Jacob van Ruisdael

Elukäik

Jacob van Ruisdael kasvas tulevasele kunstnikule väga soodsas keskkonnas – tema isa, Isaack van Ruisdael, onu Salomon van Ruysdael ja onupoeg Jacob van Ruysdael, olid samuti Hollandi kuldajastu maastikumaalijad. Jacob van Ruisdael on neist kõigist nimekaim – teda peetakse Hollandi üheks tuntuimaks maastikumaalijaks.
Oletatakse, et ta õppis oma isa või onu käe all, kuid selles osas kindlad tõendid puuduvad. Ta isa oli raamide tegija ja kunstikaupmees, samuti maalis ta maastikke. Onu mõjutusi võib leida pigem varasemas loomingus. Motiivi kaheks jagatud maastikust, kus justkui midagi peale maa, vee ja taeva ei eksisteeriks, võttis Jan van Goyenilt üle Jacobi onu Salomon van Ruysdael.
Peatükk Jacob van Ruisdaeli elust, mille üle on palju vaieldud ja mida tõenäoliselt ei saa tõestada, puudutab Ruisdaeli ametit arstina. Arnold Houbraken, Hollandi kuldajastu kunstnik ja eluloolane, on üles tähendanud, et Jacobi isa olla lasknud tal nooruses meditsiiniteadusi õppida, mida Jacob oskas hästi: ta viis edukalt läbi erinevaid operatsioone. Houbrakeni väidet näib toetavat ka Amsterdami arstide registrisse kantud nimi ‘’Jacobus Ruijsdael’’, kes olla omandanud meditsiinikraadi 15. oktoobril 1676 Caeni Ülikoolis. Hollandi kunstiajaloolane Bob Haak on oletanud, et kui see tõepoolest viitab Jacob van Ruisdaelile, siis läks ta Caeni seetõttu, et seal oli kergem haridust saada kui Leideni Ülikoolis, mis oli tol ajal ainuke Hollandi meditsiinilist haridust pakkuv ülikool. Umbes aastast 1676, olles 48-aastane, ei maalinud Ruisdael enam nii palju kui varem. Ehk keskendus ta rohkem arstikarjäärile – ka seda ei saa kindlalt väita, jääb vaid fakt, et ta nimi on olnud Amsterdami arstide registris ning see on läbikriipsutatud sama tindiga, millega see kirjutatud oli.

Looming

Ruisdaeli töid on võrdlemisi raske kronoloogilisse järjekorda seada, kuna ta dateeris töid harva. Tänaseks on teada umbes 700 maali. Wolfgang Stechowi järgi jaotub hollandi maastikumaali tüpoloogiliselt kolmekümnesse kategooriasse. Ruisdael tegeles võrdlemisi erimoodi maastikega: metsad, jõed, luited, külateed, panoraamid, fantaasiamaastikud, Skandinaavia kosed, meremaalid, rannamaastikud, talvised külad ja linnavaated. 1659. aastal maalis ta ka mägiojasid ja koski, mis olid inspireeritud Allart van Everdingen Skandinaavia maastikest.
Oma aja kontekstis on Ruisdaeli käsitlus ja tehnika väga üllatavad, kuna Ruisdael, olles lahku löönud kaasaegsetest, suutis ühendada romantilisuse ja monumentaalsuse realistlikkusega. Ta arendas välja palju uusi motiive ning tähendusi, maastikelt kumab läbi proov ühendada reaalne elu kõrgemate püüdlustega.
Jacob van Ruisdaeli loomingus on võrreldes teiste Hollandi maastikumaalijatega tugev filosoofiline nüanss. Tema tööd mõjuvad mõtlikena, neis on tugevat emotsionaalsust. 1650-ndatel muutusid ta tööd tunduvalt dramaatilisemaks – taevas täitus tumedate äikesepilvedega. Sünged looduspildid muutusid sagedasemaks, motiivideks said salapärased metsad, kalmistud ja lossid. Sellest kõigest võib välja lugeda inimelu mõttetust ja väiksust võrreldes looduse üllusega ning suurusega. Tema töödes domineerib tavaliselt taevas, maapinna maalimisel on kasutatud pigem tumedaid ja sügavaid toone.
Tema töid on näiteks Peterburi Ermitaaži, New Yorki Metropolitani muuseumi, Amsterdami Rijksmuseumi ja Londoni Rahvusgalerii kogudes.

