google/wiki40b huggingface dataset:
Credera Rubbiano

Ajalugu

Credera Rubbiano moodustati 1928. aastal Credera ja Rubbiano valla ühendamisega.
Signe

Signe on skandinaavia päritolu naisenimi. See on levinud ka Eestis. Nimi on pärit muinasskandinaavia nimest Sighne, mis on moodustatud sõnadest sigr ('võitja') ja nýr ('uus').

Eestis

1. jaanuari 2018 seisuga oli Eestis eesnimi Signe 1469 naisel. Signe on Eestis populaarsuselt 130. naisenimi.
Kõige populaarsem on eesnimi Signe vanuserühmas 45–49, kus neid on 10 000 elaniku kohta 32,15 ning Võru maakonnas, kus neid on 10 000 elaniku kohta 19,23. Signe on keskmiselt 44 aasta vanune (mediaanvanus on 44).

Norras

Norras oli 2012. aastal 5939 naist, kelle eesnimi oli Signe. 2017. aastal oli neid 5740, neist 3009 oli Signe ainuke eesnimi. Signe oli populaarsuselt 112. naisenimi.

Rootsis

Rootsis hakkas nimi levima 19. sajandi lõpus ja muutus 20. sajandi alguses üheks tavalisemaks naisenimeks. 31. detsembril 2007 elas Rootsis 16 980 isikut, kelle üks eesnimi oli Signe, neist 7853 oli Signe esimene või ainuke eesnimi. 2017. aasta seisuga elas Rootsis 19 634 naist eesnimega Signe, neist 8002 oli see esimene või ainuke eesnimi. Signe oli Rootsis populaarsuselt 104. naisenimi.

Soomes

Soomes hakkas nimi levima 19. sajandi lõpus ja muutus eriti populaarseks 20. sajandi alguses. 1900–1919 sai eesnime Signe 3498 tüdrukut, 1920–1939 1378 ja 1940–1959 vaid 159 tüdrukut.

Taanis

Taanis elas 1. jaanuaril 2018 kokku 13 889 naist, kelle eesnimi oli Signe (2015 – 13 661 ja 2017 – 13 793). Taanis on levinud ka nime variant Sine, mis oli 2018. aastal 1954 naise eesnimi.

Lätis

Lätis elas 2018. aasta 31. märtsi seisuga 1626 Signe-nimelist isikut.
Ladonia

Ladonia on Lõuna-Rootsis asuv mikroriik, mida ametlikult ei ole tunnustanud ükski riik, kuid mis on saavutanud tunnustuse mitmetelt teistelt mikroriikidelt.
2. juunil 1996, pärast mitmeid konflikte Rootsi võimudega, kuulutas Lars Vilks 1 km² suuruse territooriumi, millel paiknevad tema skulptuurid, iseseisvaks riigiks nimega Ladonia.
2015. aastaks oli ennast selle kodanikuks registreerinud üle 17 000 inimese enam kui 100 maailma riigist. Igal aastal külastab Ladoniat üle 40 000 turisti.
2003. aastal kuulutas Ladonia sõja Rootsile, Ameerika Ühendriikidele ja San Marinole.
Ladoniat on peetud osaks Vilksi kunstiprojektide sarjast, mis algas "Nimisega" ja kulmineerus "Omfalosega". Vilks on ise ametlikult Ladonia riigisekretär.
Riigivolikogu 1. valimisringkond

