google/wiki40b huggingface dataset:
Buffalo Pauluse kogudus

Buffalo Pauluse kogudus (inglise keeles Estonian St. Paul Evangelical Lutheran Church in Buffalo, New York) oli Eesti Evangeeliumi Luteriusu Kiriku kogudus, mis tegutseb New Yorgi osariigis Buffalos. Kogudus kuulus enne 2013. aastat USA Chicago praostkonda ja seejärel USA praostkonda.
Kogudus asutati 1952. 1950. aastatel oli koguduses 400 liiget. 1980. aastatel langes liikmete arv 90-ni. 
2014 oli koguduse esimees Edgar Zirna.
Aivar Ruukel

Aivar Ruukel (sündinud 24. märtsil 1967) on eesti loodusturismi ettevõtja.
Ta lõpetas 1985. aastal Vändra Keskkooli ja 2009. aastal Eesti Maaülikooli põllumajandus- ja keskkonnainstituudi loodusturismi erialal. 2011. aastal kaitses ta samas magistrikraadi tööga "Internetis reisimuljete jagajate veebikasutuse muster Eesti rahvusparkide väliskülastajate näitel".
Ta tegutseb turismiettevõtjana Soomaa rahvuspargis.
Ta kandideeris 2007. aastal Riigikogu valimistel Erakonna Eestimaa Rohelised ridades ning sai 251 häält, kuid valituks ei osutunud.
Ta on MTÜ Eesti loodusturismi ühingu asutajaliige ja Elurikkuse Erakonna üks asutajaid.
Lijiawan

Lijiawan on asula Hiinas Guizhou provintsis Zunyi linnas. Geograafilised koordinaadid on 27°52' N, 106°58' E.
Elanike arv on umbes 34 350.
Seal on kivisöekaevandus, mida kasutab Zunyi vangla (laogai).
Baškiirid

Baškiirid (endanimetus башҡорттар) on turgi rahvas, kelle peamine asuala on Venemaal Uuralite lõunaosas Baškortostanis ja naaberaladel. Kõnelevad turgi keelte kõptšaki-bulgaari rühma kuuluvat baškiiri keelt, paljud baškiirid peavad emakeeleks tatari keelt.
Baškiiride hulgas on levinud sunniitlik islam.

Ajalugu

Baškiiride elualad allusid keskajal Kuldhordile ja seejärel selle järglasriikide valitsejatele: Kaasani khaanile, Nogai khaanile ja Siberi khaanile. Läänepoolsed alad allutati 1555. aastal Moskva tsaarile.
Aastatel 1735–1741 toimus baškiiridel ülestõus Kusyumi juhtimisel, millest ellujäänud osavõtnud ja noorukid saadeti Balti kubermangudesse maa- ja merevägedesse. Baškiirid osalesid ka Salavat Julajevi juhtimisel Jemeljan Pugatšovi ülestõusus (1773–1774).
Heinrich Christian Metzhold

Heinrich Christian Metzhold (8. detsember 1676 Dannheim – 13. juuli/24. juuli 1730 Pärnu) oli Eesti vaimulik.
Metzhold sündis Dannheimis (praeguse haldusjaotuse järgi Ilm-Kreisis Tüüringi liidumaal). Immatrikuleerus 16. juulil 1700 Academia Gustavo-Carolinasse (Pärnu ülikooli).
Oli aastatel 1701–1710 Saaremaa Jaani koguduse õpetaja. Aastatel 1711–1730 oli ta Audru Püha Risti koguduse õpetaja, hooldades aastatel 1713–1722 vikaarina Pärnu-Jakobi kogudust ja aastal 1719 Tõstamaa Maarja kogudust.

Isiklikku

Tema vend Johann Quirinius Metzhold oli Kuressaare Laurentiuse koguduse õpetaja ja Saaremaa superintendent.
Cassi maakond (Indiana)

Ajalugu

Cassi maakond moodustati 18. detsembril 1829 Carrolli maakonna osast. Maakond sai nime Michigani kuberneri Lewis Cassi järgi.

