Edward Hopper

Noorus

Edward Hopper sündis 1882. aastal Hudsoni jõe ääres Nyackis, mis asub New Yorgi osariigis ja kus asus väike laevaehitajate kogukond. Temas oli nii Hollandi verd isa poolt kui ka Walesi verd ema poolt, kuid esivanemad olid Ameerikas elanud juba mitu põlvkonda. Edwardil oli vanem õde Marion. Nende pere kuulus keskklassi, võimaldades nii Edwardil kui ka Marionil õppida erakoolis. Nende pere käis baptistlikus kirikus.
Hopperi isa oli huvitatud Ameerika ajaloost ning ema tundis huvi kunsti vastu ja oli ise andekas amatöörkunstnik. Edwardi ema Elizabeth märkas juba varakult poja annet, julgustades teda veelgi rohkem joonistama. Juba kümneaastaselt hakkas Edward enda töid signeerima. Ta kopeeris raamatutest Phil May karikatuure ja Gustave Doré illustratsioone. Nii Edwardi õde Marion kui ka ema Elizabeth hakkasid andma Edwardile katsetamiseks üha uusi kunstivahendeid. Ta joonistas kaubavaguneid, poode ja Hudsoni jõge. Edward Hopperi laevaarmastus oli nõnda suur, et isa abiga ehitas ta 15-aastaselt paadi. Talle oli oluline õppida ja mõista, kuidas paadid töötavad.

Haridustee

Eward Hopper läks pärast erakooli lõpetamist Nyacki keskkooli (Nyack High School). Kui ta selle 1899. aastal lõpetas, otsustas ta minna kunsti õppima. Tema vanemad ei seadnud talle takistusi, kuid soovitasid õppida illustratsiooni ja reklaamikunsti. Vanemad kartsid, et maalimine ei pruugi teda finantsiliselt piisavalt kindlustada.
Esialgu läkski Edward Hopper õppima illustratsiooni kunstikooli Correspondence School of Illustrating. Aasta hiljem vahetas ta kooli, asudes õppima New York School of Arti ning läks üle maalikunsti klassi. Hopperi õpetajateks said maalikunsti klassis William Merritt Chase, Robert Henri ja Kenneth Hayes. Temaga koos õppisid kunstikoolis Rockwell Kent ja George Bellows, kes olid huvitatud kiiremast kuulsuse kogumisest kui Edward Hopper. Hopperiga samal ajal õppis kunsti ka Josephine Nivison, kellest sai hiljem Edward Hopperi naine. 1904. aastal leidis Edwardi Hopperi töö esmakordselt tunnustust ja see avaldati ajakirjas The Sketch Book.
1906. aastal lõpetas Hopper õpingud ning ta otsustas reisida Euroopasse. Kuuldes, et impressionismimeistrid asuvad Pariisis, seadis ta sammud kõigepealt sinna.

Karjääri algus

Edward reisis 1907. aasta suvel Londoni, kus ta külastas paljude galeriide hulgas ka Rahvusgaleriid ning avastas seal enda jaoks inglise maalikunstniku Joseph Mallord Wiliam Turneri. Pärast Londoni külastamist käis Edward Hopper veel ka Amsterdamis, Berliinis ja Brüsselis. Väga suurt muljet avaldas talle Amsterdamis nähtud Rembranti maal "Öine vahtkond". Pärast seda ringreisi naasis ta New Yorki ning asus tööle illustraatorina, et enda edasisi reise rahastada. Vabal ajal jätkas Hopper maalimist.
Esimene avalik näitus, kus Edward osales, toimus 1909. aastal ja oli mõeldud Robert Henri õpilastele, kelleks oli olnud ka Edward Hopper. Näitusele andis ta kolm õlimaali ja ühe joonistuse.
Hopperi viimane külastus Euroopasse oli aastal 1910. Sel reisil külastas ta uuesti Pariisi ning reisis seekord ka Hispaaniasse. Hispaanias meeldis talle väike vana linn Toledo, kuid kuna ta ei maininud ühtegi Hispaania kunstnikku, arvatakse, et küllap nad ei avaldanud talle piisavalt muljet. See jäi tema viimaseks reisiks üle Atlandi.

