google/wiki40b huggingface dataset:
Horvaatia-Slavoonia kuningriik

Õigus

Kuningriigi ülemkohus oli Stol sedmorice (Seitsme laud), teise astme kohus oli Banski stol (Baani laud) baaniga eesotsas.

Sümbolid

Vastavalt Horvaatia-Ungari kompromissile aastal 1868 võisid Horvaatia, Slavoonia ja Dalmaatsia oma piirides oma siseasjades kasutada oma värvikombinatsiooni ja vappi, viimast pidi kroonima Püha Istvani kroon (Art. 61). Ungari krooni territooriumite ühisasjade embleem moodustati Ungari ning Horvaatia, Slavoonia ja Dalmaatsia kombineeritud vapist (Art. 62). Ajal, kui arutati ühisasju, heisati Horvaatia-Slavoonia-Dalmaatsia kombineeritud lipp Ungari lipu kõrvale hoonel, kus toimus Ungari krooni territooriumite ühisparlament (Art. 63).

Sõjavägi

Horvaatia Kodukaart oli kuningriigi sõjavägi. Märkimisväärsed horvaadid Austria-Ungari Armees olid välimarssal Svetozar Borojević, Keiserlik-Kuningliku Lennuväe komandör Milan Emil Uzelac, Austria-Ungari Sõjalaevastiku komandör Maximilian Njegovan ning Josip Broz Tito, kellest hiljem sai marssal ja Jugoslaavia president.

Kultuur

Tänapäevane Zagrebi ülikool asutati aastal 1874. Jugoslaavia Teaduste ja Kunstide Akadeemia ning Matica hrvatska olid peamised kultuurilised institutsioonid kuningriigis. Aastal 1911 liideti peamine kultuuriline institutsioon Dalmaatsia kuningriigis, Matica dalmatinska, Matica hrvatskaga. Vijenac oli üks kõige tähtsamaid kultuuriajakirju kuningriigis. Horvaatia Rahvusteatri hoone Zagrebis avati aastal 1895. Horvaatia Rahvusteater Osijekis rajati aastal 1907. Halastajaõdede Haigla Zagrebis oli esimene, mis kuningriigis rajati.

Judaism

Aastal 1890 elas kuningriigis 17 261 juuti. Aastal 1867 ehitati Zagrebi sünagoog.

Transport

Esimene kuningriigis avatud raudteeliin oli Zidani Most-Zagreb-Sisak, mis alustas tegevust aastal 1862. Liin Zaprešić-Varaždin-Čakovec avati aastal 1886 ja liin Vinkovci-Osijek avati aastal 1910.

Sport

Horvaatia Spordiliit asutati aastal 1909, Franjo Bučar sai selle presidendiks. Kuigi Austria-Ungari oli osalenud kaasaegsetel olümpiamängudel alates esimestest mängudest aastal 1896, omasid Austria Olümpiakomitee ja Ungari Olümpiakomitee ainuõigust saata oma sportlasi mängudele. Aastal 1912 organiseeris Liit rahvusliku jalgpalliliiga.

Pärand

Aastal 1918, Esimese maailmasõja lõpupäevadel kaotas Horvaatia parlament Ungari-Horvaatia personaaluniooni ning mõlemad osad, Horvaatia ja Slavoonia kuningriik ning Dalmaatsia kuningriik (välja arvatud Zadar ja Lastovo) said Sloveenide, Horvaatide ja Serblaste Riigi osaks, mis üheskoos Serbia kuningriigiga moodustasid Serblaste, Horvaatide ja Sloveenide Kuningriigi (hiljem tuntud kui Jugoslaavia Kuningriik). Uus Serblaste-Horvaatide-Sloveenide kuningriik jaotati aastatel 1918–1922 krahvkondadeks ja aastatel 1922–1929 oblastiteks. Jugoslaavia Kuningriigi moodustumisega aastal 1929 sai enamus endise Horvaatia-Slavoonia kuningriigi territooriumist Sava Banovina osaks ja enamus endisest Dalmaatsia kuningriigist Primorska Banovina osaks.
Der Blaue Reiter

Der Blaue Reiter (saksa Sinine Ratsanik) oli kunstnike ühendus Saksamaal 20. sajandi algul.