Kliima

Madalaim kuu keskmine õhutetemperatuur on jaanuaris −10 °C ja kõrgeim juulis 29 °C. Madalaim temperatuur on mõõdetud 1985. aasta jaanuaris −31 °C ja kõrgeim temperatuur 1988. aasta juunis 40 °C. Keskmine kuu sademete hulk varieerub veebruari 39 mm ja juuni 99 mm vahel.
Cērtene mõis

Cērtene mõis (saksa keeles Zehrten, läti keeles Cērtenes muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Smiltene kihelkonnas. Praegu asub mõisasüda Lätis Smiltene piirkonnas Branti vallas Vidzemes.

Mõisa suurus

Bienenstammi andmetel oli Ikšele mõisa ja Cērtene mõisa kogusuurus 1816. aastal seitse adramaad, neile allusid 185 mees- ja 220 naishinge.
1920. aasta agraarreformi eel kuulus Cērtene mõisale 565 hektarit maad.
Kalle Aedviir

Kalle Aedviir (sündinud 12. juulil  1943) on eesti alpinist. 
Alpiklubi Firn kodulehe andmetel on ta tõusnud Pamiiris Kommunismi (7495 m), Korženevskaja (7105 m) ja Lenini mäe (7134 m) tippu.

Kuuetuhandelise esmavallutus

1982. aastal võttis  ta osa Tartu Riikliku Ülikooli 350. aastapäeva auks korraldatud ekspeditsioonist Kesk-Pamiiri Tanõmasi ahelikku. Selle käigus esmavallutati kaks nimeta mäetippu. 6350 meetri kõrgune mägi, mille tippu ronis esimeste seas ka Kalle Aedviir, nimetati Tartu Ülikool 350-ks.

Isiklikku

Tema vend oli alpinist Aaro Aedviir.
Transudaat

Transudaat (transsudatum) on osadel selgroogsetel loomadel kõhu- ja/või pleuraõõnde kogunev kindlate füüsikaliste, keemiliste ja mikroskoopiliste iseärasustega ekstravaskulaarne (sooneväline) madala valgusisaldusega (võrreldes eksudaadiga) kehavedelik (koevedelik), millele omistatakse nii humaan- kui ka loomameditsiinis (exudate-transudate concept) vahetevahel teatav patoloogiline roll (haiguslike seisundite tekkel) ja mille laboratoorne diagnostika aitab meditsiinitöötajaid patsiendile diagnoosi kinnitamisel.
Tänapäeval uuritakse transudaate laboratoorse diagnostika meetoditega.
Transudaadid moodustavad eelkõige veresoonesiseste rõhkude muutustest – kas hüdrostaatilise rõhu suurenemisel kapillaarides ja/või onkootse rõhu vähenemisel plasmas, näiteks südame paispuudulikkuse korral.

Pleuravedeliku uuringute üldpõhimõtted

Vedelikukogunemust pleuraõõnde > 20 mL nimetatakse efusiooniks (efusioonid liigitatakse transudaatideks ja eksudaatideks) ja seda peetakse (avalikuks tulemise korral) patoloogilise protsessi tunnuseks.
Pleuravedelikuga seostatakse südamerikkeid, maksatsirroosi, perikardi haigusi, nefrootilist sündroomi, maksahaigusi (tsirroos), kilpnäärme alatalitlust, müksödeemi, urinothorax'd, kopsu täielikku kollapsit jt.
2A3

Eelulugu

Nõukogude aatomiteadlased arvutasid 1950. aastate alguses välja, et suudavad luua tuumalaenguga suurtükimürsu, mille kaliiber on minimaalselt 400 mm. See oli suhteliselt lähedane traditsioonilisele suurtüki kaliibrile 16 tolli ehk 406 mm. Aastal 1954 hakati suurtükikonstrueerimisbüroos nr 34 (Grabini Konstrueerimisbüroo) sellist suurtükki SM-54 nime all projekteerima. Selle projekti järgi valmistati salajases tehases nr 221 3. augustil 1955 suurtükk ja sellega tehti proovilaskmisi.
Veermik projekteeriti Kotlini Konstruktsioonibüroos Leningradis ja valmistati Kirovi tehases varjunime objekt 271 all. Veermikul oli 8 paari rattaid, mootoriks 750 hj tankidiisel ja vedrustus oli kohandatud väga suurt tagasilööki taluma.
Kogu süsteem (veermik ja suurtükk) pandi kokku samuti Kirovi tehases ja esimene masin valmis 26. detsembril 1956. Relvasüsteem sai nimeks 2A3 ja kokku ehitati 4 sellist masinat.

