google/wiki40b huggingface dataset:
Harry Tillmann

Harry Tillmann (9. märts 1912 Vana-Antsla – 25. oktoober 1986 Giessen) oli eesti loomaarst.
Lõpetas 1931 Hugo Treffneri Gümnaasiumi ja 1937 Tartu Ülikooli loomaarstiteaduskonna cum laude. Ta oli korporatsiooni Fraternitas Tartuensis liige.
Aastal 1941 lahkus Saksamaale. Töötas Saksamaa ülikoolides, alates 1958. aastast Giesseni Justus Liebigi nimelise Ülikooli veterinaargünekoloogia professor.
Peep Sarapik

Peep Sarapik (19. september 1949 – 12. detsember 1994) oli eesti helilooja ja koorijuht.
Peep Sarapik on lõpetanud Jakob Westholmi Gümnaasiumi 1969. aastal. 1981. aasta sügisel asus Sarapik koos Vello Rannaga dirigeerima Eesti Riikliku Kunstiinstituudi (ERKI) üliõpilaste asutatud ERKI Kammerkoori. Samuti juhatas ta Eesti Õpetajate Meeskoori (alates 1980, peadirigendina 1990–1994) ja Inseneride Meeskoori. 
Lisaks koorijuhi elukutsele töötas Sarapik Tallinna Konservatooriumis kontsertmeistrina.
Koorijuhtimise kõrvalt tegeles Sarapik heliloominguga.
Valdava osa tema loomingust moodustab koorimuusika, millest tuntuimaks võib pidada Juhan Liivi sõnadele kirjutatud laulu "Ta lendab mesipuu poole", mis on kõlanud 1999. aastast alates kõikidel üldlaulupidudel.
Juhan Liivi sõnadele on Peep Sarapik kirjutanud veel mitu koorilaulu. Tuntumad neist on "Ma lillesideme võtaks" ja "Rukkivihud rehe all". Samuti on Peep Sarapikul hulganisti vaimulikku loomingut – nii koorile kui ka instrumentidele. 
Paljud Sarapiku laulud said populaarseks laulva revolutsiooni ajal. 
Peep Sarapiku viimaseks teoseks jäi "Kellamissa" kammerkoorile ja kelladele, mille ta lõpetas vaid paar nädalat enne oma surma. Selle esiettekanne oli Kaarli kirikus mais 1995 ehk pool aastat pärast autori surma. ERKI Kammerkoori dirigeerisid sel mälestuskontserdil Tarmo Leinatamm ja Rauno Tagel. 
Peep Sarapik suri 12. detsembril 1994 kiire kuluga raskesse haigusse ning on maetud Rahumäe kalmistule.
Lisu keel

Fraseri tähestik

Lisu keeles on kasutatud mitut erinevat tähestikku. Praegu kasutatakse Fraseri ja ladina tähestikku. Fraseri tähestikus on kümme vokaali ja 30 konsonanti. Fraseri tähestiku lõi 1915. aastal Sara Ba Thaw ning seda täiendas misjonär James O. Fraser.

Lisu silpkiri

Lisu keelel on ka 1250 glüüfi ja 880 kirjatähega silpkiri. Selle koostas aastatel 1924–1930 talupoeg Nuga-ze-bo Hiina, Dongba ja Geba tähestiku põhjal.

Dialektid

Lisu keelel on kolm dialekti: põhja-, kesk- ja lõunadialekt, kõige levinum neist põhjadialekt. Dialektide kohaselt võib moodustada häälikut y kas eksolabiaalselt (torus huultega), endolabiaalselt (esileulatuvate huultega) või suu keskel (nagu foneemi ʉ).