Asutamine

Der Blaue Reiter oli Die Brücke kõrval tähtsaim ekspressionistide rühmitus, kus kunstnikke ühendas mitte loomingu stiililine sarnasus vaid ühised loomingulisted taotlused. Sinine ratsanik esindas kubismist mõjutatud suunda, kuid rühmituse kunstnikud kasutasid ka naivistlikke rahvakunsti sugemeid. Rühmitus loodi Münchenis 1909. aastal Alexej von Jawlensky ja Vassili Kandinsky poolt. Vassili Kandinsky piltidel kordunud sinise hobuse motiiv sai Der Blaue Reiteri sümboliks.

Näitused

Rühmitus organiseeris kaks näitust (1911. aastal ja 1912. aastal) ja koostas almanahhi.
"Der Blaue Reiteri toimetuse esimene näitus" (Erste Ausstellung der Redaktion Der Blaue Reiter) toimus 18. detsembril 1911. aastal. 
Näituse toimumiskohaks oli Heinrich Thannhauser'i Modernne Galerii Münchenis. Näitus kestis kuni 1912. aasta esimeste päevadeni ning sellel eksponeeriti 43 teost neljateistkümnelt kunstnikult (Henri Rousseau, Albert Bloch, David Burljuk, Vladimir Burljuk, Heinrich Campendonk, Robert Delaunay, Elisabeth Epstein, Eugen von Kahler, Vassili Kandinsky, August Macke, Franz Marc, Gabriele Münter, Jean Bloé Niestlé ja Arnold Schönberg).
Ajavahemikus jaanuar 1912 kuni juuli 1914, külastas näitus ka mitmeid Euroopa linnu (Köln, Berliin, Bremen, Haag, Frankfurt, Hamburg, Budapest, Oslo, Helsingi, Trondheim ja Göteborg).
"Der Blaue Reiteri toimetuse teine näitus" (Zweite Ausstellung der Redaktion Der Blaue Reiter, Schwarz-Weiß) toimus 12. veebruar kuni 2. aprill 1912 Hans Goltzi moodsa kunsti galeriis (Neue Kunst Hans Goltz) Münchenis.
1914. aastal lagunes rühmitus I maailmasõja tõttu.
Alu-Rapla vald

Alu-Rapla vald (saksa keeles Allo und Rappel) oli vald Harjumaal Rapla kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1867 ja seejärel jagati see vald vallakogukondade soovil Rapla ja Alu vallaks.
Protsendipunkt

Protsendipunkt (lühend PP) on mõõtühik, millega mõõdetakse protsentmäärade aritmeetilist vahet.
Protsendipunkti tuleb vaadata kui ühte ühikut, millega mõõdetakse mingi protsentmäära (protsentides avaldatud osamäära) muutu. See leitakse kahe protsentmäära vahena, lahutades suuremast protsentmäärast väiksema.
Sumteri maakond (Georgia)