Riigivolikogu 1. valimisringkond asus Tallinnas.
Ringkonda kuulusid Tallinna linna tänavad: Aia, Aida, Apteegi, Suur-Patarei, Väike-Patarei, Girgensoni – paaritud numbrid 1–15 ja paarisnumbrid, Graniidi – nr. 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 9, 11, 13, Gümnaasiumi, Hobuse, Inseneri, Jahu, Kalamaja kalmistu, Uus-Kalamaja, Vana-Kalamaja, Kesk-Kalamaja, Kalda – nr. 1, 2, 4, 6, 8, 10, 12, 14, 16, Kalevi – paaritud numbrid 1–15, paarisnumbrid 2–26, Kalju, Keskvangla, Kinga – paarisnumbrid, Suur-Kloostri, Väike-Kloostri, Kooli (Kloostri), Kopli – paaritud numbrid 1–7 ja paarisnumbrid 2–20, Kotzebue, Köie, Küti, Suur-Laagri, Väike-Laagri, Laboratooriumi, Lai, Linda – paarisnumbrid, Malmi – paaritud numbrid, Merepuiestee – nr. 1 ja paarisnumbrid 2–14, Mundi, Munga, Müürivahe – paaritud numbrid 29-st ja paarisnumbrid 40-st alates, Niine, Noole, Nunne – paarisnumbrid, Olevimägi, Oleviste, Pagari, Pikk – paaritud numbrid ja paarisnumbrid 10-st alates, Prii, Põhja puiestee – paaritud numbrid 1–27 ja paarisnumbrid, Pühavaimu, Raekoja plats – välja arvatud nr. 1–5, Rannamäe tee, Suur-Rannavärava, Väike-Rannavärava, Balti jaama ja Balti Puuvillavabriku vahekohas raudtee territooriumil asuvad raudtee majad, Saiakang, Soo – paaritud numbrid 1–19 ja paarisnumbrid 2–22, Sulevimägi, Suurtüki, Sõja – paaritud numbrid 21-st ja paarisnumbrid 30-st alates, Teenri, Telliskivi – paarisnumbrid 60-st alates, Tolli, Toompuiestee nr. 33, 35 ja 37, Uus, Vabriku – paaritud numbrid 1–13 ja paarisnumbrid 2–8d, Vaimu, Valgevase, Veelennujaama plats, Vene, Vana-Viru, Viru – paaritud numbrid, Võrgu.
I Riigivolikogu valimiste ajal oli ringkonnas 10 521 hääleõiguslikku kodanikku.
Kandideerisid Põhiseaduse elluviimise rahvarinde kandidaat Ado Anderkopp, Helmi Jansen ja Jaan Reinbach, kes said vastavalt 3490, 891 ja 2186 häält, seega valiti 1. valimisringkonnast Riigikogusse Ado Anderkopp.
II Riigivolikogu liige valimisringkonnast oli Aleksander Kiidelmaa, vastaskandidaat Theodor Tallmeister.
Kuningal on külm (ooper)

Kuningal on külm on Valter Ojakääru ooper kahes osas ja kahes pildis Ain Kaalepi libretole Anton Hansen Tammsaare samanimelise satiirilise näidendi (1936) järgi. Helilooja esimene ooper. Suhteliselt tagasihoidliku eduga ühiskonnakriitiline teos. Väljatulekul esitati 30 korda. Hiljem pole esitatud. Teos võitis 1968. aastal NSV Liidu muusikaliste lavateoste ülevaatusel III preemia. Libreto on tõlgitud vene ja saksa keelde, kuid pole leidnud kasutamist.
Esmaettekanne toimus 23. septembril 1967 Tartu teatris Vanemuine. Peaosi esitasid Endel Ani (Kuningas), Einari Koppel (Narr), Lembit Soone (Mattias), Aavo Hinno (Karlo), Mare Puusepp (Angela), Aida Truu (Klaara). Dirigent Erich Kõlar. Lavastaja Epp Kaidu.
Peamised osad: Kuningas (tenor), Narr Joosep (buffo), noor teener Mattias (bariton), toateener Klaara (sopran), Karlo (bass-bariton), Angela (sopran), Väeülem, Kirjaülem (bariton), Siseülem (bass), Välisülem, Põlluülem (bariton), Hüveülem (tenor), Ülempreester (bass).
Tege­vus toimub täpselt määramata ajal ja kohas kunin­ga erakabinetis, troonisaalis, mägedes ja linnaväljakul. Kuningas ei saa sooja. Narr laseb suvel kütta ahjusid, kuulutades selle riiklikuks saladuseks. Noor teener Mattias ihkab kojanarri kohta, sest see on kuningale kõige lähemal olev amet. Toatüdruk Klaara on lubanud end suudelda alles siis, kui Mattias saab narriks. Narr tahab leida kuningale naist, kes ei tea midagi mehest, kosmeetikast ega ehtimisest. Mattiasel on niisugune naine pakkuda. See on Angela. Karlo armastab Angelat, kuid tüdruk ei tee temast välja. Karlo lehmal sünnib kahe peaga vasikas, mida rahvas imetleb. Angela tegeleb kuningaga – sõtkub tema seljas ja masseerib kuninga haigeid voolmeid. Mattias kasutab kahe peaga vasika ära uue demagoogilise vasikausu propageerimiseks. Seda käsitletakse kui Kuninga ja Narri vastane akt­siooni. Narr laseb Mattiase ja Karlo arre­tee­rida. Kuningas saab Mattiase intriigidest teada. Karlo ja Angela lähevad mägedesse. Kuninga külmahäda leevendamiseks laseb Narr esitada striptiisi, mis annab kuningale sooja.
Muusikalugusid: ansambel "Kuningal külmatõbi"; Kuninga ja Angela duett "Me võitlesime vabaduse eest"; Karlo ja Angela stseen "Ja kui ööbik nägi ilusaid lilli"; Ülikute marss "Valitseme! Valitseme!"; Nuhkide koor "Oh, milleks rääkima sa pead"; Kuninga, Narri ja Angela tertsett; ansambel "Andke mulle Angela!".
Põhja-Šoti mägismaa