Toonid

Lisu keel on toonikeel. On kuus tooni: kõrge, keskmine kriiksuv, keskmine, madal, tõusev ja madal järsk toon. Kindel helikõrgus eristab ütluseid ja sõnade tähendusi, seega võib erinev rõhutamine ja hääletoon sama kirjapildiga sõna tähendust muuta. Tooni kasutamine ja rõhutamine sõltub sellest, kas silp on heliline, helita või rõhutatud. Vähestel sõnadel lisu keeles on ainult üks tähendus, seega õigetel rõhkudel on väga suur tähtsus.
hi − maja
hi − seisma
hi − looma sünd

Häälikud

Lisu keeles on kümme täishäälikut ehk vokaali ning 30 kaashäälikut ehk konsonanti. Lisu keeles puuduvad pooltäishäälikud (eesti keeles on pooltäishäälik j) ja kõiki vokaale hääldatakse nasaalselt. Lisu keele konsonante on väga keeruline hääldada inimesel, kes ei räägi seda emakeelena. Kaashäälikud on eesti keelega võrreldes väga erinevad, näiteks konsonanti v hääldatakse nagu ha, d nagu da.

Vokaalid

/i/ /e/ /ɛ/ /y/ /ø/ /ɯ/ /ə/ /ɑ/ /u/ /ʊ/

Grammatika

Sõnajärg lisu keeles on SOV (subjekt-objekt-verb).

Sugude eristamine ja austusliited

Meessoost sõnadele lisatakse -yiphew, naissoost sõnadele -yima. Pha- ja ma-järelliidet kasutatakse ka teiste liikide soo eristamiseks, nt anyapa 'isane kass', anyama 'emane kass'.
Austuse näitamiseks kasutatakse liiteid -pha ja -ma. Näiteks chamupha 'vana mees', chomuma 'vana naine'.
Tihti kasutatakse liite -yiphew asemel liidet -pha või -pa ning -yima asemel liidet -ma, sest neid on lihtsam hääldada.

Fraasid

Ma söön. – Ngaw za nya ngo.
Kui sa loed, siis saad sa teada. – Nu so ngo bay nu gu su lee du ngo.
Dibroom

Dibroom ehk molekulaarne broom ehk broom (Br₂) on tähtsaim broomist koosnev lihtaine.
Normaaltingimustel on ta mürgine punakaspruun tugevalt aurav terava lõhnaga vedelik. Aine on väga lenduv ning juba toatemperatuuril aurustub seda suures koguses.
Dibroomi looduses ei leidu, sest ta on väga reaktiivne.

Füüsikalised omadused

Dibroom on ainuke mittemetalli lihtaine, mis on standardtingimustes vedelik. Neis tingimustes aurustub ta kergesti. Punakaspruun aur sarnaneb lämmastikdioksiidiga, kuid tal on iseloomulik vänge lõhn.
Broom lahustub mõõdukalt vees ning hästi etanoolis, dietüüleetris, kloroformis ja süsinikdisulfiidis. Broom lahustub paremini ioonilises broomisoolas, nimelt moodustub seal ioon Br₃⁻.
Valga vangilaagri kalmistu

Valga vangilaagri kalmistu asub Valgas. Kalmistu on arvele võetud ajaloomälestisena.
Kalmistule on maetud punaarmee ja saksa sõdurid sõjavangide laargist Stalag 351 ja vastavalt hiljem saksa sõjavangide laagrist 187.
Boris Parm

