google/wiki40b huggingface dataset:
Jeff Sessions

Jeff Sessions (täisnimi Jefferson Beauregard Sessions III; sündinud 24. detsembril 1946 Selmas, Alabamas) on Ameerika Ühendriikide poliitik, kes oli 9. veebruarist 2017 kuni 7. novembrini 2018 Donald Trumpi valitsuse justiitsminister.
Sessions on Vabariikliku partei liige ja kuulus alates 3. jaanuarist 1997 kuni justiitsministrina ametisse astumiseni Ameerika Ühendriikide Senatisse, kus ta esindas Alabama osariiki. Teda peeti üheks kõige konservatiivsemaks senati liikmeks.
Ta on hariduselt jurist ning töötas alates 1981. aastast prokurörina, 1995–1997 Alabama osariigi peaprokurörina. 
Sessionsil on kolm last ja kuus lapselast.
NATO rahupartnerlusprogramm

NATO rahupartnerlusprogramm (inglise keeles Partnership for Peace, PfP; otsetõlkes "Partnerlus rahu nimel") on Põhja-Atlandi Lepingu Organisatsiooni programm, mis on suunatud usalduse loomisele NATO ja teiste Euroopa ning endise Nõukogude Liidu riikide vahel.
"Partnerlus rahu nimel" on ka NATO praktilisele koostööle suunatud partnerlusprogramm, mis loodi eesmärgiga aidata programmis osalevail Kesk- ja Ida-Euroopa riikidel arendada demokraatiat, ümber korraldada ja üles ehitada oma riigi sõjalist struktuuri ning võimalust osaleda NATO juhitud rahuoperatsioonidel. Lisaks annab programm selle partnerriigile ka võimaluse arendada oma koostööd NATOga vastavalt oma prioriteetsetele koostöövaldkondadele. Programmil on 22 liikmesriiki.

Ajalugu

Programmi arutati esmakordselt Bulgaaria ühingus Novae ning seejärel pakkusid Ameerika Ühendriigid selle välja NATO kaitseministrite kohtumisel Saksamaal Travemündes 1993. aasta 20.–21. oktoobril. Ametlikult käivitus programm 10.–11. jaanuaril 1994 Brüsselis toimunud NATO tippkohtumisel. Ka Eestile esitati kutse programmiga liitumiseks ning 1994. aasta 3. veebruaril ühines Eesti rahupartnerlusprogrammiga.
1995. aasta 26. aprillil sai programmi liikmeks ka Malta, kuid 1996. aasta 27. oktoobril lahkus Malta oma neutraliteedi säilitamise nimel programmist. 2008. aasta 20. märtsil otsustas Malta oma liikmesuse taastada ning see kiideti heaks NATO sama aasta 3. aprillil toimunud Bukaresti tippkohtumisel.
2006. aasta 29. novembril Riias toimunud tippkohtumisel kutsuti rahupartnerlusprogrammiga liituma Bosnia ja Hertsegoviina, Montenegro ja Serbia. Mainitud riigid liitusid programmiga sama aasta 14. detsembril.
Rahupartnerlusprogrammi kunagistest liikmetest kaksteist (Albaania, Bulgaaria, Horvaatia, Tšehhi Vabariik, Eesti, Ungari, Läti, Leedu, Poola, Rumeenia, Slovakkia ja Sloveenia) on nüüdseks NATO liikmed.
Bārta vald

Ajalugu

19. sajandi esimesel poolel olid praeguse valla alal Bārta (Gut Oberbartau) ja Krūte (Gut Kruhten) mõisade maad. Lisaks asusid selle aldel veel Krūte kirikumõis, Kalna karjamõis ja Spāre karjamõis (Spahrenhof) Aastal 1935 oli Bārta valla pindala 113,2 km². Aastal 1945 moodustati vallas Bārta ja Ķibur külanõukogud, aastal 1949 aga vald likvideeriti. Aastal 1954 liideti Bārta külanõukoguga likvideeritav Ķiburi külanõukogu, aastal 1962 aga likvideeritav Dunika külanõukogu. Aastal 1968 liideti kolhoosi Nākotne maad Sikšņi külanõukoguga. Aastal 1990 muudeti külanõukogu vallaks. 2009. aastast kuulub vald Grobiņa piirkonda.

