google/wiki40b huggingface dataset:
Tuumaelektrijaam

Tuumaelektrijaam ehk tuumajõujaam (ka aatomielektrijaam) on selline elektrijaam, kus elektrienergiat saadakse tuumareaktoris aatomituuma lõhustumise tulemusel  vabaneva soojusenergia arvel.
Soojusenergia allikaks on tuumareaktor. Kõige laialdasemalt on kasutusel kahekontuurilised ehk kahe soojuskandjatorustikuga elektrijaamad. Esimeses kontuuris ringlev soojuskandja (vesi, raskevesi, gaas, vedelmetall) annab reaktoris saadud soojuse aurugeneraatoris üle teise kontuuri (torustiku) soojuskandjale (enamasti veeaurule) ja edasi auruturbiini. Turbiin ja sellega sidurdatud elektrigeneraator (turbogeneraator) moodustavad turbogeneraatoragregaadi, mis annab elektrienergiat elektrivõrku. Töötanud aur jõuab turbiinist kondensaatorisse, kus jahutatakse ja pumbatakse tagasi reaktorianumasse.

Survevesireaktoriga aatomielektrijaam

Survevesireaktor (ehk surveveereaktor) on tuumajaamades kõige laialdasemalt kasutatava tuumareaktori tüüp. Reaktori jahutusvesi ringleb siin suletud (esimeses kontuuris) ja aurugeneraatorist väljuv aur (teises kontuuris) ei ole mingil määral radioaktiivne. Ka on tagatud stabiilne talitlus reaktori võimsuse juhuslikul suurenemisel tänu negatiivsele temperatuurilisele tagasisidele.
Esimeses kontuuris võib vee rõhk olla 16 MPa (ca150 ja reaktorist väljuva vee temperatuur 325 °C. Aurugeneraator annab teise kontuuri auru parameetritega keskmiselt  6 MPa ja 275 °C.

Tuumareaktori võimsus ja tuumajaama kasutegur

Tuumareaktori võimsust väljendab otseselt reaktorist auruga väljaviidav soojusvõimsus. Et aga võimsust kasutatakse auruturbiini abil elektrigeneraatori käitamiseks, iseloomustatakse energiatehnikas reaktorit elektrigeneraatori nimivõimsusega. Seda võimsust nimetatakse reaktori elektriliseks võimsuseks. Seejuures kasutatakse sageli tähist MWe või GWe (näiteks reaktori võimsus 500 MWe); soojusvõimsuse korral vastavalt MWt või GWt.  Elektrotehnikas kasutatavate tähiste standardi kohaselt ei või siiski ühiku tähist mingil viisil muuta ega sellele märke või indekseid lisada.
Reaktori elektriline võimsus on  soojusvõimsusest keskmiselt 3−4 korda väiksem. Näiteks survevesireaktorite soojusvõimsusest 6 GW suudab tuumajaam elektrienergiaks muundada kuni 1,6 GW. Ülejäänud soojus väljub keskkonda jahutustornis (suures korstnas) või jahutusbasseinis.

Tuumareaktorite arv ja elektrienergia tootmine riigiti

2018. aasta alguse seisuga oli maailma tuumaelektrijaamades 450 tegutsevat reaktorit, mis kokku tootsid 17 % maailma elektrienergiast. Kõige rohkem on tuumareaktoreid USAs (99), järgnevad Prantsusmaa (58), Jaapan (42) ja Venemaa (37).
Tänapäeval töötavatavate tuumaelektrijaamade võimsus ulatub 1,5 gigavatini.
Ülari Ollik

Ülari Ollik (4. juuni 1965 – 14. november 1996) oli eesti akordionist ja punkar. 
Ta oli punkbändi Verine Pühapäev solist. Bändi lagunemise järel laulis ta ansamblites Osakond 79 ja PRO. 
Peamiselt kogus ta tuntust Vennaskonna liikmena.
Tema pseudonüüm punkarina oli Mätas. 
Ta hukkus Tallinna-Pärnu maanteel Jõgisoo lähedal autoavariis.
Keelekomisjon

Keelekomisjon on komisjon, kus arutatakse ja lahendatakse keeleprobleeme.