Boris Parm VR II/3 (hilisem nimi Raiu Mullari; 5. november 1891 Lehtse, Järvamaa – 23. september 1979 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (ohvitseri asetäitja).
Boris Parm teenis Vabadussõjas Kalevlaste Malevas. Ta oli Eesti Vabadussõjalaste Keskliidu juhatuse liige ja Võitluse esimene toimetaja. Pärast vallandamist Eesti Maapangast, 19. jaanuaril 1931, läks ta kaikaga riigivanem Konstantin Pätsi vastuvõtule, et lunastataks Vabadussõja ajal antud lubadused. Riigivanem teatas, et kõiki lubadusi on võimatu täita, ja palus Parmul lahkuda. Samal päeval saatis Parm oma Vabadusristi Vabariigi Valitsusele tagasi.
Pärast seda hakati vapse kaikameesteks nimetama.
1932. aastal pandi Parmu ajalooline kaigas koos teiste temale kuuluvate esemetega võla katteks aresti alla. Kaigas jäeti Parmu käsutusse, kuid ta oli kohustatud seda oksjonipäevani alles hoidma.
13. septembril karistas Tallinna 10. jaoskonna rahukohtunik 50-kroonise trahvi või 10-päevase arestiga Riigikogu liiget Eduard Pesurit, kes oli nimetanud Boris Parmu provokaatoriks. Kohtus väitis Pesur, et ta on riigi peremees, millele Parm vastas, et riigi peremees on rahvas, mitte Riigikogu liige, kellele rahvas maksab palka.
1934. aastal võõrdus Parm vabadussõjalaste rahvaliikumisest, kuna see kaldus kõrvale sellest vaimust ja üldsuunast, millises on peetud kõik muistsed Eesti vabadusvõitlused ja ka viimane vabadussõda 1918–1920. "Peaks aga "vabadussõjalaste rahvaliikumine" saama Eestis oma kätte absoluutse võimu, siis on küll põhjust karta, et meil võib korduda seesama kannatuste, ihuliste ja hingeliste piinade Kolgata tee, nagu see juba tuttavaks saanud möödunud 700-aastases ajajärgus.
Boris Parm oli taarausuline ja astus välja Tallinna Jaani kogudusest, "et läbi lõigata viimane vormiline side selle orjaaegse usutunnistusega". Ta purustas Kadrioru lossi ette istutatud võõramaised lilled, mis ei olnud temale kui eesti isamaalasele ja rahvuslasele vastuvõetavad.
13. septembril 1932 üritas riigivanema jutule pääseda töötu Vabadussõja veteran kapten Karl Massakas, kelle politsei välja viis.

Isiklikku

Raiu Mullari tütar on kujur Juta Eskel.
Vallo Raun

Vallo Raun (sündinud 19. jaanuaril 1935) on eesti bibliofiil ja näitekirjanik.

Isiklikku

Tema vanem poeg on psühholoog ja vabakutseline kirjanik Mait Raun, noorem poeg on ajakirjanik Alo Raun. Vend on kirjanik Ott Raun.
Väejooks

Väejooks (ka deserteerimine, deserteerumine, pagu) on väeosa ja muu teenistuskoha omavoliline mahajätmine lahinguolukorras, ka vastase väeossa üleminemine. Väejooksu läinud sõjaväelast nimetatakse väejooksikuks ehk desertööriks (prantsuse sõnast déserteur).
Liivia Leškin

Liivia Leškin (sündinud 4. oktoobril 1956 Tallinnas) on eesti moe- ja tekstiilikunstnik.
Ta lõpetas aastal 1975 Tallinna 7. Keskkooli ja aastal 1980 ERKI moekunsti erialal.
Ta töötas aastatel 1981–1987 ajakirja Siluett toimetuses ja Tallinna Moemajas. Aastatel 1987–1997 oli ta Eesti Kunstiakadeemia õppejõud, aastast 1990 dotsent, aastatel 1990–1993 oli ta moekunstikateedri juhataja. Aastast 1994 on ta omanimelise moefirma omanik.

Isiklikku

Tema ema on moekunstnik Elga Leškin, õde tekstiilikunstnik Anna Gerretz. Ta on abielus islandi päritolu graafilise disaineri Sigurdur Örn Brynjolfssoniga, nende poeg on sündinud aastal 2001.
Johann Clodt

Johann Clodt (surnud 28. septembril 1529) oli Liivi ordu liige ja Järva foogt.
Johanni vanemad olid Johann Clodt zu Nateln ja Elisabeth von Langen. Ta sündis Vestfaalis Natelnis Soesti lähedal. Tema suguvõsa oli Marki krahvkonnas küllaltki olulisel positsioonil, ka ta isa oli linnusepealik. Tal oli ka vähemalt kaks venda, Johann noorem ja Rolf. Rolfi kohta on arvatud, et ta võis rajada Clodtide Liivimaa haru. Kuid selle vastu räägivad asjaolud, et Liivimaa Clodtidel oli temast erinev vapp ja Rolf viibis enamuse ajast Vestfaalis, sattudes Liivimaale ainult puhuti.
Clodt astus Liivi ordusse tõenäoliselt 15. sajandi lõpul või 16. alguses. 1507. aastal oli ta Viljandis linnusekomtuur (Hauskomtur), 1514 sai Vindavi komtuuriks, 1517. aastal oli aga Pärnu komtuur. 1520. aastal sai Clodt Järva foogtiks, tõustes seega orduladvikusse. Selles amnetis oli ta kuus aastat, kuid seejärel kaotas ta mingil põhjusel koha ja 1529. aastal on teda mainitud Kursi komtuurina, mis tähistas tema sisulist errusaatmist. Samal aastal Clodt ka suri.
Tawadros II

