google/wiki40b huggingface dataset:
Soter

Soter (kreeka keeles Σωτήρ 'päästja') oli 12. paavst. Tema ametiaja pikkus oli 8 aastat, kuid "Liber Pontificalis" pakub selleks 9 aastat ja 3 kuud ja paigutab ta Pius I järele. Kaasaegsete allikate puudumisel on tema valitsemisajaks enim pakutud teoloog Adolf von Harnacki alusel ajavahemikku 166–174, "Liber Pontificalis" pakub aga ametiaja alguseks aastat 171. Soter on kristlikus traditsioonis tuntud ka kui Heldusepaavst või Heategevusepaavst.
Soter sündis "Liber Pontificalise" järgi Fondis. Tema isa oli Concordius, kes mõnede allikate andmeil võis olla kreeklane.
Kristliku traditsiooni järgi hakati tema ajal Roomas pidulikult tähistama ülestõusmispühi. Kuna selle aluseks ei võetud juudi kalendrit, teravnes vaidlus ülestõusmispühade tähistamise üle Victor I ajal.
Soter oli kriitiline montanismi suhtes.
Soter pälvis tunnustuse hoolekandetegevusele pühendumise tõttu. Tema tegevusest on esile tõstetud hoolitsemist nende kristlaste eest, kes olid saadetud kaevandustesse sunnitööle. Soterile omistatakse tauniv kiri Korintose piiskopile Dionysiusele, kes võimaldas raskete pattude sooritajatel osa saada armulauast. Talle omistatakse ka pühitsetud preestri poolt sõlmitud abielu tunnustamist. Soter olevat sätestanud, et ükski pühitsemata isik ei tohi puudutada altaririiet ja ta keelas missal teenivatel naistel põletada missa ajal viirukit.
Ta ordineeris 8 presbüterit ja 11 piiskoppi.
Soter maeti "Liber Pontificalise" järgi Calixtuse katakombidesse. Teda austatakse katoliku kirikus ja õigeusu kirikus märtri ja pühakuna. Tema mälestuspäev on 22. aprill.
Tema järglaseks sai Eleutherus.
Favoriit (ajakiri)

Favoriit oli 1993. aasta septembrist kuni 1999. aasta jaanuarini ilmunud eestikeelne üldhuvitav ajakiri. Algul asus ajakirja toimetus Tartus, seejärel Tallinnas. Aastatel 1993–1995 oli ajakirja väljaandja AS Zett, 1996. aastal AS Postimees ja 1997–1999 AS Eesti Ajakirjade Kirjastus. Ajakirja peatoimetajad olid Priit Pullerits ja Kiur Aarma.
Ajakiri ilmus üks kord kuus.
Firenze Keskrahvusraamatukogu

Kujunemine

Raamatukogu tuumikuks sai Itaalia erudiidi ja bibliofiili Antonio Magliabechi (1633–1714) umbes 30 000 teosest koosnev kogu, mille ta pärandas tervikuna Firenze linnale.
1737. aastal andis suurhertsogi valitsus korralduse iga Firenzes trükitud teose ühe eksemplari deponeerimiseks raamatukogus, 1743. aastal laienes korraldus kõigile Toscana suurhertsogkonnas väljaantud trükistele.
Raamatukogu avati esimest korda avalikkusele 1747. aastal Biblioteca Magliabechiana ('Magliabechi raamatukogu') nime all. Järgnevatel aastatel täienesid raamatukogu fondid tänu mitmele annakule ja annetusele. Aja jooksul lisandusid alates XVIII sajandi 70ndatest aastatest alla suruma hakatud religioossete ordude ja ühingute raamatukogud.
1861. aastal ühendati Magliabechi raamatukogu Palee raamatukoguga (Biblioteca palatina), mille oli asutanud Lorraine, kes oli pärinud suurhertsogi tiitli ja võimu Firenze üle pärast Medicite väljatõrjumist linnast. Ühendatud kollektsiooni rajajaks oli Toscana suurhertsog Ferdinando III, kogu jätkas tema järeltulija Leopold II. Pärast raamatukogude ühendamist hakati kollektsiooni nimetama rahvusraamatukoguks, 1885. aastal lisandus nimele täiend "juhtiv" (centrale). 1870. aastal sai raamatukogu õiguse saada sundeksemplare kõigist Itaalias avaldatud trükistest (Firenze oli 1865–1871 Itaalia kuningriigi pealinn).