Eesti keelekomisjonid

Eesti kirjakeele küsimusi arutab ja lahendab Emakeele Seltsi keeletoimkond. Oskuskeeleküsimusi käsitletakse terminoloogiakomisjonides. Näiteks tegutsevad Eestis meditsiiniterminoloogia komisjon, merekeele nõukoda ning Eesti Maaülikooli veterinaarmeditsiini ja loomakasvatuse valdkondade eestikeelse terminoloogia komisjon.
Indool-3-äädikhape

Indool-3-äädikhape (ka auksiin) on taime arengut reguleeriv kasvuhormoon, kõige tähtsam auksiinidest. See taime kasvu soodustav aine moodustub taimes endas. Taime võsu tipmises ehk apikaalses osas asub tüvirakkude populatsioon, mida kutsutakse võsutipu meristeemiks. Need rakud produtseerivad auksiini, mida transporditakse võsu tipust teistesse taime organitesse. Samuti moodustub auksiin juure tipus juurekübara all, meristeemi osas. Auksiin põhjustab taime reageerimist keskkonna tingimustele. Taim kasvab tugevaima valgusallika poole, juur kasvab gravitatsiooni mõjul allapoole, kasvamine toimub ümber takistuse. Neid nähtuseid nimetatakse tropismiks.
Termin auksiin tuleb kreeka keelest. Auxo tähendab suurendan, kasvatan.
Philothamnus punctatus

Levila

Neid madusid võib kohata Mosambiigis, Malawis, Tansaanias, Keenias, Somaalias ja Etioopias.
Risti kabel

Risti kabel (rahvasuus on seda nimetatud Risti kirikuks) oli keskaegne kabel Viljandi maakonnas Viljandi vallas Vanamõisa külas Risti Kabelimäel. Kabelist on säilinud umbes meetrikõrgused konserveeritud müürid, mis on arvele võetud kultuurimälestisena.
Risti kabelit on esimest korda mainitud 1481. aastal. Vanim kirjutis kabeli kohta pärineb aastast 1774 August Wilhelm Hupelilt. Kabel hävis Liivimaa sõjas ja see lammutati 1777. aastal.
18. sajandini oli see talupoegadele oluline kultuskoht, kuid nagu osutavad mündileiud, jätkus ohverdamine kabeliasemel veel 19. sajandi alguseni. Sinna koguneti kord aastas kabeli nimega seotud kirikupühal – kevadisel ristipäeval, mil õnnistuseks, tänuks ja palvete täitumiseks toodi annetusi.
Jesewitz

Jesewitz on asula Saksamaal Saksimaa liidumaa Nordsachseni kreisis Jesewitzi vallas.
Asulat on esimest korda mainitud 1404. aastal nime all Gesewitz.
Asulas on algkool (1.-4. klass), lasteaed, raamatukogu.
Vergi neem

Vergi neem on neem Lääne-Viru maakonnas Haljala vallas Vergi külas.
Kergu looduskaitseala

Kergu looduskaitseala on looduskaitseala Pärnu maakonnas Põhja-Pärnumaa vallas. Kaitseala kaitse-eesmärk on kaitsta EÜ nõukogu direktiivis 92/43/EMÜ nimetatud elupaigatüüpe, näiteks rohunditerikkaid kuusikuid. Kaitseala pindala on 435,2 ha.
Kaitseala moodustati 2007.
Ivo Lill

Ivo Lill (24. juuni 1953 – 4. august 2019) oli eesti klaasikunstnik. 
Ta lõpetas ERKI 1985. aastal. 
Oli Eesti Kunstnike Liidu, GASi (Glass Art Society, Seattle, USA) ja Centro Studio Vetro (Murano – Veneetsia, Itaalia) liige.
Ivo Lill suri infarkti tõttu.