Kasutamine

Tehtud katsed näitasid, et 570 kg kaaluv mürsk lendas kuni 25,6 km kaugusele.
Avalikult näidati neid Moskvas 7. novembril 1957 toimunud oktoobripühade paraadil koos samaks otstarbeks mõeldud liikurmiinipildujate 2B1 Okadega. Seal nägid liikursuurtüki ka lääne vaatlejad, kes pakkusid relva kaliibriks ekslikult 310 millimeetrit ja 2A3 NATO markeering oli seetõttu külma sõja lõpuni SU-310.
2A3 oli vastus ameerika aatomikahurile M65 ning seda plaaniti kasutada linnade, vägede koondumisalade ja kommunikatsioonikeskuste pommitamiseks. Kuigi visuaalselt võimas, oli 2A3 kohmakas, seda oli suure kaalu tõttu raske transportida, laskemoona käsitlemine oli keeruline ja tugev tagasilöök lõhkus veermiku. Võrreldes uue taktikalise raketikompleksiga T5a Filin (NATO markeering FROG-1) oli 2A3 kallim ja lühema laskeulatusega. 2A3 ainuke eelis oli 5-minutiline laadimisaeg, mis on iseenesest küllaltki pikk, kuid siiski lühem kui Filini 30-minutiline laadimisaeg. Lisaks hoidis lääs aatomikahureid pidevalt sihikul.
Pärast põhjalikke katseid saadeti liikursuurtülid suurtükiväe reservi ja need jäid sinna kuni 1960. aastate keskpaigani. Nikita Hruštšov eelistas üliraskete suurtükkide ja rasketankide asemel, mis olid iseloomulikud stalinistlikule perioodile, efektiivsemaid raketisüsteeme. Viimane säilinud 2A3 paikneb tänapäeval Relvajõudude Keskmuuseumis (endine Nõukogude Armee Keskmuuseum) Moskvas.
Mitmekomponentne reaktsioon

Mitmekomponentne reaktsioon on keemiline protsess, milles osaleb kolm või enam lähteühendit (komponenti), mis moodustavad ühe produkti.
Tavaliselt mitmekomponentses (nimetatakse ka multikomponentses) reaktsioonis ained ühinevad järjestikku andes spetsiifilise produkti, mille molekulis esinevad enamus lähteainete aatomitest. Mitmekomponentse kaskaad- või doominoreaktsiooni tulemusel moodustuvad uued C–C või C-heteroaatom sidemed järjestikku ühes sünteesietapis. Mitmekomponentsed reaktsioonid on üldiselt keskkonnasõbralikumad ja efektiivsemad, kuna vähem on sünteesietappe ja alustatakse lihtsate molekulidega ühenditest ning väheneb energia- ja ajakulu.
Näiteks Ugi reaktsioon, milles neli komponenti (ketoon või aldehüüd, amiin, isotsüaniid ja karboksüülhape) liituvad andes α-atsetüülamiinokarboksüülamiidi.
Orden

Ajalugu

Orden oli algselt rüütliordu liikmele antav, tavaliselt kaelas kantav autasu. Alates 14. sajandist hakati välja andma ka riiklikke ordeneid. Vanimate ordenite hulka kuuluvad Valge Kotka orden (Poola) asutatud 1325, Sukapaela orden (Inglismaa) asutatud 1348 ja Kuldvillaku orden (Burgundia) asutatud 1429.
Veinart Põkk

Veinart Leopold Johannes Põkk (perekonnanime rööpkuju: Põck) (30. august 1908 Kambja vald, Kambja kihelkond, Tartumaa – 24. jaanuar 1994) oli eesti arst.
Aastatel 1944–1954 juhatas ta Tartu Ülikooli operatiivkirurgia ja topograafilise anatoomia kateedrit, algul nooremassistendina, seejärel vanemassistendina ja 1946. aastast dotsendina. Põkk töötas õppejõuna üle 50 aasta.
Ekspresskataloog

Ekspresskataloog oli Eestis 1990ndatel ja 21. sajandi algul ilmunud ettevõtete ja eraisikute aadressi- ja telefoniraamat, mida avaldati maakondade kaupa. Ekspresskatalooge andis välja Ekspresskataloogide AS. Raamatud sisaldasid muu hulgas maakonna ja maakonna asulate kaarte, suunakoode ja postiindekseid, maakonna kaubamärgiregistrit, eratelefonide registrit.
Giclée