Tawadros II (kopti Ⲡⲁⲡⲁ Ⲁⲃⲃⲁ Ⲑⲉόⲇⲱⲣⲟⲥ, sünninimi وجيه صبحى باقى سليمان Waǧīh Ṣubḥī Bāqī Sulaymān; sündinud 4. novembril 1952 Mansouras) on kopti kiriku vaimulik, Aleksandria paavst alates 4. novembrist 2012.
Ta valiti paavstiks 4. novembril 2012 ja on 118. kopti kiriku paavst. Ta pühitsetakse ametisse Kairo Püha Markuse Kopti Õigeusu Katedraalis 18. novembril. 
Tawadros II on elukutselt farmatseut. 1985 pühitseti ta preestriks ja kolm aastat hiljem mungaks. 1997 valiti ta piiskopiks.
Munguba

Munguba on  liblikõieliste sugukonda ja vigna ehk lehmaherne perekonda kuuluva taime mungvigna seeme.
Mungvigna on üks Kesk-Aasia tähtsamaid kaunvilju. Enamasti on mungoad rohelised, kuid 200 erineva mungoa sordi hulgas on ka kuldkollaseid, pruune, oliivrohelisi ja lillakaspruune ning nii ühevärvilisi kui täpilisi seemneid. 
Aasia maades mungoad sageli püreestatakse või jahvatatakse jahuks, mida näiteks Hiinas kasutatakse nuudlite valmistamiseks. Mungoa tõusmeid ehk "mungoa idusid" kasutatakse sageli vokkide ja salatite koostisosana. Tooreid kaunu valmistatakse ja serveeritakse samamoodi nagu aedoa kaunu.
Keila külanõukogu

Keila külanõukogu oli haldusüksus Eesti NSV-s ja Eesti Vabariigis (1945. aastast Harju maakonnas, 1950. aastast Keila rajoonis, 1962. aastast Harju rajoonis, 1990. aastast Harju maakonnas). Külanõukogu keskus asus Keila linnas.
Keila külanõukogu moodustati 1945 Keila valla koosseisus. 1954. aastal suurenes Keila külanõukogu territoorium likvideeritud Joa külanõukogu maade arvel, kuid sellegipoolest endise Keila valla territooriumi suurusest jäi ta üle kahe korra väiksemaks.
Keila Küla Rahvasaadikute Nõukogu Täitevkomitee esimees viimased kümme aastat oli Lembit Puusepp. 10. septembril 1992 reorganiseeriti Keila külanõukogu Keila vallaks.

1970. aasta

1970. aastal oli külanõukogu pindala 117 km², elanike arv 2893.

Külad

Adra, Aila, Arupealse, Joa-Suurküla, Kapsa, Keila, Kirikuküla, Kokuta, Kumna, Kütke, Loo, Metsa, Mäeküla, Naage, Pällu, Riidlema, Suure-Aru, Tapi, Tutermaa, Tuula, Tuula-Suurküla, Tõlinõmme, Türisalu, Vaila, Vääna-Mõisaküla, Ülevaltküla.

Asundused

Humala, Joa, Karjaküla, Kumna, Tuula, Valingu.

1977. aasta

1977. aastal oli külanõukogu pindala 113 km², elanike arv 1616.
1970. aastate teisel poolel liideti Keila külanõukogust Saue külanõukogu koosseisu Valingu, Aila, Tuula, Pällu.