Asukoht

Raamatukogu asus algselt Uffizi palee ruumides. 1935. aastal koliti raamatukogu selle praegusesse asukohta Ratsaväelaste väljakul (Piazza dei Cavalleggeri). Raamatukogukompleksi ehitamist alustati arhitekt Cesare Bazzani projekti järgi 1911. aastal, projekti täiendas hiljem Vincenzo Mazzei.
Raamatukogu fondid said tugevalt kahjustada 1966. aasta 4. novembri Firenze üleujutuses, kui hoone kõrval asuv Arno jõgi tõusis üle kallaste.

Märkus

Ajaloolistest iseärasustest tulenevalt (riigi suhteliselt hiline ühendamine) on Itaalias mitmeid rahvusraamatukogusid (Firenzes, Roomas, Napolis, Milanos, Palermos jm); üksnes Roomas ja Firenzes asuvad raamatukogud on "kesksed rahvusraamatukogud" (biblioteca nazionale centrale).
Arapere oja

Arapere oja (ka Uuesilla oja) on oja Järva ja Lääne-Viru maakonnas. Oja pikkus on 5 km. Oja valgla suurus on 10–25 km².
Ilmar Tammelo

Saksamaal

Ta läks 1943. aastal Saksamaale. Ta õppis aastatel 1943–1944 Freiburgi ja Heidelbergi Ülikoolis ning sai 1944. aastal Marburgi Ülikoolis doktorikraadi. Ta oli aastatel 1947–1950 Heidelbergi Ülikooli eradotsent.

Austraalias

Ta läks 1948. aastal Austraaliasse. Ta õppis aastatel 1950–1951 Melbourne'i Ülikoolis ja oli aastatel 1952–1973 Sydney Ülikooli õppejõud. 
Ta oli 1957. aastal teaduslik stipendiaat Harvardi, aastatel 1957–1958 Oxfordi ja aastatel 1962–1963 New Yorgi Columbia Ülikooli juures. Ta oli aastatel 1967–1968 Saarbrückeni Ülikooli, 1968 Brüsseli Vaba Ülikooli ja 1969 Tokio Keio Ülikooli külalisprofessor.

Austrias

Ta läks 1973. aastal Austriasse. Ta oli aastatel 1973–1982 Salzburgi Ülikooli professor.

Looming

Tema tööd on õigus- ja riigiteooria, õigusfilosoofia ning rahvusvahelise õiguse alalt.
Tammelo pakkus demokraatia asemele valitsemisvormi, mida ta nimetas eukraatiaks. Selle põhimõte oleks, et mõistuse võim peab seisma kõrgemal rahva võimust.
Ta oli ka esperantist.

Isiklikku

Tema vanema venna Richard Tammelo (1912–1996) poeg oli füüsik Risto Tammelo.
Alexander Ogilvy

Alexander Ogilvy (Alexander Charles Ogilvy) (sündinud 12. novembril 1996) on Briti kuningliku perekonnaga kaugelt sugulane ning 2011. aasta seisuga Briti troonipärimisjärjekorras 41. kohal.
Tema isa on James Ogilvy ja ema Julia Ogilvy. Tema isapoolne vanaema, printsess Alexandra oli George V lapselaps.
Lisaks on Alexander suguluses ka Kreeka ja Taani kuningaperedega, kuna ta vanavanaema printsess Marina oli sündinud Kreeka ja Taani printsessina.
Kõruse mõis

Kõruse mõis (saksa keeles Körrust) oli eramõis Kihelkonna kihelkonnas Saaremaal.
Mõis rajati ajavahemikul 1715-1731 Tagamõisa mõisast eraldatud alast.
Ahjuliha

Ahjuliha on liha, mida on ahjus hautatud või küpsetatud.
Sealihast ahjuliha kuulub eesti jõuluroogade hulka.
Küpsetusahjus küpsetatakse ahjulihatükke tavaliselt fooliumi sisse mähituna, et liha ühtlaselt küpseks.
Birn

Birn on perekonnanimi.
Karl Rebane

Haridustee

Õppis Pärnus aastatel 1933–1941 ja mittetäielikus keskkoolis Verhne-Uralskis 1942–1943. 
Oli aastatel 1946–1949 Tallinna Polütehnilise Instituudi ettevalmistusosakonna õpilane ja elektrotehnika üliõpilane, seejärel Leningradi Riikliku Ülikooli füüsikateaduskonna üliõpilane, lõpetas 1952. aastal.