Ajalugu

Maakond moodustati 1831. aastal.
Wat Phnom

Wat Phnom (khmeeri វត្តភ្នំ) on üks tähtsamaid pagoode Kambodža pealinnas Phnom Penhis. 27 meetri kõrgune hoone asub linna põhjaosas Tônlé Sabi jõe lähistel.
Legendi järgi lasi Wat Phnomi 1373. aastal ehitada jõukas lesestunud proua Penh pärast seda, kui oli üleujutuse tõttu jõekaldale uhutud viis Buddha-kuju leidnud. Hoone loodi tehislikult loodud mäele neile austuse avaldamiseks. 1434. aastal lõi kuningas Ponhea Yat (1405–1476) templi ümbrusse linna ja lasi selle nimetada Phnom Penhiks. Hoonet on rekonstrueeritud aastatel 1434, 1806 ja 1894, viimane suurem uuendamine toimus aastal 1926.
Sajandite jooksul on hoones hoitud paljusid pühasid esemeid. Keskhoonest vasakul asuvas suures stuupas on kuningas Ponhea Yati ja tema perekonna säilmed. Stuupas on ka suur Buddha-kuju, mis pärineb Ângkôri perioodist. Stuupa ja keskhoone (viheari) vahel asub altar hoone loojale, leskproua Penhile, keda kohalikud peavad hea õnne toojaks. Seetõttu külastavad inimesed pagoodi hea õnne ja edu saamiseks eksamitel või äritehingutes. Kui õnne soovija soov on täitunud, on kombeks teha templis mõni annetus. Vietnamlaste jaoks on eriti oluline Preah Chau pühamu, kus asub ka Višnu kuju. Poolel teel mäkke asub kuninglik stuupa, mida hoiavad koos selle kohal kasvavad puud.
Hoone on Kambodža uusaasta (aprilli keskpaigas) ja religioosse festivali Prachum Benda tähistamise kese Phnom Penhis.
Wat Phnomi populaarsuse tõttu (500–600 välisturisti kuus) soovitakse seni pühapaiga staatuses pagood 2009. aastal arvata Kambodža tähtsamate turismiatraktsioonide sekka.
Vilniuse veresaun

Vilniuse veresaun leidis aset 11.–13. jaanuaril 1991, mil Leedu iseseisvuslased kaitsesid Vilniuse teletorni ning neid ründas Nõukogude Liidu sõjaväe ja NSV Liidu Riikliku Julgeoleku Komitee eriüksus Alfa.
Nõukogude sõjaväelased tapsid 14 ja haavasid üle 1000 leedulase.
Sarnased sündmused toimusid samal ajal ka teistes Leedu linnades Alytuses, Šiauliais, Varėnas ja Kaunases, nagu ka nädal hiljem, 20. jaanuaril Riias, kus ohvrid olid kaks teleoperaatorit.
Heinakuu (ajakiri)

Heinakuu oli Tallinnas aastatel 1988-1991 ilmunud tsensuurivaba (omakirjastuslik) ajakiri. Heinakuud andis välja Sõltumatu Infokeskuse levitoimkond, aastast 1990 koostöös kooperatiiviga Arcadia.
Ajakirja nimi tuleneb asjaolust, et see hakkas ilmuma 1988. aasta heinakuul.
MTÜ Avatud Vabariik

MTÜ Avatud Vabariik on Eesti üleriigiline noorteorganisatsioon. Organisatsiooni tegevus on suunatud Eesti ühiskonna erinevate kultuurilis-sotsiaalsete gruppide integratsioonile, et aidata kaasa sidusama ühiskonna moodustamisele.
Invožo

Invožo (udmurdi keeles Инвожо, 'Pööripäev') on Udmurtias Iževskis ilmuv udmurdikeelne noorteajakiri.
Ajakiri ilmub alates 1991. aastast, ilmumissagedus on üks kord kuus.
Ajakirja trükiarv on 1500 eksemplari.
Zasimavičy Püha Nikolai kirik

Kirikuhoone

Zasimavičy Püha Nikolai kirik on klassitsistlik hoone. Tellistest ja maakividest hoone pikkus on 17 meetrit, laius 8,4 meetrit. Välisseinasid liigendab karniis. Sümmeetrilise fassaadi kohal asub kolmnurkne frontoon. Hoone lõpeb kolmnurkse apsiidiga, selle kõrval asub rombikujuline käärkamber. Katus on sindlitest. Kirikus asub viie meetri kõrgune ikonostaas.

