google/wiki40b huggingface dataset:
Tšetšeeni Vabariigi lipp

Tšetšeeni Vabariigi lipp on Venemaa Föderatsiooni kuuluva Tšetšeeni Vabariigi lipp.
Lipu kinnitas 25. mail 2004 Tšetšeenia Riiginõukogu ja 22. juunil 2004 Tšetšeeni Vabariigi president. Uus riiklik sümboolika, sealhulgas ka lipp, võeti ametlikult kasutusele 18. augustil 2004.
8. septembril 2003 teatas Ahmad Kadõrov pressikonverentsil, et peagi võetakse kasutusele uus riiklik sümboolika. Lamav hunt olevat vastuolus islami traditsiooniga. 19. novembril 2003 otsustas Tšetšeenia Riiginõukogu kuulutada välja uue puna-valge-rohelise lipu (ning vapi ja hümni) kavandi konkursi. Detsembris 2003 teatas Riiginõukogu asepresident, Tšetšeenia riikliku sümboolika töögrupi juht Danilbek Tamkajev, et töö kavanditega on lõppenud ning lipuvärvideks saavad punane ja roheline. Valgel ei olevat tšetšeenide ajaloo, kommete ja traditsioonidega mingit pistmist. Punane olevat tšetšeenide sajanditepikkune lipuvärv ning roheline sümbioliseerib islamit. Hiljem kinnitati siiski valge värviga lipp.
Uut lippu kasutab põhiliselt valitsus. Opositsioon kasutab põhiliselt vanu lippe. Tšetšeeni Vabariigi varasem lipp on sarnane Itškeeria Tšetšeeni Vabariigi lipuga.

Lipu kirjeldus

Tšetšeenia Vabariigi lipp on ristkülikukujuline kangas, millel on kaks põhivärvi – roheline ja punane. Neid lahutab kitsas valge riba. Lipu vardapoolses servas on valge kuldse rahvusliku ornamendiga kaunistatud laid. Rohelise välja kõrgus on 65 cm, valge 10 cm ning punane 35 cm. Valge vertikaalse laiu laius on 15 cm.
Lipu laiuse ja pikkuse suhe on 2:3.

Tõlgendus

Kuldne rahvuslik ornamentika sümboliseerib ajaloolist ja eripärast tšetšeeni rahvust. Roheline on islami sümbol. Punane on sõltumatuse eest valatud vere või süütute tšetšeenide valatud vere sümbol. Valged laiud sümboliseerivad teed helgesse tulevikku või puhtust.

Tšetšeeni Vabariigi lipp 1999–2004

Tšetšeeni Vabariigi varasem lipp ning ühtlasi Itškeeria Tšetšeeni Vabariigi Vene-meelse opositsiooni lipp oli roheline kangas punase, valge, punase ja rohelise horisontaalse triibuga alumises osas. Proportsioonid olid 3:5.
Kreeka vapp

Kreeka vapp (kreeka Εθνόσημο της Ελλάδας) on Kreeka riigivapp. See on praegusel kujul kasutuses 7. juunist 1975.
Helesinisel vapikilbil on Kreeka lipult tuntud valge rist. Vapikilpi ümbritseb loorberipärg. Vapi sümboolika määrati kindlaks 1822. aastal, kuid ajaloo jooksul on kujundust korduvalt muudetud.
Kolga luited

Kolga luited on luited Pärnu maakonnas Maade ja Rammuka küla alal Kolga oja mõlemal kaldal. Luited jäävad Kolga looduskaitseala piiridesse.
Luited pärinevad Litoriinamere perioodist.
Olkiluoto

Olkiluoto on rannikulähedane saar Põhjalahes Soome edelaosas Rauma lähedal Eurajoe suudmes.
Saar on umbes 2,5 km lai ja 6 km pikk. Saart ühendab mandriga sild.
Saarel asub Olkiluoto tuumaelektrijaam. Selle kaks esimest reaktorit ühendati elektrivõrku septembris 1978 ja veebruaris 1980. Kolmandat reaktorit hakati ehitama 2005. aastal, kuid valmimistähtaega on juba aastaid edasi lükatud. 2019. aasta märtsis sai Olkiluoto 3 kuni 2038. aasta lõpuni kehtiva riikliku kasutusloa. Praeguse kava järgi hakkab tuumaelektrijaama uusim osa elektrit tootma 2020. aasta alguses. 
Lisaks on saarel tuuleelektrijaam ja sadam.
Bourg-en-Bresse