Pere

Tema lesk on ehitusteadlane Irene Lill. Neil on kaks tütart, laulja Juuli Lill ja rõivadisainer Liisi Lill. Tema õde on näitleja Mari Lill; näitlejad on ka õemees Tõnu Tamm ja õetütar Elisabet Reinsalu. Tema isa oli Felix Lill
Philip Roth

Philip Milton Roth (19. märts 1933 Newark – 22. mai 2018 Manhattan) oli ameerika kirjanik.
Roaring Fork

Roaring Fork on Colorado jõe lisajõgi Colorado osariigi keskosas USA-s. Jõgi voolab majanduslikult tähtsal alal Colorado läänenõlval.
Jõe pikkus on 113 kilomeetrit. Jõgi on kiire vooluga, sügav ja väga selge veega.
Tiiu Kiudorv

Tiiu Kiudorv (sündinud 7. septembril 1935 Kirmsi külas Veriora vallas) on eesti õpetaja ja rahvatantsujuht.
Aastatel 1965–2011 oli ta Põlva Keskkooli (1997. aastast Põlva Ühisgümnaasiumi) matemaatikaõpetaja ning 1978–1990 direktori asetäitja õppe- ja kasvatustöö alal. Ta on töötanud ka Põlva rajooni haridusosakonna metoodikuna.
1954. aastast on ta tegutsenud ka rahvatantsupedagoogina. Ta on paljude Põlvamaa laulu- ja tantsupidude üldjuht, Lõuna-Eesti memme-taadi rahvapidude algataja. 1992. aastast on ta rahvatantsurühma Põlva Memmed juhendaja.
Muinsuskaitseameti raamatukogu

Muinsuskaitseameti raamatukogu on erialaraamatukogu Muinsuskaitseameti haldusalas. Raamatukogu asub Tallinnas, Pikk tänav 2.
Raamatukogu eesmärk on kultuuripärandi kaitset käsitleva kirjanduse kogumine, säilitamine ja lugejatele kättesaadavaks tegemine. Raamatukogu suurus on umbes 14 500 teavikut. Raamatukogu on avalik ning teenindab kõiki inimesi. Teavikutega saab tutvuda kohapeal või laenutada koju.

Ajalugu

Muinsuskaitseameti raamatukogu on saanud alguse kahest raamatukogust – Teadusliku Restaureerimise Töökoja raamatukogust ning Muuseumide ja Kultuurimälestiste Teaduslik-Metoodilise Nõukogu raamatukogust. Mõlemad raamatukogud anti 1994. aastal üle Muinsuskaitseametile. Teadusliku Restaureerimise Töökoja raamatukogu loomise algatasid 1955. aastal kunstiajaloolased Helmi Üprus ja Marta Männisalu. 1963. aastal hakkas kogu komplekteerimise eest hoolt kandma arhitektuuriajaloolane Jevgeni Kaljundi. Eraldi allfondidena kuuluvad kogusse aastast 1987 Helmi Üpruse ja aastast 1990 arhitekt Anton Soansi raamatukogud.
Sahha vaimsuse akadeemia

Sahha (Jakuutia) Vabariigi Vaimsuse Akadeemia (jakuudi keeles Саха Өрөспүүбүлүкэтин духуобунаһын академия; vene keeles Aкадемия духовности Республики Саха (Якутия)) on Sahha riiklik-ühiskondlik ühendus, mis koordineerib ja organiseerib vabariigi kõigi loomeliitude ja teadusorganisatsioonide tegevust, mis on suunatud vabariigi rahvaste vaimsete ja kultuuriväärtuste edasisele kasvule.
Vaimsuse akadeemia asutati 1996. aasta mais Sahha (Jakuutia) Vabariigi presidendi seadlusega. Akadeemia baasasutuseks on Sahha (Jakuutia) Vabariigi Teaduste Akadeemia Humanitaaruuringute instituut. Akadeemia asub Jakutskis aadressil Petrovski 1.
Akadeemia president oli aastatel 1996–2017 Afanassi Ossipov. Asepresidendina tegutseb kirjanik Nikolai Luginov.
Akadeemia ühendab tegevliikmeid, välisliikmeid ja auliikmeid.  Tegevliikmete arv on piiratud 23 liikmega, seetõttu uusi liikmeid saab valida alles siis kui avaneb vakants.
Sisseütlev kääne