1987. aasta

1987. aastal oli külanõukogu pindala 195 km², elanike arv 4287.
Külanõukogu koosseisu kuulusid Karjaküla, Keila-Joa ja Klooga alevik ning 19 küla. Külanõukogu hõlmas ka Pakri saared.
Tallinna Vesi

AS Tallinna Vesi on ettevõte, mis tegeleb Tallinna ja selle lähiümbruse elanikkonna joogivee varustamisega ja ühtlasi osutab kanalisatsiooniteenuseid.

Ajalugu

Ettevõte loodi 1867. aastal. Aktsiaseltsistaatus alates 1997. aastast. Munitsipaalettevõte Tallinna Vesi erastati 2001. aastal, mil Tallinna linnapea oli Jüri Mõis. 
Erastamisprotsessi arutati Tallinna Linnavolikogus mitmel korral. Esimest korda 1997. aastal, kuid siis lükati erastamise ettepanek tagasi (Volikogu esimees Edgar Savisaar). Teist korda arutati erastamist 1999. aastal ja siis oli Volikogu põhimõtteliselt nõus, kui erastatakse kolmandik aktsiaid. Siis oli Tallinna Linnavolikogu esimees Edgar Savisaar. 
Lõplikult (kolmandal arutelul) kiideti Tallinna Vee erastamine heaks Tallinna Volikogu poolt 15. juunil 2000, mil Tallinna Linnavolikogu esimees oli Rein Voog. 50,4% aktsiate omanikuks sai International Water UU (mille omanikeks on International Water ja United Utilities International) ja ülejäänud jäid Tallinna linnale. 2005. aastal noteeriti ettevõte Tallinna börsil. 
2010. aastal kuulub kolmandik aktsiatest UU Tallinn B.V. kaudu United Utilitiesile, kolmandik Tallinna linnale ja kolmandik aktsiatest on vabalt kaubeldavad.

Struktuur

Ettevõtte vee- ja kanalisatsioonivõrgustiku peamised lülid on Ülemiste veepuhastusjaam ja Paljassaare reoveepuhastusjaam.
Ülemiste veepuhastusjaama veetootmise maksimumvõimus on ligikaudu 123 000 m³ ööpäevas; 2009. aasta seisuga juhitakse linna veevõrku keskeltläbi 69 000 m³ vett. 
Paljassaare reoveephastusjaama maksimumvõimsus on umbes 350 000 m³ ööpäevas; 2009. aastal oli keskmine töödeldav reoveekogus 110 000 m³ ööpäevas.

Juhtimine

2014. aasta juunist on ettevõtte tegevjuht Karl Brookes.
Pahkla mõis

Pahkla mõis (saksa keeles Pachel) oli rüütlimõis Hageri kihelkonnas Harjumaal. Nüüdisajal jääb mõis Rapla maakonda Kohila valda.
Mõis rajati 17. sajandi algul. 
Mõisa ühekorruseline peahoone ehitati tõenäoliselt 18. sajandi lõpul või 19. sajandi algul. 1905. aastal põletati peahoone maha ja praegu on see varemetes.
Lõunatirk

Kirjeldus

Linnud on 38–43 cm pikkused. Eluiga tavaliselt 20 aastat.
Lõunatirke peetakse monogaamseteks lindudeks. Poegade eest hoolitsemisel osalevad nii emas- kui ka isaslind.

Munemine

Igal aastal muneb emaslind 1 pirnikujulise ja üsna mustrilise muna, mida kas isas- või emaslind pidevalt valvab.

Poegade toitmine

Noorlindu toidavad vanemad kuni 3 nädalat. Edasi tuleb noorlinnul, veel lennuvõimetuna, laskuda vette ning kohtuda seal isaslinnuga. Isaga kokkusaanuna jäävad linnud võimalusel kokku kuni kuuks ajaks – toimub õppimisaeg. 
Emaslind elab sel ajal koloonias.
Rosa Glikman

