google/wiki40b huggingface dataset:
João Lopes Marques

João Lopes Marques (sündinud 29. augustil 1971 Lissabonis) on alates 2006. aastast Tallinnas elav Portugali vabakutseline ajakirjanik, stsenarist, kirjanik ja blogija. Eestis on ta nime teinud kui kolumnist ja kirjanik, kes kirjutab välismaalase pilgu läbi Eestist ja eestlastest.

Töö Portugalis

João Lopes Marquesi karjäär algas Portugali riiklikus päevalehes Diário de Notícias 1995. aasta märtsis. Sellest ajast on ta teinud kaastööd paljudele Portugali meediaväljaannetele. Ta on olnud Portugali reisiajakirja Rotas & Destinos kolumnist, kirjutanud ajakirjale Sábado ja teeb kaastööd uudisteagentuurile Lusa. Portugali riigitelevisioonis RTP kirjutab ta portugali keelepärandile pühendatud populaarsele telesarjale "Cuidado com a Língua" stsenaariume. "Cuidado com a Língua" nimetati 2012. aastal Portugali autoriteühingu poolt parimaks meelelahutuslikuks seriaaliks.
Märtsis 2011 Portugali reisiajakirjas Rotas & Destinos avaldatud reportaaži "Tallinn, blond, haritud ja hulljulge" eest tunnustas Portugali ajakirjanike liit teda Portugali reisiajakirjanduse auhinnaga.
João Lopes Marques on 2011. aastal Eestist rääkinud TEDxEdgesi konverentsil Lissabonis, kus tema kõne teemaks oli uudishimu jõud.
Olev Püssa

Olev Püssa (17. detsember 1918 Elva – 16. jaanuar 1967 Tartu) oli Eesti õigusteadlane.

Elulugu

Olev Püssa oli vallasekretäri poeg ja Tõnu Püssa isa.
Lõpetas 1936 Tartus H. Treffneri Gümnaasiumi, 1945 Tartu Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna, õiguskandidaat (1954, TRÜ), väitekiri "Eksperdi arvamus kohtuliku tõendina nõukogude kriminaalprotsessis". Oli 1945–1949 TRÜ kriminaalõiguse ja -protsessi kateedri assistent, 1949–1955 vanemõpetaja, aastast 1955 dotsent, 1965–1967 juhataja. Lugenud kriminalistika- ja muid kursusi.

Teadustöö

Uurimisvaldkond: kriminaalõigus ja -protsess. Üle 30 teadustrükise  ja aimeartikli.
Artur Proos

Artur Proos (30. oktoober 1914 Tallinn – 5. jaanuar 2014 Vancouver) oli eesti baptistivaimulik ja arst.
Ta lõpetas aastal 1933 Jakob Westholmi Gümnaasiumi. Seejärel lõpetas ta lipniku aukraadiga Eesti Vabariigi Sõjakooli aspirantide kursused ja lõpetas aastal 1935 Eesti Baptisti Jutlustajate Seminari. Aastatel 1937–1939 õppis ta Bristol Baptist College's (en:Bristol Baptist College), (Bristoli Ülikooli juures). Aastal 1940 asus ta õppima Tartu Ülikooli usuteaduskonda, kuid usuteaduskond likvideeriti ja ta õppis seejärel aastatel 1940–1943 Ülikooli arstiteaduskonnas.
Aastal 1943 põgenes ta Soome, kus asus aastal 1944 õppima Helsingi Ülikooli arstiteaduskonda, kuid siit tuli põgeneda Rootsi. Rootsis astus ta aastal 1945 Karolinska Instituuti, mille lõpetas aastal 1953 med. lic. kraadiga.
Seejärel töötas ta mitmetes Stockholmi haiglates röntgenoloogina, tehes kogu aeg ka usulist tööd, ta oli Stockholmi Eesti Baptisti Koguduse jutlustaja ja aastatel 1948–1968 Rootsi Eesti Baptisti Keskkoondise esimees. Ta kuulus Eesti Abi Keskuse juhatusse, Eesti Abi Tervishoiutoimkonda, Eesti Komitee koolitoimkonda, oli Eesti Gümnaasiumi kuraator ja Piiskop Johan Kõpu nimelise fondi volikogu liige. Aastatel 1956–1984 oli ta Välismaise Eesti Baptistide Keskkoondise esimees.
Aastal 1971 loobus ta täielikult arstitööst ja asus Vancouverisse, kus ta oli Vancouveri Eesti Ühendatud Baptisti Koguduse pastor.
Tema huvialadeks olid laulmine, Havai kitarr ja kunsti kogumine; tal oli üks suuremaid Herman Talviku maalide ja graafika kogusid.