Sisseütlev kääne ehk illatiiv on üks sisekohakäänete hulka kuuluv sihikääne, mis esineb näiteks eesti, soome, leedu ja ungari keeles.
Alden

Alden on saar Norras Sogn og Fjordane maakonnas Askvolli vallas Dalsfjordeni merepoolse osa Vilnesjordenist mere pool Atløy ja Tvibyrge (idas) ning Værlandeti (läänes) vahel. Geograafilised koordinaadid on 61°19′ N, 04°46′ E. 
Saare pindala on 3,4 km².

Nimi

Nimi on õigupoolest mäenimi, mis tähendab 'kõrge, väljapaistev'.

Loodus

Rannik on järsk. 
Kõrgeim punkt on Norskehesten (460 m), mis on tuntud meremärk, sest ta paistab kaugele. Mäge hüütakse ka Den norske hest ('Norra hobune').

Asustus

Saare lõunaosas on Aldeni talu.
Kaarepere Vaga Suzdali Eufimi ja Vaga Egiptuse Maria kirik

Kaarepere Vaga Suzdali Eufimi ja Vaga Egiptuse Maria kirik kuulub EAÕK haldusalasse ja asub Jõgeva maakonnas Palamuse vallas Kaarepere külas.

Kogudus

Kaarepere kogudus toonasel Tartumaal avati 1892. aastal ja iseseisvus Kärkna-Lähte ja Saduküla kogudusest. Esialgu peeti teenistusi õigeusu koolimajas.1900. aastal kuulus kogudusse 681 ja 1938. aastal 152 inimest. Nõukogude ajal kogudust ei suletud. Kogudust teenis ülempreester Ermil Allik aastatel 1943–2003.

Kirikuhoone

Kaarepere õigeusu kirik ehitati 1896. aastal ja pühitseti 1897. aastal Riia ja Miitavi piiskopi Arseni (Brjantsevi) poolt. Krohvitud tellisseintega ja ladina risti kujulise põhiplaaniga kirikuhoones on lihtne interjöör historitsistliku kujuseina – ikonostaasiga. 
1941. aastal sai Kaarepere Vaga Suzdali Eufimi ja Vaga Egiptuse Maria kirik sõjas kannatada, kuid kogudus jätkas tegevust. Kirikut rüüstati 1973. aastal, 1990. aasta algul ja 2006. aastal, mil varastati kaheksa ikooni. Samal aastal rööviti ikoone ka Välgi, Luhamaa ja Mõniste- Ritsiku õigeusu kirikuist.
Tänapäeval kasutab Kaarepere õigeusu kirikut EAÕK Kaarepere Vaga Suzdali Eufimi ja Vaga Egiptuse Maria kogudus.

Õigeusu koolid

Juba üsna usuvahetusliikumise algul 25. aprillil 1845 kinnitas keiser Nikolai I instruktsiooni, mis nägi ette usuvahetajatele õigeusu kihelkonnakoolide loomist. Konfessionaalne koolikorraldus kinnitati 1849. aasta talurahvaseadusega. Kaarepere koguduse juures avati õigeusu abikool.
Piffe, plekki ja presidendiks!

"Piffe, plekki ja presidendiks!" on Abrahami debüütalbum. Plaat ilmus 2010. aastal ja selle väljaandja oli Superbandiit.
Marju Salve

Marju Salve (sündinud 26. juunil 1942 Tartus) on eesti keemik.