Ajalugu

Kirik valmis aastal 1811, selle ehitust rahastas kohalik ettevõtja. Hoone juurde püstitati puidust kellatorn. Algselt kuulus kirikule 50 tiinu maad. Esimese maailmasõja ajal süttis hoone põlema; kirik taastati aastal 1916.
Aastal 1924 hakkas kirik alluma Pružany Aleksander Nevski peakirikule. Aastal 1925 remonditi kirikut ja kellatorni, kiriku juurde rajati juurviljaaed. Aastal 1940 rüüstasid kirikut piirkonna hõivanud nõukogude võimud. Hiljem kirik suleti ja aastal 1962 rajati hoonesse kemikaalide ladu.
Peale Nõukogude Liidu lagunemist hakati Vasil Kuračynski eestvõtmisel kirikut taastama. Risti annetas Pružany piimakombinaat, ehitusmaterjalid hankisid kohalikud kolhoosid. Ikonostaasi väravad maalis Pružany kunstnik Ryhor Piečnikaŭ. Esimene jumalateenistus peeti taastatud kirikus 24. novembril 1994. Aastal 2002 remonditi kirikut taas; ühtlasi paigaldati neli kirikule annetatud kella. Kiriku seinad on niiskuse tõttu kahjustatud.
Positiivne õigus

Positiivne õigus ehk objektiivne õigus on kirjutatud kujul esitatud õigusnormide kogum. Mõistet kasutatakse sageli vastandina tavaõigusele või loomuõigusele.
Positiivsest õigusest tulenevad konkreetsed subjektiivsed õigused.
Kontinentaaleuroopa õigussüsteemis, millesse Eesti kuulub, on positiivsel õigusel eriliselt tähtis roll, sest õiguse allikana nähakse ennekõike õigusakte. Seetõttu nimetatakse kontinentaaleuroopa õigussüsteemi ka seadusõiguseks. Kuigi seadusõigus ei välista kohtupretsedendi arvessevõtmist, on see keerukam kui angloameerika õigussüsteemis.
Sitarahu

Sitarahu on Lääne maakonnas Haapsalu linna halduspiirkonnas Tahu lahes asuv väike saar (rahu).
Rahu koordinaadid on 58° 59′ N, 23° 36′ E.
Imago

Objekti imago

Objekti imago on emotsionaalse ja ratsionaalse tunnetuse käigus kujunenud pilt, mille inimesed kujundavad selle alusel, kuidas nad on objekti kuvandi (inimene, organisatsioon, süsteem jne) selle ühe või teise tunnusjoone järgi kujundatud pildi oma psüühikas vastu võtnud.

Riigi imago

Igal riigil on siseimago (kodanikele) ja välisimago (avalikkusele).
Riigi imago on seotud paljude sotsiaalpsühholoogiliste aspektidega, nagu inimestevaheliste suhete, suhtumiste, stereotüüpide ja eelarvamuste, kommunikatsiooni ja mõjutamise, avaliku arvamuse, massimeedia, sotsiaalse interaktsiooni ja konformsuse, isiksuse ning sotsiaalse tajuga. Iga kategooria peegeldab nii riigi sise- kui ka välisimagot.
Jane Snaith

Haridus

Jane Snaith õppis aastatel 1989–1992 Tartu Ülikoolis geograafiat ja Tallinna Tehnikaülikoolis majandust. 2013. aastal lõpetas ta Tallinna Tehnikaülikooli avaliku halduse erialal. 2018. aastal alustas ta õpinguid Tallinna Ülikooli sotsiaalpedagoogika ja lastekaitse magistriõppes.

Töö

Jane Snaith töötas karjääri algul erasektoris ja puutus lastekodudes elavate lastega kokku vabatahtlikuna tegutsedes. 2012. aastal sai temast vanemliku hooleta jäänud lapsi kasvatavate perede eestkoste- ja tugiorganisatsiooni MTÜ Igale Lapsele Pere vabatahtlik eestvedaja, ühingu juhatuse liige ja tugirühmade arenguprogrammi juhendaja.

