Brexit

Ajalugu

Lahkumise pani Suurbritannias rahvahääletusele riigi tollane peaminister David Cameron, kes käis referendumi välja ühena 2015. aasta Briti parlamendivalimiste kampaanias antud valimislubadustest, lubades lahkumissoovi võidu korral tagasi astuda. 23. juunil 2016 toimunud rahvahääletusel toetas lahkumist 51,89% ehk enamus, vastu oli 48,11%.
Rahvahääletuse tulemus oli ootamatu suurele osale ajakirjandusest, välisvaatlejaist ning isegi lahkumise enda poolt hääletanuist, nagu tõendasid hääletanute hilisemad kommentaarid ajakirjanduses. Ootamatuse tõttu ei olnud kellelgi lahkumisprotsessi algatamiseks ja suunamiseks selget kava ning enamik üksikasju, sealhulgas võimalikud tähtajad, olid 2016. aasta lõpu seisuga endiselt lahtised.
Ootamatuse ja ebaselguse tõttu pälvis Brexit äkilisi ja kriitilisi reaktsioone välisriikidest, eelkõige Euroopa Liidust. Samas on Brexitit pooldavate sõnavõttudega esinenud sama aasta sügisel USA presidendiks valitud Donald Trump ja Venemaa president Vladimir Putin. Eesti erakondadest on Suurbritannia lahkumist Euroopa Liidust kõige jõulisemalt toetanud EKRE.
Brexiti tagajärjel tuli Ühendkuningriigis 13. juulil võimule Theresa May juhitav valitsus. 2016. aasta detsembriks ei olnud May avaldanud Ühendkuningriigi seisukohti tulevasteks lahkumisläbirääkimisteks, vihjates küll soovile säilitada tihedad majandussidemed, kuid mitte tööjõu vaba liikumine Euroopa Liidus. Mitmed Euroopa Liidu juhid ja liikmesriigid avaldasid arvamust, et need tingimused on siiski seotud ning vaba ligipääsu EL-i siseturule Suurbritannia ilma tööjõu liikumisvabaduseta ei saa.
Tööjõu vaba liikumise vastane meelsus Brexiti toetajate seas on Briti politsei andmeil viinud vihakuritegude sagenemiseni Euroopa immigrantide, eelkõige poolakate vastu, keda on Mandri-Euroopast Ühendkuningriiki tulnute seas oluline osa.
Lissaboni leppe artikkel 50 käivitati märtsis 2017 ning Suurbritannia oleks seega pidanud Euroopa Liidust väljuma 29. märtsil 2019. Artikkel 50 käivitamisele järgnes pikk läbirääkimiste protsess Suurbritannia ja ELi vahel, mille tulemusena valmis lahkumisleping. Samas ei olnud Suurbritannia parlament 2019. aasta märtsi keskpaiga seisuga lepingut ratifitseerinud, mistõttu oli nii lahkumise ajakava ja protseduur kui ka lahkumine ise endiselt küsimärgi all.
10. aprillil 2019 pikendas Euroopa Ülemkogu Brexiti tähtaega 31. oktoobrini 2019.
Briti parlament hääletas kolmel korral maha lahkumisleppe Euroopa Liidust, mille järel astus Theresa May juunis tagasi Konservatiivse Partei juhi kohalt seoses suutmatusega Suurbritanniat Euroopa Liidust välja viia. 23. juulil anti teada, et parteijuhi valimistest väljus võitjana Boris Johnson ning 24. juulist 2019 on Johnson uus Suurbritannia peaminister.

Mõju

PricewaterhouseCoopersi hinnangul võib Brexit tulemusel riigist lahkuda kuni 100 000 finantssektori töökohta.

