google/wiki40b huggingface dataset:
Verev lemmalts

Levila ja kasvukoht

Verev lemmalts on pärit Himaalajast. Teadaolevalt esimest korda külvati taime ilutaimena Dresdeni aedadesse 1837. aastal. Praeguseks on verev lemmalts peaaegu kõikjal Euroopas naturaliseerunud invasiivne võõrliik, mis tõrjub välja kohalikku taimestikku. Paljudes riikides on asutud aktiivselt tema leviku vastu võitlema.
Taim eelistab niiskeid ja varjulisi kasvukohti; kasvab jõe- ja järvekallastel, niisketel niitudel, metsahäiludes.

Kirjeldus

Verev lemmalts on kiirekasvuline taim. Ta kasvab kuni 1,5…2 meetri kõrguseks. Teravahambalise servaga suhteliselt kitsad lehed on 5…25 cm pikkused. 
Õitseb juulis ja augustis. Roosad kiivrikujulised tugevalõhnalised õied on 3…4 cm pikkused ja umbes 2 cm laiused.
Vili on 3…5 cm pikkune tõlvikukujuline kupar, mis puutest lõheneb ja katapulteerib seemned kuni 7 meetri kaugusele. Õied ja viljad on enamasti varrel samaaegselt.
Aeglane meedia

Aeglane meedia on meediatarbimise ja sisuloome põhimõte ning liikumine infoühiskonnas, mis seab esiplaanile põhjalikult läbitöötatud ning laialdaselt kättesaadava sisu ning vastandub sellega tähelepanule orienteeritud kiirele meediale, mille tüüpilisteks esindajateks on uudisteportaalid ja sotsiaalvõrgustikud.
Aeglase meedia manifesti koostasid Benedikt Köhler, Sabria David ja Jörg Blumtritt 2. jaanuaril 2010 saksa keeles ning praeguseks on see Aeglase meedia instituudi lehel avaldatud kokku üheksas keeles, liikumine on leidnud instituudi meediamonitooringu andmetel vastukaja 33 riigis üle maailma. Manifestist on olemas ka lühiversioon.
2017. aasta alguse tagasivaates kasutas liikumise algataja Jörg Blumtritt aeglase meedia ühiskondliku rolli selgitamiseks kiirtoidu ja aeglase toidu vastandust ning deklareeris, et järgnev aasta tuleb aeglase meedia aasta: "Erinevalt viimase kümne aasta kiirtoidumeediast on aeglane meedia sisuline kontseptsioon, mis seisab vastu loobumisele poliitilisest ja ühiskondlikust vastutusest ega luba meediat määratleda pelgalt tehnoloogilise platvormina."
Eestis on räägitud peamiselt "aeglasest ajakirjandusest" ning ainuke ajakirjandusväljaanne, mis end otseselt "aeglase meediaga" seostab, on Edasi.org.
Vikipeediat on "aeglaseks meediaks" nimetanud Wikimedia Eesti juhatuse liige Märt Põder.
Kolga–Pudisoo tee

Kolga–Pudisoo tee (registrinumbriga 11268) on kõrvalmaantee Kuusalu vallas. Tee pikkus on 7,4 km.
Tee saab alguse Jõelähtme–Kemba tee kolmekümne viiendal kilomeetril Kolga alevikus ning lõpeb Kuusalu–Leesi tee üheteistkümnendal kilomeetril Pudisoo külas.
Tee kulgeb läbi Uuri ja Pudisoo külade ning Kolga aleviku.
Tee ületab ühe silla (Kolga sild üle Kolga oja tee kolmandal kilomeetril) ja 3 truupi. Bussipeatusi jääb teele üks: Kolga.
Teega ristub teisel kilomeetril Ulliallika–Kolga tee.
Tee algus on põlevkivituhkbetoonkattega. Ulliallika–Kolga teeristi piirkonnas on tee mustkattega. Edasi jätkub pinnatud kruusatee. Tee on klassita. Liiklussagedus teel on 200-500 autot ööpäevas. Kiiruspiirangud on Kolga alevikus (70, 50, 30 km/h), Inga oja uhtoru piirkonnas (70, 50 km/h) ning Kuusalu–Leesi teeristi piirkonnas (70, 50 kjm/h). Teevalgustuse kohta andmed puuduvad.
Kuritegevuse tase