Läbimurre

Edward Hopper töötas üle 15 aastat reklaamifirmas illustraatorina. 1913 müüs ta esimese akvarelli "Sailing", hinnaga 250 USA dollarit. Seejärel kulus veel kümme aastat, enne kui ta järgmise maali müüs. Aastal 1918 võitis Hopper esimese konkursi postriga "Smash the Hun". Selle teosega pälvis ta rohkem tähelepanu kui ühegi enda maaliga. Ta kogus endale tuntust ilustraatorina.
1923. aastal hakkas Edward Hopper töötama uuesti vesivärvidega, kasutades tehnikat, mida ta oli õppinud aastaid tagasi Pariisis. Samal aastal kutsuti teda ja tema tüdruksõpra, Josephine Nivisoni Brooklyni muuseumi näitusele, kuhu nad mõlemad saatsid akvarelle. Josephine tõmbas kunstikuraatorite tähelepanu Edwardi töödele, samal ajal kui ta enda teosed jäid ilma suurema tähelepanuta. See noorpaari ei mõjutanud ning järgmisel aastal nad abiellusid. 1924. aastal oli Hopperi esimene isikunäitus. Sellelt näituselt osteti ära kõik tema 11 näitusele üles pandud akvarelli. Lõpuks ometi sai ta tegeleda ainult maalimisega ning illustraatoritööst loobuda.
Aastast 1927, kui Edward müüs oma maali "Two on the Aisle", ostis ta selle müügist saadud raha eest kasutatud auto. See andis paarile vabaduse sõita, kuhu iganes nad tahtsid, ning maalida, mida hing ihaldas. 1928. aastast hakkas ta oma teostega osalema keskmiselt 12–23 näitusel aastas.
1933. aastal ostis Edward Hopper tüki maad Lõuna-Trurosse, kuhu ta tahtis ehitada maja ja oma stuudio. Samal aastal organiseeris New Yorgi moodsa kunsti muuseumii direktor Alfred H. Barr Edwardile ülevaatenäituse, mis kandis nime "Edward Hopper: Retrospective Exhibition".
1966. aastal maalis ta oma viimase teose, kus ta kujutab ennast ja oma naist laval. Maali nimeks oli "Two Comedians" ehk "Kaks komödianti". Samal aastal võis kunstniku teoseid näha veel 17 näitusel. 15. mail 1967 suri Edward Hopper ning vähem kui aasta hiljem 6. märtsil suri ka tema abikaasa Josephine Nivision. Paar oli koos olnud 42 aastat.

