Osmanite Ungari

Osmanite Ungari oli keskaegse Ungari ala, mida aastatel 1541–1699 valitsesid Osmanid. Osmanite valitsemise all olid peamiselt keskaegse Ungari kuningriigi kesk- ja lõunaosa: Alföld (v.a selle kirdepoolsed osad) ja Lõuna-Dunántúl.

Valitsemine

Osmanite Ungari oli jagatud ejalettideks (provintsideks), mis omakorda jagunesid väiksemateks sandžakkideks. Kõrgeim osmanite ametnik piirkonnas oli Budini (Buda) paša. Esmalt moodustasid kõik Osmanite kontrolli all olevad tänapäeva Ungari alad osa Budini ejaletist, kuid hiljem moodustati uued ejaletid: Temeşvari ejalet, Zigetvari ejalet, Kanije ejalet, Eğri ejalet ja Varati ejalet. Kui Budini, Zigetvari, Kanije ja Eğri ejaleti halduskeskused asusid tänase Ungari territooriumil, siis Temeşvari ja Varati ejalettide halduskeskused asusid tänase Rumeenia aladel (kuigi need ejaletid hõlmasid ka tänase Ungari alasid). Samamoodi sisaldasid ka Budini, Zigetvari, Kanije ja Eğri ejaletid teiste tänaste riikide alasid: Serbia, Horvaatia ja Kosovo. Pašad ja sandžak-beid vastutasid valitsemise, jurisdiktsiooni ja kaitse eest. Osmanite ainus huvi oli kindlustada nende alade hoidmine enda võimu all.
Osmanist valitsejast sai ainus maaomanik: ta kasutas ligikaudu 20 protsenti maast enda tarbeks, jagades teise osa sõdurite ja ametnike vahel. Osmanitest maaomanikud olid huvitatud ainult ühest: kuidas pigistada maast nii kiiresti kui võimalik välja nii palju rikkust kui võimalik. Üks tema olulisimaid rolle oli aga maksude kogumine. Pärast maksustamist jäi väga vähe järele endistele maaomanikele ja suurem osa aadelkonnast ning suur hulk linnakodanikke emigreerus Habsburgide Ungarisse. Sõjad, orjaks võtmine ja oma maad kaotanud aadlike emigreerumine põhjustas maapiirkonnas rahvaarvu vähenemise. Ent osmanid praktiseerisid suhtelist usulist sallivust ja võimaldasid erinevatele riigi piires elavatele rahvustele märkimisväärset autonoomiat siseasjades. Linnad säilitasid osa omavalitsuste ülesandeid ning tänu käsitööle ja kaubavahetusele kujunes seal välja õitsev keskklass.

Muslimite koolid

Piirkonna 39 tähtsamas linnas töötas 17. sajandil kokku 165 "põhikooli" (mekteb) ja 77 "keskkooli" või akadeemilist teoloogiakooli (medrese). Põhikoolides õpetati kirjutamist, algteadmisi aritmeetikast ja Koraani ning tähtsamate palvete lugemist. Järgmise taseme koolid andsid täiendavat haridust ja akadeemilist väljaõpet muslimite usuteaduste, kirikuõiguse ja loodusteaduste alal. Neist suurem osa töötas Budinis (Buda): seal oli neid kokku kaksteist. Lisaks oli neid viis Peçuy's (Pécs) ja neli Eğri's (Eger). Kuulsaim Osmanite valitsetud Ungari alal asunud medrese asus Budinis (Budas) ja selle ehitas Bosnia muslimist serblane Mehmed-paša Sokolović oma 17 aastat väldanud valitsemisaja jooksul (1566–1578).
Mošeedes mitte ainult ei palvetatud, vaid seal õpetati ka lugema ja kirjutama ning Koraani ja palveid lugema. Jumalateenistused olid kõige tõhusam poliitilise harimise vorm. Ka dervišite vennaskondade kloostrid (zavije) toimisid kultuuri- ning hariduskeskustena ja kultuuri levimist toetasid raamatukogud. Budinis asunud Mehmed-paša Sokolovići kool-raamatukogu sisaldas lisaks muslimite usuteadustele ka muud kirjandust ja töid kõnekunsti, poeesia, astronoomia, muusika, arhitektuuri ja arstiteaduste kohta.