Kuritegevuse tase ehk kuritegevus on teatud piirkonnas teatud aja jooksul toimepandud kuritegude hulk või suhtarv võrrelduna rahvaarvuga.
(Where Do I Begin?) Love Story

"(Where Do I Begin?) Love Story" (eesti keeles "Armastuse lugu"; sõnad Kustas Kikerpuu, esitaja Jaak Joala) on populaarne laul aastast 1970, mille muusika kirjutas Francis Lai ja sõnad Carl Sigman.
Pala kõlas algupäraselt filmi "Armastuse lugu" (1970) teemamuusikana ja instrumentaalselt. Sõnad lisati hiljem, kui muusikaline teema oli populaarseks saanud. Francis Lai võitis filmi muusikaga Oscari ja Kuldgloobuse.
Laulu on esitanud väga paljud artistid. Originaalis esitas seda Andy Williams ning tema esituses jõudis see Billboard Hot 100 edetabelis 9. kohale ning Suurbritannia singlimüügitabelis 4. kohale.
Loo on salvestanud ka Lai ise koos orkestriga (USA-s 31. koht), Henri Mancini (USA-s 13. koht), Vikki Carr, Nino Tempo & April Stevens, Glen Campbell, Rick Astley, Johnny Mathis, José José, Astrud Gilberto, Shirley Bassey, Patricia Kaas, Nana Mouskouri, Paul Mauriat, Donald Braswell II, Richard Clayderman, Plácido Domingo, Mireille Mathieu, Muslim Magomajev (vene keeles pealkirjaga "История любви", sõnad Robert Roždestvenski). Andy Williams esitas lugu koos Miss Piggyga sarjas "The Muppet Show".
Saare Kalur

Saare Kalur on Eesti kalandusettevõte.
Ettevõte asutati 1962, kui ühinesid kalurikolhoosid "Vätta Kalur", "Koduranna" ja "Murdlaine".
Katherine Maher

Noorus ja haridus

Katherine Maher kasvas üles Wiltoni linnas Connecticuti osariigis USAs. Ta õppis Wiltoni keskkoolis. 2003. aastal lõpetas ta Kairo Ameerika Ülikooli araabia keele instituudis araabia keele intensiivkursuse, mis Maheri sõnul oli isiksust kujundav kogemus, mis jättis temasse sügava armastuse Lähis-Ida vastu. Samuti õppis ta Institut français d’études arabes de Damas'is (L'IFEAD) Süürias. Sel perioodil viibis ta pikemalt ka Liibanonis ja Tuneesias. 2005. aastal kaitses Maher bakalaureusekraadi New Yorgi Ülikoolis Lähis-Ida ja islami uuringute alal.