Printeri ja alusmaterjali ühilduvus

1990. aastate alguses üllitati esimesed uues digitaalses trükitehnikas paljundatud teosed, mis said tehniliseks nimetuseks giclée. Kunstiprinterite tehniline areng võttis siiski veel aastaid, enne kui suudeti valmistada kunsti jaoks sobiva kvaliteediga seadmeid ja materjale. 
Nüüdisaegsed giclée-printerid kasutavad üldjuhul 6–12 algvärvi, millest segatakse kõik toonid. Korraliku tulemuse saavutamiseks on väga tähtis leida printeri ning kasutatava värvitüübiga sobiv alusmaterjal. Giclée-tehnikas kunstiteoste jaoks kasutatakse tihti lõuendit, mille emulsioonikiht võimaldab sellele pritsitud värvitäppidel täpselt parajal määral seguneda, enne kui lõplikult kuivavad. Kui kuivamisaeg jääb lühikeseks, võib pildile jääda luubi või palja silmaga nähtav raster; kui liiga pikaks, siis kaotab pilt oma teravuse ning peened kontrastsed kontuurid võivad laiali valguda. Tehnika ja materjalide sobitamine on tänaseni raske ülesanne, sest ühe konkreetse giclée-printeriga võib saadaolevatest kümnetest lõuenditüüpidest sobida vaid paar-kolm.

Tiraaž

Erinevalt klassikalistest graafikatehnikatest ei piira giclée-tehnika iseenesest paljundatava teose eksemplaride arvu. Kuna pilt prinditakse digitaalfaili alusel, ei nõrgene kvaliteet ka rohkem eksemplare printides.
Kui valmistatakse originaalgraafikat, on eksemplaride arv piiratud ja kõik eksemplarid nummerdatakse. Mõnikord limiteeritakse samal moel ka fotosid ja reproduktsioone. Tavaliselt signeerib ja nummerdab kunstnik teose pärast printimist käsitsi. Signeering, koopianumber ja koopiate üldarv annab graafikateosele väärtuse originaalkunstiteosena. Seevastu limiteerimata ja signeerimata print on tegelikult poster ehk plakat, millel puudub kunstiteose väärtus.

Lakkimine

Lakk ja kasutatav lakkimismetoodika peab kokku sobima nii lõuendi emulsioonikihi iseloomu kui ka printeri värvidega.

Piltide säilivus

Kui on kasutatud õigeid materjale ja tehnoloogiat, siis on giclée-tehnikas valmistatud piltide säilivusiga pikem kui mistahes teises senituntud maali- või graafikatehnikas valmistatud teostel. Lakk on hädavajalik, et tagada vastupidavus väiksemate pritsmete ja kriimustuste eest, samas annab see ka täiendava UV-kaitse. Ka ilma lakkimata on giclée-tehnikas kasutatavad värvid väga hea UV-taluvusega. Tasub meeles pidada, et giclée-pildid on eksponeerimiseks vaid sisetingimustes.
Ostritz

Linnaosad

Ostritz, Leuba.
Binche

Asulad

Binche'i valla piirides asuvad järgmised asulad: Binche, Bray, Buvrinnes, Epinois, Leval-Trahegnies, Péronnes-lez-Binche, Ressaix ja Waudrez.
Kvantitatiivne kromatograafiline analüüs

Kvantitatiivne analüüs on kromatograafias kasutatav meetod proovis sisalduva(te) komponendi (komponentide) kvantitatiivse sisalduse määramiseks, s.t. ühendite koguse määramiseks. Kromatograafia on tänapäeval keemias väga levinud analüüsimeetod. Kromatograafiat kasutatakse nii kvantitatiivseks kui ka kvalitatiivseks analüüsiks. Allpool on toodud ülevaade kasutatavatest meetoditest kvantitatiivses analüüsis.