Kaitstavad objektid

Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Bārta muinaskalmed, Krūte luteri kirik, selle kantsel ja altar. Kohaliku kaitse all on Franči kalmete keskaegne kalmistu, Meži muinaskalmed ehk Nõmmehauad ja Krogzemji keskaegne kalmistu.
Looduskaitse all on arvukalt nimetuid vallas kasvavaid põlispuid; suurem osa neist kasvab valla lõuna- ja edelapiiril voolava Bārta jõe kallastel. Valla põhjaossa jääb osaliselt Jahisoo hoiuala.

Külad

Vallas on kuus küla. Valla keskus Bārta on staatusega vidējciems ja seal oli 2019. aastal 266 elanikku. Plostagals on staatusega mazciems ja aastal 2005 oli seal 35 elanikku. Kaks valla küla on staatusega skrajciems – Krūte alla 30 elanikuga aastal 2005 ja Ķīburi 42 elanikuga aastal 2005. Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.
Afeel

Afeel (kr sõnadest apo 'eemal, kaugel' + hēlios 'Päike') ehk päikesekaug on ümber Päikese tiirleva taevakeha orbiidi punkt, mis asub Päikese massikeskmest kõige kaugemal. Afeeli vastaspunkt on periheel.
Maa on afeelis juulis, mistõttu põhjapoolkera suved on üldiselt pisut jahedamad ja pikemad kui lõunapoolkera suved (muude tingimuste võrdsuse korral).
Termini "afeel" võttis kasutusele Johannes Kepler.
Tohutu parempoolne vandenõu

Tohutu parempoolne vandenõu (inglise keeles vast right-wing conspiracy) oli vandenõuteooria, mille esitas Chris Lehane 1995. aastal ja mida populariseeris Hillary Clinton 1998. aastal oma abikaasa Bill Clintoni kaitseks, väites, et Monica Lewinsky skandaal on loodud Clintoni poliitiliste vastaste poolt tema diskrediteerimiseks. Hillary Clinton mainis "tohutu parempoolse vandenõu" olemasolu uuesti 2016. aastal kampaania ajal konkurentsis Vabariikliku Partei kandidaadi Donald Trumpiga. See vandenõu jätkuvat endiselt ja olevat paremini rahastatud kui iial varem.
Astangu tänav

Astangu tänav on tänav Tallinnas Haabersti linnaosas Astangu asumis. Tänav algab Paldiski maanteelt ja lõpeb Järveotsa teel.
Astangu tänav rajati seoses elamurajooni ehitamisega ning nimi kinnitati 17. mail 1984. Tänav on nime saanud lähedase paekalda astangu järgi.
Eesti lugu

Esinejad

Saatesarjas on esinenud Eesti juhtivad ajaloolased, etnoloogid, kultuuriloolased, rahvaluuleteadlased, estofiilid ja kodu-uurijad, näiteks Ain Mäesalu, Enn Tarvel, Raimo Pullat, Ants Viires, Ago Pajur, Marju Kõivupuu, Reigo Rosenthal, Tiina-Ann Kirss, Jüri Kivimäe, Aadu Must, Seppo Zetterberg, Pekka Linnainen jpt.
Paavo Kivine

Paavo Kivine (sündinud 19. novembril 1939) on eesti spordiajakirjanik, kirjanik ja tõlkija ning endine kergejõustiklane.
Ta lõpetas 1963. aastal TRÜ eesti filoloogina.
Ta on üheksakordne Eesti meister, sealhulgas kuuekordne meister kaugushüppes. Aastatel 1963–1965 parandas ta kolm korda Eesti kaugushüpperekordit (7.55 kuni 7.75)

Isiklikku

Ta on kaugushüppaja Sirkka-Liisa Kivise onu.
Ta on Erki Noole elukaaslase Kadri Kivise isa.