Rosa Glikman (neiuna Rosa Gutmann; 3. detsember 1896 Põltsamaa – 20. veebruar 1994 Tallinn) oli eesti arst.
Ta lõpetas aastal 1916 Tallinnas L. N. Beljajeva Tütarlaste Gümnaasiumi. Aastatel 1917–1918 ja 1920–1924 õppis ta Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas, ta lõpetas selle arsti astmega.
Pärast ülikooli lõpetamist sai ta ajutise praktiseerimisloa Nõmmele (kuna ta abikaasa oli Läti kodanik, viis see ka tema läti kodakondsusesse; eesti kodakondsuse sai ta aastal 1927). Pärast eesti kodakondsuse saamist oli ta erapraksisega laste- ja sisearst Nõmmel ja ühtlasi Tallinna Ühise Haigekassa arst. Aastatel 1940–1941 oli ta Nõmme Lastepolikliiniku arst ja tunnistati 11. juunil 1940 13-aastase staažiga sise- ja lastehaiguste eriarstiks Arstide Koja komisjoni poolt.
Juulis 1941 põgenes ta (koos abikaasa ja pojaga) fašistlike vägede eest Nõukogude Liidu tagalasse, Usbeki NSV-sse Andižani, kus ta töötas lastearstina. 13. juunil 1944 kutsuti ta Moskvasse, Eesti NSV Tervishoiu Rahvakomissariaadi käsutusse, nõukogude tervishoiusüsteemi taastamiseks. Eestisse tuli ta tagasi oktoobris 1944 ja ta asus tööle Eesti NSV Siseministeeriumi Polikliiniku arstina. Sellel kohal töötas ta aastani 1950, mil ta läks üle Tallinna I Lastehaigla vanemordinaatori ametikohale ja töötas sellel ametikohal kuni pensionile siirdumiseni aastal 1966.

Isiklikku

Tema abikaasa oli arst Abram Glikman, nende poeg on vandeadvokaat Aleksander Glikman; samuti on advokaat ka nende pojapoeg Leon Glikman.
Norra Eesti Selts

Norra Eesti Selts (ka Eesti Selts Norras) on Norra eestlaste selts. Seltsi juhatuse esimees on Hanna-Liisa Pakosta.
Selts asutati 1987.
Selts toetab muu hulgas Norras tegutsevat eesti rahvatantsutruppi Viikingite naised.
Märjamaa järtad

Märjamaa järtad (EELISes nime all: Eesmine (ka: Esimene) ja tagumine järta (ka: Tagajärta)) on kaks karstijärve nõgu (järtat), mis asuvad Rapla maakonnas Märjamaa vallas. 
Järtad võeti kaitse alla 1981. aastal (Märjamaa järtade kaitseala); praegu jäävad nad Märjamaa järtade maastikukaitsealale.
Maimu koobas

Maimu koobas (ka: Mäkiste Põrguhaud, Mägiste Põrguhaud) on koobas Viljandi maakonnas Mulgi vallas Allaste külas. Koobas ja selle seinte paljandid on arvele võetud ürglooduse objektidena. 
Koopas paljandub Aruküla lademe Tarvastu kihistik.
Joosep Parktali mälestuskivi

Joosep Parktali mälestuskivi on Harju maakonnas Kuusalu vallas Vanakülas asuv Vabadussõjas langenud leitnant Joosep Parktalile püstitatud mälestusmärk. Kivi asub Parktali sünnikohas.
Kivi avati 20. augustil 1939.
Nõukogude ajal püsis kivi oma paigas, ent peidetud oli kivil olnud tahvel. Kivi koos sellele tagasi pandud tahvliga taasavati 21. juulil 1990.
Vepriai

Ajalugu

Alevis asub leedulaste linnamägi, millest on juttu Marburgi Wigandi kroonikas. Aastal 1384 vallutas selle ristisõdijate abiga Vytautas. Hiljem kujunes linnuse kohale Vepriai mõis, mille vanema peahoone rootslased Põhjasõja ajal maha põletasid. Aastal 1553 ehitati Vepriaisse ka esimene kirik, mis aastal 1845 sai kihelkonnakiriku staatuse. Järgmisel aastal asula põles, selle tulekahju mälestuseks rajati Vepriaisse suur Kristuse ristilöömist kujutavate kabelite kompleks. XIX sajandi lõpus kujunes Vepriaist Platerite valitsusajal alev. Tsaariajal olid asula venekeelseteks nimekujudeks Вепре, Вепрже ja Вепры.
Aastal 1924 rajati alevisse põllumajanduskool. Nõukogude perioodil kujunes Vepriast kohaliku kolhoosi keskasula. Aastal 1962 rajati Vepriaisse 240 kohaga pioneerilaager, mis on tänapäeval rekonstrueeritud; sealne kompleks on kasutusel puhkelaagrina.
Tsükkel (programmeerimine)