Transpordiühendus

Linna teenindavad kaks kiirteed, mis ühendavad Lyoni ja Dijoniga, piirkonna lähimate majandus- ja kultuurielu keskustega. Kesklinnas asuv raudteejaam on ka Prantsuse kiirrongide (TGV) peatuseks. Lisaks ühendusele Lyoniga läbib seda jaama ka Pariisi–Genfi liin. Linna ühistransport koosneb 8 liinist ja neid korraldab ettevõte CarPostal. Linna lähedal asub Bourg-Ceyzériati lennuplats, mida kasutatakse ka õhuspordialade harjutuskohana. Viimane asub Jasseroni vallas, 5 kilomeetrit linnast.
2008. aastast on linnapea Jean-François Debat.
Linn sai oma praeguse nime 31. märtsil 1955, kui nimele "Bourg" lisati eristamiseks nimeosa "en Bresse".

Õppeasutused

Bourg-en-Bresse'i linnas on neli riigikolledžit (Brou, le Revermont, Victoire Daubié ja Thomas Riboud) ning kolm erakolledžit (Saint-Pierre, Saint-Joseph ja Jeanne d'Arc). Gümnaasiumidest on Lalande 1200 õpilasega, Carriat 2500 õpilasega ja Edgar-Quinet' nimeline 1500 õpilasega üldharidusasutus. Lisaks asuvad veel linnas kaks kutsekooliː Gabriel Voisini nimeline (1100 õpilasega) ja Marcel Pardé nimeline (1100 õpilasega). Linnast veidi eemal asub Sardières'i põllumajandusõppeasutus 700 õpilasega.
Samuti asub linnas õppeasutus, mis on mõeldud noorte kurtide õpetamiseks (Institut des Jeunes Sourds St Joseph).
Luuküla kalmistu

Luuküla kalmistu (ka Luuküla uus kalmistu) on kalmistu Luukülas. 20. sajandi alguse haldusjaotuse järgi oli see Rämeda vallas Oudova maakonnas Peterburi kubermangus, tänapäevase haldusjaotuse järgi on see Samolva vallas Oudova rajoonis Pihkva oblastis Venemaal.
Luuküla on üks vanemaid eesti asunike külasid Venemaal, mis pärimuse järgi asustati Suure Põhjasõja ajal. Arvatavasti oli külas algusest peale olemas kalmistu, mis tõenäoliselt paiknes küla sees. Arvatavasti asutati ka siin pärast keisrinna Katariina II 1772. aasta ukaasi uus kalmistu külast kaugemale. Seega oli olemas nii Luuküla vana kui ka uus kalmistu. Ka 2013. aastal kohalikult elanikult saadud teate järgi oli külas olnud pärimus, et seal on olnud ka vana kalmistu.
Kiriklikult oli Luuküla enne 1920. aastat otse Räpina kihelkonna koosseisus, nagu ka selle kalmistu. 2013. aasta teate järgi maeti siia viimati umbes 1960. aastatel.
The Day I Shot Cupid

"The Day I Shot Cupid" ehk täieliku pealkirjaga "The Day I Shot Cupid: Hello, My Name Is Jennifer Love Hewitt and I'm a Love-aholic" on laulja Jennifer Love Hewitti 2010. aastal ilmunud debüütraamat.
Raamat kirjeldab autori kohtamiskogemusi ja annab nõuandeid kohtamiste kohta. Raamat jõudis New York Timesi bestsellerite nimekirja.
II Eesti naiste tantsupidu