Põhja-Šoti mägismaa (gaeli keeles A' Ghàidhealtachd) on mägismaa Suurbritannia saare põhjaosas Šotimaal. Lõunas eraldab seda Lõuna-Šoti mägismaast Kesk-Šoti madalik. Kõrgus on kuni 1343 m (Ben Nevise mägi Grampiani mägedes). Koosneb gneisist, graniidist, kiltkivist, kvartsiidist, ka punakast liivakivist ja efusiivsetest kivimitest. 
Tektoonilised nõod (suurim nendest on Glen Mor) jaotavad mägismaa liustikutekkeliste pinnavormidega kiltmaadeks ja ahelikeks. Mäestike nõlvade vahel on mäekurud, mägismaa lääneosas on fjordid. 
Mägismaal on palju jõgesid, järvi (Loch Lomond, Loch Ness jt), soid. Levinud on kanarbikud, niidud, kase- ja männimetsade lapid. 
Inimesed tegelevad loomakasvatusega.
Põhja-Šoti mägismaa koosseisu kuuluvad Loodemäestik, Monadliathi mäed ja Grampiani mäed.
Pajatsid

"Pajatsid" (I Pagliacci või Pagliacci) on kahevaatuseline ooper, mille muusika ja libreto on kirjutanud Ruggiero Leoncavallo. Teos esietendus Milanos aastal 1892.
Bernhard Laipmani monument

Bernhard Laipmanni monument on mälestusmärk, mis on pühendatud Bernhard Laipmanile.
Monument asub Haapsalus aadressil Vaikne kallas 12 ning on arvele võetud ajaloomälestisena.
Monument püstitati 1933. aastal. Selle autor on kunstnik Roman Haavamägi.
Vladimir Džunkovski

Tegevus Venemaa keisririigi poliitilise politsei juhina

Uuel ametikohal oli Džunkovski esmaseks ülesandeks kindlustada 1913. aastal toimunud Romanovite dünastia 300-aastast valitsemist tähistavate pidustuste käigus keisri ja keisriperekonna turvalisus, millega ta tuli edukalt oma alluvatega toime.
Siseministri abina ja Üksiku sandarmikorpuse juhina viis ta läbi liberaalseid ümberkorraldusi poliitilise politsei läbiviidavatesse ühiskonna poliitilise meelsuse kontrolli mehhanismides ja meetodites, mis ei ole üheselt tõlgendatavad. Likvideeris liigsed Venemaa Keisririigi Siseministeeriumi Politseidepartemangu kaitsejaoskonnad ehk ohranka jaoskonnad ning alalised kaitsejaoskondade esindajate kohad kõrgemates õppeasutustes (ülikoolides), sõjaväes ja sõjalaevastikus.
Vladimir Džunkovski andis ka keisririigi poliitilise politsei juhina korralduse Moskva kaitsejaoskonna juhile Aleksandr Martõnovile kaitsejaoskonna agendi Roman Malinovski, kes oli oma poliitilise tegevuse tulemusena Vene sotsiaaldemokraatlikus parteis saavutanud koha Venemaa keisririigi Riigiduumas errumineku. 
Džunkovski tegevust on Moskva ja Peterburi kaitsejaoskonna ja Politseidepartemangu eriosakonna töötajad iseloomustanud kui ebaprofessionaalset ja riigi julgeolekule ohtlikku ning teda ennast on nimetatud keisriperekonnale lähedal seisnud õukonnaintrigandiks.

