta töötas pikka aega Tartu ülikoolis patofüsioloogia õppejõuna.
Ta on maetud Vändra vanale kalmistule.

Pere

Tema vend Lembit Kull (1921–2019) oli rakendusmatemaatik, kauaaegne Eesti Põllumajanduse Akadeemia õppejõud.
Tema poeg oli arstiteadlane Mart Kull.
Hilton Budapest

Hilton Budapest on viietärnihotell, mis asub Ungari pealinnas Budapestis, Buda kindluse lähistel.
Hotell on osa Hilton Hotels & Resortsi brändist ning hotelli opereerib Danubius Hotels Group. 
Hotellis on 322 tuba.
Prantsuse revolutsioonikalender

Prantsusmaa revolutsioonikalender ehk Prantsusmaa Vabariigi kalender oli pärast Prantsuse revolutsiooni kasutusele võetud kalender. Uus ajaarvamine, mis oli puhastatud kõigest kristlikust ja rojalistlikust, võeti vastu 1793. aasta oktoobris ning see hakkas kehtima tagasiulatuvalt alates 22. septembrist 1792. Sel päeval kuulutati Prantsusmaa vabariigiks.
Prantsusmaa revolutsioonikalender jagas aasta kaheteistkümneks kuuks, igaühes neis oli 30 päeva. Aasta algas sügis- ja lõppes suvekuudega. Kuudele anti nimetused loodusnähtuste järgi. Aasta lõpus oli veel 5 (liigaastatel 6) päeva, mis kandsid sankülotiidide nime. Revolutsioonikalender kehtis Prantsusmaal 1805. aasta lõpuni.
Revolutsioonikalendrit kasutati ka 1871. aastal Pariisi Kommuuni ajal, kokku 18 päeva.

Nädalapäevad

Dekaadide päevi nimetati nende järjekorranumbritena: primidi (esimene päev), duodi (teine päev jne.), tridi, quartidi, quintidi, sextidi, septidi, octidi, nonidi ja décadi. Lisapäevad olid pühad ja pühendatud väärtustele - vastavalt voorustele ja karskusele, andele ja talentidele, tööle ja töökusele, veendumustele ja põhimõtetele, aule ja tänule ning revolutsioonile ja aadetele.
Lisaks oli aasta kõikidele päevadele kinnitatud mingi sümbol (vastukaaluks Gregoriuse kalendri pühakutele). Number 5-ga lõppevad päevad olid tähistatud loomade ja lindudega, 0-ga lõppevad kuupäevad tööriistade või -vahenditega (sh ka veski) ning ülejäänud taimede või mineraalide nimetustega. Enamik taimedest olid seejuures kultuur- või toidutaimed, sageli ka maitsetaimed.
Tallinna Polütehnikum

Ajalugu

1912. aastal võttis Eestimaa kubermangu Tallinna linna koolikomisjon vastu otsuse rajada Kaubandus- ja Tööstusministeeriumi alluvusse keskpolütehnikum. Tallinna Linnavalitsus võttis vastu otsuse 9. novembril 1914 Tallinna Poeglaste Kommertskooli avamiseks, tegelikult alustas kool tööd 1915. aasta sügisel Kevade tänaval Westholmi eraprogümnaasiumi ruumides. 
1918. aastal sai Kommertskool omaette ruumid Harju tänava majja nr 48, Saksa okupatsiooni ajal 1918. aastal määrati kooli direktoriks Ernst von Pezold ja Kommertskool nimetati ümber Linna Reaalkooliks. 
Tallinna Linna Poeglaste Kommertskool avati uuesti 1919. aastal senise õpetaja Voldemar Raami juhtimisel, 1919. aastal nimetati kool II Reaalkooliks. 
1923. aastal moodustati Tallinnas kaks tehnikagümnaasiumi ning seoses sellega sai Tallinna Linna II Reaalkoolist Tallinna Linna Tehnika Ühisgümnaasium (juhataja Nikolai Nehaus). 1926. aastal liideti mõlemad Tallinna tehnikagümnaasiumid Haridusministeeriumile alluvaks Riigi Ühistehnikagümnaasiumiks. 1929. aastal muudeti Riigi Tehnikagümnaasium Tallinna Tehnikumiks. Tallinna Tehnikumi seaduse kohaselt koolitati insenere – abilisi, tehnikuid ja maamõõtjaid, kes võisid iseseisvalt juhatada ja toimetada töid, mille ulatuse määravad kutseõiguse seadused. 
1931. aastal anti tehnikumile endise Vene-Balti laevaehitustehase haldushoone Koplis 25. juunil 1936 kinnitas riigivanem oma dekreediga Eesti Vabariigi Tallinna Tehnikainstituudi seaduse ning riigivanem lubas tehnikumile linnas uue hoone ehitada. Määrati kindlaks kooli asupaik Pärnu maantee ja Liivalaia tänava nurgal. Tegelikud ehitustööd algasid 1939. aasta sügisel ja sellel aadressil püsib tehnikum oma majas tänapäevani.