II Eesti Naiste Tantsupidu on tantsupidu, mis toimus 12. juunil 2016 Jõgeva linna staadionil. Etendus kandis pealkirja "MeheLugu".
Tantsupeol osales ligi 4000 tantsijat.  
Peo korraldas Folklooriselts Jõgevahe Pere ja selle lavastas Ülo Luht. Peo muusikajuht oli Toomas Lunge ja tekstide autorid olid Ülo Luht, Airi Rütter, Jaanus Randma ja Heiki Vilep. 
Kokku toimus kolm etendust: peaproov-etendus kell 11 ja kontsertetendused kell 15 ja kell 19.
Haiti voodoo

Haiti voodoo ((hääldus vuuduu); ka vodun või vodoun, vudu jm) on sünkretistlik religioon, mida praktiseeritakse peamiselt Haitil ja Haiti diasporaas. Praktiseerijaid kutsutakse "vodouistideks" (prantsuse päraselt ka vodouisantideks) või "vaimude teenriteks" (Haiti kreoolkeeles: sèvitè).
Vodouistid usuvad, et on üks peamine looja-jumal, keda kutsutakse Bondye ("Bondye" on tõenäoliselt tuletatud prantsuskeelsest terminist Bon Dieu – otsetõlkes "hea jumal"). Kuid kuna Bondye ei interakteeru inimeste maailmaga siis vodouistid kummardavad erinevaid Bondye alluvusse kuuluvaid vaime ehk loa'sid. Iga vaim ehk loa esindab mingit teatud aspekti inimeste elus.
Et tavaelus paremini toime tulla, kultiveerivad vodouistid loadega häid isiklikke suhteid, tehes neile annetusi, luues altareid ja muid pühendusega objekte. Tähtsad on ka tseremooniad, milles kasutatakse laulu, tantsu, muusikat ja esineb ka vaimude poolt seestumisi.
Haiti vudu on alguse saanud 18. sajandil prantslaste asutatud orjakolooniates Saint-Domingue'is (Haitil), kus orjastatud aafriklaste enda religiooni suruti aktiivselt maha ning neid sunniti üle võtma kristlust. Tänapäevane vudu on lähedaselt seotud ja välja kasvanud Lääne-Aafrika vodunist. Vudu sisaldab ka teiste Aafrika rahvaste sümboleid-elemente, näiteks jorubadelt ja bakongodelt; samuti Taíno religioonist, ja on ka elemente Euroopa vaimsest kultuurist – Rooma katoliiklusest, Euroopa müstitsismist, vabamüürlusest ja teistest.

Nimed ja etümoloogia

Vodou on Haiti kreoolkeelne sõna, mis varem viitas ainult väiksemale kogumile Haiti rituaalidele. See tuleneb ayizokeelsest sõnast, mis tähendab müstilisi jõude, mis valitsevad maailma ja ka neid, kes selles asuvad, kuid ka mitmeid kunstilisi vorme, mis toimivad nn voodoo energiate abil. Haitil kasutavad voodoo praktiseerijad nimetust vodou, kui viitavad Haiti religioonile üldiselt. Tavaline on ka see, et voodoo praktiseerijad kasutavad enda kohta väljendit "need, kes teenivad vaime" (sèvitè) rituaalsetes tseremooniates osalemisega, mida kutsutakse "loa'le pühendatud teenistusteks" (sèvis loa) või "Aafrika teenistusteks" (sèvis gineh). Neid nimetusi (kreoolkeelseid) võidakse kasutada märkimaks ka tervet Haiti voodoo usundid üldiselt.
Argentina Katoliiklik Ülikool

Argentina Katoliiklik Ülikool (hispaania keeles Pontificia Universidad Católica Argentina) on eraülikool Argentinas mitmes linnas. Ülikooli peahoone asub Buenos Aireses.
Ülikool asutati 1958.
Ülikoolis õpib üle 18 000 üliõpilase.
Johan Huizinga