Esimene maailmasõda

Esimese maailmasõja ajal 1915. aastal pärast katset 19. augustil mõjutada Grigori Rasputini positsiooni keisriperekonna juures, kaotas keiser Nikolai II toetuse ja saadeti edasist teenistust jätkama rindele. 
1915. aasta sügisest oli tegevarmees – brigaadiülem, hiljem 15. Siberi kütipolgu komandör Läänerindel ja III. Siberi armeekorpuse ülem (1917).

Revolutsioonikeerises

1917. aasta aprillis ülendas Venemaa Ajutine Valitsus Džunkovski kindralleitnandiks.
Pärast Oktoobrirevolutsiooni 1917. aastal arreteeriti ta korduvalt. 1919. aasta mais mõisteti talle 1905. aasta revolutsiooni ajal Moskva ülestõusu mahasurumise eest viis aastat vabadusekaotust, kuid viletsa tervise tõttu viibis pikemat aega vanglahaiglas ja 1921. aastal kümmekond kuud Taganka vanglas.

Koostöö nõukogude julgeolekuorganitega

Viibides Butõrka vanglas ja hiljem nõukogude kontrolli all oleval territooriumil nõustus ta tegema kaastööd nõukogude riiklike julgeolekuorganitega konsultandina ning osales nõukogude vastuluureorganitega emigratsioonis viibivate valgekaartlaste desinformatsioonioperatsioonis Trust. 
Seni teadmata asjaoludel vabastati ta ennetähtaegselt kinnipidamiskohast.
1937. aastal alanud suure terrori käigus arreteeriti uuesti SARK-i Moskva oblasti valitsuse Troika otsusega ja hukati 21. veebruaril 1938 massiliste hukkamiste kohas Butovo polügoonil Moskva lähedal.
Ernst Krenkel

Ernst Krenkel (vene keeles Эрнст Теодорович Кренкель; 24. detsember 1903 Białystok, Grodna kubermang, Venemaa Keisririik – 8. detsember 1971 Moskva, Nõukogude Liit) oli saksa päritolu Nõukogude Liidu polaaruurija, radist, geograafiadoktor.
Ta töötas 1924. aastast polaarjaamades radistina. Võttis osa polaarekspeditsioonidest jäälõhkujal Georgi Sedov (1929), dirižaablil Graf Zeppelin (1931), laevadel Sibirjakov (1932) ja Tšeljuškin (1933–1934). 1935. aastal määrati ta Severnaja Zemlja saarestikus Oktoobrirevolutsiooni saare Olovjannõi neemel asuva polaarjaama ülemaks (polaarjaama koosseisus neli inimest).
6. juunist 1937 kuni 15. märtsini 1938 oli Krenkel esimese triiviva polaarjaama "Severnõi Poljus" radist. Osalemise eest triivi ajal tehtud Põhja-Jäämere uuringutes sai ta geograafiadoktori kraadi (väitekirja kaitsmata).
Hiljem oli Krenkel juhtival tööl. Ta on maetud Novodevitšje kalmistule Moskvas.