Teosed

Paavo Kivine Arno Steinberg (Toim). (2018). Lurichi sõda : dokumentaaljutustu. Kd. 1. Tallinn: Olympia. 1. trükk. Lk 350. ISBN 9789985818466. eesti.
Hendrik Allik

Elulugu

Hendrik Allik töötas aastatel 1916–1922 Tallinnas Balti Puuvillavabrikus, kus astus 1917. aastal VK(b)P liikmeks, aastatel 1917–1918 oli töölisnoorte ajakirja Noor Sotsialist toimetuse liige koos J. Kulli, J. Linderi ja A. Turroga, aastatel 1922–1924 töötas töölisajalehtede toimetustes.

Poliitiline tegevus Eesti Vabariigis

1918. aastal valiti Hendrik Allik Tallinna Töörahva Saadikute Nõukogu liikmeks, 1920. aastal Balti Puuvillavabriku töölisvanemate nõukogu aseesimeheks. 1923. aastal valiti Hendrik Allik EKP KK ja EKNÜ KK liikmeks ja 1923. aasta Riigikogu valimistel sai Töörahva Ühise Väerinde (TÜV) nimekirjas Riigikogu liikmeks. 
1924. aastal mõisteti 149 protsessil süüdi riigivastases tegevuses ja talle määrati karistuseks eluaegne sunnitöö, mille kandmisest ta vabanes amnestiaga 1938. aastal. Vanglas toimetas ta ajalehte Vangimaja Kiir.
Pärast vanglast vabanemist asus ta uuesti tegelema Eesti Vabariigis illegaalse poliitilise tegevusega ning valiti 1938–1940 EKP Illegaalse Büroo sekretäriks.

Tegevus Eesti NSV-s

Hendrik Allik oli üks 1940. aasta juunipöörde juhttegelasi. 1940. aastal määrati Allik Eesti NSV kaubanduse rahvakomissariks ja Eesti NSV Rahvakomissaride Nõukogu liikmeks. 
Teise maailmasõja aastatel 1942–1943 oli Allik Eesti Laskurkorpuse poliitosakonna ülem ning aastatel 1943–1950 Eesti NSV Ministrite Nõukogu esimehe asetäitja, 15. septembrist 1945 kuni 19. aprillini 1946 ka Eesti NSV põllutöö rahvakomissar. 
1948. aastal lõpetas Tallinna Pedagoogilise Instituudi.
1952. aastal mõisteti talle 25+5 aastat vanglakaristust ja saadeti asumisele Siberisse, kust vabanes amnestia alusel viis aastat hiljem. Kokku oli Allik vangis Eestis 15 aastat ja Nõukogude Liidus 5 aastat.
Hendrik Allik oli aastatel 1957–1961 Eesti NSV Ministrite Nõukogu Plaanikomisjoni aseesimees ja 28. jaanuarist 1961 kuni 19. märtsini 1973 Eesti NSV Ministrite Nõukogu Riikliku Plaanikomitee esimees ja ametikohast lähtudes ka aastatel 1965–1973 Eesti NSV Ministrite Nõukogu esimehe asetäitja.
Allik oli EKP Keskkomitee liige 1941–1950 ja 1958–1976.
Hendrik Allik oli valitud aastatel 1966–1970 NSV Liidu Ülemnõukogu ning 1947–1950, 1959–1967 ja 1971–1975 Eesti NSV Ülemnõukogu liige.

Isiklikku

Hendrik Allik oli abielus Olga Lauristiniga, kellega neil sündis 1946. aastal poeg Jaak Allik.
Tartu Püha Aleksandri kirik