Elulugu

Marju Salve on teenistujate tütar.
Lõpetas 1961 Tartu 3. Keskkooli, 1970 TÜ keemia osakonna. Oli 1961–64 TÜ elektrokeemia labori laborant, 1970–72 anorgaanilise keemia kateedri vanemlaborant, 1972–80 elektrokeemia labori nooremteadur, 1980–92 juhataja, 1993–94 füüsikalise keemia instituudi teadur, ühtlasi 1991–93 keemiaosakonna majandusprodekaan, 1994–2005 TÜ keemiaraamatukogu raamatukoguhoidja, 2005– füüsika-keemiateaduskonna raamatukoguhoidja, ühtlasi aastast 2000 keemiaraamatukogu juhataja.

Teadustöö

Uurimisvaldkond: elektrilise kakskihi ehitus ja adsorptsiooniprotsessid vismutelektroodil. Akadeemilise Keemia Seltsi taasasutajaid (1991), juhatuse liige ning laekur. Üle 50 teadustrükise.
Unistus igavesest päevast

"Unistus igavesest päevast" on laul, mille Evelin Samuel esitas konkursil Eurolaul 1998.
Loo viisi autor on Priit Pajusaar, sõnad kirjutas Kaari Sillamaa. Lavaesituses osalesid veel taustalauljad Maian Kärmas ja Hanna-Liina Võsa.
Lugu peeti võistluse eel üheks võidupretendendiks, ent jäi ülinapilt teiseks Koit Toome järel vaid kolme punktiga. Tegemist on Enya-stiilis romantilise, ent võimsa lõpurefrääniga ballaadiga. Laul räägib päiksetõusust ning ülistab kaunist loojuvat päeva, mis võiks jäädagi kestma.
Hiljem on laul tõlgitud inglise keelde kahes versioonis: "Let Me Stay" ja "Northern Gold". Neist esimene ilmus aasta hiljem singelplaadi "Diamond of Night" lisaloona ning teine uues arranžeeringus Evelin Samueli sooloplaadil "Alternature. Over the Water Blue" (2002).
Pidžin

Pidžin (inglise keeles pidgin) on segakeel, mis tekib eri emakeelte kokkupuutel. 
See tekib, kui eri keelte kasutajad ei oma kindlat lingua franca't, kuid neil on vajadus omavahel suhelda. Tüüpiliselt tekivad pidžinkeeled kohtades, kus käib tihe kaubanduslik suhtlus (nt sadamates).
Pidžinil on enamasti väike sõnavara ja lähtekeeltega võrreldes lihtsam grammatiline struktuur (näiteks võib puududa sõnamuutmine) ja häälikusüsteem. Kui nt eesti keeles öeldakse: "Poiss ütles, et läheb koju.", siis eesti pidžinis öeldakse sama lause: "Poiss ütlema minema kodu."  
Pidžin ei ole tavaliselt inimese emakeel, kuid leidub piirkondi, kus see on kogukonna põhiline keel (nt tok-pisini keel Paapua Uus-Guineas). Enamasti kujunes pidžin välja sadamalinnades.
Kui pidžin laieneb mingi rühma rahvuskeeleks ja selle sõnavara ja grammatika täieneb, siis nimetatakse seda sageli kreoolistunud keeleks ehk pidžinit, mida kõneldakse emakeelena, nimetatakse kreoolkeeleks. 
Pidžin sureb enamasti välja, kui inimesed lähevad üle ükskeelsele suhtlusele või hakkavad kasutama mõnd muud keelt. Näiteks vene-hiina pidžin, mida kasutati Kaug-Idas 20. sajandini.
Aleksandr Opekušin