Varane periood

Ruisdael on dateerinud oma esimese töö aastal 1646, olles vaid 17- või 18-aastane. 1648. aastal võeti Ruisdael maineka Haarlemi Püha Luuka Gildi liikmeks, kuhu kuulus ka näiteks Frans Hals ja onu Salomon van Ruysdael.
Tema stiil ja töövõtted arenesid hoogsalt ning oma noore ea kohta jõudis ta virtuooslikkuseni kiiresti. Töödes paistab tugevalt silma küpsus ning ta ületas oma kaasaegsed maastikumaalijad üsna pea. Juba Ruisdaeli varasele perioodile oli iseloomulik detailsus: puude lehestik ja võrad on nii täpselt välja maalitud, et iga puuliik on määratletav.

Graafika

Graafilisi töid on Ruisdaeli loomingus pigem vähe, säilinud on kõigest üle saja joonistuse – ühtegi meremaali või talvestseeni pole tuvastatud. Ruisdaeli kolmteist sügavtrükitehnikas tööd on pärit varajasest perioodist. On teadmata, kes on teda õpetanud, kuna peamistelt mõjutajatelt: tema isalt, onult ning Cornelis Vroomilt pole leitud ühtegi graafilist tööd. Ka trükitehnikas saavutas ta meisterlikkuse kiiresti. Aastaks 1646, pärast esialgseid katseid väikeseformaadiliste töödega, alustas ta suuremate maastikega, mis kuuluvad kõrgetasemalistemate graafiliste lehtede hulka 17. sajandi Hollandis. 1655. aastal tegi ta oma viimase töö, kuid puudub info, miks Jacob lõpetas trükikunstiga tegelemise.

Keskmine periood

1650-aastate esimesel poolel külastas ta Ida-Hollandit ja Lääne-Saksamaad, arvatavasti koos Claes Berchemiga, kes Houbrakeni järgi oli Jacobi hea sõber. Arvatavasti maalis ta hiljem reisil tehtud visandite järgi, kuid ühtegi kavandit säilinud ei ole. Tema 1651. aasta töö Lääne-Saksamaal asuvast Bentheimi lossist tutvustas Hollandi maalikunstile uut suursugusust. Jacob jätkas sama lossimotiivi kasutamist ka hiljem ning sellest on säilinud vähemalt neliteist erinevat tööd.
Amsterdami, kuhu tol ajal oli tekkinud märkimisväärne kunstnike kogukond, kolis Jacob van Ruisdael oletatavasti 1657. aastal, kus veetis oma ülejäänud elu – tema kolimise põhjused on teadmata. Seymor Slive on oletanud, et põhjuseks võis olla see, et Amsterdamis oli parem turg kui kodukohas Haarlemis. Tuleb silmas pidada, et Ruisdael elas ajal, kui keskklassi rahval oli ligipääs ja nõudlus kunsti järele. Mõni aeg pärast Amsterdamis sisseseadmist võttis ta endale majapidamisse abiks orvu Meindert Lubbertszi, kellest sai üsna pea Ruisdaeli õpipoiss ja Hobbema-nimeline kuulus Hollandi kuldajastu kunstnik.
1660. aastate keskpaigas hakkas Ruisdael oma töödes kujutama skandinaaviapäraseid motiive ja maastikke. Kuna ta ise ei reisinud kaugemale, kui Lääne-Saksamaale, põhinevad ta tööd temast vanema kaasaegse Allart van Everdingeni, kes populariseeris põhjamaist peisaaži Hollandi kunstis, Skandinaavia maastikumaalidel.
Maalil Pleekaiad Haarlemi lähistel on rõhutatud maa ja taeva piiri, läbistab Grote kirik horisondi ning on suunaga taeva poole. Van Lil on tõlgendanud seda kui lihtsat linnavaadet, mille taga on suurem tähendus: ainult need, kes elavad tagasihoidlikku ja kõlbelist elu, võivad pääseda taevasse – selline on kristlik tava.
Paljud Ruisdaeli teostel kujutatud asukohad on endiselt äratuntavad, kuid teda lõpuni realistiks pigem nimetada ei saa. Tema päris elu ja fantaasia heaks sulamiks võiks välja tuua kaks tööd pealkirjaga ‘’Juudi surnuaed’’ – mõlemal maalil on näha hauakive, mis on visandatud Amsterdami lähistel Ouderkerkis, ning fiktiivseid mägesid ja varemeid.