Pindala normaliseerimine tundlikkusfaktoriga

Kui standardid on saadaval, siis saab kolmanda piirangu eemaldada. Standardid tuleb kromatografeerida, et saada suhtelised tundlikkusfaktorid, f. Üks aine (võib olla analüüt proovis) valitakse standardiks ja tema tundlikkusfaktorile f antakse suvaline väärtus nagu 1,00. Standardist ja muudest analüütidest valmistatakse massi järgi lahused ja need kromatografeeritakse. Kahe piigi pindalad ( ja )mõõdetakse ja tundmatu aine tundlikkusfaktor   arvutatakse järgmiselt:
,
kus wₓ/wₛ on tundmatu aine massisuhe standardisse. Kui tundmatu proov lahutub, siis iga piigi pindala mõõdetakse ja korrutatakse läbi temale määratud faktoriga. Seejärel arvutatakse protsent nagu eelnevalt:

Lisamismeetod

Selle meetodi puhul lisatakse proovile samuti standardit, aga valitud kemikaal on sama mis uuritav analüüt. See nõuab hästi korratavat proovi kogust ja paneb piirangu käsitsi süstimisele.
Meetodi põhimõte: standardi poolt põhjustatud täiendav, kasvav signaal on proportsionaalne lisatava standardi kogusega ja seda võrdelisust saab kasutada analüüdi kontsentratsiooni määramiseks algses proovis. Vajalike arvutuste jaoks saab kasutada võrrandeid, aga kõige paremini näeb põhimõtet graafiliselt. Kõrvalolev joonis näitab tüüpilist lisamismeetodi kalibreerimisgraafikut. Tuleb tähele panna, et signaal on olemas ka siis, kui standardit pole veel lisatud; see esindab algset kontsentratsiooni, mis on kindlaks määratud. Kuna proovile lisatakse kasvav kogus standardit, siis suureneb ka signaal, kutsudes esile sirge kalibreerimisgraafiku. Et leida algne "tundmatu" kogus, siis ekstrapoleeritakse sirget seni, kuni see ristub abstsiss-teljega; abstsissi absoluutväärtus on otsitav kontsentratsioon.
Vajaduse korratava proovi koguse vastu saab kõrvaldada kombineerides lisamismeetodit in situ sisestandardimeetodiga. Süsivesinike kvatitatiivsel analüüsil petrooleumis valisid nad etüülbenseeni lisatava standardina, aga nad kasutasid tundmatut kõrvalolevat piiki sisestandardina, millele nad viitasid oma andmetes. Sellise protseduuriga kõrvaldasid nad oma sõltuvuse proovi suurusest ja tagasid parema kvantiseerimise kui pindalade normaliseerimise meetodiga.
Ameerika karmiinleevike

Välimus

Täiskasvanud ameerika karmiinleevikesed on 12–16 cm pikad, kaalult 18–32 g ja tiivaulatuselt 22–26 cm.
Isaslinnud on vaarikapunase peaga ja punakasvalge rinnaga. Nende seljapoolne sulestik on üldiselt pruunjas, kõhualune valge. Emaslindude sulestik on pigem pruunikas, kõhu- ja lõuaalune on valge-pruunivöödiline. Emaslindudele on omased ka valged silmatriibud.

Toitumine

Nad toituvad peamiselt okaspuude, jalakate, hariliku tulbipuu ja vahtrapuu seemnetest, pungadest ja nektarist, ning erinevatest viljadest ja marjadest. Samuti söövad nad erinevaid putukaid, näiteks põrnikaid, tõuke, lehetäisid ja rohutirtse.

Pesitsemine

Nende pesad on tavaliselt okaspuude oksadel, tüvest kaugel ja 0,7 kuni 18 meetri kõrgusel. Pesa ehitab 3–8 päevaga peaasjalikult emaslind, kasutades materjaliks väikseid oksi, rohukõrsi ja taimejuuri, ning vooderdab selle ääre loomakarvade, peenikese rohu ja samblikega. Valmis pesa on umbes 17,7 cm lai ja 10 cm kõrge.
Ameerika karmiinleevikesed pesitsevad 1–2 korda aastas. Kurnas on enamasti 2–7 muna ja haudumisperiood kestab 12–13 päeva. Munad on valkjad, rohesinakat tooni, pruunide ja mustade tähnidega. Poegi toidavad mõlemad vanemad. Pojad lahkuvad pesast umbes 13–16 päeva pärast.

