Clemens XI

1700. aasta konklaav

Clemens XI valiti paavstiks 23. novembril 1700 Vatikani paavstipalees, 30. novembril pühitseti ta piiskopiks ja 8. detsembril krooniti paavstiks. Clemens XI oli paavstiks saades 51-aastaselt noorim paavst Clemens VII järel. Hiljem pole kedagi nii noorelt paavstiks valitud. Clemens XI võttis nime Clemens I järgi, kelle mälestuspäeval ta paavstiks valiti.
9. oktoobrist 23. novembrini 1700 toimunud konklaavil osales 57 kardinali. Konklaavi esimesel päeval viibis kohal vaid 38 kardinali. Prantsusmaa esitas kardinal Galeazzo Marescotti vastu veto. Teised arvestatavad soosikud olid kardinal Bandino Panciatici, Leandro Colloredo ja Giambattista Spinola. Clemens XI valimist toetas Zelanti fraktsioon, kuid ta keeldus kolme päeva jooksul kardinalide otsust tunnustamast.

Suhted Prantsusmaaga

Prantsusmaal sai Louis XIV surma järel 1715 regendina valitsenud Orleansi hertsogi ajal õukonna nõunikuks Pariisi peapiiskop kardinal Louis-Antoine de Noailles, peaministriteks määrati katoliku vaimulikud Guillaume Dubois ja André-Hercule de Fleury.

Suhted Saksa-Rooma keisriga

1705 suri Saksa-Rooma keiser Leopold I Habsburg ja tema järglaseks valiti Joseph I. Uuel keisril tekkis paavstiga konflikt vakantsete piiskopikohtade pärast, sest keiser soovis määrata prelaate oma soovi järgi, toetudes ius primarum precum õigusele.

Suhted Inglismaaga

Clemens XI toetas Inglismaa printsi James Edward Stuarti troonipärilusküsimuse lahendamist ja soosis tema abielu Poola printsessi Clementinaga.

Suhted Poolaga

1697 sai katoliiklaseks Poola kuningas August II ja 1709 Braunschweig-Lüneburg-Wolfenbütteli hertsog Anton Ulrich. Paavst tervitas mõlema valitseja otsust.

Suhted Preisimaaga

Aprillis 1701 protesteeris Clemens XI Brandenburgi kuurvürsti ja Preisimaa hertsogi Friedrich III vastu, kes oli 18. jaanuaril 1701 kuulutanud ennast Preisimaa kuningaks. Paavst keeldus Preisi kuningat tunnustamast kui monarhi, sest kuninga valdused hõlmasid varasemaid Saksa ordu valdusi, mis kuulusid paavstile.

Suhted Savoiaga

Clemens XI oli vaevalt saanud paavstiks, kui puhkes vaidlus Savoia hertsogi Vittorio Amadeo II õiguse üle määrata prelaate vakantsetele kohtadele ja vaimulike immuniteedi küsimuse üle. Suhetes Savoiaga esitas paavst territoriaalseid pretensioone Sitsiiliale, mis läks Hispaania pärilussõja järel Savoia hertsogi valdusse. Clemens XI avaldas 20. veebruaril 1715 bulla, milles ta tühistas Sitsiilia privileegid (Monarchia Sicula) ja kehtestas interdikti, mis tühistati alles 1718. Savoia hertsog ei tunnustanud paavsti otsust ja andis Giulio Alberoni sõjakäigu järel Sitsiilia 1720 Austriale, saades vastu Sardiinia.

Suhted Venemaaga

1705 tappis tsaar Peeter I Polotskis Bazylian Kolbieczynski. 1707 saatis Peeter I paavsti juurde saatkonna, et Clemens XI ei tunnustaks Stanisław Leszczyńskit Poola kuningana. 1719 saadeti jesuiidid Venemaalt välja.

Suhted Türgiga

1714 kuulutas Osmani impeerium sõja Veneetsiale. Clemens XI soovis türklaste vastu moodustada koos Veneetsia ja keisriga liidu, kuid tulemusteta. Paavst saatis võiduka lahingu järel prints Eugenile õnnistatud kübara ja mõõga.
Ühe türklaste vastaseks sõjaks varustatud sõjalaevastiku juhtis Hispaania peaminister kardinal Giulio Alberoni 1717 Sardiinia rannikule, mida Euroopas tõlgendati Hispaania invasioonina Saksa-Rooma keisri valdustesse. Alberoni pidi rahvusvahelise surve tõttu hiljem Hispaania peaministri ametist lahkuma.

Sisepoliitika

Clemens XI muutis Kirikuriigis olevate vanglate tingimusi inimlikumaks ja lasi rajada San Michele vangla.