Karjäär

Pärast kaht internikohta Välissuhete Nõukogus (Council on Foreign Relations) ja Eurasia Groupis alustas Maher 2005. aastal tööd HSBCs, töötades maailma eri paigus – Londonis, Saksamaal ja Kanadas – osana firma rahvusvahelisest juhikoolitusprogrammist.
2007. aastal kolis Maher tagasi New Yorki, kus töötas 2007–2010 UNICEFis innovatsiooni ja kommunikatsiooni alal. Ta oli üks UNICEF innovatsioonimeeskonna asutajaist, mis keskendub tehnika abil inimeste elujärje parandamisele. Sel töökohal reisis Maher mööda ilma, tegeldes rasedate tervise, AIDSiennetuse ja noorte kaasamise tehniliste probleemidega. Üks tema esimesi projekte UNICEFis hõlmas MediaWiki laienduste testimist selle ligipääsetavuse parandamiseks puuetega inimestele Etioopias. Teine projekt sai USAidi Development 2.0 Challenge'i grandi, juurutamaks mobiilitelefonide kasutamist laste toitumuse jälgimiseks Malawis.
2010–2011 töötas Maher National Democratic Institute'is (NDI) IKT programmijuhina. 2011–2013 oli ta Maailmapangas IKT innovatsioonispetsialist. Maailmapangas konsulteeris ta tehnika kasutamist rahvusvahelise arengu ja demokratiseerimise jaoks, tegeldes IKT rakendamisega juhtimise vastutustundlikkuse ja läbipaistvuse parandamiseks, keskendudes mobiiltelefonide ja teiste tehnikavahendite rollile kodanikuühiskonna ja institutsionaalse reformi edendamisel, eriti Lähis-Idas ja Aafrikas. Ta oli Maailmapanga väljaande Information and Communications for Development 2012: Maximizing Mobile peatüki "Making Government Mobile" üks kaasautoreid.
2013–2014 oli Maher ühiskondliku tegevuse direktor Washingtonis asuvas sihtasutuses Access Now. Seal keskendus ta küsimusele, kuidas mõjutavad inimesi küberturvalisuse, moraalsuse ja riigivastase laimu alased seadused, mis tugevdavad riiklikku tsensuuri ja pärsivad dissidentlust. Sihtasutus Access Now on üks internetivabaduse deklaratsioonile allakirjutanuist.

Wikimedia Foundation

2014. aasta aprillist 2016. aasta märtsini oli Maher kommunikatsioonijuht California osariigis San Franciscos asuvas Wikimedia Foundationis. Sellal andis ta muuhulgas The Washington Postile intervjuu USA autoriõiguse teemal.
2016. aasta märtsis sai Maherist pärast eelmise tegevjuhi Lila Tretikovi tagasiastumist Wikimedia Foundationi ajutine tegevjuht. Juunis määrati Maher tegevjuhiks.
WMFi tegevjuhina keskendub Maher ülemaailmsele digitaalsele kaasamisele, millega tugevdatakse ja kaitstakse inimeste õigusi informatsioonile.

Isiklikku

Maher elab San Franciscos California osariigis USAs. Lisaks inglise keelele kõneleb ta ka araabia, prantsuse ja saksa keelt.
Tiit Nugis

Tiit Nugis (sündinud 3. detsembril 1942 Tallinnas) on eesti astronoom ja astrofüüsik.

Elulugu

Tiit Nugis on riigiametniku poeg.
1961 lõpetas ta Pärnu 1. Keskkooli, 1969 Tartu Ülikooli füüsika osakonna optika-spektroskoopia erialal. 1974 kaitses ta TÜ-s füüsika-matemaatikakandidaadi kraadi väitekirjaga "Изучение оболочек звезд типа Вольфа-Райет".
1969–77 oli Nugis Füüsika ja Astronoomia Instituudi ja Astrofüüsika ja Atmosfäärifüüsika Instituudi insener ja nooremteadur, 1977–90 AAI vanemteadur, 1990–95 juhtivteadur, 1995. aastast Tartu Observatooriumi vanemteadur. Ta on töötanud külalisteadurina Tšehhoslovakkias, Indias, Poolas ja Suurbritannias.
Nugis on Üliõpilasselts Liivika vilistlane.