Erialad

Erialad, milles TPTs on koolitust antud, on alates 1950ndatest aastatest olnud automaatika ja telemehaanika aparatuuri tootmine, elektririistade ehitamine ja tootmine, elektronarvutusmasinad ja -seadmed, kontroll-, mõõte- ja reguleerimisriistad, raadioaparaatide ehitamine ja tootmine, raadioside ja -levi, raadiotehnika, rajooni elekterside ja radiofikatsioon jpt. 
Kehtivad riiklikud õppekavad on järgmised: 

- automaatika, 

- energeetika, 

- elektroonika, 

- info- ja kommunikatsioonitehnoloogia, 

- meediatehnoloogia, 

- fotograafia, 

- multimeedium.

Õppejõud

Tuntud ja pikaajalised TPT õppejõud on olnud Juhan Elgas (raadio eriained 1947–1950), Aleksander Gelb (automaatika eriained 1964–1972), Arnold Isotamm (telekommunikatsiooni eriained 1951–1966), Eduard Jaanimets (üldtehnilised ja mehaanika eriained, masinprojekteerimine 1954–2008), Jüri Nael (energeetika ja automaatika eriained, 1960–2016), Juta Pihlamägi (eesti keel ja kirjandus, 1952–1966), Teejar Reima (füüsika, matemaatika 1952–1999, 2002–2007), Endel Reiman (matemaatika, 1952–1998), Jaan Riives (Rivis) (joonestamine, 1964–1970), Harri Tuul (automaatika eriained, 1964–1967), Udo Usai (automaatika eriained, elektroonika 1963–1975, 1994–2011) jt.
Ugri Film

OÜ Ugri Film on Eesti filmitootja. OÜ asutati 2014. OÜ on tootnud dokumentaalfilme.
Inge Lønning

Inge Lønning ( 20. veebruaril 1938 Fana Bergen – 24. märts 2013 Beitostølen) oli Norra teoloog, pedagoog ja poliitik, Norra Konservatiivse Partei liige.
Aastatel 1985 kuni 1992 oli ta Oslo ülikooli rektor.
Lønning oli aastatel 1997 kuni 2009 Stortingi kolme koosseisu liige.
2003. aastal oli ta Põhjamaade Nõukogu president.
Mamma Mia! Siit me tuleme taas