Elu

Johan Huizinga sündis 7. detsembril 1872 Groningeni ülikooli füsioloogiaprofessori perekonnas. Ta astus 1891 samasse ülikooli õppima hollandi filoloogiat, keskendudes peatselt võrdlevale keeleteadusele ja orientalistikale. 1897. aastal kaitses ta doktoritöö, mis käsitles vanaindia näitekirjandust. Seejärel töötas ta kooliõpetajana Haarlemis, kuni valiti 1905. aastal Groningeni ülikooli Hollandi ja üldajaloo professoriks. 1914. aastal pälvis ta üldajaloo ja ajaloolise geograafia professuuri Leideni ülikoolis, kuhu ta jäi oma akadeemilise karjääri lõpuni 1942. aastal, mil Saksa okupatsiooni käigus ülikool suleti ja Huizinga arreteeriti. Pärast lühikest vangistust saadeti Huizinga pagendusse De Steegi linnakesse, kus ta 1. veebruaril 1945 suri.

Looming

Huizinga kõige tuntum teos on 1919. aastal ilmunud hiliskeskaja Euroopa kultuuriajaloole pühendatud uurimus "Herfsttij der Middeleeuwen: Studie over levens- en gedachtenvormen der veertiende en vijftiende eeuw in Frankrijk en de Nederlanden" ("Keskaja sügis: uurimus 14.–15. sajandi elu- ning mõttevormidest Prantsusmaal ja Madalmaades"). Selles on antud paeluv sissevaade hiliskeskaja mõttemaailma ja tõstatatud teemasid, mis kujundasid oluliselt kultuuriajaloo arengusuundi 20. sajandil. Teine Huizinga peateos on "Homo ludens. Proeve eener bepaling van het spel-element der cultuur" ("Mängiv inimene. Kultuuri mänguelemendi määratlemise katse", 1938). Nendele lisaks kirjutas Huizinga veel mitu ajaloolist uurimust, sealhulgas raamatu Rotterdami Erasmusest (1924), ning mõned ühiskonnakriitilised esseekogumikud, sh "In de schaduwen van morgen. Een diagnose van het geestelijk lijden van onze tijd" ("Homse varjus. Meie ajastu vaimse haiguse diagnoos", 1935).
Kohtukoda

Kohtukoja koosseis 1940. aastal

1940. aastal kuulusid Kohtukoja koosseisu esimees Jaak Reichmann, abiesimees Hendrik Vahtramäe, kriminaalosakonna esimees Gustav Kromel, Alfons Hinzer, Oskar Ordlik, tsiviilosakonna esimees Friedrich Niggol, Hans Tiik, Johannes Pirn, Hans Siimer, Edgar Schwarts, Walter Pezold ja Ervin Märits.
Kohtukoja prokurör oli Gustav Avald.
Stoltingi torn

Stoltingi torn (varem ka Stoltynk) on Tallinna linnamüüri kaitserajatiste hulka kuuluv torn. Tänapäeval on selle aadress Pikk tänav 68.
Stoltingist ühele poole jääb linnamüüris Hattorpe-tagune torn, teisel pool on Paks Margareeta ja Suur Rannavärav.
1410. aastal mainis Tallinna tornipealike loend kedagi Stoltynki-nimelist. Sellest sai torn kunagise hüüdnime Väike Uhke (keskalamsaksa stolt ja saksa Stolz 'uhkus').
Stoltingi torn oli Tallinna sadama esimene kaitsetorn ning sellena ilmselt osa Margareti müürist. 1340–55 ehitati selle kõrvale veelgi kõrgem Suure Rannavärava väravatorn.
19. sajandi keskpaigast saati on teateid Stoltingi tornis nähtud kummitusest.
1996. aastal otsustas Tallinna volikogu taotleda Pikk 68 hoone koos 450 m² suuruse krundiga linna omandisse, sealhulgas Stoltingi torn koos piirnevate linnamüüri lõikudega. 1998. aasta sügisel esitati aga Kesklinna halduskogu maakomisjonile taotlus krundi erastamiseks, kuna Erastamisagentuur oli vahepeal hoone maha müünud.
Linnapea Ivi Eenmaa: "Pikk 68 kinnistu torn ja linnamüür olid eravalduses ja kuulusid teiste hoonetega ühte kinnistusse juba enne 1940. aastat. Muidu on kogu Tallinna linnamüür linna oma."
Torni omanikuks sai õpikukirjastus Avita, kes ostis ära torni eelmise omaniku, nõukogude ajal kataloogi- ja perfokaarte tootnud eksperimentaalkombinaadi Bit järeltulija AS BIT. 
Et kinnistu ei olnud omaniku nimel, tekkis raskusi torni ja linnamüüri renoveerimisel. "Pikk 68 kinnistu torn ja linnamüür olid eravalduses ja kuulusid teiste hoonetega ühte kinnistusse juba enne 1940. aastat," nentis tollane Tallinna linnapea Ivi Eenmaa. "Muidu on kogu Tallinna linnamüür linna oma."