Päritolu ja vanemad

Krenkeli isapoolsed esivanemad tulid Venemaale 18. sajandil Saksamaalt. Ernsti isa Theodor Krenkel sündis 1863. aastal Harkivis aktsiisiametniku perekonnas. Theodor astus vanemate soovi kohaselt Tartu ülikooli usuteaduskonda, et õppida pastoriks. Kaks aastat enne lõpetamist läks ta üle keeleteaduskonda, kus hakkas õppima kreeka, ladina ja sanskriti keelt. Ülikool jäi tal aga rahaliste raskuste tõttu siiski lõpetamata. Ta sõitis Pihkvasse ja sooritas seal eksternina eksamid, mis andsid talle õiguse õpetada riigigümnaasiumide kõigis klassides saksa keelt. Mõni aeg hiljem kutsuti ta koduõpetajaks ühte Liivimaa mõisasse. Siin tutvus ta noore baltisakslannnast õpetajanna Maria Kestneriga. 1896. aastal nad abiellusid.
Theodor Krenkeli alustas riigiteenistust Sarapulis, kolis siis Bakuusse ja Bakuust Białystokki, kus temast sai kommertskooli inspektor, kes vajadusel asendas direktorit, kui seda kohal ei olnud. Pidulikel juhtudel  pani ta selga mundri: kolme ordeniga saterkuue, pähe kolmnurkse kübara, vööle seadis mõõga. Selline munder tegi kooliõpetajast ametivõimu esindaja. Tsiviilteenistuses jõudis ta välja teenida riiginõuniku aukraadi. 1903. aastal sündis Ernst. 1910. aastal kolis Krenkelite perekond Moskvasse.
Günther Maleuda

Günther Maleuda (20. jaanuar 1931 Alt Beelitz (tänapäeval Drezdenko, Poola) – 18. juuli 2012 Bernau bei Berlin, Brandenburg) oli Saksa DV riigitegelane ja Saksa poliitik.
Günther Maleuda oli pärit töölisperekonnast. 1945–1947 elas ta Poola koosseisu läinud endisel Saksamaa alal ja töötas riigimõisas põllutöölisena. 1947. aastal saadeti nende perekond välja Saksamaale Nõukogude okupatsioonitsooni Tüüringisse. 1948–1952 õppis ta põllumajanduskoolides. 1950. aastal astus Günther Maleuda Saksamaa Demokraatlikku Talurahvaparteisse. 1952–1955 õppis ta Potsdamis Riigi- ja Õigusteaduste Akadeemias majandust. 1955–1967 oli ta Saksamaa Demokraatliku Talurahvapartei Potsdami ringkonna juhatuse aseesimees. 1965–1967 õppis ta Berliini Humboldti Ülikoolis aspirantuuris. 1967–1976 oli ta Potsdami ringkonna põllumajanuse ja toitlustusnõukogu aseesimees. 1976. aastal sai Maleuda Halle ringkonna Saksamaa Demokraatliku Talurahvapartei allorganisatsiooni esimeheks. Alates 1977. aastast oli ta Saksamaa Demokraatliku Talurahvapartei juhatuse liige ja 1982. aastast juhatuse sekretär. 1984. aastal sai ta Saksamaa Demokraatliku Talurahvapartei aseesimeheks. Alates 1981. aastast oli ta Rahvakoja (parlamendi) liige.
27. märtsist 1987 kuni 30. juunini 1990 oli Günther Maleuda Saksamaa Demokraatliku Talurahvapartei esimees. 13. novembrist 1989 kuni 5. aprillini 1990 oli ta Rahvakoja (parlamendi) juhataja.
Kui Saksamaa Demokraatliku Talurahvapartei otsustas ühineda Saksamaa Kristlik-Demokraatliku Liiduga, siis kritiseeris Günther Maleuda seda sammu ja astus 25. juunil 1990 partei juhatusest tagasi. Temast ei saanud Saksamaa Kristlik-Demokraatliku Liidu liiget.
1994–1998 oli Günther Maleuda Liidupäeva liige. Ta kandideeris Liidupäeva parteitu kandidaadina Demokraatliku Sotsialismi Partei nimekirjas.
Pikantsed lood ja anekdoodid

"Pikantsed lood ja anekdoodid: ajakiri kõigile, kes armastavad pikantseid ja lõbusaid lugusid ning soovivad südamest naerda" oli huumoriajakiri, mis ilmus 1931. aastal Tallinnas. 
Toimetus asus aadressil Lühike jalg 9-1. Ajakiri ilmus sagedusega 6 korda aastas. Väljaandja ja vastutav toimetaja oli Voldemar Kaljumäe. 