Teadustöö

Tiit Nugise põhiline uurimisvaldkond on astrofüüsika, peamiselt tähtede atmosfääride ja ümbriste spektroskoopiline uurimine. Ta on teinud kindlaks Wolf-Rayet' tüüpi tähtede keemilise koostise anomaalsuse ning selgitanud infrapuna- ja raadiokiirgust analüüsides kuumade mittestatsionaarsete tähtede tuulte iseärasusi, tuletanud tähetuule tempo määramise universaalse valemi. Ta on Rahvusvahelise Astronoomia Liidu liige (1985) ning Euroopa Astronoomiaühingu asutajaliige (1992). Ta on avaldanud üle 80 teadustrükise, sh 5 monograafiat (osadel kaasautor), samuti aimeartikleid. Ta on avaldanud üle 900 teaduspublikatsiooni.
Gustav Heinrich Schüdlöffel

Gustav Heinrich Schüdlöffel (13. oktoober 1798 Jõelähtmes – 20. detsember 1859) oli baltisaksa vaimulik, eesti kirjamees.
Ta õppis Tallinna toomkoolis 1810–1817. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1817–1820. Lõpetamise järel reisis Rootsis ja tegutses koduõpetajana. Aastatel 1826–1827 oli ta Tallinna Toomkooli inspektor. Pastoriks ordineeriti ta 20. jaanuaril 1829.
Schüdlöffel töötas aastatel 1829–1859 Jõelähtme Püha Neitsi Maarja koguduse pastorina. Ida-Harju praostiks sai ta 28. veebruaril 1847. Elu lõpus jäi ta kurdiks. Jõelähtme kiriku juures asub ka tema kalm.
Tema järgi on nimetatud tänav Randvere külas, Viimsi vallas, kus muuhulgas asub ka 2013. aasta septembris avatud Randvere kool. Schüdlöffeli ametisoleku ajal (aastal 1848) hakati ehitama Randvere kirikut.

Isiklikku

Tema isa Georg Heinrich Schüdlöffel (1759–1802) oli Jõelähtme koguduse pastor.

Looming

Schüdlöffel oli üks oma aja juhtivaid estofiile.
Ta oli üks varasemaid eesti mütoloogia käsitlejaid. Ajakirjas Das Inland ilmus 1836 artikkel Kalevipoja-muistenditest, mida ta oli rahvasuust kuulnud. Seal pani ta esmakordselt kokku Kalevipoja-muistendite tsükli.
Mugandas saksa keelest rahvavalgustuslikke jutte (enamasti vagajutte) ja koostas kalendreid.
Tema "Toomas Westen, Lapo rahwa uso ärataja Norra maal" (1844, 2. trükk 1894) on esimene Eduard Ahrensi soovitatud uues kirjaviisis trükiteos.
Aleksander Sipelgas

Elulugu

Aleksander Sipelgas sündis 1885. aastal Peterburis Soome riigiraudtee teenistuja pojana. Aastatel 1924–1929 ja 1930. aastate lõpul tegutses Eestis. Maetud Rakvere saksa koguduse kalmistule.
Sipelgas tegutses Eestis ajakirjade Õhtu Tuled ja Vaimsuse Ideoloogia kaastöölisena. Aastatel 1931–1932 aga Pariisi venekeelsetes väljaannetes Возрождение ja Иллюстрированная Россия. Avaldades A. Olšanski (Ольшанский, Андрей Николаевич) pseudonüümi all vene luuraja A. P. Smirnovi memuaarid "Записки агента Разведупра" (Париж : Мишень, 1930). Helsingi Ülikooli õppejõu Ben Hellmani väitel oli Sipelgas avantürist, soomekeelsete fantoomteoste looja ja enamlaste luure agent.
Svaasimaa vapp

Svaasimaa vapp on Svaasimaa Kuningriigi riigivapp. Vapp on kasutusel aastast 1968.
Vapikilpi hoidev lõvi sümboliseerib kuningat ja elevant kuninga ema. Traditsiooniline svaaside kilp sümboliseerib kaitstust. Suled kilbi kohal tähistavad kuninglikku peakatet.
Valgel lindil kilbi all on svaasikeelne rahvuslik deviis "Siyinqaba" ("Me oleme kindlus").
Hans Alver