Torni lagunemisoht ja kindlustamine

1960. aastate lõpust olid tornis eksperimentaalkombinaadi Bit klubiruumid, mille juurde alumisele korrusele ehitati ka saun. 1999. aastani arvati, et linnamüüri all on tugev paelava. Tallinna muinsuskaitseameti tellimusel 1998. aastast linnamüüri tehnilise ülevaatusega tegelev Heino Uuetalu inseneribüroo leidis aga, et osa Paksu Margareeta ja Stoltingi torni alusest müürist on ehitatud liivakivile ning saunal oli tornialusele pinnasele aastatepikkune hävitav mõju.
1999. aasta novembris kirjutas Heino Uuetalu eksperthinnangus: "Torni alune liivakivi on murenenud ja välja uhutud ligi 1/3 ulatuses torni perimeetrist. Väljauhte kõrgus ulatub kohati kuni 1,0 meetrini. Liivakivi murenemine ja välja uhtumine on toimunud pikaajaliselt ca 20 aasta jooksul fekaalvete või veetorustiku lekke tõttu. /---/ Stoltingi torni aluse mittekindlustamisel võivad toimuda suureulatuslikud vajumised, millele järgneb torni häving."
Et müüri vundamenti kattev pinnas oli püssirohukeldri tagant ära võetud, hakkas ilmastik liivakivi murendama. Torni kindlustustööde käigus tõsteti pinnas tagasi ja kaeti taimestikuga.
MD5

Ajalaugu

MD5 lõi 1991. aastal Ronald Rivest, et asendada varasem räsifunktsioon MD4.
1996. aastal leiti viga MD5 disainis. Kuigi tol ajal ei peetud seda saatuslikuks, soovitasid krüptograafid teiste räsifunktsioonide kasutamist, näiteks SHA-1, milles hiljem avastati samuti vigu.
2004. aastal näidati, et MD5 ei ole kollisioonikindel, mis tõttu see ei sobi SSL sertifikaatide ega digiallkirjade loomiseks. Samal aastal leiti MD5s veelgi suuremaid vigu, mis seadis algoritmi turvalisuse küsimärgi alla, kui professor Wangi töörühm kirjeldas, kuidas luua failide paar, millel on sama MD5 kontrollsumma.

Kasutusalad

MD5 on juba pikemat aega olnud laialt kasutusel tarkvaramaailmas, kus seda kasutatakse failide tervikluse kontrollimiseks, sest failide transpordil võib osa failist kaduma minna.

Näited

MD5 räsi pikkus on alati 128 bitti mistahes suurusega sisendi puhul. Tavaliselt kujutatakse MD5 räsisid 32 kuueteistkümnendsüsteemi numbriga. Järgnevad sisendid on ASCII kujul:

MD5("Kui Arno isaga koolimajja jõudis, olid tunnid juba alanud") =
26aada48a686c4cb16e294ecd4fdaf6c
Isegi väike muudatus muudab räsi täielikult.

MD5("Kui Arno isaga koolimajja jõudis, olid tunnid juba alanud.") =
74b9efe7c90c35e08e84e6c9eca590a9
Ka tühja sisendi jaoks on olemas räsi.