Poliitiline tegevus

2009. ja 2013. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel kandideeris ta Reformierakonna nimekirjas Harku valla volikokku saades vastavalt 61 ja 22 häält. Jane Snaith oli üks Rahva Ühtsuse Erakonna juhtfiguure, erakonna volikogu esimees. 2017. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel kandideeris ta valimisliidu MEIE Tallinn nimekirjas ja sai 24 häält. 2019. aasta Riigikogu valimistel sai ta Eesti Vabaerakonna nimekirja esinumbrina Ida-Virumaal 50 häält.

Isiklikku

Jane Snaith on pärit Valgast. Peres kasvab neli last, kellest kaks on kasulapsed.
September

Muud nimetused

Septembrit nimetatakse veel ka nimetustega kanarbikukuu, sügiskuu, pohlakuu, jahikuu (jahihooaja alguse järgi), kaalukuu (saakide kaalumise aja järgi), lõikamisekuu, mihklikuu.
François Guillemot de Villebois

François Guillemot de Villebois (prantsuse keeles François Guillemot, dit Villebois, venepäraselt Никита Петрович Вильбоа, Nikita Petrovitš Villebois) (1681 Guérande – 17./28. märts 1760 Tartu) oli bretooni päritolu Venemaa mereväelane – viitseadmiral, Peeter I lähikondlane, Kroonlinna kuberner ning Ahja, Kurista ja Sarakuste mõisnik Võnnu kihelkonnas Eestis.
Troška mõis

Troška mõis (saksa keeles Espenhöhe, ka Charlottenhain, läti keeles Troškas muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Tirza kihelkonnas. Praeguse haldusjaotuse järgi asub mõisakompleks Läti Gulbene piirkonnas Tirza vallas Troškase külas.

Mõisa suurus

Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal koos Vecaduliena mõisaga 4 ja 3/4 adramaad, neile allus 145 mees- ja 167 naishinge. 
Agraarreformi ajal 1920 kuulus mõisale 348 hektarit maad.
Milwaukee

Ajalugu

Milwaukee alal elasid enne eurooplaste saabumist algonkini keeli rääkivad indiaani hõimud.
Raido

Raido on eesti mehenimi.
Elektrijuht

Elektrijuht (füüsika)

Elektrijuht sisaldab vabalt liikuda võivaid  elektrilaenguga osakesi ehk laengukandjaid, mis ongi hea elektrijuhtivuse ja seega väikese elektritakistuse eelduseks. Elektrijuhtivust iseloomustatakse tavaliselt eritakistusega.  Materjal loetakse juhiks, kui selle eritakistus ei ületa 10⁻⁶ Ω∙m. Head elektrijuhid on metallid, kus laengukandjateks on elektronid, kuid leidub ka mittemetallilisi elektrijuhte.

Metallid

Metallide juhtivus tuleneb nende aatomite elektronkatte väliskihi elektronide ehk valentselektronide nõrgast sidemest aatomituumaga. Kõik metallid on keemilised elemendid, mis asuvad Mendelejevi tabelis boori ja polooniumit ühendavast diagonaalist vasakul. Neil on väliskihis alla nelja elektroni ning nad on valmis neid ära andma, et saavutada stabiilsemat olekut. Elektrone saab vähese energiakuluga aatomitest lahti kiskuda, nii et neist võivad saada elektrivoolu kandjad. Niisugust juhtivust nimetatakse elektronjuhtivuseks.
Parimad elektrijuhid on kuld ja hõbe. Et need materjalid on kallid, kasutatakse nende asemel enamasti vaske, mis on samuti hea elektrijuht. Kõik need keemilised elemendid paiknevad perioodilisustabelis samas rühmas ja omavad välises elektronkihis ainult ühte elektroni, mille loovutavad kergesti. Sellest on tingitud ka nende hea elektronjuhtivus.  Metalljuhte kasutatakse juhtmete ning elektriseadmete elektrit juhtivate detailide valmistamiseks.
Metallide elektrijuhtivus sõltub ka juhi temperatuurist.  Temperatuuri tõusuga eritakistus kasvab ja seega juhtivus halveneb. Juhi materjali elektrijuhtivuse sõltuvust temperatuurist iseloomustab takistuse temperatuuritegur.