Hans Otto August Alver (11. aprill 1887 Valga – 24. aprill 1942 Sevurallag, Sosva, Sverdlovski oblast) oli eesti arst.
Ta  õppis aastatel 1896–1902 Valga Kreili eraalgkoolis ja Tõnis Grünbergi progümnaasiumis ja aastatel 1896–1902 Pärnu gümnaasiumis. Lõpetas Tartu ülikooli arstiteaduskonna aastal 1918, ta oli üliõpilasseltsi Raimla vilistlane.
Osales Vabadussõjas. 1931–1940 Haapsalu linnapea. Arstide Koja nõukogu liige.
Arreteeriti 14. juunil 1941 NKVD poolt, lasti maha. 
Aastast 1989 antakse välja Hans Alveri preemiat.

Isiklikku

Tema onupoeg oli Eduard Alver, teine onupoeg Aleksander Alver oli Viru-Nigula koguduse õpetaja. Tema lapselaps on munitsipaalpoliitik ja purjetamistreener Jaan Alver.
Maconi maakond (Illinois)

Ajalugu

Maakond moodustati 1829. aastal.
Washingtoni maakond (Pennsylvania)

Washingtoni maakond (Washington County) on maakond USA-s Pennsylvania osariigis. Geograafilised koordinaadid on 40° 12′ N, 80° 15′ W
Maakonna halduskeskus ja suurim linn on Washington.
Maakonna pindala on 2230 km², millest 10 km² moodustab veepindala.
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 207 820. Aastal 2000 oli elanike arv 202 897.

Ajalugu

Washingtoni maakond moodustati 28. märtsil 1781. aastal Westmorelandi maakonna osast. Maakond sai nime esimese Ameerika Ühendriikide presidendi George Washingtoni järgi.
Veteran (Vana-Rooma)

Veteran oli auväärne, kaua aega Rooma sõjaväes teeninud sõdur, kes jäeti (enamasti pärast 20-aastast teenistust) veel mõneks ajaks sõjaväe juurde. Veteranidel oli palju eesõigusi. Pidulikul errulaskmisel anti neile sõjaväediplom. Pärast seda hakkasid nad elama neile eraldatud maavaldustes ja kasutama maksusoodustusi. Veteranid olid keskkihti kuuluvate villaomanike ja orjapidajate peamine tugi ja reserv ning said seega vastujõuks II sajandist tugevnenud suurmaaomanikele, kes kasutasid tööjõuna koloone.
Veteranide institutsioon kestis aastast 753 eKr kuni aastani 476. Tuntuimad juhid olid Gaius Marius, Gaius Julius Caesar ja Augustus.
Jüri Vene

Jüri Vene (30. juuli 1931 – 31. märts 2012) oli eesti õpetaja ja koolijuht.
Õppis Valga 1. Algkoolis ja Holdre Koolis. 1949. aastal lõpetas ta Valga 1. Keskkooli reaalklassi. 1954. aastal lõpetas Tartu Riikliku Ülikooli füüsikalise keemia eriala. 1954. aastast töötas Tartu 5. Keskkooli keemiaõpetajana. 1959–1960 oli ta Tartu 8. Keskkooli õppealajuhataja.
Aastatel 1960–1972 oli ta Tartu 5. Keskkooli direktor, 1972–1976 Tartu linna haridusosakonna juhataja, 1977–1980 Tartu Linna RSN Täitevkomitee esimehe asetäitja hariduse, kultuuri, kehakultuuri ja tervishoiu alal. Aastatel 1980–1997 oli ta Miina Härma nimelise Tartu 2. Keskkooli (hiljem Miina Härma Gümnaasiumi) direktor, seejärel sama kooli keemiaõpetaja.
Ta oli Eesti Õpetajate Liidu juhatuse liige ja Eesti Keemiaõpetajate Liidu asepresident.
70 Pine Street