MD5("") = 
d41d8cd98f00b204e9800998ecf8427e
Valgetähe teenetemärk

Valgetähe teenetemärk on Eesti teenetemärk. 
Valgetähe teenetemärgi asutas Konstantin Päts 7. oktoobril 1936 Eesti rahva vabadusvõitluse mälestamiseks. 
Teenetemärgi kavandi autor oli Paul Luhtein.
Pärast taasiseseisvumist antakse Valgetähe teenetemärki riigiteenistuses või kohaliku omavalitsuse teenistuses olevatele isikutele, samuti majanduse, hariduse, teaduse, kultuuri või spordi alal osutatud või muude üldkasulike teenete ning saavutuste tunnustamiseks.

Riiklike teenetemärkide kooskõla kehtiva põhiseadusega

Riiklike teenetemärkide asutamise ja erateenetemärkide muutmisega riiklikeks teenetemärkideks puhul tekkis küsimus, kuivõrd on see kooskõlas kehtiva põhiseadusega, mis keelas autähtede ja aumärkide andmise oma kodanikele, välja arvatud kaitseväelastele sõja ajal (§ 7). Kohtuminister Johan Müller väitis seaduse seletuskirjas, et 7. paragrahvi tuleb vaadelda seoses eelmise (6.) paragrahviga, mille järgi kõik Eesti kodanikud on seaduse ees ühetaolised ning seisusi ja seisuslikke tiitleid ei ole. Kuna aga asutatavate teenetemärkide omanikel, erinevalt endiste Vene aumärkide kavaleridest, ei ole seisuslikke eesõigusi, nagu ka mälestusmärkide, audiplomite ja tänukirjade omanikel, ei riiva nende asutamine kodanike ühetaolisuse põhimõtet.
Ivar Puura

Ivar Puura (23. aprill 1961 Rakvere – 20. juuli 2012 Tartu) oli eesti geoloog (paleontoloog).
Ta lõpetas 1983. aastal Tartu Riikliku Ülikooli geoloogia ja geoloogilise kaardistamise erialal. Filosoofiadoktor (Ph.D) 1996. aastal Uppsala Ülikoolist ajaloolise geoloogia ja paleontoloogia alal.
Ta on muu hulgas uurinud selgrootute paleontoloogiat ja kivististe mineraalset koostist.
1997. aastast oli ta Eesti Looduseuurijate Seltsi teoreetilise bioloogia sektsiooni esimees.
Aastast 1998 Eesti Teaduste Akadeemia Looduskaitse Komisjoni liige, aastast 2009 Eesti TA Fülogeneetika ja Süstemaatika komisjoni liige.

Pere

Ta oli geoloog Väino Puura poeg ja Erik Puura vend.
Valencia ülikool

Valencia ülikool (hispaania keeles Universitat de València) on ülikool Hispaanias Valencias.
Ülikool asutati 1499.
Ülikoolis õpib üle 65 000 üliõpilase.
Vana-Vigala raamatukogu

Vana-Vigala raamatukogu on avalik raamatukogu Raplamaal Märjamaa vallas Vana-Vigalas, see tegutseb Vigala raudteejaama hoones.
Kalle Muuli

Kalle Muuli (sündinud 10. jaanuaril 1958 Tapal) on eesti ajakirjanik ja luuletaja. Ta oli XIII Riigikogu liige 9. aprillist 2015 kuni 12. juunini 2017.

Haridus

Kalle Muuli lõpetas 1976. aastal Puurmani Keskkooli. Aastatel 1976–1977 õppis ta Eesti Põllumajandusakadeemias veterinaariat. Aastatel 1981–1988 õppis ta Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas, kuid ülikool jäi lõpetamata.

Töö

Ta on töötanud puusepana, ajakirjade Pioneer ning Kultuur ja Elu toimetajana. Aastatel 1989–1993 oli ta Postimehe reporter, aastatel 1994–1995 ajalehe Rahva Hääl peatoimetaja asetäitja ning 1995–2000 Eesti Päevalehe peatoimetaja. Seejärel töötas ta 11 aastat taas Postimehes mitmes ametis: uudistetoimetuse juhatajana, arvamustoimetuse juhatajana, peatoimetaja asetäitjana ja päevatoimetajana.
Augustist 2012 suveni 2015 oli ta Õpetajate Lehe peatoimetaja. Septembrist 2017 töötab Muuli keskkonnaministri nõunikuna. 
Kalle Muuli on teinud Kuku Raadios saadet "Keskpäevatund" ja Raadio 2-s saadet "Olukorrast riigis". 2014. aasta lõpust kuni 4. septembrini 2016 tegi ta koos Anvar Samostiga Raadio Kukus saadet "Muuli ja Samost".