Ioonjuhid

Ioonjuhtivusega elektrijuhid on elektrolüüdid, harilikult hapete, aluste või soolade lahused. Nende juhtivus tuleneb sellest, et vees keemiline side dissotsieerub, s.t molekul laguneb katiooniks ja aniooniks, mis on vees vabalt liikuvad. Need võivadki olla elektrivoolu kandjateks.
Plasmal ja tugevasti ioniseeritud gaasil esinevad nii elektron- kui ka ioonjuhtivus.

Dielektrikud ja pooljuhid

Materjali, mis elektrit ei juhi, nimetatakse dielektrikuks ehk isolaatoriks. Aineid, mille juhtivus toatemperatuuril on väiksem kui metallidel ja suurem kui dielektrikutel, nimetatakse pooljuhtideks. Puhta pooljuhi elektritakistus on peaaegu sama mis dielektrikul. Kui aga kristallivõresse satuvad võõraatomid (lisandite aatomid), tekivad vabad laengukandjad elektronide või aukude näol ning pooljuht hakkab vähemal või suuremal määral elektrit juhtima, muutudes elektrijuhiks. Erinevalt juhtidest pooljuhtide takistus temperatuuri tõustes väheneb.
Anna Leetsmann

Anna Leetsmann (12. oktoober 1888 Kalvi vald, Virumaa – 5. märts 1942 NSV Liit, hukkus vangistuses) oli Kunda koolis pedagoog, poliitik ning Eesti Ajutise Maanõukogu ainus naissoost ja bolševikust liige. Tuntud ka hüüdnimega Punane Anna. 
Anna Leetsmann sündis Virumaal külakoolmeistri paljulapselises peres. Alghariduse omandas oma isa käe all Rannu külakoolis. 1904. aastal lõpetas Rakveres tütarlastekooli, sooritas Rakvere linnaalgkooli juures algkooliõpetaja kutseeksamid ja asus tööle õpetajana Aseri tsemenditehase koolis. 1911. aasta suvel õppis Peterburi ülikooli naiskursustel, sooritades eksamid keskhariduse omandamise kohta.
Liitus kommunistliku partei Aseri organisatsiooni liikmeks 1917. aasta revolutsioonipäevil, peagi valiti ta kohepealse parteiorganisatsiooni sekretäriks ja Virumaa Nõukogu liikmeks. 
Suvel 1917 valiti Anna Leetsmann esimese ja ainsa naisena Eestis Eestimaa Kubermangu Ajutise Maanõukogu liikmeks, ta oli kommunistliku partei bolševike suuna esindaja. Osales Maapäeva koolide ja töö- ning hoolekande komisjoni töös ja 5. augustil 1917 moodustatud Kurista sündmuste uurimise erikomisjonis. 
Nõudis Maapäeva laialisaatmist, seetõttu heideti ta 5. veebruaril 1919. aastal Maapäevast välja.
Pierre Menard

Pierre Menard on fiktiivne autor Jorge Luis Borgese kirjatükist "Pierre Menard, "Don Quijote'i" autor" ("Pierre Menard, autor del Quijote"; 1939), kelle tähelepanuväärseimaks saavutuseks oli Miguel Cervantese romaani "Don Quijote" uuesti kirjutamine.
Pierre Menard sündis 20. sajandi alguses.
Álvaro Arbeloa

Álvaro Arbeloa Coca (sündinud 17. jaanuaril 1983 Salamancas) on endine Hispaania jalgpallur, kaitsja.
Hispaania rahvuskoondisega võitis Arbeloa 2008. aasta EM-i ja 2012. aasta EM-i ning 2010. aasta MM-i kuldmedali.
Helisüntees