Töö

Põllutööline kolhoosis Tšeljabinski oblasti Verhneuralski rajoonis 1941–1942, sõdur Punaarmee 8. Eesti Laskurkorpuses 1943–1946, sai haavata lahingus novembris 1944. 
Tartu Riikliku Ülikooli teoreetilise füüsika vanemõpetaja ja dotsent 1955–1958; eksperimentaalfüüsika kateedri organiseerija ja juhataja 1958–1960; teoreetilise füüsika ja tahke keha füüsika lektor 1961–1968; laseroptika ühiskateedri Eesti Teaduste Akadeemia Füüsika Instituudiga (FI) organiseerija ja juhataja 1976–1993 (viimased kaks ametit ühiskondlikus korras).
Oli aastatel 1973–1976 Tartu Riikliku Ülikooli Füüsika Instituudi juhataja. Tartu Ülikooli emeriitprofessor alates 1994; 2005–2007 Füüsika Instituudi erakorraline vanemteadur. 
Eesti NSV Teaduste Akadeemias Füüsika ja Astronoomia Instituudi vanemteadur ja teadusala asedirektor 1956–1964; füüsika-matemaatika ja tehnikateaduste osakonna akadeemiksekretär 1964–1968; asepresident 1968–1973. Oli aastatel 1973–1990 Eesti NSV Teaduste Akadeemia president. 
FI loomise organiseerija, direktor 1973–1976 (ühiskondlikus korras); FI laborijuhataja ja peateadur 1990–1992; Kosmoseuuringute Keskuse ja Eesti Biokeskuse peateadur 1993–1996; vabakutseline teadustöötaja (Eesti TA uurimistoetuste saaja, grantide hoidja) alates 1996.

Teadus- ja juhtimistegevus

Karl Rebase teadustöö põhivaldkonnad ja -suunad on olnud loodusteadused ja tehnika ning füüsika (tahkise spektroskoopia ja optika; entroopiaprobleemid keskkonnahoius ja ühiskonnas).

Eesti NSV TA-s ja TRÜ-s

TRÜ eksperimentaalfüüsika kateedri organiseerija ja juhataja 1958–1960; laseroptika FI ja TRÜ ühiskateedri organiseerija ja juhataja 1976–1993; Füüsika ja Astronoomia Instituudi teadusala asedirektor 1956–1964; Füüsika-matemaatika ja tehnikateaduste osakonna akadeemiksekretär 1964–1968; Eesti NSV TA asepresident 1968–1973, president 1973–1990; alates aastast 1959 valmistas ette Füüsika Instituudi (FI) loomist ja 1973–1976 oli selle esimene direktor; FI laborijuhataja 1990–1992.

Rahvusvahelisel tasemel

NSV Liidu TA Ühendatud Optikanõukogu esimees 1979–1991 (ühendas spektroskoopia, luminestsentsi, laserite ja mittelineaarse optika ning holograafia); Euroopa Füüsikaühingu nõukogu ja täitevkomitee liige (1976–1985); Rahvusvahelise Optikanõukogu liige ja asepresident (1989–1992); Rahvusvahelise Teaduskultuuri Keskuse – Maailmalaboratooriumi Eesti haru direktor. Mitme rahvusvaheliselt tunnustatud füüsikaajakirja toimetuskolleegiumi liige.

Isiklikku

Tema vennad olid Jaan Rebane, Toomas Rebane, Jüri Rebane ja õde oli Miina Rebane.
Tema abikaasa oli Ljubov Rebane, lapsed Inna Rebane ja Aleksander Rebane.
Nele Ingerpuu

Nele Ingerpuu (sünninimi Nele Laasimer; sündinud 29. märtsil 1954) on eesti brüoloog (sammalde uurija).

Hariduskäik

Ta lõpetas 1977. aastal Tartu Riikliku Ülikooli bioloog-botaanikuna ning kaitses 2002. aastal sealsamas doktorikraadi väitekirjaga "Bryophyte diversity and vascular plants" (juhendaja Meelis Pärtel).