Aleksandr Mihhailovitš Opekušin (16. (ukj 28.) november 1838, Svetškino küla Danilovi maakonnas Jaroslavli kubermangus – 4. märts 1923, Rõbnitsõ küla nüüdses Jaroslavli oblastis) oli vene realistlik skulptor, akadeemik ja mitmete kunstipreemiate võitja.
Tartus Toomemäel asetseb Opekušini tehtud Karl Ernst von Baeri monument. Teiste seas tegi ta monumente ka Aleksandr Puškinile, Mihhail Lermontovile, admiral Aleksei Greigile, Aleksander II-le jne.
Opekušini nime kannab asteroid 5055 Opekushin, mille 13. augustil 1986 avastas astronoom Ljudmilla Tšernõhh. Jaroslavli oblast annab välja temanimelist kunstipreemiat.
Neljas

Neljas oli Eesti telekanal.
Kanali käivitas 2008. aastal ettevõte Starman ja tutvustas seda kui reklaamivaba kanalit. Teiste erakanalite (Kanal 2 ja TV3) juhid ei näinud uues kanalis konkurenti, kuna pidasid seda ainult Starmani turunduskampaaniaks ja piiratud levi tõttu oli tõenäoline vaadatavus väga väike.
Hiljem oli kanali omanik Oliver Kruuda ettevõte Kalev Meedia, mis müüs kanalid Neljas ja Kalev Sport Toomas Lepale (OÜ Eesti Spordikanal). Kanal lõpetas saadete edastamise 2009. aasta märtsi lõpus, kuna see tootis kahjumit. Kalev Spordi uueks nimeks sai aga TV4.
Murelipuu

Murelipuu (Prunus cerasus var. austera), on viljapuu  roosõieliste sugukonnast, 
hapu kirsipuu teisend. 
Murelipuu on vili  on murel ehk morell ehk morellkirss ehk griott ehk magusveiksel.
Å (Moskenes)

Å (norra murretes 'väike jõgi') ehk Å i Lofoten on kaluriküla Norras Nordlandi maakonnas Moskenesi vallas Moskenesøya kaguosas Norra mere (Vestfjordeni) ääres. Geograafilised koordinaadid on 67° 52′ 46″ N, 12° 58′ 52″ E. Å on Lofootide lõunapoolseim küla.
Å paikneb läänest Ågvatnetist välja voolava Å jõe suudmes.
Å'd, nagu ka idanaabrit Tindi, loetakse Sørvågeni asula osadeks. Å postiaadress on 8392 Sørvågen. Å elanike arv on umbes 100 (2006). Entsüklopeedia "WIEM" andmetel oli seal 1995. aastal umbes tuhat elanikku.
Å's lõpeb Euroopa maantee E 10 (Kong Olavs vei). Sinna pääseb ka parvlaevaga Bodøst.
Å's on väike kalasadam (väikest sadamalahte kaitseb pikk muul) ja seal kuivatatakse kala. Kuivatatud kala müüakse peamiselt Sørvågeni ettevõttele B. Larsen A/S, millele Å on peamine kalakuivatamiskoht. Samuti kuivatab Å's kala firma Brøderne Arntzen A/S. Varem oli olulisel kohal kalapüük (püüti eriti turska) ning kuivatatud kala ja kalamaksaõli tootmine, praegu on tähtsaim elatusallikas suvine turism.
Majutusvõimalusi on umbes 500 turistile; kalurikülamuuseumis on "matkajatekodu". Turistidele korraldatakse matku saare lääneossa Stokkvikasse, kust avaneb vaade Moskenstraumenile ja Værøy saarele.
Säilinud on 23 hoonet 19. sajandi keskpaigast, sealhulgas traanikoda kalamaksaõli valmistamiseks 1850. aastast ning taluelamud aastatest 1840–1860. On ka kalurionne, paadimaju, sepikoda ja pagaritöökoda. Paljud hooned on kaitse all.
Å's on Lofootide Kuivatatud Kala Muuseum (Lofoten Tørrfiskmuseum, ainus omataoline maailmas) ja Norra Kalurikülamuuseum (Norsk Fiskeværsmuseum), mis hõlmab säilinud vanaaegsed hooned.
Suurem osa külast kuulub Johan B. Larsenile ja tema järglastele. Varem kuulus kogu küla "kalakuningas" Ellingsenile, kelle Oslos elav lapselaps ainult suvitab Å-s.
Å-d on esmakordselt mainitud taluna (Aa) 1567.
Vahtvara