Helisünteesi meetodid

Subtraheerivate süntesaatorite puhul kasutatakse lihtsaid akustilisi mudeleid, mille alusel signaaligeneraatorite ehk ostsillaatorite signaalidest filtreeritakse välja teatud sagedused. Signaaligeneraatorid tekitavad lisaks sinusoidsele helilainele saehamba- (sawtooth wave) ja kandi- (square wave) kujulisi helilaineid. Lihtsuse ja ökonoomia huvides on need filtrid enamasti madalsagedusfiltrid. Lihtsate modulatsioonimeetodite, nagu näiteks pulsilaiusmodulatsioon (pulse width modulation) ja ostsillaatorite sünkroonimine (oscillator sync), mis teostatakse füüsiliselt ebareaalsete madalsagedusfiltritega, on omane n-ö klassikalistele süntesaatoritele", mida tavaliselt ühendatakse mõistega 'analoogsüntesaator' ja aetakse tihti segamini tarkvarasüntesaatoritega, mis kasutavad subtraheerivat helisünteesi. Üks uuemaid helisünteesi süsteeme on looduses olemasoleva akustilise heli füüsikaline modelleerimine, mille puhul luuakse ajas muutuv heli osahelide mudel ning püütakse seda sünteesimisel järele aimata. Selliste virtuaalsete instrumentide hulk on lõpmatu, mudelit võib ka muuta ja sünteesida helisid, mida looduses ei esine. Üks lihtsamaid sünteesisüsteeme on sämplimine, milleks kasutatakse sämplereid. Sämplimisel salvestatakse reaalse instrumendi heli ning teisendatakse digitaalseks. Seejärel mängitakse seda heli erineva helikõrguse saamiseks erineva kiirusega. Sämplerid võimaldavad enamasti muuta helitugevuse mähisjoone kuju, mis muudab heli karakterit. Nii analoog- kui ka digitaalsüntesaatoritel saab kasutada paljusid helisünteesi meetodeid. Paljud neist on seotud matemaatiliste funktsioonidega, eriti sagedusmodulatsioonisünteesi ja faasidistortsioonisünteesi puhul.
Adelina Ismajli

Adelina Ismajli (sündinud 14. detsembril 1979 Prištinas) on Kosovo laulja ja näitleja, kes on albaanlaste diasporaa hulgas üks populaarseimaid tähti.
Ta alustas laulmisega varakult ja osales oma nooruses mitmetes laste telesaadetes (muusikasaate "Akordet e Kosovës" võitis ta kuueaastaselt, lisaks osales ta saates "Festivali i këngës për fëmijë në RTSH" ja veel mõnes). Pärast pausi naasis ta telekanalitesse provokatiivsete videotega, uuendades nii esinemis- kui ka riietumisstiili. Nii näiteks esines ta Kosovo sõja ajal festivalil "Кенга мађика" poolalasti, tema ihu oli aga kaetud süjaväelaste riietust meenutava maalinguga.
Aastal 1997 sai temast miss Kosovo. Ta tahtis samal aastal ka Miss Globe'i valimistel osaleda, aga kuna Kosovo iseseisvust ei olnud tunnustatud, siis esindas ta Albaaniat ja et tal selle riigi kodakondsust ei olnud, siis ta diskvalifitseeriti. Aastal 1999 oli Adelina sunnitud koos oma perega Makedooniasse ümber asuma, ent aasta lõpuks naasis ta Kosovosse. Aastal 2010 asus Adelina elama Pariisi.
Mitu tema plaati on olnud müügiedetabelis esikohal. Populaarsuse ja laulude provokatiivse sisu tõttu on teda mitu korda rünnatud. Tuntud laule: laste kannatustest rääkivad laulud "Молим вас, зауставите буку хеликоптера. Желимо да певамо, излазимо напоље. Желимо наше детињство назад. Fuck the Government" aastast 1999, Kosovo võitlejatele pühendatud "Lavdi Ushtari Im", rahvusliku sisuga "Skënderbeu".
Tsüklite baasarv