Isiklikku

Ka tema abikaasa Taimi Proos (1915–2003) oli arst ja poeg Lemm-Artur Proos on arst.
Nias

Maavärinad

2004. aasta India ookeani maavärin, mis toimus 26. detsembril 2004, põhjustas Niasil kuni 10 m kõrguse tsunami, mis ulatus sisemaale mitme kilomeetri kaugusele rannikust. Selles hukkus 122 inimest ja sajad jäid kodutuks.
2005. aasta Sumatra maavärinat, mida on nimetatud ka Niasi maavärinaks ja mis toimus 28. märtsil 2005, peeti algul eelmise järeltõukeks, kuid hiljem tunnistati see iseseisvaks maavärinaks. See on kõigi aegade võimsuselt kolmas maavärin, mis iialgi Indoneesias täheldatud, ja kuulub 10 maailma võimsaima maaväina hulka, mis alates 1900. aastast maailmas toimunud. Registreeriti vähemalt 800 surmajuhtumit ja neid võis olla kuni 2000. Sajad hooned lagunesid ja tuhanded inimesed jäid kodutuks.
Need maavärinad muutsid Niasi rannajoont oluliselt. Mõnel pool uhuti rannikut minema, nii et merepiir ulatub nüüd üle 50 m kaugemale sisemaale. Teisalt tõusis maapind maavärina tulemusel mõnel pool kuni 2,9 m ja seetõttu liikus kallas kohati kuni 100 m kaugemale mere suunas.
Halduslikult kuulub Nias Põhja-Sumatra provintsi.
Tamsalu vald

Asustus

Vallas oli üks vallasisene linn (Tamsalu), üks alevik (Sääse) ja 30 küla:
Aavere,
Alupere, 
Araski, 
Assamalla,
Järsi, 
Järvajõe, 
Kadapiku,
Kaeva,
Kerguta, 
Koiduküla, 
Koplitaguse, 
Kuie,
Kullenga, 
Kursi,
Lemmküla, 
Loksa,
Metskaevu, 
Naistevälja, 
Piisupi, 
Porkuni, 
Põdrangu, 
Sauvälja, 
Savalduma,
Türje, 
Uudeküla,
Vadiküla, 
Vajangu,
Vistla, 
Võhmetu, 
Võhmuta.
Adolf Agthe (insener)

Hermann Adolf von Agthe (vene Адольф Андреевич Агте; 1775 Kuressaare – 1832 Jekaterinburg) oli baltisaksa päritolu vene mäeinsener, leiutaja.
Tema vanemad olid Andreas von Agthe (1733–1806) ja Helena Beata Schröder (1746–1785).
Aastatel 1795–1807 oli ta Kaug-Idas Nertšinski mäetööstuses Šilka hõbedakaevanduses meister, järelevaataja ja juhataja. Seejärel oli ta aastani 1825 Uuralis, Jekaterinburgis kaevanduste nõustaja.
Alli Süvalepp

Alli Süvalepp (31. oktoober 1912 Talli vald – 17. oktoober 1988 Tallinn) oli Eesti botaanik.
Ta lõpetas 1940. aastal Türi aianduskeskkooli ja 1959. aastal Eesti Põllumajanduse Akadeemia.
1972. aastal sai ta põllumajanduskandidaadi kraadi.
Ta töötas pikka aega Tallinna botaanikaaias.
Alates 1979. aastast oli ta Eesti Aianduse ja Mesinduse Seltsi auliige.
Põlvkondadevaheline õiglus