Ajakirja trükiti trükikojas "J. ja A. Paalmann". Numbri hind oli 35 senti.
Roheline Võti

Ajalugu

Rohelise Võtme tegevus algas Taanis 1994. aastal ning 2002. aastal võttis juhtimise üle Keskkonnaõppe sihtasutus. Sellest ajast saadik on Roheline Võti levinud peaaegu 60 riiki ning laieneb järjest uutesse riikidesse üle maailma.

Kriteeriumid

Selleks, et saada Rohelise Võtme märgis, tuleb täita kriteeriume. Kriteeriumid on arusaadavad ühtviisi nii reisijatele kui ka turismiettevõtetele. Nende täitmist kontrollitakse kontrollkülastustega. Täita tuleb ühist rahvusvahelist kriteeriumi ning spetsialiseeritud reegleid, mis on loodud igale riigile eraldi vastavalt selle kultuurile, seadustikule ja infrastruktuurile. Reeglid keskenduvad keskkonnahoiule ning uuendustele, mida saaks ettevõte parandada. Säästmise osas peetakse silmas vee, prügi, energia, toidu kokkuhoidu ja loodussõbralike kemikaalide kasutust. Samuti on oluline teavitada kliente ja töötajaid keskkonnasäästlikest viisidest.
Sternstrahl

Sternstrahl (Rootsis tuntud kui Stiernstråle) oli Strängnäsist pärit Liivimaa aadlisuguvõsa.

Ajalugu

Suguvõsaliin algab Erik Johanssoniga, kes oli XVII sajandi alguses Rootsis Strängnäsi linnakodanik. Tema poeg Tartu ülikooli õigusteaduste professor Johan Eriksson (1607−1686) sai 1652. aastal aadlitiitli ja perekonnanime Stiernstråle (Liivimaal suguvõsa hiljem tuntud kui Sternstrahl). Rootsi rüütelkonda introdutseeriti 1654. aastal. Edaspidi oli suguvõsa seotud Liivimaaga. 1747. aastal võeti suguvõsa Liivimaa rüütelkonna aadlimatriklisse. Suguvõsa kustus XIX sajandi keskpaiku, teistel andmetel 1891. aastal.
Ubisoft Montreal

Ajalugu

Stuudio avati 1997. aasta tänu valitsuse rahastamisele. Ubisoft Montreali ajalugu ulatub tagasi 1990. aastate algusse, kui Ubisoft proovis laiendada ettevõtet Põhja-Ameerikasse. 2005. aastal andis Quebeci valitsus Ubisoftile 5 miljonit dollarit, et ettevõtet laiendada. Hiljem tõusis see summa 19 miljoni dollari peale ja aastal 2013 oli neil plaanis lisada 1300 uut töötajat, mis teeks Ubisoftist maailma suurima mängude arendamise stuudio.
Eduard Haffner

Johann Samuel Eduard von Haffner (27. august 1804 Riia – 25. jaanuar 1889 Riia) oli aastail 1838-1849 Tartu gümnaasiumi direktor ja 1851–1858 Tartu Ülikooli rektor, filosoofiadoktor ja auastmelt tegelik riiginõunik.
Ta asutas gümnaasiumiõpilastele preemia (nn. Haffneri preemia), mille sai teiste seas ka Jakob Hurt.
Jüri Suurhans

Tunnustus

Jüri Suurhanson nimetatud Saaremaa Ühisgümnaasiumi teeneliseks vilistlaseks.
Motoorne alaalia

Motoorne alaalia on alaalia üks alaliike. Tegemist on kõne spetsiifilise arenguhäirega, mille korral on lapse ekspressiivne väljendusoskus oluliselt madalam eakohaselt arenenud lapse kõnearengu tasemest. Kõnest arusaamine jääb normaalse kõnearengu normi piiridesse. RHK-10 järgi vastab motoorne alaalia ekspressiivsele kõnehäirele.