Poliitikutee

Aastatel 1984–1989 kuulus Kalle Muuli NLKP-sse. Seejärel oli ta Eesti Kongressi liige.
27. novembril 2014 teatas Kalle Muuli telekanali TV3 vestlussaates "Kolmeraudne", et suundub poliitikasse ja kandideerib 2015. aasta Riigikogu valimistel Isamaa ja Res Publica Liidu nimekirjas. Erakonnaga Muuli esialgu liituda ei kavatsenud. Samuti otsustas ta kuni valimistulemuste selgumiseni jätkata tööd Õpetajate Lehe peatoimetajana, kuid loobus saate "Olukorrast riigis" juhtimisest. Ta sai Tartu linnas 1196 häält, kuid valituks ei osutunud. Küll aga sai ta Riigikogu liikmeks Margus Tsahkna asendusliikmena. 10. aprillil 2015 astus ta IRL-i liikmeks.

Teoseid

Ta on avaldanud luulekogud "Sajus" (1986) ja "Klaasi tumeduses" (1991) ning ajalooraamatud "Isamaa tagatuba. Mart Laari valitsus 1992–1994" (2012) ja "Vabariigi sünnimärgid: varjatud murdehetki Eesti poliitikas 1987–2007" (2013). Aastal 2014 ilmus raamat Reformierakonna ajaloost ("Kodanike riik. Reformierakond loomisest kuni tänapäevani"). Novembris 2017 ilmus Helen Sulega kahasse kirjutatud Kaia Kanepi elulooraamat "Reketiga tüdruk. Kaia Kanepi teekond Ameerika mägedel".
Pliocercus

Levila

Neid madusid võib kohata Lõuna-Ameerika põhjaosas, Kesk-Ameerikas ja Mehhikos.
Maie Remmel

Maie Remmel (aastatel 1969–1976 Maie Valt) (sündinud 20. mail 1940 Tallinnas) on eesti bioloog, teadusajaloolane ja kultuuriloolane, pedagoogikateoreetik ja luuletaja.
Remmel on uurinud Karl Ernst von Baeri pärandit. Tema algatusel asutati raamatusari "Folia Baeriana", tal on olulisi teeneid Baeri-uurimise intensiivistumisel Eestis, sealhulgas Baeri muuseumi rajamisel Tartusse. Ta algatas eesti teadusfilosoofias Baeri ja Darwini paradigmade vastandlikkuse uurimise.

Elulugu

Maie Remmel on talupidaja tütar.
1958. aastal lõpetas Remmel Tallinna 7. Keskkooli. Ta õppis Tartu Riiklikus Ülikoolis 1958–1960 eesti filoloogiat, 1960–1965 arstiteadust ja lõpetas 1969 Tartu Riikliku Ülikooli bioloogina. 1974. aastal kaitses ta Moskvas NSVL TA MI juures bioloogiakandidaadi kraadi väitekirjaga "Бэр и дарвинизм (анализ некоторых аспектов дискуссии между К. Бэром и представителями раннего дарвинизма)" ("Baer ja darvinism: Baeri ja varase darvinismi esindajate vahelise diskussiooni mõningate aspektide analüüs"). Esitanud eelkaitsmisele doktoriväitekirja teadusajaloo alalt (1991) "Глубинные информационные модели науки" ("Teaduse süvainfomudelid").
1970–1975 oli Maie Remmel ZBI teadur, 1975–1976 Eesti NSV Teaduste Akadeemia Teaduslikus Raamatukogus vanembibliograaf ja toimetaja, 1976–1979 MI nooremteadur, 1979–1981 vanemteadur, 1982–1991 Ajaloo Instituudi vanemteadur, hiljem ajutine lepinguline töötaja.