Suhted kiriku institutsioonidega

Clemens XI tunnustas pärast aastakümneid kestnud vaidlusi 13. juulil 1703 Mary Wardi rajatud institutsiooni. Ta tunnustas 1703 Frances Bedingfeldi rajatud institutsiooni.
Ta käskis Roomas olulise põhjuseta viibivatel prelaatidel kiiresti lahkuda oma piiskopkondadesse.
Ta ei tunnustanud maroniidi patriarhi Joseph Mubaraki.
Ta määras Dijoni katedraali asukohaks Saint-Étienne kiriku.
Ta moodustas 7. aprillil 1708 Jumalateenistuse ja Sakramentide Korralduse kongregatsiooni juurde usukaitsja (promotor fidei) ametikoha.
3. aprillil 1710 tunnustas ta Petlemma vennaskonda orduna.
Ta reorganiseeris 1710 Indulgentside Määramise kongregatsiooni.
Ta kinnitas teatiini nunnaordus 12. mail 1710 sinise skapulaari kandmise privileegi.
Ta tunnustas 1712 Peetrus Manuki rajatud armeenia mehhitariite.
Clemens XI käskis 1710 avaldada Segni sinodi aktid.
1718 andis ta Quebeci ursuliinide kloostrile indulgentsid.
1719 tunnustas ta Armagh' piiskopkonna nõudeid Dublini piiskopkonna vastu.

Liturgilised otsused

Clemens XI protesteeris 17. aprillil 1704 John Clement Gordoni ordineerimise vastu, kuna seda ei tehtud katoliku kombe kohaselt.
Clemens XI ajal ägenes dominiiklaste ja jesuiitide vahel vaidlus hiina riituse ning malabari riituse kasutamise üle. 20. novembril 1704 mõistis paavst mõlema riituse kasutamise hukka. 7. jaanuaril 1706 avaldatud bullas "Gaudium in domino" mõistis ta taas hukka malabari riituse. 19. märtsil 1715 avaldatud apostellikus konstitutsioonis "Ex illa die" mõistis ta taas hiina riituse hukka. Clemens XI saatis 1718 Carlo Ambrogio Mezzabarba Hiina keisri juurde.
6. detsembril 1708 avaldatud bullas "Comissi nobis" kohustas Clemens XI Neitsi Maarja pärispatuta saamise suurpüha tähistama 8. detsembril.
Clemens XI koostas Joosepi ofiitsiumi. 10. veebruaril 1713 ja 4. märtsil 1713 lubas ta Roomas jesuiidi kirikus pidada Püha Joosepi austuseks noveeni.
Clemens XI kuulutas 3. veebruaril 1720 Anselmi Kiriku doktoriks.

Misjon

Clemens XI rajas misjonäride koolitamiseks uusi kolleegiume ja reorganiseeris kiriku Filipiinidel.
Ta mõistis hukka hiina ja malabari riitused.
Ta saatis Pärsia valitsejale mitu kirja. Etioopia neegus saatis paavstile kirja.

Pastoraalne tegevus

Clemens XI võttis oma ülesannet ülemkarjase ametis tõsiselt. Ta ärkas vara ja sõi võimalikult tagasihoidlikult. Näljahäda ajal organiseeris ta toidu jagamist abivajajatele. Clemens XI käis iga päev pihil ja pidas missat. Ta palvetas sageli homiiliaid. Tiberi üleujutuse ajal kohustas ta palverändureid külastama Santa Maria in Trastevere basiilikat. Kui 1720 puhkes Marseilles katk, tundis paavst muret abivajajate pärast.

Onupojapoliitika

Innocentius XII 1692 avaldatud dekreedi järgi pidi paavst onupojapoliitikast hoiduma ja võis määrata kardinaliks vaid ühe sugulase.
Clemens XI vend Orazio Albani sai 1701 vürstitiitli, kuid paavst soovitas oma vennal mitte sekkuda kiriku asjadesse. Orazio poeg Annibale Albani pühitseti 1711 kardinaliks.
Orazio poeg Carlo Albani sai 1701 Soriano markiiks ja 1721 vürstiks. Tema naise Teresa Borromeo Arese ema suguvõsast pärines paavst Urbanus VIII.
Clemens XI tädi abiellus Giovanni Andrea Abati Olivieriga. Nende poeg Fabio Olivieri pühitseti 1715 kardinaliks.

Clemens XI kultuuriloos

Clemens XI oli huvitatud arheoloogiast ja keelas antiikesemete väljaveo riigist.
Tema kroonimise puhul vermiti protestantlikus Nürnbergis mälestusmedal.
Ta rajas 1703 Rooma ülikooli botaanikaaia.
Ta määras 1715 Giuseppe Simone Assemani Vatikani raamatukogu juhatajaks ja saatis ta Lähis-Itta koguma idamaiseid käsikirju.
1701 rajati Roomas pontifikaatlik akadeemia.
Ta soosis Bartolomeo Eustachio teose taasilmumist.
Carlo Fontana kavandas paavsti soovitusel Diocletianuse termide varemetesse avaliku haljasala (Olearie Papale), Santa Maria in Trastevere basiilika portikuse ja San Pietro Montorio purskkaevud.
Clemens XI oli Carlo Maratta patroon.

Surm

Clemens XI suri Joosepi suurpühal 19. märtsil 1700 Roomas ja maeti Vatikani basiilikasse.