Töökäik

Ta töötas 1977–1978 Tallinna Botaanikaaias ning 1979–2002 Zooloogia ja Botaanika Instituudis. Aastail 2002–2006 töötas ta Tartu Ülikooli ökoloogia ja maateaduste instituudis teadurina, alates 2006. aastast on ta samas vanemteadur.

Isiklikku

Tema ema oli botaanik Liivia Laasimer ja isa metsateadlane Jüri Laasimer.
Vitali

Vitali (vene Виталий, ukraina Віталій) on idaslaavi mehenimi. See on mugandatud ladina nimest Vitalis.
Vitali hüüdnimena on kasutusel nt Vitalik, Vitja, Vitalka, Vitalenka, Vitasja, Vitaša, Vitulik, Vitjulja.
Bad Homburg vor der Höhe

Ajalugu

Esmakordselt on Homburgi mainitud 1180. aastal.
1888. aastast asus Bad Homburgis keiser Wilhelm II suveresidents.
1923–1960 toodeti linnas mootorrattaid Horex.
Linnas on mitmete suurettevõtete peakorterid või Saksamaa peakorterid.
Lorenzo Sumulong

Lorenzo Sumulong (5. september 1905 Antipolo, Rizali provints, Calabarzoni piirkond – 21. oktoober 1997) oli Filipiinide poliitik.
Ta sündis Antipolos Rizali provintsis Calabarzoni piirkonnas. Ta lõpetas Filipiinide Ülikooli õigusteaduse erialal ja sai Harvardi ülikoolist magistrikraadi õigusteaduses.
Ta on olnud valitud Filipiinide Senatisse.
Aastal 1960 juhtis ta ÜRO Peaassambleel Filipiinide delegatsiooni. Eelkõneleja Nikita Hruštšov nõudis iseseisvuse andmist maadele ja rahvastele, mis on endiselt Lääne koloniaalvõimude valitsuse all, kuid Sumulong nõudis samasugust õigust ka rahvastele, kes olid alla neelatud Nõukogude Liidu poolt. Seejärel Hruštšov ärritus silmnähtavalt ja sõimas Sumulongi "imperialismi kannupoisiks ja tallalakkujaks" (ning mõningate allikate järele koputas kingaga laua peale).
Aastal 1987 nimetas president Corazon Aquino ta Konstitutsioonikomitee liikmeks ja samal aastal võeti uus Konstitutsioon vastu.

Isiklikku

Tema poeg Victor Sumulong (1946–2009) oli Filipiinide poliitik.
Lainjas põikkupar

Lainjas põikkupar (Plagiothecium undulatum) on põikkupraliste sugukonda kuuluv sammaltaim. 
Ta on Eestis arvatud II kaitsekategooriasse (seisuga 2012).
Eestis võib neid leida kasvamas mitmetes metsatüüpides.
Väike-pigiliidrik

Väike-pigiliidrik (Ischnura pumilio) on liidriklaste sugukonda kuuluv kiililine.
Eestis haruldane. Elab väikestel veekogudel.
Eestis lendavad valmikud juuni algusest augusti keskpaigani.
Barat Daya saared

Barat Daya saared (indoneesia Kepulauan Barat Daya) on saarteahelik Malai saarestikus, Väikestest Sunda saartest idas.
Saarte pindala on kokku umbes 7000 km². Saared on vulkaanilise tekkega ja seetõttu mägised, kõrgus kuni 1412 meetrit. Kuuluvad Indoneesiale.
Kurkse sadam

Kurkse sadam (sadama kood: EE KKE) asub Kurkse külas, Kurkse väina kagurannikul.
Sadama geograafilised koordinaadid on 59° 17′ 19″ N, 24° 1′ 20″ E.
Sadama territoorium hõlmab 38 819 m² maa-ala ja 55 000 m² veeala.
Sadamas on 3 kaid üldpikkusega 136 m. Suurim sügavus kai ääres on 1,1 m.
Suurim võimalik laev: pikkus 5,2 m, laius 2,1 m, süvis 0,9 m.
2006. aastal pani Padise vald sadamarajatised 3,5 miljoni kroonise alghinnaga oksjonile, sest sadam vajas kordategemist ning vallal selleks raha ei olnud. Sadama ostis 6,5 miljoni krooni eest ehitusfirma AS Irbistero.
Sadamas asub mälestusmärk Kurkse suurõnnetuses hukkunud rahuvalvajatele.
Saue vapp

Saue vapp on Eesti haldusüksuse Saue linna vapp.
Vapp on kinnitatud 10. juunil 1997.