Mõjud Eestile

Muude tagajärgede seas nihkus Brexiti tõttu poole aasta võrra lähemale ka Eesti eesistumine Euroopa Liidu Nõukogus, kuna vahepeal olema pidanud Suurbritannia eesistumine tühistati. Seetõttu sai Eestist Nõukogu eesistuja 2017. aasta 2. poolaastal.
Brexiti kulgemisest sõltub Eesti saadikukohtade arv Euroopa Parlamendis. 2018. aasta detsembris muudeti Eesti Euroopa Parlamendi valimise seadust nii, et seadusest kaotati valitavate kohtade täpne arv ja kandidaatide nimekirja senine maksimaalne pikkus (12 kandidaati). Kohtade arvu suhtes viitab seadus ELi õigusaktidele, nimekirja maksimumpikkuseks sai Eestist valitavate liikmete arv pluss kaks. 2019. aasta Euroopa Parlamendi valimistel Eestis valiti esindajad kuuele kohale, aga pärast Suurbritannia lahkumist saab Eesti ühe saadikukoha juurde.
Sõna Brexit eeskujul on eri keeltes moodustatud mitmesuguseid väljendeid nii Brexitiga analoogsete kui ka teistlaadi lahkumisprotsesside kohta. Muuhulgas on Eesti loobumise kohta põlevkivienergeetikast tulnud käibele nimetus Põxit.

Lissaboni lepe ja Euroopa Liidu lepingu artikkel 50

Enne 2009. aastat ei olnud Euroopa Liidu õiguses sätet, millega oleks ette nähtud liidust väljumise võimalus. 1. septembril 2009 jõustunud Lissaboni lepingu punktiga 58 sätestati esmakordselt Euroopa Liidust vabatahtliku lahkumise võimalus. Eelnimetatud punktiga kirjutati Euroopa Liidu lepingusse sisse artikkel 50 (ingl Article 50 of the Treaty on European Union). Selle näol on tegemist Euroopa Liidu õiguse osaga, mis reguleerib liikmesriikide lahkumise protsessi. Artikkel number 50 sisuliselt kirjeldab piisavalt Euroopa Liidust lahkumise protseduuri.
Iga Euroopa Liidu liikmesriik võib kooskõlas oma põhiseadusega otsustada liidust väljaastumise. Selleks peab liikmesriik teatama oma kavatsusest Euroopa Ülemkogule. Alates Euroopa Liidu lepingu artikkel 50 rakendumist on pooltel kaheaastane tähtaeg läbirääkimiste lõpetamiseks. Kaheaastase tähtaja möödumisel riigi liikmesus Euroopa Liidus automaatselt lõppeb ning riik astub liidust välja. Euroopa Ülemkogu ja liikmesriikide kokkuleppel võib ühehäälselt otsustada seda tähtaega pikendada. Euroopa Liidust väljaastuval riigil ei ole õigust osaleda väljaastumise otsuse arutlemisel teiste liitu kuuluvate riikidega.
Nimetatud sätte rakendamist hakati laialdaselt arutama peale 23. juunit 2016 Ühendkuningriigis toimunud referendumi, milles enamik hääletas Suurbritannia euroliidust väljumise poolt. Ühendkuningriik rakendas 29. märtsil 2017 Euroopa Liidu lepingu artikli 50, millega alustas Euroopa Liidust väljumise protsessi.
Euroopa Liidu lepingu artikliga 50 ei ole ettenähtud liidust väljumise tagasivõtmise avalduse esitamine. Juhul, kui liidust välja astunud riik avaldab soovi uuesti liitu astuda, võetakse tema taotlus menetlusse ja vaadakse läbi artiklis 49 ettenähtud korras. See tähendab, et kui endine liikmesriik soovib uuesti liiduga liituda, kehtivad tema suhtes samad reeglid nagu esmakordselt liitumist taotletava riigi suhtes.