Põlvkondadevaheline õiglus (inglise intergenerational equity) on säästva arengu põhimõte, mis viitab loodusvarade säästvale kasutusele ja pikaajalise tegevusega seotud keskkonnamõju õiglasele jaotamisele praeguste ja tulevaste põlvkondade vahel.
Põlvkondadevahelise õigluse rõhutamine on tähtis argument, kui käsitletakse niisuguseid keskkonnakaitselisi piiranguid, mille mõju avaldub alles pikema aja jooksul. Nt kasvuhoonegaaside heitkoguste vähendamist ja tuumajäätmete ladestamise ohtlikkust põhjendatakse sageli vajadusega säilitada tulevastele põlvkondadele praegusega võrreldav elukeskkond.
Soome-neid

Soome-neid (soome keeles Suomi-neito) on Soome isikustatud kuju, mis on sellisena leidnud kasutamist kunstis, kirjanduses ja muudes žanrides.
Soome-neidu kujutatakse piltidel kauni noore naisena, kellel on heledad juuksed, sinised silmad ja kes kannab kas valget või sini-valget värvi riietust.
See sümbol muutus üleüldiseks 19. sajandil, mil tõusis soomlaste rahvusteadlikkus ja arenes rahvuslik liikumine. Esmalt nimetati sümbolit Aura-neiuks (Turu linna Aurajõe järgi), kuid hiljem sai üldiseks mõisteks "Soome-neid".
Kuna Soomet ja Rootsit ühendavad ajaloolised sidemed, on väljendit "Soome-neid" vahel tõlgendatud ka kui emakese Rootsi (rootsi k Moder Svea) tütart või nooremat õde.

Soome maakaardil

Soome-neid võib tähendada ka Soomet maakaardil, sest enne mitmete Soome alade loovutamist Nõukogude Liidule Moskva rahulepingu järgi 1944. aastal sarnanes riigi siluett kleidis naisega, kes oli tõstnud oma käsivarred üles pea kohale.
Seda Loode-Lapimaa piirkonda, kus paikneb Enontekiö vald, nimetatakse sageli isegi ametlikes tekstides väljenditega "Käsivars" või "Käsivarre-Lapi". Aastatel 1920–1944 Soome koosseisu kuulunud Petsamot nimetatakse mõnikord ka Soome ida(poolseks) käsivarreks.

Soome-neid Walter Runebergi töödes

Skulptor Walter Runebergi loodud Aleksander II ausamba (1894) jalami allegooriliste skulptuuride seas on ka skulptuur "Lex" ('seadus'), milles kujutatakse pikajuukselist naist, kelle pead ja õlgu katab karunahk. Tema kohta öeldakse sageli Soome-neid. Ka oma isa Johan Ludvig Runebergi ausamba (1885) jalamil on skulptorist poeg kujutanud Soome-neidu (valmis 1883 ), kes hoiab käes kirjarulli rootsikeelse luuletusega "Vårt land", mille autor on J. l. Runeberg ja mis soome keelde tõlgituna kannab pealkirja "Maamme".
Emmaste-Selja

Ajalugu

Selja kuulus ajalooliselt Emmaste mõisa alla. 1712 revisjonis oli Lassi külas märgitud Selja Hindri Hansu talu.  1782 oli Käina kihelkonnas maata mees Sellja Pent  ja Emmaste-Kurisu küla koosseisus oli Sellja Hansu talu. 
1835 saadi taludes perenimeks Lund, Pahtmann, Rebas, Seppel ja Silde. Selja muutus külaks 19. sajandi keskpaiku. Külas asus kõrts.

Taristu

Küla lääneosa piirneb Emmaste-Luidja maanteega.
4. Soomusarmee

Saksa 4. Soomusarmee (4. Panzerarmee) oli Teise maailmasõja ajal Saksa vägede koosseisu kuulunud väliarmee.