Vapi kirjeldus

Rohelisel kilbil kimbuna 6 tammelehte ja 3 tammetõru ning müürihambuline vapipäis – kõik kuldsed.

Põhjendus

Vapi päises asuv linna staatust sümboliseeriv linnamüüri kujutis tuletab nii noore linna nagu Saue puhul meelde ka vähem informeeritud kodanikele, et tegemist on tõepoolest linnaga, iseseisva haldusüksusega, mitte aga enam mõne maakonna valla, asula või äärelinnaga.
Alumisel väljal asuv tammetõrude kimp sümboliseerib Saue peamist vaatamisväärsust – Saue tammikut, ning samal ajal ka selle linna stabiilsust ja kestmajäämist. Üheskoos kilbi rohelise värviga väljendab see linna püüdlust keskkonnasõbraliku ja harmoonilise elukeskkonna suunas.
Anton Levkovitš

Anton Levkovitš (sündinud 25. aprillil 1983 Tallinnas) on Eesti jäähokimängija.
2008–2009 mängis ta klubis Tallinn Stars.
Aastast 2010 mängib ta klubis Tallinn Viiking Sport.
Charlestoni maakond

Charlestoni maakond (Charleston County) on maakond USA-s Lõuna-Carolina osariigis. Geograafilised koordinaadid on 32°82' N, 79°90' W.
Maakonna halduskeskus on Charleston.
Maakonna pindala on 3517 km², millest 1140 km² moodustab veepindala.
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 350 209. Aastal 2000 oli elanike arv 309 969.
Charlestoni maakond on elanike arvult Lõuna-Carolina kolmas maakond.

Ajalugu

Charlestoni maakond moodustati 1769. aastal Berkeley ja Colletoni maakonna osadest.
Peeter Tauk

Peeter Tauk (11. juuni 1878 Hummuli vald Valgamaa – 17. detsember 1959 Tallinn) oli eesti insener ja diplomaat.
Ta sündis karjamõisapidaja pojana. Õppis Valga linnakoolis, gümnaasiumi lõpueksamid tegi Peterburis. 1907–1921 õppis ta vaheaegadega Peterburi Mäeinstituudis, olles samal ajal vabakuulaja Peterburi Arheoloogiainstituudi juures. Töötas Kroonlinna apteegis, Uurali tehastes sõjatööstusinstruktorina, hiljem Uurali riigitehaste esindajana ja Petrogradi rahapaja abijuhatajana. Tegutses Eesti Vabariigi esindajana Peterburi opteerimiskomisjonis ja aastatel 1922–1924 asekonsulina Peterburis. Kolis 1924. aastal Tallinna ja määrati 1927 Eesti Kunstimuuseumi juhatajaks. Haridusministeeriumi juurde asutatud Kunstikomitee liige alates 7. oktoobrist 1939.
Pentti Irval

Pentti Irval (29. oktoober 1958 Rakvere – 14. september 2005) oli eesti loomaarst. Temalt tuli oluline panus veterinaariaalasesse seadusloomesse ja veterinaarteenistuse struktuuri ümberkorraldusse peale Eesti Vabariigi taasiseseisvumist.

Elulugu

Alghariduse omandas Rägavere algkoolis ja 1977. lõpetas Rakvere 1. Keskkooli. Loomaarsti hariduse omandas Eesti Põllumajandus Akadeemias (EPA)1982. a ja siis suundus tööle Rakvere rajooni Kullaru sohvoosi. Aastatel 1988–1991 õppis EPA aspirantuuris veterinaarorganisatsiooni alal. Osales Eesti Loomaarstide Ühingu taaskäivitamisel ning selle esimeses juhatuses ja igapäevases tegevuses. Samuti oli korporatsiooni Fraternitas Tartuensis liige ja EELK Viru-Jaakobi kiriku juhatuse esimees. Asutas 1992. aastal AS Remediumi, mis tegeles loomasööda ja veterinaarravimite hulgimüügiga. Pärast tema ootamatut surma võtsid ettevõtte juhtimise üle tema lapsed.
Tartu Ärinõuandla

