Jean-Pierre Blanchard

Jean-Pierre Blanchard (hääldus /ˈblãʃɑː/; 4. juuli 1753 Les Andelys Prantsusmaa – 7. märts 1809 Pariis), tuntud ka kui Jean-Pierre François Blanchard, oli prantsuse leidur, keda mäletatakse esmajoones lennunduse ja õhupallisõidu teerajajana.
Blanchard sooritas oma esimese kordaläinud lennu vesinikuga täidetud õhupalliga Pariisis 2. märtsil 1784. Esimese kordaläinud mehitatud õhupallilennu olid enne teda sooritanud 21. novembril 1783 Versailles' lossi juurest vendade Montgolfier'de poolt konstrueeritud kuuma õhuga täidetud õhupalliga startinud Pilâtre de Rozier ja markii d'Arlandes. Esimene vesinikuga täidetud õhupalli mehitatud lend oli leidnud aset 1. detsembril 1783 Pariisis, kus professor Jacques Charles ja Nicolas-Louis Robert tõusid "La Charlière'i" nimelise palliga õhku Tuileries' aiast Pariisis. Blanchardi lend oleks äärepealt lõppenud õnnetusega, kui üks vaataja – Dupont de Chambon, Napoleoni kaasõpilane Brienne'i sõjakoolis – raius oma mõõgaga katki õhupalli kinnitusköied ja aerud, kuna teda ei lubatud pardale. Blanchard oli kavatsenud "aerutada" kirdesse La Villette'i, kuid tuul tõukas õhupalli üle Seine'i Billancourt'i ja tagasi, kuni see maandus Sèvres'i tänaval. Blanchard võttis oma motoks ladinakeelse sententsi Sic itur ad astra.
1784. aasta augustis kolis Blanchard Londonisse, kus võttis koos John Sheldoniga osa 1784. aasta 16. oktoobri lennust. Vaid mõned nädalad enne seda oli Inglismaal toimunud esimene lend, mis oli ühtlasi ka esimene mehitatud õhupallilend väljaspool Prantsusmaad – 1784. aasta 15. septembril oli itaallane Vincenzo Lunardi lennanud õhupalliga Moorfieldsist Ware'i. Blanchard' õhupalli tõukemehhanismid – üles-alla liikuvad tiivad ja rotaator – osutusid taas kord ebapiisavaks. Õhupall lendas Chelsea sõjaväeakadeemiast siiski umbes 115 km kaugusele, maandus Sunburys ning tõusis sealt taas kord õhku, et lõpetada õhureis Romseys. Teise lennu sooritas Blanchard 30. novembril 1784. aastal, tõustes koos ameeriklase John Jeffriesiga õhku Londonis, Grosvenori väljakust läänes asuvas Rhedariumi aias ja maandudes Ingressis Kenti krahvkonnas. Kolmas lend, taas kord koos Jeffries'ga, oli esimene lend üle La Manche'i – 1785. aasta 7. jaanuari reis Inglismaalt Prantsusmaale, Doveri lossist Guînes'i, võttis aega umbes kaks ja pool tundi. Louis XVI määras Blanchard'le auhinnaks märkimisväärse toetuse. (Järgmise katse ületada La Manche vastupidises suunas võttis ette Pilâtre de Rozier 15. juunil 1785, katse lõppes ebaõnnestunult, surmavalt vigastava kokkupõrkega.)
Blanchard demonstreeris oma õhupalle Euroopa reingreisil, ta oli esimene õhupallisõitja Belgias, Saksamaal, Hollandis ja Poolas. Muu hulgas demonstreeris ta oma oskusi ka Saksa-Rooma keisri Leopold II kroonimistseremoonial Böömimaa kuningaks Prahas 1791. aasta septembris.
1785. aastal esitles Jean-Pierre Blanchard Louis-Sébastien Lenormandi leiutatud kaasaegset langevarju kui vahendit kuumaõhupallilt ohutuks lahkumises. Langevarju esimestel esitlustel oli langevarjuriks koer. 1793. aastal, kui Blanchardi kuumaõhupall katki rebenes, sai ta ka ise langevarju kasutada.
1793. aasta 10. jaanuaris viis Blanchard läbi esimese õhupallisõidu Põhja-Ameerikas, tõustes õhku Philadelphiast Pennsylvanias ja maandudes Deptfordis Gloucesteri maakonnas New Jersey's. Lennu tunnistajateks olid tol päeval president George Washington ning tulevased presidendid John Adams, Thomas Jefferson, James Madison ja James Monroe. Blanchard lahkus Ühendriikidest 1797. aastal.
1804. aastal abiellus Blanchard Marie Madeleine-Sophie Armantiga (tuntud Sophie Blanchardina). 1808. aasta 20. veebruaril tabas õhupalliga Haagi kohal olnud Blanchardi südamerabandus, ta kukkus alla ja suri saadud vigastuste tagajärjel umbes aasta hiljem, 7. märtsil 1809 Pariisis. Tema lesk jätkas enda ülalpidamiseks õhupallisõidu demonstratsioonidega, kuni ka temast sai selle ohtliku elukutse ohver.