Teadustöö

Maie Remmeli põhilised uurimisvaldkonnad on olnud Karl Ernst von Baeri paradigmaatiline panus bioloogiasse, materialistliku maailmapildi teke Karjala kaljujoonistes, Tartu Ülikooli osa 19. sajandi teadusrevolutsioonis ning teaduse ja hariduse arengu filosoofilised teemad. Ta on rakendanud esimesena Eestis teadusmeetrilise siseanalüüsi meetodit ning esitanud üldhariduse reformikava teadusmetodoloogilised alused. Remmel on avaldanud üle 50 teadustrükise ja luulekogusid.
Güby vald

Güby vald (taani keeles Gyby) on vald Saksamaal Schleswig-Holsteini liidumaal Rendsburg-Eckernförde kreisis Schlei-Ostsee maakonnas Schlei lõunakaldal Große Breite ääres, umbes 8 km Schleswigist ida pool.
Geograafilised koordinaadid on 54°29' N, 09°40' E.
Valla pindala on 11,89 km² (Schlei maakonna kodulehe andmetel 11,95 km²).
Elanike arv oli 714 (31. detsember 2012) ja 842 (30. juuni 2005). Schlei maakonna kodulehe andmetel oli elanike arv 31. märtsi 2012 seisuga 857. Rahvastiku tihedus oli 60 in/km².

Haldus

vallaesinduses on 12 kohta. Pärast 2006. aasta kohalikke valimisi on Kristlik-Demokraatlikul Liidul 6 kohta, Saksamaa Sotsiaaldemokraatlikul Parteil 2 kohta, Güby Aktiivsel Valijateühendusel (Aktive Wählergemeinschaft Güby) 2 kohta, Rohelistel 1 koht ja Güby Vabal Valijateühendusel (Freie Wählergemeinschaft Güby) 1 koht.
Vallavanem (Bürgermeister) on Manfred Pohl (SPD). Varem oli vallavanem Heinz Meggers (Kristlik-Demokraatlik Liit).

Asulastik

Valla asulad on Güby, Ahrensberg-Louisenlund, Esprehm ja Wolfskrug.

Majandus

Tähtsateks majandusharudeks on saanud veesport ja turism.

Liiklus

Valda läbib maantee B 76, mis viib Schleswigist Eckernfördesse.

Teenindus

Algkool, lasteaiad, arstid, apteek, hoiukassa ja spordiühing on naabervallas Fleckebys.

Turism

Louisenburgi lähedal Schlei ääres on golfirada.
Saab tegeleda ratsutamise ja veespordiga. On matka- ja jalgrattaradu.

Louisenlundi mõis

Klassitsistlik Louisenlundi loss Schlei Große Breite ääres paikneb suures inglise pargis. See ehitati 1772–1776 Karl von Hessen-Kasseli suveresidentsiks. Arhitekt Hermann von Motz laiendas seda 1790. aasta paiku tunduvalt ning ehitas juurde muuhulgas kasvuhoone. Praeguse väljanägemise sai loss Schleswig-Holstein-Sonderburg-Glücksburgi hertsogite ajal.
Tänapäeval töötab Louisenlundi lossis internaatkool Stiftung Louisenlund, mis asutati 1949 riiklikult tunnustatud gümnaasiumina. Sealt pärineb tuntud purjetajaid. Koolis õpib umbes 350 õpilast. See on üks Saksamaa suuremaid internaatkoole.
Hoolimata arvukatest ümberehitustest on ka siseruumides säilinud eripärasid, nagu näiteks krohvlaed härrastemajas.

Mõisavalitseja maja

Mõisast lääne pool on säilinud 17. sajandist pärit mõisavalitseja talu jäänused koos kõrvalhoonetega 18. sajandist.

Kultuur

Vallas tegutsevad vabatahtlik tuletõrjeühing muusikarühmaga, Saksa Punane Rist, pensionäride ring, küttide gild ja küttide ühing.

Kirik

Güby vald kuulub Koseli kihelkonda.