Tartu Ärinõuandla on Eesti sihtasutus, mis muu hulgas nõustab ettevõtjaid äri valdkonnas.
Ärinõuandla asutati 1993 aktsiaseltsina. 1997 muudeti aktsiaselts sihtasutuseks. 2004 sai ärinõuandlast maakondlik arenduskeskus (MAK).
Ärinõuandla korraldab muu hulgas koolitusi, infopäevi ja seminare; 2012-2017 on nendel üritustel käinud 13 645 inimest.
Räpina Vabadussõja mälestussammas

Räpina Vabadussõja mälestussammas on Vabadussõja langenute või kaduma läinute auks püstitatud mälestussammas Räpinas. Mälestussammas avati 26. juunil 1927.
Mälestussamba ümbruse korrastamisel 1934. aastal tuli samba ümbrusest välja luukeresid, 11. ja 12. sajandi raha ja terariistu.
Lylian Meister

Elukäik

Lylian Meister lõpetas aastal 1984 Tallinna 1. Keskkool ja 1989. aastal Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi tekstiili erialal. Aastatel 1989–1990 õppis ta Eesti Humanitaarinstituudis kultuuriteooriat. Hiljem on ta õppinud maastikuehitust Luua Metsanduskoolis (2005–2008) ja Räpina Aianduskoolis (2005–2009).

Liikmesus

Lylian Meister on alates 1994. aastast Eesti Tekstiilikunstnike Liidu ja Eesti Kunstnike Liidu liige. Ta kuulub 2006. aastast Eesti Dendroloogia Seltsi. Aastast 2007 on ta Briti Kuningliku Aiandusseltsi liige. Aastatel 2005–2007 ja 2009–2011 oli Lylian Meister Eesti Kultuurkapitali Kujutava ja Rakenduskunsti Sihtkapitali esimees. Lylian Meister on ka Eesti Kultuuri Koja asutajaliige (2011).

Isiklikku

Lylian Meistri tütar on kunstnik Katarina Meister.
Ozolnieki raudteepeatus

Ozolnieki raudteepeatus on raudteepeatus Riia-Jelgava raudteeliinil Ozolnieki piirkonnas. Igapäevaselt peatub seal kolmkümmend kuus reisirongi; tööpäeviti on seal peatuvate rongide arv nelikümmend viis. Peatus asub Riia raudteejaamast 36,1 km kaugusel. Piletihinnalt kuulub peatus C tsooni.
Peatus avati aastal 1929 jaamana, kus ümbruskonna karjääridest Riia tsemenditehase tarbeks kaevandatud ja kitsarööpmelisel raudteel Ozolniekisse toimetatud kriit ümber laaditi. Veel samal aastal avati seal ka perroon ja algas reisiliiklus. Kuni Teise maailmasõjani eelnes jaamale Poļi raudteepeatus.
AS Silva

AS Silva oli aastatel 1919–1931 Eestis tegutsenud kaubandus- ja metsatööstusettevõte.
AS Silva omas äriruume Tallinnas: Jaani tänav 6 (1919. aastal); Väike-Roosikrantsi tänav 1 (1920), Merepuiestee 17 (1921–1930?) ja enne likvideerimist ka Estonia puiestee 19 (aastatel 1929–1931).
AS Silva asutasid 1919. aastal metsasaadustega kauplemiseks teiste seas Jüri Parik, Eduard Kusik, Robert Artur Holst, Alfred Sinisoff, August Janson ja Voldemar Selling.
Loodud äriühing arenes pärast Vabadussõda kiiresti ning tegeles puidukaubanduse ja -töötlemisega – osteti kokku suuri metsaga maatükke üle Eesti ja asutati mitu saeveskit puidu ümbertöötlemiseks. Äriühing varustas toodanguga Eestit ja eksportis ka suurtes kogustes puitu välismaale.
Lisaks puiduärile tegutses äriühing ka põllumajandustarvete (loorehade, heina- ja viljaniidumasinate, koorelahutajate), mootorite, petrooleumi, bensiini ja õlide, ehitusmaterjalide, autokaupade ning autode (Studebaker Corporationi, Erskine'i ja Brockway veoautod) impordi ja müügiga.
Äriühingu tegevuse lõpetas 1930. aastate ülemaailmne majanduskriis ning 1930. aasta kevadel pidas Börsikomitee poolt AS Silva majandusseisundi hindamiseks moodustatud komisjon vajalikuks AS Silva juhtimine administratsioonile allutada, kuid 30. mail 1931 tunnistas Tallinn-Haapsalu rahukogu AS Silva maksujõuetuks.
Raievõistlused