Ajalugu

Formeeriti 17. veebruaril 1941 XVI motoriseeritud korpusest Soomusgrupp 4 nime all. 1. jaanuaril 1942 nimetati ümber 4. Soomusarmeeks. Osales Stalingradi lahingus 1942. aasta lõpus. Detsembrist 1942 kuni jaanuarini 1943 eksisteeris armeegrupp Hoth nime all. 1943. aasta suvel osales Kurski lahingus, rünnates Kurski eendit lõuna poolt. 1944. aasta jooksul taganes läbi Põhja-Ukraina Vislani. 1945. aasta Nõukogude armee talvepealetungi ajal taganes läbi Poola Ülem-Sileesiasse. Kapituleerus 8. mail 1945.
Vaku

Vaku oli küla Hiiumaal, ajalooliselt Vaemla mõisa alal. Küla jääb tänapäeval Allika ja Villemi küla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Käina kihelkonda.
Eri aegadel on Vaku hõlmanud eri alasid. 1920.-1930. aastatel oli Vaku rahvapärimuse järgi Allika, Kaasiku, Kogri ja Villemi küla ühisnimi. 1977-1997 hõlmas Vaku ametlikult Allika küla idaosa (Allika II) ja Villemi küla.
Antiloobikanjon

Antiloobikanjon (Antelope Canyon) on liivakivist kanjon Ameerika Ühendriikides Arizona osariigis. Kitsast kaljulõhest moodustuv kanjon koosneb kahest osast, Ülemisest ja Alumisest Antiloobikanjonist (Upper Antelope Canyon ja Lower Antelope Canyon). Ülemise Antiloobikanjoni geograafilised koordinaadid on 36° 51′ 28″ N, 111° 22′ 20″ W.
Kanjon on populaarne turistide ja loodusfotograafide seas.
Kanjonisse võib minna üksnes giidi juhendamisel, sest kanjonit võivad iga hetk tabada ootamatud tulvaveed, seda isegi küllaltki hea ilma korral. 1997. aasta 12. augustil hukkus Alumises Antiloobikanjonis 11 turisti tulvavetes, 2006. aasta 30. oktoobril 36 tunni vältel kanjonis märatsenud tulvavete tõttu suleti aga Alumise Antiloobikanjon viieks kuuks.
Antiloobikanjonis on tehtud ka filmivõtteid (näiteks "Operatsioon "Murtud nool"" – ameerika 1996. aasta põnevusfilm, mille režissöör oli John Woo ning kus mängisid John Travolta ja Christian Slater).
Antiloobikanjoni läheduses on Page'i linn.
Hispano-Suiza 8

Arendus ja tootmine

Esimese maailmasõja puhkedes asus Barcelonas asunud Hispano-Suiza auto- ja mootoritehas tootma varustust sõjaväele. Muuhulgas alustas firma peainsener Marc Birkigt oma edukast V8 automootorist arendama lennukimootorit. Hispano-Suiza 8A (tehase tähistus HS-31) esimene prototüüp valmis 1915. aasta veebruaris.
Esimesed mootorid olid konstruktsioonilt sarnased aluseks võetud automootrile: kaheksa 90° nurga all asunud silindrit olid samuti töömahuga 11,76 liitrit, arendades 1900 pöördel minutis võimsust 140 hj. Hoolimata välisest sarnasusest oli lennukimootorit oluliselt täiustatud. Väntvõll oli valmistatud ühest tükist sepistatud terasest. Silindriplokid olid valatud alumiiniumist ja konstruktsioonilt monoplokk. Kõik süütemehhanismi osad (küünlad, magneetod), samuti muud eluliselt tähtsad osad nagu näiteks klapivedrud, olid dubleeritud.
Hispano-Suiza pakkus uut mootorit 1915. aasta veebruaris Prantsusmaa sõjaministeeriumile ning sellele sooritati sel ajal tavaline katse enne kasutusse lubamist - 15 tundi tööd täisvõimsusel. Mootor läbis selle katse probleemideta. Kuna aga prantsuse mootorifirmad ei soovinud hispaania konkurenti nii lihtsalt oma turule lasta, siis nendepoolse lobitöö tulemusel korraldati mootorile veel korduskatse - 50 tundi tööd stendil täisvõimsusel. Ükski prantsuse mootor ei olnud veel sellist katset läbinud, kuid HS-31 läbis 21. juulil 1915 ka selle katse.
Sõjaministeerium esitas seepeale tellimuse Hispano-Suiza 8A seeriatootmiseks ning samuti anti välja tellimus uue mootoriga 1-kohalise hävituslennuki loomiseks. Selle tulemuseks oli Louis Béchereau' poolt konstrueeritud SPAD VII, mis aitas liitlastel taastada oma ülemvõim õhulahinguis.
Pärnu Kalur