Sisu

Sophie Sheridan valmistub hotelli Bella Donna taasavamiseks, aasta peale oma ema Donna surma ("Thank you for the music"). Sophie on nukker, kuna kaks tema isadest, Harry ja Bill, ei saa tulla avapeole kohale. Samuti esinevad tal probleemid oma suhtes Skyga ("One of us").
1979, noor Donna Sheridan lõpetas Oxfordi Ülikooli koos oma sõbrannade Tanya ja Rosiega ("When I Kissed the Teacher") ning valmistub selleks, et minna maailma reisima. Pariisis kohtab Donna Harryt ("Waterloo"), kellega ta veedab ühe öö. Järgmine päev jääb Donna oma Kalokairi praamist maha, kuid noor rootslane, Bill pakub talle küüti ("Why Did it Have to Be me?"). 
Samal ajal olevikus Tanya ja Rosie jõuavad Kalokairi saarele kohale. Bill ja Rosie on lahku läinud ("Angel Eyes"). Sophie külastab Sami, kes ikka veel leinab Donna järgi. Tagasi minevikus jõuab Donna saarele ("I Have a Dream"). Vanas talus leiab Donna ehmunud hobuse, noor Sam aitab tal päästa hobust. Donna ja Sam naudivad oma aega kahekesti saarel ("Andante, Andante", "The Name of the Game"), kuni Donna leiab Sami sahtlist pildi ta kihlastust. Donna nõuab, et Sam lahkuks saarelt ("Knowing Me, Knowing You"). Masendunud Donna leiab hingerahu laulmises ("Mamma MIa"). Donna jääb rasedaks, kuid pole kindel, kes ta kolmest armukesest isa on.  
Tagasi olevikus jõuavad külalised Sophie avapeole, kus ta taaskohtub oma kahte isa ja Skyd ("Dancing Queen").
Riivli matmispaik

Riivli matmispaik on Teise maailmasõja-aegne matmispaik Põltsamaa kihelkonnas, tänapäevase haldusjaotuse järgi Esku külas Põltsamaa vallas.
Väidetavalt on siia maetud 169...200 inimest, kes Teises maailmasõjas võitlesid Nõukogude poolel või tegid Nõukogude võimuga koostööd ning tapeti 1941–1944. Herbert Kuurme järgi on siia aga maetud 54 inimest. Neist on väidetavalt nimeliselt teada 19 inimest.
Matmispaik paikneb Põltsamaa linnast lääne pool Viljandi maantee ääres enne Võhma ja Pilistvere tee risti. Siia püstitati mälestusmärk 1967. aastal ning 1997. aastast on matmispaik riiklik ajaloomälestis.
55 (Tallinna bussiliin)

Tallinna bussiliin 55 sõidab Paul Pinna tänava ja Kesklinna (Kivisilla bussipeatuse) vahel. Liini teenindab Tallinna Linnatranspordi AS ning liiklus toimub tööpäeviti.
Marsruut: Punane tänav, Kuuli tänav, Paneeli tänav, Betooni tänav, Peterburi tee, Majaka tänav, Gonsiori tänav.
Alexander von Kotzebue

Alexander Friedrich Wilhelm Franz von Kotzebue (vene Александр Евстафиевич Коцебу; 9. juuni 1815 Königsberg – 24. august 1889 München) oli baltisaksa maalikunstnik.
Alexander oli näitekirjanik August von Kotzebue poeg. Pärast isa surma 1819. aastal õppis Alexander kadetikorpuses Peterburis, mille ta lõpetas 1834 kaardiväeleitnandina. Sellest hoolimata otsustas ta neli aastat hiljem kunstniku elukutse kasuks ja alustas kunstiõpinguid Peterburi Kunstide Akadeemias Alexander Sauerweidi käe all. Pärast kuut aastat akadeemias esitles ta 1844. aastal oma esimest maali "Tormijooks Varssavile" (Die Erstürmung Warschaus).
Seejärel jätkas ta oma õpinguid 1846. aastal Pariisis ja liikus sealt 1846 edasi Belgiasse, Hollandisse, Itaaliasse ning Saksamaale, misjärel jäi pidama Münchenisse. Seal sai temast Müncheni Kaunite Kunstide Akadeemia auliige ja ta maalis mitmeid suuremõõtmelisi töid Venemaa lahingutest Seitsmeaastases sõjas ja Aleksandr Suvorovi sõjakäikudest. Kotzebue on maetud Müncheni Alter Südfriedhofi.
Meie kirjanikke

"Meie kirjanikke" oli Eesti Kirjanike Kooperatiivi välja antud Eesti kirjanikke tutvustav lühimonograafiate sari.