Vahtvara ehk uduvara (inglise keeles vaporware või vapourware) on tavaliselt laialt reklaamitud arvutitoode, kas riist- või tarkvara, mis pole ilmunud, ilmub lubatust märksa hiljem ja võib-olla ei ilmugi.
Termin (vaporware) võeti kasutusele hiljemalt 1982. aastal.
Haagi koolkond

Haagi koolkond (hollandi keeles de Haagse school) on 1860 kuni 1890 Haagis elanud ja töötanud kunstnike rühm.
Haagi koolkonnast on mõjutatud paljud kunstnikud nagu Vincent van Gogh, Jan Toorop ja Isaac Israëls.
Mart Min

Mart Min (sündinud 9. mail 1943) on Eesti tehnikateadlane, TTÜ emeriitprofessor elektroonikainstituudis. 
Tema peamiseks tegevusalaks elektroonikateadlasena on olnud elektroonne mõõtetehnika, eelkõige sünkroondetekteerimisel põhinevad (lock-in) ja vektormõõtmise vahendid, sh elektrilise komplekstakistuse mõõtmise elektroonsed vahendid elektrokeemiliste ja biomeditsiiniliste mõõtmiste jaoks.
Ta on osalenud ka atmosfäärifüüsikaliste ja astrofüüsikaliste mõõtmiste vahendite väljatöötamises, sh telespektromeetri Faza loomisel NSV Liidu kosmose-orbitaaljaama Mir jaoks.
Tema juhtimisel töötati välja mitmete vektorvoltmeetrite näidised, sh TTÜ mõõteelektroonika laboris välja töötatud vektorvoltmeetrite prototüübid Tallinna Tootmiskoondise RET jaoks, milles kasutatud originaalsed sünkroondetektorite lahendused olid patenteeritud paljudes riikides. Mitmed leiutistest olid tehtud koostöös Eesti NSV teenelise leiutaja Toom Pungasega. Vektorvoltmeetrites leidsid kasutamist tema kandidaaditöö tulemused eriti täpsete faasisünkronisatsioonisüsteemide ehk faasilukksüsteemide (phase-locked loop, PLL) alal.
Ta oli külalisprofessor Bundeswehri Ülikoolis Münchenis 1993. aasta kevadtrimestril sel alal. Järgmisel aastal töötas ta samal alal külalisteadurina Müncheni Tehnikaülikoolis.
Ta oli esimene mõõteelektroonika (electronic measurements, Messelektronik) professor ja mõõteelektroonika õppetooli juhataja TTÜs.
Töötades 1990-ndatel TTÜ elektroonikainstituudi direktorina, korraldas ta TTÜ elektroonika õppekavade kohandamist vastavalt muutunud olukorrale kõrghariduse vallas.
Sajandivahetuse paiku oli ta tegev teaduspõhises ettevõtluses (AS Cybernetica, ELIKO jm).
Alates 1990-ndatest on ta teadus- ja arendustöös keskendunud meditsiinielektrooniliste mõõtmiste vahendite loomisega seotud küsimustele. Mart Mini juhtimisel on TTÜ elektroonikainstituudi elektrilise bioimpedantsi töörühm välja töötanud originaalseid elektrilise bioimpedantsi mõõtmisel põhinevaid diagnostilisi lahendusi, sealhulgas implanteeritavate südamerütmurite jaoks sobivaid.
Tema juhendamisel on koostanud väitekirja ja kaitsnud doktorikraadi Olev Märtens, Toomas Parve, Alar Kuusik, Ants Ronk, Raul Land, Toivo Paavle, Rauno Gordon, Andrei Krivoshei, Paul Annus, Jaan Ojarand, Georgios Giannoukos ja Marek Rist.
2011. aasta märtsi alguses esitati Mart Min kandideerima 2011. aasta Euroopa leiutaja auhinnale teadustöö kategoorias elektrilise komplekstakistuse mõõtetehnoloogia väljatöötamise eest.
Tõnn