Tsüklite baasarv (limiting number of load cycles) on väsimusteimil pingetsüklite ettevalitud arv, mille saavutamisel teimi enam ei jätkata, sest katsekeha purunemist pole edaspidi vaja enam karta.
Terase puhul on tsüklite baasarv tavaliselt 2 \cdot 10^6 \ldots 10^7 \frac{}{}.
Piiumetsa mõis

Piiumetsa mõis (saksa keeles Piometz) oli rüütlimõis Türi kihelkonnas Järvamaal. Tänapäeval jääb kunagine mõis Türi valda Järva maakonnas.

Ajalugu

Piiumetsa mõis rajati 1623. aastal ning selle esimene omanik oli Kiltsi mõisnik Otto von Uexküll. Hiljem läks see tema tütrele Sophie Gertrudele ja tema abikaasale Fabian von Zoegele. 
1678. aastal müüsid Zoeged mõisa Otto Reinhold von Taubele, kes omakorda selle 1686. aastal Gustav Johann von Essenile edasi müüs. Essenite valdusesse jäi Piiumetsa 1732. aastani. 
1750. aastal läks mõis Adam Friedrich von Stackelbergile ja 1799. aastal Carl Alexander von Sternile.
19. sajandil kuulus mõis veel Helffreichidele. 1899. aastal ostsid mõisa Rausch von Traubenbergid Lokuta mõisast. Nende kätte jäi see kuni võõrandamiseni. Mõisakeskus kuulus neile kuni 1939. aastani.

Mõisakompleks

Piiumetsa mõisa peahoone valmis 1903. Heimatstiilis hoone esimene korrus on kivist ning teine puidust. Hoonet taheti 1980. aastate algul renoveerida kultuurikeskuseks, kuid seoses Eesti iseseisvumisega jäid tööd pooleli, ning hoone on seisnud aastaid tühjana.
Mõisa endine peahoone ja ka suurem osa kõrvalhooneid jäävad uuest härrastemajast umbes sada meetrit loode suunas. Enamus kõrvalhooneid on säilinud varemetena.
2016. aasta sügisel põles mõisa peahoone, järele jäid vaid esimese korruse kiviseinad.
Brynmawri kautšukitehas

Brynmawri kautšukitehas (Brynmawr Rubber Factory) oli tehas Lõuna-Walesis Brynmawris, mille hoone arhitektuurselt tähelepänuväärne. 
Tehasehoone projekteeriti aastail 1946–1951 arhitektibüroo Architects Co-Partnership ja inseneri Ove Arupi koostööna. 
Tehase põhikorpus sillati üheksa suure koorikbetoonist kuppelvõlviga. Tehase põhikorpusega piirnevad ruumid kaeti raudbetoonist silindervõlvidega. 
Kuigi ehitis oli arhitektuurimälestis, lammutati see 2001. aastal.
Pulmaline

Pulmaline oli eesti pulmas kutsutud pulmakülaline.
Pruut ja peig kutsusid oma külalised eraldi. Peiupoolsed pulmalised olid üldnimega saajarahvas, pruudipoolsetel pulmalistel oli rohkem nimetusi: enamasti vakarahvas, aga ka saunjarahvas jm. Pruudi- ja peiupoolsed pulmalised hüüdsid teineteist vastastikku langudeks. Abielus ja perekonnaga pulmalistel pidi olema kaasas pulmakott, mis sisaldas leiba, liha, võid, sõira, saartel ka kala. Lisaks võeti kaasa õlut ja viina. 
Kutsumata pulmalisteks tulid tihti külapoisid, et süüa-juua, tantsida ning pulmanaljades osaleda. Neid kutsuti lapulisteks, 
kontvõõrasteks, koerkäpalisteks jne.