Pärnu Kalur oli Pärnu rajoonis tegutsenud kalurikolhoos. Pärnu Kalur moodustati 1969 kahe liitunud kalurikolhoosi (Jahta ja Vaal) baasil. Kolhoosi keskus asus Pärnus. Kolhoosil olid osakonnad Lius, Kihnus, Ruhnus, Treimanis ja Võistes.
Kolhoos haldas Pärnu konservitehast.
Aastast 1969 oli kolhoosi juhatuse esimees Feliks Kangur.
Krimmitatari köök

Krimmitatari köök on krimmitatarlaste toiduvalmistamise traditsioon ja rahvustoidud, nende valmistamine ja tarvitamine. Krimmitatarlased elavad Krimmi poolsaarel.
Enamik krimmitatarlaste traditsioonilistest roogadest on samade juurtega mis volgatatarlastel, kuigi erinevalt volgatatarlastest ei söö nad hobuseliha ega joo märapiima (kumõssi). Krimmitatarlased on oma Kesk-Aasia eksiili aegadest kohandatult üle võtnud mitmeid toite Usbekistani kultuurist ning need toidud on pärast Krimmi naasmist sulandunud rahvuslikku kööki. Usbeki samsat, laghman'i ja plovi (pilaffi) müüakse enamikus restoranides, kohvikutes ja kiirsöögikohtades rahvusmenüüna. Usbeki õhuke leib naan (vene keeles lepjoška) on samuti aegade jooksul tugevalt rahvuskööki juurdunud.
ASA Kindlustus

ASA Kindlustus oli Eesti kindlustusettevõte. Ettevõte oli Tallinna börsi nimekirjas. Ettevõtte kuulus ettevõttele AB Kindlustuse Grupp.
B

Hääldus

B tähistab tavaliselt helilist, bilabiaalset klusiili, eesti keeles tavaliselt helitut nõrka bilabiaalset klusiili.
Eesti Inimõiguste Keskus

SA Eesti Inimõiguste Keskus (EIK) on inimõiguste kaitse küsimustega tegelev Eesti sihtasutus.
Keskus tegeleb Eesti inimõiguste olukorra seire ja inimõiguste alase teavitustööga, korraldab avalikke arutelusid, nõustamist, huvikaitset ning strateegilist hagelemist.
Eesti Inimõiguste Keskusel on kaks temaatilist programmi: võrdse kohtlemise ja mittediskrimineerimise programm ning pagulasprogramm. Keskus annab välja iga-aastast aruannet "Inimõigused Eestis".
EIK on Arengukoostöö Ümarlaua, Eesti Mittetulundusühingute ja Sihtasutuste Liidu, Euroopa Liidu Põhiõiguste Agentuuri põhiõiguste platvormi ja Inimõiguste ümarlaua liige.
2013. aasta alguse seisuga on keskuse juhataja Kari Käsper.
Eesti Antidopingu Keskus

Eesti Antidopingu Keskus (inglise Estonian Antidoping Center) oli Eesti mittetulundusühing, mis tegeles riiklikul tasemel antidopinguga seonduvaga.
Keskus asutati 1997. Keskuse juhataja algusest kuni aastani 2003 oli Mihkel Mardna. Keskus kustutati Äriregistrist 2012.
Sigbjørn Obstfelder