Küsimuse asjakohasus Euroopa Liidu kohtu jaoks

Suurbritannia valitsus väidab, et vaidlusalune küsimus on vastuvõetamatu, sest ei ole mingit indikatsiooni, et võetakse tagasi teade liidust väljaastumise kohta. Valitsuse sõnul on neil kavas austada hääletuse tulemust. Lisaks lähtub küsimus teisest eeldusest, et Euroopa Komisjonil või liikmesriikidel on midagi Suurbritannia Euroopa Liitu tagasivõtmise vastu. Nende vaidluste korral on ainsad õiguskaitsevahendid hagid, mida teised liikmesriigid saaksid sellisel juhul esitada. Lisaks leiab Suurbritannia valitsus, et Euroopa Liidu kohtu otsus ei ole siduv, mis jällegi kinnitab küsimuse hüpoteetilisust.
Kuna küsimus puudutab Euroopa Liidu õigusnormi tõlgendamist, on Euroopa Kohus pädev vastama. Lisaks õigustab eelotsusetaotluse esitamist, et see aitab vaidlusi tõhusamalt lahendada. 
Eelotsustaotluses esineva õigusküsimuse tõttu on tekkinud vaidlus ja sellel on praktiline tähtsus, kuna menetlusse astujad on Suurbritannia parlamendi liikmed, kes lähtuvalt oma kohustusest parlamendimandaadi tegemisel, peavad välja selgitama kõik valikuvõimalused Suurbritannia liidust väljaastumise suhtes. Kuna eelotsustaotluse esitanud Suurbritannia kohus ei lükanud ümber küsimuse vastuvõetavust, ei mõjuta ka Suurbritannia valitsuse vastuväited Euroopa Liidu kohtu antavat hinnangut. Küsimus on vastuvõetav, kuna põhikohtuasi puudutab Euroopa Liidu õiguse sätte tõlgendamist. Eelotsuse küsimus on asjakohane ning sellest ei järeldu kuidagi, et tegu on hüpoteetilise probleemiga.

Euroopa Liidu kohtu analüüs

Liikmesriigi juba esitatud lahkumisavaldust Euroopa Liidust on võimalik tagasi võtta, lähtudes Euroopa Liidu lepingu artiklist 50 ja arvestades oma riigi põhiseadusega. Artiklis 50 puudub küll sõnaselge juhend, mis reguleeriks liidust väljaastumise kavatsuse kohta esitatud teate tagasivõtmist, kuid seda saab rakendada analoogiliselt väljaastumisõiguse tegemisega. 
Samuti on oluline, et avalduse tagasivõtmine toimuks vastavalt riigi põhiseadusele ja demokraatlikele protsessidele. Väljaastumisest loobumist on võimalik teha, kui väljaastumine ei ole jõustunud. Seega, kas kuni väljaastumislepingu jõustumiseni või ilma lepinguta kahe aasta möödumisel teate esitamisest Euroopa Ülemkogule. Vaidluses on kerkinud üles aga küsimus, kas avalduse tagasivõtmist saab teha riik ühepoolselt või on selleks vaja Euroopa Liidu mingis vormis heakskiitu.
Artikli 50 mõte ja sõnastus tuleneb Euroopa põhiseaduse lepingu projektist, mis liikmesriikide referendumite tulemusel jäi kinnitamata. Kõnealuse sätte koostamisel oli päevakorras ka ettepanek muuta sätet nii, et liikmesriiki oleks võimalik liidust välja heita. Ettepaneku eesmärk oli hoida ära võimalust, et väljaastumisprotsessis ei saaks liikmesriik igal hetkel väljaastumisest loobuda liidu survestamiseks, et saada endale sobivamaid lahkumistingimusi. Lisaks oli eesmärk teha väljaastumisotsuse langetamist keerulisemaks. Need ettepanekud lükati aga tagasi, et säilitada väljaastumisotsuse vabatahtlikkus ja ühepoolsus. Samas on seda retoorikat kasutanud kohtuasjas Euroopa Liidu komisjon ja Euroopa Nõukogu, olles seisukohal, et avaldust saab küll tagasi võtta, kuid mitte ühepoolselt, vaid ainult Euroopa Ülemkogu ühehäälsel nõusolekul.