Raievõistlused on mootorsaagidega saagimise võistlused. Maailmameistrivõistlusi peetakse alates 1970. aastast ja praeguse reeglistikuga ka Eestis samast ajast.
Võistlusalasid on viis: täpne puulangetamine, kiire ja kvaliteetne laasimine, täpne ja ratsionaalne tüvede järkamine, sae hea hooldamine. Eesti parimad selgitati esmakordselt 1994. aastal. Eesti koondis osales esmakordselt MM-il 1995. aastal.
Raievõistluste korraldaja Eestis on Eesti Metsaselts.
Aizkraukle ordulinnus

Aizkraukle ordulinnus (läti Aizkraukles pils, saksa Ascheraden) on varemetes ordulinnus Daugava jõe ääres Lätis Aizkraukles.

Ajalugu

1224. aastal piiskop Alberti (surnud 1229) juhtimisel ehitatud linnus oli Liivi ordu Aizkraukle komtuurkonna keskus ja komtuuri residents, 15. sajandi lõpust allus see aga Liivi ordu maamarssalile, keda linnuses esindas linnusekomtuur.
5. märtsil 1279 toimus sealses piirkonnas leedulaste võiduga lõppenud Aizkraukle lahing Liivi ordu vastu, milles hukkus ka maameister Ernst von Ratzeburg.
1577. aastal vallutasid linnuse venelased.
Linnus hävis Rootsi-Poola sõjas ning sellest on järel ainult väike osa loodetornist ja müürist.
8. novembril 1630 kinkis Rootsi kuningas Gustav II Adolf linnuse kahurväe ooberstleitnant Simon Schultzile ning sellest ajast kuulus see Schoultz von Ascheradeni aadlisuguvõsa valdustesse.
Wilhelm (ansambel)

Wilhelm on 2012. aastal asutatud Eesti ansambel.
Ansambel on kahel korral laulnud võistlusel Eesti Laul: 2014. aasta Eesti Laulul lauluga "Resignal" ja 2015. aasta Eesti Laulul lauluga "Light Up Your Mind".
Turm

Kirjeldus

Viikingilaev Turm on näide 1000 aasta tagusest laevaehituskunstist. Turma ehitamine algas enne Salme viikingilaevade leidmist Saaremaal, mistõttu võeti eeskujuks toonane lähim laevaleid Lapuri vrakk Soomes ja selle põhjal rekonstrueeritud Sotka.
Kere ehitati traditsioonilisel klinkerplangutusmeetodil oksavabast tollisest männiplangust, plangud kinnitati üksteise külge sepisneetidega. Ehitamisel valmistati kõigepealt plangutus ning seejärel sobitati sisse kaarepuud. Turma kiil ja täävid on tahutud tammepuust ning ühendatud diagonaaltapiga. Käilakujuks on ürgne maopea. Ehitamiseks kulus üks aasta ja üks päev. 
Laev on 12 m pikk ja 3 m lai, süvis 0,5 m. Turm võtab pardale kuni 12 reisijat. Edasi saab liikuda 10 pika aeru, 28 m² raapurje, bensiini- või elektrimootori jõul. Tippkiirus on 8,2 sõlme.
Turm mahub paadihaagisele ning seda saab maad mööda transportida mere ning jõgede-järvede äärde. Seetõttu seilab laev lisaks Emajõele ja Võrtsjärvele-Peipsile ka paljudel teistel Eesti siseveekogudel ja Läänemerel.

Ajalugu

Turm veesati 6. juunil 2009.
Turma esimeseks ülesandeks oli laulupeotule kandmine ajaloolisi siseveeteid mööda Tartust mere poole.
2010. aastal käidi koos Emajõe lodja Jõmmu, Eesti rannarootslaste aluse Runbjarni ning kuunaritega Kajsamoor ja Blue Sirius Lätis Ventspilsis, Rootsis Fåröl, Visbys, Nynäshamnis, Stockholmis, Sigtunas ja Birkas ning Soomes Turus, Maarianhaminas ja Hankos.
2012. aasta suvel läbis Turm mööda jõgesid ja kanaleid Pariisist Lübeckisse 1800 km.