American International Building (varasema nimega Cities Service Building) on 67-korruseline pilvelõhkuja ja praegune luksuskorteritega elamu New Yorgis Lower Manhattani ärikeskuses Cedar Streeti ja Pearl Streeti tänava ääres aadressil Pine Street 70.
See 289,5 meetri kõrgune art déco arhitektuuristiilis uusgootika stiiliga sarnane ehitis projekteeriti arhitektuuribüroode Clinton & Russell ja Holton & George poolt ning valmis aastatel 1930–1932 gaasivarustuse ettevõtte Cities Service Company jaoks. Lubjakivist hoone kujundus oli mõeldud sümboliseerima elektrijõudu, tornitipp meenutab lumevaibaga kaetud mäeharja. Valmides oli see Empire State Buildingu ja Chrysler Buildingu järel maailma kolmas kõrgeim hoone. Kuni Maailma Kaubanduskeskuse ehitamiseni 1973. aastal oli see all-linna kõrgeim hoone ning samas ka viimane, mis ehitati enne Teist maailmasõda. Uusi kõrghoonete projekte hakati selles piirkonnas arendama alles 1961. aastal. Selle tipus asus kunagi rahvale avatud vaateplatvorm.
1976. aastast kuulus 80 400 m² üldpinnaga kõrghoone kindlustusfirmale American International Group, mil algne omanik kolis oma peakontori Oklahomasse. Hoone vahetas pärast 2008. aasta majanduskriisi mitmeid kordi omanikke. Hoone määrati New York City Mälestusmärkide Säilitamise Komisjoni poolt 2011. aastal kaitsealuseks mälestusmärgiks (New York City Landmark). 2015. aastal ehitati hoone ümber ja muudeti endised kontoripinnad korteriteks, lisandusid jalamil asuvad tervisekeskus ja kaubanduspinnad.
Rannikutramm

Rannikutramm (hollandi keeles De Kusttram) on Belgias populaarne tramm, mis sõidab piki riigi rannikut Lääne-Flandria provintsis kulgeval liinil, ühendades omavahel sealsed linnad ja asulad Prantsuse piiri äärse De Panne ja Hollandi piiri lähedal asetseva Knokke-Heisti vahelisel alal. Trammiliini kogupikkus on 68 km, ühtlasi on see kõige pikem trammiliin kogu maailmas ja üks vähestest siiani toimivatest linnadevahelistest trammiliinidest maailmas. Sõit liini ühest otsast teise võtab aega 2 tundi ja 21 minutit. Trammiliin on kogu ulatuses elektrifitseeritud ja trammid töötavad 600 V alalispingel. Rööbastee laius on 1000 mm (3 jalga ja 3 3⁄8 tolli).
Rannikutramm e rannatramm on eriti populaarne turistide ja Belgia puhkajate seas.

Ajalugu

Trammiliini esimene lõik Oostende ja Nieuwpoorti vahel võeti kasutusele 1885. Tookordne trammitee kulges praegusega võrreldes kaugemal sisemaal, kuid lühike liinilõik Oostende ja Nieuwpoorti kesklinna vahel on kasutusel tänaseni. Kogu trammiliini väljaehitamine käis järk-järgult. 
Algselt korraldas trammiliiklust firma NBVD (National Neighbourhood Railway Company). 1991. aastal jagunes trammiliiklust opereerinud transpordifirma NMVB/SNCV kaheks regionaalseks – Valloonia ja Flandria firmaks ning praegu opereerib sellel liinil Flandria transpordifirma De Lijn.