Religioon

Osmanid olid usuliselt suhteliselt sallivad ja kristlus ei olnud keelatud. Islamiusku ei levitatud sultani valitsemise all olevatel aladel küll jõuga, kuid selle kohta tsiteerib orientalist ja ajaloolane Thomas Walker Arnold oma töös ühte 17. sajandi autorit, kes on kirjutanud: 
Samal ajal ta (türklane) võidab (pöörab usku) rohkem oskuste kui jõuga ja napsab Kristuse inimeste südamest ära pettusega. Sest türklane käesoleval ajal tõesti ei alluta maid vägivaldse usust taganemisega; vaid ta kasutab muid viise, mille läbi juurib ta kristlust välja märkamatult ...
Seesama suhteline sallivus võimaldas protestantismil (nt Ungari reformeeritud kirik ehk Magyarországi Református Egyház) Ungaris säilida – erinevalt repressioonidest, mis sai protestantidele osaks katoliiklike Habsburgide valitsetud Ungari aladel.
Tänase Ungari territooriumile jäävale Osmanite valitsetud alale asus ligikaudu 80 000 muslimist asunikku, kes olid enamjaolt Bosnia ejaleti slaavlastest haldurid, sõdurid, käsitöölised ja kaupmehed ning kelle hulk kasvas järk-järgult läbi terve 16. sajandi. Muslimite usuelu juhtisid mošeed, mis olid kas uued hooned või vanadest kristlikest kirikutest mošeedeks muudetud rajatised. Mošeedes teenijate ja pühakodade ülalpidamise eest tasumine oli kas Osmanite riigi või heategevuse kanda.
Vormilise islami kõrval õitses sel ajal suur hulk dervišite vennaskondi, sealhulgas Bektaši vennaskond ja Mevlevi vennaskond. Budini (Buda) kuulus Gül Baba klooster, mis andis peavarju 60 dervišile, kuulus bektaši vennaskonnale. Kuna see asus janitšaride laagri lähedal, lasi selle ehitada Budini (Buda) kolmas begler bey Jahjapasazáde Mehmed Pasha. Tuntud dervišist poeedi Gül Baba mausoleum (türbe) on tänase päevani kõige põhjapoolsem islamiusu palverännakute sihtkoht.
Veel üks selle aja kuulus klooster oli halveti dervišite vennaskonna klooster: aasta 1576 paiku Sigetvari (Szigetvár) linna Suleiman I türbe lähedale rajatud asutusest sai peagi piirkonna usuline ja kultuuriline keskus. Kloostri (zavije) kuulus prior oli bosnialane Šejh Ali Dede. Veel üks tuntud paik oli Peçuy (Pécs) linnas asunud Jakovali Hasan Paša klooster, mille kõige silmapaistvam prior oli Mevlevi vennaskonna derviš Peçevi Arifi Ahmed Dede, kes oli rahvuselt türklane ja pärit samast linnast.
16. sajandi lõpuks oli 90% Osmanite Ungari elanikkonnast protestandid; suurem osa neist kalvinistid.

Etnilised muutused Osmanite valitsemise ajal

Kristlike riikide ja Osmanite riigi vahelise 150 aasta pikkuse pideva sõjategevuse tulemusena jäi elanikkonna juurdekasv seisma ja etniliste ungarlaste keskaegsete asunduste võrgustik koos nende linnastunud kodanlike elanikega kadus. Küüditamiste ja massimõrvade tulemusena muutus varem keskaegse Ungari kuningriigi osaks olnud alade rahvuslik koosseis sel määral, et Osmanite valitsemisaja lõpuks alles olnud etniliste ungarlaste suhtarv oli oluliselt vähenenud.
Elanikkonna juurdekasvu pidurdumist iseloomustab hästi Osmanite Ungari pealinna Buda majanduslik langus: aastal 1686 ei olnud Buda elanikkond suurem kui see oli olnud kaks sajandit varem 15. sajandi alguses. Osmanid lasid Ungari kuningapaleel varemeteks muutuda. Hiljem muutsid Osmanid amortiseerunud palee püssirohulaoks, mis põhjustas selle plahvatamise 1686. aastal toimunud piiramise ajal. Ungari algne kristlik elanikkond ei tundnud end osmanite vallutuse ajal turvaliselt ja nende arv kahanes järgnenud kümnenditel märgatavalt: paljud neist põgenesid Habsburgide valitsemise all olnud Kuninglikku Ungarisse. Osmanite valitsemise ajal muutus domineerivaks juutidest ja mustlastest immigrantide hulk.
Ungari kolm osa (Habsburgide Ungari, Osmanite Ungari ja Transilvaania) erinesid 17. sajandil rahvastiku juurdekasvu näitajates vähe. Kõige autoriteetsemates uurimustes esitatud andmete järgi kasvas nende kolme piirkonna elanike koguarv 16. sajandi lõpu 3,5 miljoni elaniku pealt järgneva sajandi lõpuks ligi 4 miljoni elanikuni. See elanikkonna suurenemine eelnes muudest Habsburgide riigi osadest lähtunud immigratsioonile.
17. sajandi Osmanite-Habsburgide sõdasid peeti vahelduva eduga ja see mõjutas pigem vaid üpris kitsal maaribal elanud inimesi. Seega ei mõjutanud sõdade ajal aset leidnud rahvastiku ümberpaigutamised Ungaris üldise tsiviilelanikkonna suremust olulisel määral. Keskaegsest mustrist lähtuvale pikaajalisele sõjategevusele omane ühiskondliku korra ja sõjategevusega külgnevate piirkondade muude majanduslike sidemete kokkuvarisemine osmanite 17. sajandi sõjategevuse ajal suuresti puudus. Kõige raskemat hävitustööd kogeti Ungari nn segaduste aja jooksul, mil vahemikus 1604–1606 võimendas Osmanite riigi ja Habsburgi vägede vahelise vastasseisu halvimaid mõjusid mitmekordselt Ungari laskumine kodusõtta István Bocskai ülestõusu ajal.
16. sajandi lõpus elas Osmanite Ungaris 0,9 miljonit, Habsburgide Ungaris 1,8 miljonit ja "vabas" Ungaris (Transilvaanias) 0,8 miljonit inimest, tehes Ungari elanike koguarvuks 3,5 miljonit. Osmanite Ungaris kasvas rahvastik 17. sajandil 0,9 miljonilt elanikult 1 miljoni elanikuni.
Tänapäevaste hinnangute järgi oli 15. sajandi lõpul ungarlaste osakaal Alföldi ala elanike seas 80% ümber. Ungari elanikkonna osatähtsus oli hakanud kahanema ajal, mil Osmanite riik Ungari vallutas ja see oli põhjustatud 150 aastat kestnud valitsemise ajal aset leidnud pidevatest sõdadest, rüüsteretkedest, näljahädadest ja epideemiatest. Peamised sõjatsoonid langesid just ungarlastega asustatud aladele ja seega oli nende seas hukkunuid palju enam kui teistest rahvustest elanike hulgas.