Tõnn on maausu ja eesti rahvausundi viljakusjumal või -haldjas. 
Maavalla Koja vanem Ahto Kaasik on nimetanud Tõnni piirkondlikult tuntud maausu jumalate hulgas.
Levinud hüpoteesi järgi on Tõnn saanud nime Püha Antoniuse järgi. Tõnnile kuulus tõnnivakk, kuhu pandi annetused.
Vakk ehitati kasetohust, peergudest või lihtsalt puulaudadest ning pandi ahju kõrvale või aita varju. Vahel viidi vakk koguni õue puutüve sisse või põllu servale. On teada ka see, et mõnes piirkonnas pidi Tõnnivakast möödudes sinna raha jätma. Saartel põletati põlluserval seisev vakk koos annetustega ära.
Max Buch avaldas 1897. aastal saksa keeles uurimuse "Ueber den Tõnnis-cultus und andere Opfergebräuche der Esthen" Tõnni ja rahvausundi kohta.
Kõige kauem on Tõnnile ohverdatud Vändra kandis. Tõnnile on ohverdatud ka Harjumaal Kose, Rapla, Juuru, Hageri kihelkonnas, näiteks on ande viidud Paluküla hiiemäe Tõnniauku.
Igal talul oli oma Tõnn, ta kas saadi või tehti ise inimesekujulise nukuna, millele elu sisse saamiseks kolm tilka verd peale tilgutati.
Voldemar Noormägi

Voldemar Noormägi (10. august 1895 Jamburgi kreis, Peterburi kubermang – 28. mai 1968 Ala, Valga rajoon) oli Eesti tõstja.
Noormägi lõpetas 1912 Vändra kurttummade kooli.
1922. aasta maailmameistrivõistlustel Tallinnas võitis ta pronksmedali. 1924. aasta Pariisi olümpiamängudel sai ta 22. koha. Ta kuulus 1922–1924 Eesti tõstekoondisse.
Ta oli Narva Võitleja ja Tallinna Kalevi liige.
Tema poeg on võrkpallitreener Johannes Noormägi.
Sääs

Sääs oli 4–8 meetri pikkune võrkkoti kujuga kalapüünis, mille küljes oli tundenöör. Sääsaga püüti öösiti peamiselt kevadise kudemise ajal.

Sääsa ehitus

Jõe keskpaigani ehitati kalatõke, milleni viis kaldalt purre. Purde all asuva kalatõkke ava ette seati suuga vastuvoolu võrkkott ehk sääsavõrk. Selle alumise serva põhipuud sai lati abil üles tõsta, kui saak võrgus. Emajõele paigutatud sääsade juurde ehitasid kalurid ka vaiadel sääsamaju, milles olid nii küttekolle kui magamisase. Sääsa tundenöörid olid ühendatud võrkkoti päraosaga ning andsid onnis signaalkellukestega märku, kui kala võrgus. 
Pärnu jõel vastas sääsavõrgule tähes. Seal onni ei ehitatud, kalur istus kalatõkkel ja hoidis käes tundenööre, mis olid ühendatud sääsaga ning andsid märku kala sisenemisest.

Asukoht

Sääsad paiknesid põhiliselt Emajõel. 19. sajandi II poolel hakkasid võimud nõudma arvukalt ehitatud sääsade lammutamist, kuna need segasid jõeliiklust ning rohke maimude püügi tõttu põhjustasid kalandusele suurt kahju. 1920 aastal keelati sääsapüük ametlikult, kuid üksikuid onne leidus jõel 20. sajandi keskpaigani.