Liigid

Motoorne alaalia jaguneb eferentseks ja aferentseks vormiks. Motoorse eferentse alaalia korral on tegemist kineetilise apraksiaga, mis on seotud ajus Broca piirkonnaga. Kahjustunud on eelkõige kõne grammatiline ja motoorne planeerimine. Enamjaolt kannatavad kõnesegmentide järjestamine ja kõne sünteesimise operatsioonid. Motoorse aferentse alaalia põhjustajaks on kinesteetiline apraksia, mis on seotud ajus kiirusagaras asuva posttsentraalse piirkonnaga. Hääldusliigutuste valik on puudulik kinesteetilise tagasiside tõttu. Enam kannatavad kõne valiku ja kontrolliga seotud operatsioonid.

Põhjused

Motoorse alaalia tekke põhjusteks loetakse ajukoore kõnepiirkondade kahjustust kas looteeas, sünni eel või sünnijärgselt kolmel esimesel eluaastal. Kahjustus tekib enne keelesüsteemi kujunemist.

Avaldumine

Esmaseks avaldumisvormiks on kõne arengu hilistumine lapse esimese kolme eluaasta jooksul. Motoorse alaalia korral puudub lapsel lalin või seda esineb väga vähesel määral. Esimesed sõnad tulevad eakohaselt esimese eluaasta lõpuks, aga kaheaastaselt puuduvad fraasid. Sõnavara kasv teisel eluaastal on kasin ning kolmanda eluaasta alguseks on lapsel välja kujunenud enamasti 10–30 sõna. Kuna verbaalne suhtlemine on häirunud, kasutavad motoorse alaaliaga lapsed sõna ja žesti või üksnes žeste. Esimesed mitmesõnalised lausungid tulevad alles 3.–4. eluaastal.
Henn Unt

Henn Unt (aastani 1937 Hermann Hunt; 29. märts 1903 Helme vald – 22. november 1986 Tallinn) oli eesti vaimulik.
Ta lõpetas aastal 1923 Tõrva Gümnaasiumi. Aastatel 1923–1931 õppis ta Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Ordineeriti 1. mail 1932 õpetajaks.
Ta oli aastal 1932 Järva praostkonna vikaarõpetaja; aastatel 1932–1946 oli ta Kullamaa Püha Johannese koguduse õpetaja, lisaks hooldas ta aastatel 1932–1935 ja 1939–1946 Piirsalu kogudust ning aastatel 1944–1946 Martna Püha Martini kogudust. Aastatel 1946–1949 oli ta Viljandi Jaani koguduse õpetaja, aastatel 1948–1949 oli ta Viljandi praostkonna praost ning Kõpu ja Paistu Maarja koguduse hooldajaõpetaja.
Aastal 1949 ta arreteeriti, aastal 1956 oli ta Eestis tagasi. Aastatel 1956–1986 oli ta Kadrina ja Ilumäe koguduse õpetaja; lisaks oli ta aastatel 1979–1986 Järva praostkonna praost.
Edward Witten

Edward Witten (sündinud 26. augustil 1951 Baltimore'is Marylandis) on juudi päritolu Ameerika Ühendriikide füüsikateoreetik, Crafoordi auhinna ja Läbimurde auhinna fundamentaalfüüsikas laureaat.
Ta töötab Princetonis Süvauuringute Instituudis (IAS) matemaatilise füüsika professorina. Tema peamised uurimisvaldkonnad on matemaatilise füüsika valdkonnast, mis on seotud eelkõige stringiteooria, kvantgravitatsiooni ja supersümmeetriaga. Ta on ainus füüsik, kes on pälvinud matemaatika valdkonnas väljaantava ühe prestiižsema auhinna – Fieldsi medali. Ta sai selle 1990. aastal positiivse energia teoreemi tõestuse (1981) eest üldrelatiivsusteoorias.
Ta on M-teooria uurimise liidreid. 1990. aastate keskel oli ta üks neist, kes avastas kaalukad tõendid selle kohta, et erinevad superstringiteooriad on seni väljatöötamata 11-mõõtmelise M-teooria piirjuhtumid.