Marsruudi kirjeldus

Rannikutramm sõidab valdavalt piki rannajoont, pakkudes kauneid vaateid Põhjamerele ja siin-seal esinevale luitemaastikule. Tramm teeb 68 km pikkusel marsruudil 69 peatust. Trammide sõiduintervall suvisel turismi kõrghooajal, mil rannikutrammi kasutab üle 3 miljoni reisija, on 10 minutit. Talvekuudel on sõiduintervall 20 minutit. Trammisõit on tehtud reisijaile järjest mugavamaks, sest trammide keskmises osas on kasutusel madalapõhjaline vagun. Ka on firma juurde ostnud ja liinile pannud uusi madalapõhjalisi tramme. Kuna enamikus vanades trammides asub mootor ja trammijuhi kabiin vaid ühes otsavagunis, siis tuleb trammijuhil lõpp-peatusse jõudes tramm ringikujulisel teel ümber pöörata. Seevastu uutel trammidel on mootor ja juhtimisseade kummaski otsavagunis ning uksed avanevad ja sulguvad vaguni mõlemal küljel.
Kanalite lüüside juures Oostendes ja Zeebrugges hargneb trammitee kaheks, võimaldades teha vajadusel ümbersõitu. See väldib viivitusi trammiliikluse sõiduplaanis juhul, kui maanteesild, mida mööda trammiliin kulgeb, on parasjagu laevade läbisõiduajaks üles tõstetud.
Tiit Paaver

Tiit Paaver (9. augustil 1952 Tartu – 10. märts 2019) oli eesti geneetik ja kalandusteadlane.
Ta lõpetas aastal 1975 Tartu Riikliku Ülikooli bioloogiaosakonna, spetsialiseerudes geneetikale.
Tema uurimistöö oli seotud peamiselt kalade populatsioonigeneetika ja kalakasvatusega.
Ta oli Eesti Maaülikooli professor.

Isiklikku

Tema isa oli bioloog Kalju Paaver ja ema keemiaõpetaja Lia Paaver, vend Jaan Paaver on kooliõpetaja ja õde Ene Paaver on dramaturg ja ajakirjanik.
Hugo Gustav Polna

Hugo Gustav Polna (21. märts 1909 Mõniste vald, Võrumaa – 18. veebruar 1987 Tartu) oli Eesti põllumajandusteadlane.

Elulugu

Hugo Gustav Polna oli talupidaja poeg.
Lõpetas 1929 Valga Poeglaste Gümnaasiumi, 1937 TÜ agronoomiateaduskonna diplomita agronoomina, 1957 Eesti Põllumajanduse Akadeemia agronoomia erialal; majanduskandidaat (1960, Eesti NSV TA Loomakasvatuse ja Veterinaaria Instituut (ELVI)), väitekiri "Tööviljakuse tõstmine silovalmistamisel". Oli 1955–1956 ELVI ökonoomika osakonna nooremteadur, 1956–1965 sama osakonna juhataja ja teadusdirektori kohusetäitja, 1965–1979 sektorijuhataja ja vanemteadur.

Teadustöö

Uurinud tööajakulu vähendamist silo valmistamisel ja söötmisel, täiustanud silotootmise tehnoloogiat ja kvaliteeti. Üle 250 teadustrükise, sh 10 raamatut (osaliselt kaasautorina).
Rudolf Treial

Rudolf Treial (15. november 1904 Assikvere – 26. jaanuar 1978 Toronto) oli Eesti sõjaväelane (kapten, 1940).
Narva piiripunkt

Narva piiripunkt (ka Narva maantee piiripunkt, ka Narva-1 piiripunkt) on piiripunkt Narvas Tallinna-Narva maanteel Eesti-Vene kontrolljoonel.
Keila-Joa hüdroelektrijaam

Keila-Joa hüdroelektrijaam (varem Keila-Joa mõisa vesiveski) on hüdroelektrijaam Keila-Joa alevikus endise Keila-Joa mõisa lähedal.
Jaam asub Keila jõel, Keila joa kõrval.
Keila-Joa mõisa vesiveski on ehitismälestis nr 9475.
Hüdroelektrijaama võimsus on 365 kW. Elektrit toodab üks reguleeritavate töö- ja juhtlabadega Kaplan turbiin nimivooluhulgaga 5,5 m³/s ja töörõhuga 8,7 m. Turbiini läbimõõt on 1 m.