Euroopa Liidu aluslepingud

Vastust küsimusele, kas väljaastumislepingut on ühepoolselt võimalik tagasi võtta, tuleb otsida kohtu hinnangul Euroopa Liidu aluslepingutest.
Aluslepingud on siduvad kokkulepped Euroopa Liidu liikmesriikide vahel. Nendes sätestatakse Euroopa Liidu eesmärgid, institutsioonide eeskirjad, otsuste tegemise kord ning liidu ja selle liikmesriikide vahelised suhted.
Nagu mainitud, puudub sõnaselge säte, mis reguleeriks väljaastumiskavatuse kohta esitatud teate tagasivõtmist. Seega kehtivad tagasivõtmise suhtes õigusnormid, mis on ette nähtud väljaastumise enda jaoks. Nendest tulenevalt võib tagasivõtmise üle otsustada ühepoolselt kooskõlas asjaomase liikmesriigi põhiseadusest tulenevate nõuetega. See väljendab riigi suveräänset otsust säilitada Euroopa Liidu liikmesriigi staatus, mis teate esitamise tagajärjel ei ole veel katkenud ega ka muutunud.
Oluline on ka artikli 50 kontekst. Euroopa Liidu lepingu preambulis on, et aluslepingute eesmärk on luua Euroopa rahvaste üha tihedam liit. Samuti, et liit püüab lammutada Euroopat jagavaid barjääre. Preambulis tunnustatakse väärtustena vabaduse ja demokraatia olulisust, mis kuuluvad ühiste väärtuste ja liidu õiguskorra aluste hulka.
Tuleb arvestada ka kodanike õigusi. Kuna liikmesriigi liidust väljaastumine võib märkimisväärselt mõjutada kõigi liidu kodanike õigusi, sealhulgas eeskätt nende õigust vabalt liikuda, mis puudutab nii asjaomase liikmesriigi kui ka teiste liikmesriikide kodanikke.
Eespool toodud asjaolude kokkuvõtteks võib öelda, et kui riiki ei saa sundida tema tahte vastaselt liitu astuma, ei saa teda ka sundida tema tahtevastaselt liidust välja astuma.

Viini konventsioon

Kõik rahvusvahelisi lepinguid käsitlevad reeglid on sätestatud vastavate lepingute ehk konventsioonidega, millest olulisim on rahvusvaheliste lepingute õiguse Viini konventsioon. Muuhulgas tuleneb Viini konventsioonist riikidevaheliste lepingute kehtetusega seotud, lepingu lõpetamise, sellest taganemise või selle peatamise menetlused.
Muuhulgas annab konventsioon juhised, kuidas osalisriik peab teavitama teisi osalisriike oma nõuetest, kuidas lahendatakse teiste osalisriikide vastuväiteid. Samuti sätestab Viini konventsioon lepingute kehtetuks tunnistamisest, lepingu lõpetamisest, sellest taganemisest või selle peatamisest teatamise dokumendid ja esitamise vormi. Näiteks peab lepingu kehtetuks tunnistamine, lõpetamine, sellest taganemine või selle peatamine olema vormistatud teistele osalisriikidele saadetava dokumendina.
Konventsioon sätestab, et juhul, kui lepingu sätete kohaselt on väljaastumine lubatud, võib väljaastumisteate tagasi võtta millal tahes enne selle rakendumist.

Kohtu järeldus

Arvestades põhjendusi ja kaalutlusi, jõudis kohus järeldusele, et tulenevalt artiklist 50 võib liikmesriik ühepoolselt oma lahkumisavalduse tagasi võtta, kui lahkumisotsus, kas lepingu näol või ilma lepinguta, ei ole veel jõustunud. Teade Euroopa Ülemkogule peab olema üheselt mõistetav, tingimusteta, kirjalikus vormis dokument. Seda saab liikmesriik teha pärast enda põhiseadusega kooskõlas oleva otsuse tegemist.