Sigbjørn Obstfelder (21. november 1866 Stavanger – 29. juuli 1900 Kopenhaagen) oli norra kirjanik.
Sigbjørn Obstfelder on tuntud eelkõige luuletajana. Esimese luulekogu avaldas ta 1893. aastal. Kogumikku peetakse üheks esimeseks modernistlikuks teoseks norra kirjanduses.
Tugevaid mõjutusi sai ta prantsuse luuletajalt Charles Baudelaire'ilt. Obstfelderi töid on sageli nimetatud Edvard Munchi maalide kirjanduslikuks vasteks. Obstfelder ja Munch olid sõbrad.
Suurema osa elust elas Obstfelder vaesena, vahetades tihti elukohti. Tema vaimne tervis polnud hea, tihti elas ta üle närvivapustusi.
Aastal 1898 abiellus Obstfelder taani lauljanna Ingeborg Weekega. Abielu kujunes lühiajaliseks ja rahutuks.
Ta suri 29. juulil 1900 Kopenhaageni haiglas Kommunehospitalet tuberkuloosi. Ta maeti Kopenhaageni Frederiksbergi kalmistule. Matusepäeval sündis tema tütar Lili.
Aastal 1917 valmis sõprade tellimusel tema hauasammas, mille tegi Gustav Vigeland.
Täpik-maasidrik

Toitumine

Enamasti on nende toiduks putukad, seemned, marjad. Söögisedel varieerub aastaajaliselt. Söövad palju putukaid, sealhulgas mardikaid ja liblikaid, eriti suvel, roomajaid,  liblikaid, ämblikke, tigusid ning ka väikeseid puuvilju.

Pesitsemine ja paljunemine

Pesitsevad enamasti mäenõlvadel või avatud metsades või äärmisel juhul on pesakohaks madal põõsas. Isane kaitseb territooriumi lauldes, samal ajal kui emane teeb pesa. 
Pesa teevad nad okstest, rohttaimedest ja muudest materjalidest.
Mune on kurnas 3-5, harva 2-6. Hauvad emased umbes 12-14 ööpäeva. Pojad jäävad pessa umbes 9-11 ööpäevaks.
Ardo Juhkov

Ardo Juhkov (8. juuni 1953 Rakvere – 22. september 2013) oli eesti laulja.
Ta lõpetas 1971. aastal Järvakandi Keskkooli.
Juhkov alustas lauljana ansamblis Welled ning Järvakandi Bigbändis Sicana.
Aastatel 1982–1986 oli ta Pärnu ansamblis Keeris laulja, aastatel 1983–1987 orkestri Pärnu liige.
Eesti suursaadik Soomes

Eesti suursaadik Soomes on Eesti volitatud suursaadik Soomes. Suursaadik resideerib Eesti suursaatkonnas Helsingis.
Lucius I

Lucius I oli paavst 253–254. Ta oli 22. paavst.
Lucius I sündis "Liber Pontificalise" 1602 trükitud biograafia järgi Toscanas Luccas ja oli Lucianuse poeg, kuid kirikuloolase Cesare Baronio kommentaari alusel "Liber Pontificalise" samas väljaandes oli ta pärit Roomast ja oli Porphyriuse (Purphirius) poeg. Hiljem on Baronio seisukoht Luciuse päritolu osas kujunenud valitsevaks.
Lucius valiti Rooma piiskopiks (paavstiks) Rooma keiser Galluse kristlaste tagakiusamise ajal 25. juunil 253 ja pagendati seejärel keisri käsul Roomast. Alles pärast Galluse surma augustis 253 lubati Luciusel pöörduda tagasi Rooma.
"Liber Pontificalis" märgib tema ametisseasumise aastana 255 ja ametiaja pikkuseks 3 aastat, 8 kuud ja 3 päeva.
Lucius I ajal jätkus Corneliuse ajal alanud kirikulõhe vastupaavst Novatianusega. Kartaago piiskopi Cyprianuse kirjast järgmisele paavstile Stephanus I-le selgub, et Lucius I lubas tagakiusamiste ajal usust taganenud kristlastel pärast pihti osaleda missal, millele "puhaste" kirikut sooviv Novatianus oli vastu. Traditsiooni järgi ei lubanud Lucius I koos elada mehel ja naisel, kes pole sugulased või abielus ning keelas vaimulikel elada koos diakonissidega. Ta kohustas "Liber Pontificalise" järgi kaht preestrit ja kolme diakonit elama piiskopiga samas majapidamises, et kohustada piiskoppi järgima vooruslikke eluviise. Lucius I sai 2 kirja piiskopilt Cyprianuselt ja  kirja Aleksandria piiskopilt Dionysioselt.
Ta ordineeris 4 presbüterit, 4 diakonit ja 3 piiskoppi.
"Depositio episcoporumi" järgi suri Lucius I 5. märtsil 254 Roomas ja maeti San Callisto katakombides asuvasse paavstide krüpti. "Martyrologium Hieronymianumi" järgi suri ta 4. märtsil. Lucius I suri "Liber Pontificalise" järgi märtrina, kui tal löödi keiser Valerianuse algatatud kristlaste tagakiusamise ajal pea maha. Tema märtrisurma mainib piiskop Cyprianus kirjas Stephanus I-le.
Orazio Marucchi andmetel toodi tema säilmed 8. või 9. sajandil San Silvestro in Capite või Santa Prassede kirikusse, kust need viidi Santa Cecilia in Trastevere kirikusse. Tema pea viidi Roskilde katedraali, kuid nüüd asub see Kopenhaageni püha Ansgari katedraalis.
Luciust austatakse katoliku kirikus ja õigeusu kirikus märtri ja pühakuna. Tema mälestuspäev on 4. märts. Ta on Kopenhaageni, Sjællandi ja Roskilde katedraali patroon.
Jaan Heido