Seisund

Rahvusvahelise Looduskaitseliidu punase nimistu järgi on liik soodsas seisundis.
Mihhail Svetin

Mihhail Semjonovitš Svetin (sünninimi Mihhail Solomonovitš Goltsman (passi järgi aastani 1983); 11. detsember 1930 Kiiev – 30. august 2015 Gattšina) oli vene teatri- ja filminäitleja, Venemaa Föderatsiooni rahvakunstnik.
1980. aastatest kuni surmani töötas Peterburi Akimovi-nimelises komöödiateatris.
Teatritöö kõrvalt tegi ta üle 100 filmirolli.
Mihhail Svetin on maetud Peterburi Serafimovskoje kalmistule.
Eesti Koostöö Kogu

Eesti Koostöö Kogu (kirjutatud ka Eesti Koostöökogu; Koostöö Kogu; lühend EKK või KK) on Tallinnas Eesti Vabariigi Presidendi juures tegutsev institutsioon (sihtasutus), mis toimib koostöövõrgustikuna Eesti pikaajalisest arengust huvitatud valitsusväliste organisatsioonide vahel. Koostöö Kogu korraldab Eesti pikaajalist arengut mõjutavate teemade seiret ning töötab selle põhjal huvigruppe kaasates välja analüüse, ettepanekuid ja poliitikasoovitusi.
Koostöö Kogu on oma tegevuses erakonnapoliitiliselt sõltumatu. Koostöö Kogu mõjukatest arvamusliidritest koosnev nõukogu ja KK töötajad tegeleb järgmiste valdkondadega: rahvatervis, haridus, inimeste elukvaliteet ja tööjõud, rahvusvahelised suhted, riigipidamise korraldu ja avaliku sektori reform ning osalusdemokraatia edendamine (Rahvakogu, rahvaalgatusveeb). Lisaks kureerib Koostöö Kogu alates 2006. aastast inimaregu aruande väljaandmist.
EKK osaliste vahel on kokku lepitud kolmeks aastaks koostatud spetsiaalne harta, mis suunab osaliste tegevust. 
EKK rajas 2007. aastal Vabariigi President. 
2016 kuulub EKK-sse 77 osalist.

Koostöö Kogu Harta

Koostöö Kogu tegevus lähtub koostöövõrgustikku kuuluvate organisatsioonide poolt iga kolme aasta järel vastu võetavast strateegiast ehk hartast. 
Harta 2018-2020: Demokraatia arendamine digiajastule kohaselt. 
2014 sõlmitud harta kolm prioriteetset tegevusvaldkonda on järgmised: uuenev avalik haldus, hool demokraatia tervise eest ja sisuline sotsiaalpartnerlus.
Plaza de Toros de la Maestranza

Plaza de Toros de la Maestranza; ka Maestranza areen on härjavõitluse areen Hispaanias Sevillas.
Areen valmis järk-järgult aastail 1749–1881 ja on vanim säilinud ümmargune härjavõitluse areen. See mahutab umbes 13 000 pealtvaatajat.
Barokkstiilis välisfassaad on valge ja ookerivärvi. Areen on arkaadidega. Peasissekäik on Paseo de Cristóbal Colóni promenaadi ääres. Lääneküljel on Puerta del Príncipe, mille alt kantakse pärast härjavõitlust võidukaid matadoore läbi. Maestranza areeni juurde kuulub veel muuseum, kiirabihaigla, kabel ja tall, kus hoitakse pikadooride hobuseid.
Härjavõitluste hooaeg algab aprillilaadaga ja jätkub vaheaegadega oktoobrini.
Peasissekäigu esisele on püstitatud tuntuimate toreadooride monumendid ja Prosper Mérimée novelli "Carmen" peategelase Carmeni monument, kes teose järgi just sellel areenil surma sai.
Haanja vald (1939)

Haanja vald oli vald Võrumaal aastail 1939–1950.
Vald moodustati senise Haanja valla maa-alast, välja arvatud Nogo küla piirkond; senise Viitina valla Ala-Mahtja, Mäe-Mahtja, Tallikese ja Mets-Mikita talude piirkonnast.
Vald kuulus Riigivolikogu 76. valimisringkonda, kust valiti Albert Kendra.
Esimene vallavanem oli August Parv. Valla täitevkomitee (esimees Jaan Jõõger) oli eestimeelne ja jäi ametisse kuni 10. juulini 1941, mil Võru maavalitsuse poolt ametisse määratud omariikluse aegne vallavalitsus ametid üle võttis.
13. septembril 1945 moodustati valla koosseisus Haanja külanõukogu, Kergatsi külanõukogu ja Koke külanõukogu. 26. septembril 1950 arvati valla maa-ala Võru rajooni koosseisu.
Kaarma Peeter-Pauli kogudus