Ajalugu

Vanimad ülestäheldused Keila-Joa vesiveskist pärinevad 1555. aastast. 1928 algas elektritootmine, samal ajal jätkas tegevust ka viljaveski.
1936 ehitati uus veevõtukanal ja laiendati kalakasvatuse abihooneid.
2005 taastas hüdroelektrijaama Eesti Energia. Taastati 20. sajandi algusest pärinev välisilme. Renoveerimistööd maksid Eesti Energia korraldatud riigihanke kohaselt koos käibemaksuga 15,3 miljonit krooni ehk ligi 1 miljon eurot.
Aafrika Rahva Iseseisvusliit

Aafrika Rahva Iseseisvusliit (ka Aafrika Sõltumatuse Rahvaliit; prantsuse keeles Ligue populaire africaine pour l'Indépendance; lühend LPAI) oli aastatel 1972–1977 Prantsuse Afarite ja Issade alal ning aastatel 1977–1979 Djiboutis tegutsenud partei.
Partei tekkis veebruaris 1972 nelja poliitilise liikumise ühinemisel: sinna koondusid Hassan Gouled Aptidoni partei Ligue populaire africaine, Ahmed Dini partei Ligue pour l’Avenir et l’Ordre, Idriss Farah Abaneh' partei AJP ja Ali Sabieh' partei Rassemblement du peuple issa. Aptidonist sai uue partei esimees ja Dinist selle peasekretär.
Parteisse kuulus nii afareid kui ka issasid. LPAI oli seisukohtadelt lähedane piirkonna iseseisvumist taotleva poliitilis-sõjalise organisatsiooniga Front de libération de la Côte des Somalis. 1977. aasta alguses osalesid partei esindajad Pariisis peetud kõnelustel, kus valmistati ette Djibouti iseseisvumist.
Aprillis 1977 toimunud esimestel parlamendivalimistel osales LPAI valimisliidu Rassemblement populaire pour l'indépendance koosseisus ja sai 51-kohalises parlamendis 23 kohta. Partei esimehest Aptidonist sai Djibouti peaminister ja sama aasta juunis valiti ta Djibouti presidendiks.
1979. aastal saatis Aptidon partei laiali ning asutas peamiselt issadele tugineva uue erakonna Rahvaühendus Progressi Hüvanguks.
Rahvusvaheline terrorism

Etümoloogia

Sõna "terrorism" tuleneb prantsuskeelsest sõnast terrorisme, mis omakorda tuleneb ladinakeelsestest sõnadest terror ('suur hirm', 'õud') ja terrere ('hirmutama').

Ajalugu

Terrorism ulatub tagasi antiikaega, kuid olulise rahvusvahelise probleemina ilmnes ta 1960. aastatel ning levis kiiresti 1970. ja 1980. aastatel. Kui 1970. aastatel registreeriti 4051 rahvusvahelist terroriakti, milles hukkus kokku 5840 inimest, siis 1980. oli juhtumeid 5751 ja neis hukkus 11 601 inimest. 1990. aastatel oli rahvusvahelisi terrorismi juhtumeid 3827, milles hukkunuid oli 20 163. Aastatel 2000–2004 oli rahvusvahelisi terroriakte 1845 ja neis sai surma 15 446 inimest.
Rahvusvaheliste terroriaktide peamiseks toimumispaigaks 1970. aastatel oli Euroopa ning 1980. aastatel Lähis-Ida. Enne seda kui toimusid 2001. aasta 11. septembri terrorirünnakud, eirasid Ameerika Ühendriigid aastaid võimalust, et seal võiks toimuda mõni suurem terroriakt, kuid tänapäeval on seal rahvusvaheliste poliitiliste eesmärkidega terroriaktid üha kasvanud. Uus ja järjest suureneva ohtlikkusega terrorismi liik on kõrgtehnoloogiline terrorism, mille relvade alla kuuluvad tuumarelvad, laserid, radioaktiivsed lõhkeained, bioloogilised viirused ja vahendid millega sekkuda infosüsteemidesse ja neid hävitada.