Hiline periood

Ei ole teada, millal Ruisdael viimast korda maalis, kuid tema viimaseks tööks loetakse vahetult enne surma, 1682. aastal maalitud "Amsteli jõgi, vaade Amsterdami suunas", mis asub Cambridge’i Ülikooli Fitzwilliami muuseumis.

Mõju

Meindert Hobbema varasem looming oli Ruisdaelist, kes oli temast vaid kümme aastat vanem, tugevasti mõjutatud. Mõned teemad ja kompositsioonid olid otse Ruisdaeli töödest tuletatud. Ruisdaeli mõjutused Hobbema töödes on silmnähtavad umbes aastani 1662, mil Hobbema alustas enda käekirja arendamist. Ruisdael ja Hobbema hoidsid ühendust ka hilisemas elus – Ruisdael oli 1668. aastal Hobbema abielu tunnistajaks.
Kuigi ta mõju teistele kaasaegsetele kunstnikele, eriti õpilasele Hobbemale, oli märkimisväärne, ei olnud ta omal ajal kuigi tuntud, kuna toona hinnati kõrgemalt Hollandi itaaliapäraseid maastikke. 18. sajandil oli tal juba märkimisväärselt kogujaid, kuid tema loomingule hakati jõudsamalt tähelepanu pöörama alles 19. sajandi esimesel poole Inglismaal ja Prantsusmaal, kui romantismi ajastu naturalistlik maastikumaal populariseerus. 1830.–1870. aastatel Prantsusmaal tegutsenud Barbizoni koolkonda mõjutasid just 17. sajandi Hollandi maastikumaalijad – Jacob van Ruisdael, Aelbert Cuyp ja Meindert Hobbema.
Ruisdael on kaalukalt mõjutanud 18. sajandi inglise maalikunstnik Thomas Gainsbourough nägemust loodusest. Samuti on Jacob van Ruisdaeli looming suure jälje jätnud Hollandi maalikunstnikule Vincent van Goghile – ta inspireerus tugevalt Hollandi meistritest, ka Ruisdaelist, ning mainis neid tihti oma kirjavahetuses.

Isiklik elu

Ruisdaeli isikliku elu kohta pole palju teada – ridagi tema kirjutatut pole säilinud. Üheltki portreelt pole võimalik kunstniku isikuomadusi välja lugeda, kuna ühtegi kindlat tööd pole tuvastatud, on vaid fiktiivne oletus, milline kunstnik võinuks välja näha. Tema otsesed kaasaegsed pole maininud tema ega ta tööde kohta sõnakestki, samuti ei ole teada, kui paljud Ruisdaeli tööd olid tellimused.
Kui Jacob oli noor, elasid nad täielikus vaesuses. Kuna Isaackil, Jacobi isal, polnud raha, oli ta alatihti võlgades ning käis läbi mitu mahukat kohtuistungit oma maksmata võlgade pärast. Kui Jacobist sai iseseisev maalija, oli võlgadel lõpp. Houbraken olla kuulnud inimestelt, et põhjus, miks Jacob kunagi ei abiellunud, peitus selles, et ta soovis oma isa toetada.
Laialt levinud arvamus, et Ruisdael suri vaesuses, ei ole kuigi tõenäoline. Kuigi tal ei olnud kinnisvara ega väärtpabereid, hinnati ta vara pärast surma kahele tuhandele kuldnale – see ei ole märk vaesusest, aga kindlasti mitte ka varakusest. Jacob van Ruisdael suri 1682. aastal Amsterdamis.