Looming

Edward Hopper maalis kõige enam maju ja valgust, kuid tema tööde hulgas leidub ka taieseid, millel on kujutatud inimesi.
Üks Hopperi kõige kuulsamaid teoseid on "Nighthawks", eesti keeles "Öösorrid", kus on kujutatud lihtsat, suhteliset tühja kohvikut, mis on avatud ööpäevaringselt, mahajäetud tänaval. Maali on nimetatud "urbanistliku võõrandumise võimsaks kirjelduseks". Maalil torkab silma erksas punases kleidis naisterahvas, kes on üks kohvikus viibijatest. Ülejäänud kohvikus olevad inimesed on meesterahvad, kes jäävad naise kõrval väga neutraalseks. Tegelased "näivad olevat suletud klaaskasti, millest puudub väljapääs". Pealkirja "Nighthawks" andis maalile Josephine. Nighthawks öeldakse inimeste kohta, kes tavatsevad öösiti kaua ärkvel olla. Maal on inspireeritud Ernest Hemingway loomingust, mis Hopperile väga meeldis, kõige tõenäolisemalt lühijuttudest "Tapjad" ja "Puhas valgustatud koht". USA-s on "Öösorrid" ikoonilise tähtsusega maal ning sellele on vihjeid paljudes filmides ja seriaalides: paremal klaasseintega ja valgustatud söögikoht, vasakul tühi tänav. "Batmani" joonisromaanis kannab sarnane söökla nime Hopper. Maal on ajendanud arvukalt paroodiaid. Seda kohta on püütud leida, ehkki Hopper ise ütles: «Ma lihtsustasin seda stseeni suurel määral ja tegin restorani suuremaks.» Tänapäeval seda restorani enam pole ning maalil oleval kujul pole seda ka kunagi olemas olnud.
"Mansardkatus", 1923, on Hopperi üks esimesi teoseid, kus ta maalib arhitektuuri akvarellidega. Esialgu kasutas Edward Hopper akvarelle vaid illutratsioonide tegemiseks, kuid tulevase abikaasa õhutusel hakkas ta kasutama akvarelle ka merevaateid ning ehitisi kujutavatel maalidel. "Mansardkatuse" maalil pole veel täielikult välja kujunenud Hopperile omast stiili, kuid selle algeid on juba märgata. Maalil on Hopper jäädvustanud koha üksindust.
"Hommikupäike" kujutab naist suures voodis istumas, kätega ümber põlvede kinni hoidmas ja suurest aknast välja vaatamas. Naine pole enam noor ja tal on seljas lõheroosa öösärk. Peale voodi ei ole toas ega seinal midagi muud näha; nähtavasti on tegu hotelliga, sest ainult hotellituba võib nii lage olla. Kogu maal on üle ujutatud selge külma valgusega – kunstnik oma sõnul maaliski pildi selleks, et kujutada valgust erisugustel suurtel pindadel. Ainsad soojad toonid kogu maalil on aknast paistval telliskivimajal.
Edwardi üks väljapaistvamaid teoseid on "Soir Bleu" ("Blue night"), millel on kujutatud Pariisi kohvikut, kus rahva hulgaks on silmatorkav kloun. See Edwardi varajane teos viib tagasi aega, kui kunstnik õppis Pariisis. Peale klouni märkame maalil paari, kes on viisakalt riietatud ja vaatavad ärritunult suitsetavat klouni, ülemeigitud teenindajat, sõjaväelast ning loomeinimest koos vestluskaaslasega. Arvatakse, et maalil olevad karakterid sümboliseerivad erinevaid Pariisi ühiskonna kihte. Antud stseen annab edasi üksindust, mida kunstnik võis tunda, mil ta viibis üksi võõral maal.
Ameerika kunstikriitik Clement Greenberg on öelnud: «Hopper on lihtsalt vilets maalija. Aga kui ta oleks parem maalija, siis ta ei oleks arvatavasti nii suur kunstnik.»

Stiil ja mõjutused

Edward Hopper sai esimesed mõjutused oma emalt Elizabethilt, kellega ta jäi väga lähedaseks kuni ema surmani.
New Yorgi kunstikoolis Correspondence School of Illustrating õppis ta küll vaid aasta, aga sai sealt kaasa mõjutusi Frank Vincent DuMondilt ja Arthur Ignatius Kellerilt. Mõlema kunstniku illustreerimisstiilid ja -tehnikad aitasid Edwardit ajal, mil ta ei teeninud raha maalimisega, vaid töötas illustraatorina.
Üheks suureks mõjutajaks oli veel Robert Henri, kes õpetas Edwardit New York School of Arti maaliklassis. Peale koolist saadud mõjutuste inspireerisid Edwardit kindlasti ka Pariisis, Amsterdamis, Madridis ja mujal Euroopas nähtud kunstiteosed.
Edward Hopper ei tahtnud kunagi kuuluda otseselt ühtegi kindlasse kunstiliikumisse. Ta ütles, et talle meeldib maalida maju ja valgust. Tänapäeval on Edward Hopperi teosed lahterdatud uue realismi või USA realismi alla.
Oma eeskujude kohta väitis Hopper ise: «Tegelikult ei mõjutanud mind miski. Ma ei arva midagi seesugust. Igal kunstnikul on sisemuses täielik omapära. Päris omaenese identiteet.»

Tehnika

Oma teoste loomisel kasutas Hopper erinevaid tehnikaid. Illustratsioonide tegemisel ta enne pildistas stseeni ja seejärel joonistas. Maalimisel ta fotografeerimist ei kasutanud, kuna pidas silma ja foto perspektiivi erinevaks, soovides pigem edasi anda seda, mida ta oma silmadega nägi.
Materjale soetas ta Winsor & Newtoni poest. Sealt ostis ta valmis lõuendid ning maalis neile otse, pidamata vajalikuks neid eelnevalt töödelda. Samast poest ostis kunstnik endale ka 12-13 värvi. Edward ei pidanud oluliseks tööde lakkimist. Ta pidas seda ostjate või restauraatorite tööks. Enda tööprotsessi pidas ta väga lihtsaks ning ei tundnud vajadust midagi rohkemat teha.