Jaan Heido (26. märts 1880 – 13. juuli 1941 Tartu) oli Eesti sõjaväelane (kapten).
Teenis 2. Üksikus Jalaväepataljonis, vabastati tegevteenistusest 1. juunil 1934.
Rudolf Peets

Rudolf Peets (8. aprill 1893 – 15. august 1991) oli eesti arst ja Eesti aukonsul Marrakechis.
Ta õppis Hugo Treffneri Gümnaasiumis ja 1915. aastal Tartu ülikooli loodusteaduste- ning 1915–1918 ja 1920–1922 (lõpetas) arstiteaduskonnas.
Rudolf Peets osales Esimeses maailmasõjas ja Vabadussõjas, oli 1922–1923 Vigala jaoskonnaarst, 1923–1928 Tallinna linna kooliarst, 1924. aastal Tallinna Linna Poeglaste Humanitaargümnaasiumi õpetaja. Tallinna Eesti Erakliiniku asutajaid. Aastail 1928–1929 elas ta Alžiiris, 1929 asus Marokosse. Alates 1929. aastast oli ta arst, 1934–1935 politseiarst Marrakechis, 1932–1940 samas Eesti aukonsul. 1974. aastal asus ta elama Prantsusmaale.

Isiklikku

Tema abikaasa oli kirjanik Nora Peets, kälimees oli loomaarst ja Tartu Ülikooli veterinaaria õppejõud Karl Taagepera.
Aleksander Reino

Aleksander Reino (sündinud 2. juuni 1911 Peterburi – surma aeg ja koht on teadmata) oli eesti poksija.
Ta isa tuli koos perega Eestisse tagasi 1920. aastal. Ta alustas poksimist 1928. aastal Tartu NMKÜ-s, hiljem poksis ta Tallinna "Kalevis", "Spordis", Tallinna Poksiklubis ja "Gongis".
Reino oli keskkaalus (kuni 72,6 kg) Eesti noorte meister (1931). Ta sai Eesti meistrivõistlustel poolraskekaalus (kuni 79,4 kg) kaks korda II koha (1932 ja 1934). Ta oli poolraskekaalus (kuni 79,4 kg) Eesti meister (1935).
Reino osales ühe korra Eesti–Soome maavõistlustel (1933) ning võitis oma kohtumise punktidega. Ta osales kaks korda Eesti–Läti maavõistlustel (1933 ja 1935) ja võitis mõlemad oma kohtumised punktidega. Ta osales ühe korra Eesti–Leedu maavõistlustel (1935) ja võitis oma kohtumise punktidega.
Reino tegutses hiljem ka poksikohtunikuna.
Gita Kalmet

Gita Kalmet (varem Gita Ränk; sündinud 29. novembril 1959 Tallinnas) on Eesti diplomaat ja endine näitleja.
Gita Kalmet lõpetas 1978. aastal Tallinna 1. Keskkooli ja 1984. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri. Ta on õppinud Eesti Diplomaatide Koolis ja Oxfordi Ülikoolis.
Alates 1993. aastast töötab ta Eesti välisministeeriumis. Aastatel 1999–2002 töötas ta Eesti saatkonnas Pariisis, 2006–2011 oli Eesti suursaadik Hollandis. Ta on ka Eesti alaline esindaja Keemiarelvade Keelustamise Organisatsiooni juures. 
1. augustil 2013 nimetas president Toomas Hendrik Ilves ta erakorraliseks ja täievoliliseks suursaadikuks Kanadas.