Haridus ja töökäik

Ta lõpetas 1971. aastal Brandeisi Ülikooli bakalaureusekraadiga ajaloo erialal. Ta kavatses saada poliitikavaatlejaks ja avaldas selleteemalisi artikleid. Seejärel õppis ta ühe semestri Wisconsini ülikoolis majandust, kuid katkestas oma õpingud. 1973. aastal astus ta Princetoni Ülikooli rakendusmatemaatika osakonda, kust ta sai 1974. aastal magistrikraadi ja 1976. aastal doktorikraadi füüsikas. Tema doktoritöö "Some Problems in the Short Distance Analysis of Gauge Theories" juhendajaks oli David Gross, hilisem nobelist. 1982. aastal sai ta MacArthuri fondilt MacArthuri stipendiumi.
Pärast järeldoktorina töötamist Harvardi Ülikoolis, töötas ta aastatel 1980–1987 Princetoni Ülikoolis professorina. Alates 1987. aastast töötab ta Institute for Advanced Study loodusteaduste kraadiõppurite koolis professorina (1997. aastast Charles Simonyi professor).

Isiklikku

Tema vanavanemad rändasid USA-sse 1909. aastal Tsaari-Venemaalt. Tema isa on ameerika füüsikateotreetik Louis Witten, kes on spetsialiseerunud gravitatsiooni ja üldrelatiivsusteooria uurimisele.
42 (Tallinna bussiliin)

Tallinna bussiliin 42 sõidab Väike-Õismäe ja Kaubamaja vahel.
Liin on käigus kõigil päevil. Liini teenindab Tallinna Linnatranspordi AS.

Väike-Õismäe – Kaubamaja

Väike-Õismäe parkla – Väike-Õismäe – Kullerkupu – Nurmenuku – Karikakra – Sinilille – Haabersti – Zoo – Looga – Mustjõe – Humala – Pirni – Hipodroom – Mooni – Taksopark – Koidu – Tõnismägi – Vabaduse väljak – Kaubamaja.
Ernst Kaltenbrunner

Ernst Kaltenbrunner (4. oktoober 1903 Ried im Innkreis – 16. oktoober 1946 Nürnberg) oli Saksamaa jurist, kes töötas natsionaalsotsialismi ajal politsei- ja julgeolekuametnikuna. 30. jaanuarist 1943 kuni 12. maini 1945 oli ta Riigi Julgeoleku Peaameti juhataja. USA sõjaväelased arreteerisid Kaltenbrunneri 12. mail 1945 Austria territooriumil. Ta mõisteti Nürnbergi tribunali poolt surma ja hukati.
Kadiküla

Ajalugu

18. sajandil oli L. A. Mellini kaardi järgi Kadikülas vesiveski, mida läbis Salla jõe vesi. Tänapäeval on ala kuivendatud ja kõrval asuvast Emumäe külast saab alguse Koila peakraav. Salla jõge nimetati kohaliku veski nime järgi Parra ojaks. Parra veski aseme juures on märgata vana tammipealset. Lisaks Parra veskile töötas ka Tamme veski. 19. sajandil tekkis Kadiküla ääremaadele Jäät­ma küla. 20. sajandi algul kasvas Kadikülas And­rese niinepuu. Samas kasvas rühm mitmesaja-aastasi kaski, mis olevat märkinud muistse hiie asukohta.
John Fraser

John Fraser (1750 Tomnacross, Aird, Inverness-shire – 26. aprill 1811) oli šoti botaanik.
Ta asus elama Londonisse, kus tegutses esialgu kangakaupmehena, seejärel asus aga koos pojaga tegelema taimede kogumisega, muu hulgas oma Londoni puukooli jaoks. Ta saatis taimi teiste seas ka Venemaa keisrile, Chelsea botaanikaaiale, Kew Gardensi peaaednikule William Aitonile ja Sir James Edward Smithile.
Ta reisis taimi kogudes muu hulgas Newfoundlandil ja Apalatšides.
Tema järgi on nimetatud liike, sealhulgas Fraseri nulg (Abies fraseri) ja Fraseri magnoolia (Mangolia fraseri).
Tema kirjeldatud taksonitele lisatakse autorilühend Fraser.