Tsükkel ehk silmus on konstruktsioon programmeerimiskeeltes, mis võimaldab ühte koodilõiku korduvalt jooksutada.
Tsükkel koosneb üldjuhul täidetavast koodist ja tingimuslausest.

Tsükli tüübid

Eelkontrolliga tsüklis kontrollitakse esmalt, kas tingimus kehtib. Kui kehtib, siis täidetakse tsükli kood ja kontrollitakse tingimust uuesti. Kui tingimus ei kehti, siis väljutakse tsüklist.
Järelkontrolliga tsüklis täidetakse kõigepealt kood, seejärel kontrollitakse tingimust. Kui tingimus kehtib, täidetakse kood uuesti, kui mitte, siis väljutakse tsüklist.

While-tsükkel

While-tsükkel on eelkontrolliga tsükkel, mis on olemas enamikus programmeerimiskeeltes. Pythonis näeb see välja selline:
x = 0while x < 5:
    print(x)
    x = x + 1

Do-while-tsükkel

Do-while-tsükkel on järelkontrolliga tsükkel. See on olemas näiteks programmeerimiskeeltes Java ja C. Näide C-s:
int x = 0;do{
    printf("%d\n", x);
    x++;} while(x < 5);
Operaatorit ++ kasutatakse tihti iteratsioonimuutuja (loenduri) suurendamiseks ühe võrra. x++ on sama, mis x = x + 1. Muutuja vähendamiseks ühe võrra saab kasutada operaatorit --.

For-tsükkel

For-tsükkel võimaldab mõnedes keeltes läbida järjendit elementide kaupa. Näiteks Pythonis
for x in [2,4,6]:
    print(x)
Kolmeosaline for-tsükkel on olemas Javas ja C-s. Käsk for koosneb kolmest semikooloniga eraldatud osast: 1) kood, mis täidetakse ühekordselt enne tsüklit, 2) tingimuslause, 3) kood, mis täidetakse pärast igat tsükli sammu (iteratsiooni).
int x;for(x=0; x<5; x++){
    printf("%d\n", x);}
Kõik kolm osa on valikulised, seega on korrektne ka
int x = 0;for(;;){
    if (!(x < 5)) break;
    printf("%d\n", x);
    x++;}

Tsükli juhtimiskäsud

Paljudes keeltes on tsüklite juures kasutusel käsud break ja continue. Käsk break väljub tsüklist. Käsk continue lõpetab käimasoleva iteratsiooni ja alustab järgmist, sealjuures kontrollitakse tingimuslauset, kui see on olemas.
Näide Pythonis, mis trükib välja kõik paaritud arvud järjendis enne elementi 0 (trükitakse 1, 3, 5):
for x in [1,2,3,4,5,0,6,7]:
    if x == 0:
        break
    if x % 2 == 0:
        continue
    print(x)
Anatoli Roštšin

Nõukogude Liidu meistrivõistlused

1961. aasta – 2. koht; (1. koht – Ivan Bogdan)
1962. aasta – 1. koht;
1963. aasta – 1. koht;
1964. aasta – 2. koht; (1. koht – Nikolai Šmakov)
1965. aasta – 2. koht; (1. koht – Nikolai Šmakov)
1967. aasta – 1. koht;
1968. aasta – 2. koht;
1971. aasta – 1. koht;
1972. aasta – 2. koht
Nora Jassov

Nora Jassov (sündinud Nora Gabriel, 1925–1934 Nora Horn; 5. aprill 1905 Võru – 13. juuni 1954 Tartu) oli eesti advokaat.
Ta lõpetas 1927. aastal Tartu Ülikooli õigusteaduskonna, Korporatsioon Filiae Patriae vilistlane.
Ta oli 1927–1935 vandeadvokaadi Jaan Kriisa abi ja 1935–1940 vandeadvokaat Tartus.
Ärritus

Ärritus on erutust esile kutsuv tegur.
Näiteks närvisüsteemi retseptori ärritus kutsub esile selle erutuse, milleks on närviimpulss.
Heino Rannap

Heino Rannap (sünninimi Reinbach, sündinud 9. juunil 1927 Hallistes) on eesti muusikapedagoog ja pedagoogikateadlane.