Isiklikku

Gita Kalmeti abikaasa on lavastaja ja näitleja Madis Kalmet.
Pojad Henrik ja Karl-Andreas Kalmet lõpetasid 2012. aastal EMTA lavakunstikooli ja töötasid Tallinna Linnateatris.
Boeing 707

Boeing 707 on neljamootoriline reaktiivreisilennuk, mille väljatöötamist alustas Boeing 1950. aastate algul. Kuigi tegemist ei ole esimese regulaarliinilendudele tulnud reaktiivreisilennukiga (see au kuulub De Havilland Cometile), oli see üks esimene edukas reaktiivreisilennuk, mis juhatas reisijatele sisse reaktiivlennukitega lendamise ajastu. 
Boeing 707 põhineb algsel prototüübil 367-80 kutsuti ka "Dach-80", mille alusel riikliku konkursi võitnud Boeing ehitas USA relvajõududele (USAF) tankurlennuki C-135. Boeing 707 kere on viimase omast 15 cm (6 tolli) võrra laiem. Esmalend oktoober 1958.
Algselt oli Boeing 707-l neli turboreaktiivmootorit, kuid hiljem asendati need nelja turboventilaatormootoriga, mis olid vaiksemad, võimsamad ja kütusesäästlikumad. 
Boeing 707 oli USA esimene sarjana ehitatud reaktiivreisilennuk. Lennuk oli tehase ellingutel  1977. aastani. Sõjaväe eriversioonide ehitamine lõppes 1991. aasta mais.
Kuigi USA suuremate lennukompaniide  lennuliinidel Boeing 707 enam ei ole, on see veel kasutusel väiksemates lennukompaniides teistes riikides. 
Esimesed kaks USA presidendilennukit olid Boeing 707 baasil eritellimusel ehitatud lennukit.
Kaelustihend

Kaelustihend on tihend, mida kasutatakse nii õli kui plastse määrdeainega määritud laagerdustes. Kaelustihend koosneb bensiini- ja õlikindlast kummist valmistatud kerest, L- ristlõikega terasrõnga kujulisest sarrusest ja rõngasvedrust. Sarrus teeb tihendi kere jäigaks. Rõngasvedru deformeerib kaelustihendi keskosa nii, et tekib võlli tihedalt haarav 0,4...0,6 mm laiusega huul. Kaelustihendeid kasutatakse saastatud, näiteks tolmuses keskkonnas.
Et õli tihendile hästi ligi pääseks, asetatakse ta tavaliselt nii, et põhihuul oleks suunatud kere sisse.
Kui laagritesse pressitakse määret, võib seal tekkida väga suur surve. Et mitte rikkuda kaelustihendit, pööratakse huul sel juhul väljapoole. Surve tõustes lükkab määre tihendi huule laiali ja liigne määre pääseb selle ja võlli vahelt välja.
Kõrge õlitaseme korral pannakse kõrvuti kaks kaelustihendit. Väga tolmuse keskkonna puhul toimitakse niisamuti või siis kasutatakse tolmuhuulega tihendit. Vaba ruum tihendi põhi- ja tolmuhuule vahel täidetakse koostamisel plastse määrde, näiteks tavotiga.
Assotsiatiivsus

Assotsiatiivsus ehk ühenduvus on binaarse tehte omadus: tehet * nimetatakse assotsiatiivseks, kui iga x, y ja z korral (x * y) * z = x * (y * z). Sellise omadusega tehet nimetatakse assotsiatiivseks tehteks. Mõiste on üldistatav ka n-aarse tehte juhule.
Assotsiatiivsuse mõiste on üldistatav ka osalistele tehetele.
Termini võttis kasutusele William Rowan Hamilton 1853. aastal.