EELK Kaarma Peeter-Pauli kogudus on luterlik kogudus Kaarmal.
Kogudus kuulub Saarte praostkonda.
Koguduse hooldajaõpetaja on Hannes Nelis, organist Tiiu Tõhk. Juhatuse esimees on Eve Mägi.
Jumalateenistused on igal pühapäeval algusega kell 15.00 Kaarma Peeter-Pauli kirikus.
Merikapsas

Levila ja kasvukoht

Levinud Läänemere, Musta mere ja Atlandi ookeani Euroopa rannikul kuni Kesk-Rootsini. Eestis esineb kohati, peamiselt läänerannikul, ka saartel, Põhja-Eestist on teada vaid üksikuid leiukohti.
Kasvab klibusel ja kruusasel rannal, rannaniidul, kohtades, kus juured ulatuvad soolase mereveeni.

Kirjeldus

Kuni 1 meetri kõrgune taim. Suured lihakad munaja kujuga sinaka kirmega lihtlehed. Alumised pikarootsulised, koos rootsuga kuni 65 cm pikkused, kuni 40 cm laiad. Ülemised lehed on väiksemad, lühirootsulised. Leheserv hõlmine, ebaühtlaselt hambuline, kurruline.
Õied on koondunud väga suurde sarikjasse õisikusse, asuvad kuni 1,5 cm pikkustel raagudel. Lõhnavad õied õitsevad juunis ja juulis, putuktolmleja. Viljaks on kõdrake.
Juur on väga jäme ja harunev, annab arvukalt maa-aluseid roomavaid võsundeid.

Kasutamine

Merikapsa noored lehed on söödavad.
Kungsholmeni linnaosapiirkond

Kungsholmen on linnaosapiirkond Stockholmi südalinnas. Sellesse kuuluvad Kungsholmeni saar ja Essinge saared (Lilla Essingen ja Stora Essingen). Geograafilised koordinaadid on 59°20' N, 18°3' E.
Linnaosapiirkonna pindala on 4,85 km². Seal on umbes 53 000 elanikku. 2004. aasta andmetel oli elanike arv 54 283, sealhulgas 28 614 naist ja 25 669 meest. Rahvastiku tihedus oli 10 977,73 in/km².
Ta jaguneb Kungsholmeni, Stadshageni, Kristinebergi, Fredhälli, Mariebergi, Lilla Essingeni ja Stora Essingeni linnaosaks.
Piirkonnas on Essinge kihelkond, Kungsholmi kihelkond ja Sankt Görani kihelkond.
Linnaosapiirkond on loodud 1997.
Suur Türgi sõda

Suur Türgi sõda on koondnimetus aastatel 1667–1700 peetud sõdadele Osmanite riigi ja 1684. aastal Pühaks Liigaks ühinenud kristlike Euroopa riikide vahel. Sõja teist poolt tuntakse ka Püha Liiga sõja nime all (mitte segi ajada Cambrai liiga sõjaga, mida samuti vahel Püha Liiga sõjaks nimetatakase).
Suure Türgi sõja esimene pool hõlmab Osmanite-Habsburgi, Poola-Osmanite, Osmanite-Veneetsia ja Vene-Türgi sõdadest. Selle osade seas on Poola-kasakate-Tatari sõda (1666–1671), Poola-Türgi sõda (1672–1676) ja Vene-Türgi sõda (1676–1681). Teise poolde ehk Püha Liiga sõtta jäävad Türgi-Veneetsia sõda (1684—1699) ehk Morea sõda, Poola-Türgi sõda (1683–1699) ja Vene-Türgi sõda (1686–1700).
Sõjategevus toimus Austrias, Ungaris, Serbias, Horvaatias, Kreekas ja Ukrainas (sealhulgas Krimmis). 
Sõdade tulemuseks oli Püha Liiga riikide otsustav võit, mis kinnitati 26. jaanuaril 1699 Karlowitzi rahuga, Venemaa ja Türgi vahel 1700. aastal Konstantinoopoli rahuga. 
Sõdade tulemusena võitis Austria territooriumi Ungaris ja Balkani poolsaarel, Poola osa Ukrainast, Venemaa omandas Azovi ja Veneetsia vabariik Morea ehk Peloponnesose poolsaare.