Elulugu

Heino Rannap on õpetajate poeg. Tema isa oli Jaan Rannap ja lastekirjanik Jaan Rannap on tema vend.
Lõpetas 1945 Viljandi 2. Keskkooli ja 1950 muusikaõpetajana Tallinna Riikliku Konservatooriumi; pedagoogikakandidaat (1969, TÜ), väitekiri "Музыкальное воспитание в эстонской народной школе и семье (до 1917 г.)", pedagoogikadoktor (1986, Moskva PA), väitekiri "Музыкальное воспитание в эстонских школах (с 1917 до 1980-х годов)". 
Ta oli 1950–1954 ja 1977–1995 Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia õppejõud: 1987–1994 professor, aastast 1995 emeriitprofessor, 1978–1986 muusikapedagoogikateaduste teaduskonna dekaan, 1986–1987 koolimuusika ning 1987–1995 pedagoogika ja metoodika kateedri juhataja, 1954–1970 Tallinna Muusikakooli direktor, 1970–1977 TPedI dotsent, kultuurhariduse kateedri ja muusikakateedri juhataja, 1981–1998 Ühiskondliku Pedagoogika Uurimise Instituudi (ÜPUI) kooliajaloo probleemgrupi juhataja ja 1989–1998 ÜPUI direktor.
Heino Rannap on juhatanud mitmeid kontserte ning oli 1965. ja 1969. aastal üldlaulupidude sümfooniaorkestrite üldjuht.

Teadustöö

Koostanud erialakogumikke ja "Eesti kooli biograafilise leksikoni", uurinud muusika- ja kooliajalugu, olnud orkestridirigent.

Isiklikku

Heino Rannapi vend on lastekirjanik Jaan Rannap.
Heino Rannapi abikaasa oli viiuldaja Ines Rannap. Pianist ja helilooja Rein Rannap on nende poeg.
Irina Zahharenkova

Irina Zahharenkova (sündinud 23. veebruaril 1976 Kaliningradis) on Eesti pianist ja klavessinist. Ta on rahvusvahelistelt klahvpillivõistlustelt saanud palju auhindu.
Pärast Eesti Muusikaakadeemia lõpetamist jätkas ta õpinguid Soomes Sibeliuse Akadeemias.
Ta elab praegu (2015) Soomes.
Sapere aude

"Sapere aude" on ladinakeelne väljend, mis tähendab 'söanda olla arukas'.
Algselt kasutas väljendit Horatius teose "Epistularum liber primus" 2. epistlis.
Väljend esineb Immanuel Kanti essee "Mis on valgustus?" avalõigus.
"Sapere aude" on laialt levinud deviis.
Ettemääratud harmoonia

Ettemääratud harmoonia teooria (inglise pre-established harmony) on Gottfried Wilhelm Leibnitzi seisukoht, et keha ja vaim ei mõjuta teineteist, kuid nii kehalised kui ka vaimsed sündmused on jumala poolt ette määratud ning kooskõlastatud. Need sündmuste ahelad on nagu kaks kella, mis pole omavahel kuidagi seotud, kuid näitavad ikka ühte aega.
Staadion

Ajalugu

Sõna pärineb kreeka keelest "stadion", mis tähistas pikkusühikut (umbes 200 meetrit).
Väljakud (staadionid) olid algselt pika kitsa ristküliku kujulised (külgede suhe umbes 1:7). Tähtsamatel staadionitel olid väljaku ümber muldkuhjatistele rajatud pealtvaatajatele istekohad.
Ateena uuendatud antiiksel panatenaiade staadionil peeti 1896. aastal esimesed nüüdisolümpiamängud.