Tartu Püha Aleksandri kirik on õigeusu kirik Tartus, Karlova linnaosas, aadressil Sõbra tänav 19a.
Tartu Püha Aleksandri kirik (vene keeles Церковь Александра Невского) ehitati aastatel 1914–1918,,  Tartu Pühade Aleksandrite kogudus asutati juba 1913. aastal. Alumine kirik valmis ja pühitseti 1914. aasta sügisel, ülemine 26. septembril 1915. Kiriku esimene preester oli Anton Laar, aastatel 1915–1919 Konstantin Kokla.
1940. aastal kirikuhoone riigistati Nõukogude okupatsioonivõimude poolt. Aastakümneid kasutasid seda laohoonena Tartu Riiklik Ülikool ja Eesti NSV Riiklik Etnograafiamuuseum. 
Kirik tagastati Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku Tartu Pühade Aleksandrite kogudusele 1995. aastal. Aastatel 1996–1999 oli koguduse preester Samuel Puusaar. Kirik taaspühitseti 2003. aasta suvel, koguduse vaimulikud on preester Vadim Rebase ja diakon Timoteus Vassel.
Kahekorruseline sibulkuplitega kirik on haruldane näide vanavene kirikuarhitektuuri-mõjulisest sakraalarhitektuurist Eestis. Selle arhitekt on Vladimir Lunski, ehitustöid juhatas Fromhold Kangro. Kiriku nurgakivis on tsinkkastike pühaku säilmetega ning vaskplaat kirjaga: "Nurgakivi on pandud keiser Nikolai II valitsemise ajal 27. mail 1914 Riia ja Miitavi peapiiskopi Joanni poolt".
Kultuurimälestiste riikliku registri andmetel on Aleksandri kiriku arhitektuuris ka vene modernstiili sugemeid, ehkki välisdekoori projekteerimisel on lähtutud Vladimiri-Suzdali vürstiriigi kirikuarhitektuurist. Hoone on ristikujulise põhiplaani ja astmelise ülesehitusega. Mitmekuplilise ehitise lääneküljel paikneb avara trepiga kõrge eeskoda. Välisukse ees on graniitastmetega kahepoolne trepp. Iseloomustavate detailidena loetleb Kultuurimälestiste riiklik register peatrepi etiku paisutatud ümarsambaid, kaarsillusega avasid, püstvagudega simssi, juugendornamendiga peatrepi võret, keskse paisutatud sambaga kaksik- ja kolmikaknaid ning akende krohvraamistust.
Alumise kiriku peaaltari Jumalaema Kaitsmise auks pühitses ülempiiskop Joann 21. novembril 1914, kõrvalaltari Sarovi imetegija püha Serafimi auks sama aasta 2. detsembril ja ülemise kiriku põhjapoolse kõrvalaltari suurvürstinna Olga auks 26. septembril 1915.
Kirikut on nimetanud Mats Traat oma teoses "Sarviku armastus" (Tallinn: Argo, 2007).
Salzach

Salzach on jõgi Alpides, Inni suurim lisajõgi.
Salzach algab Austrias Kitzbüheli Alpides 2300 m kõrgusel merepinnast. Ta voolab ülemjooksul Kõrg-Tauerni ja Salzburgi Alpide vahelises orus itta. Seejärel pöördub ta põhja ja murrab läbi Salzburgi Alpide. Alamjooksul voolab Salzach läbi Baieri kiltmaa ja suubub Saksamaal Braunau lähedal 344 m kõrgusel merepinnast paremalt Inni.
Suurim jõeäärne linn on Salzburg.
Jõe pikkus on 225 km, millest 59 km moodustab Saksamaa ja Austria vahelise piiri. Jõe valgla on 6700 km². Keskmine vooluhulk on 11 km enne suuet Burghausenis 251 m³/s.
Saksamaal on võimalik umbkaudu 40 km ulatuses (Laufenist Burghausenini) jõekaldal jalutada.

Ajalugu

Salzachi nimi tuleb saksa sõnast Salz, mis tähendab soola. Enne raudteede rajamist 19. sajandil oli jõgi tähtis soolatransporditee.
Kuni 1791. aastani oli jõe ametlik nimi Salza.
1571. aastal oli jõel üleujutus, milles hukkus 2226 inimest. 25. juunil 1786 toimunud üleujutuse kõrgveemärk on linnas tänapäevani alles. 14. septembril 1899 mõõdeti vooluhulgaks 2300 m³/s, 7. septembril 1920 2200 m³/s ja 13. augustil 1959 2100 m³/s.
Suurveed on sageli kahjustanud üle jõe ehitatud sildu. 1959. aasta üleujutus viis ära koguni üle Salzachi viiva kiirtee silla.
Sahha

Pinnamood

Üle 2/3 Sahha territooriumist hõlmavad mäestikud ja kiltmaad, ülejäänu madalikud. Kõrgeim tipp on Pobeda mägi (3003 m) Tšerski mäestikus.
Sahha lääneosas paikneb üks maailma suurematest kiltmaadest Kesk-Siberi kiltmaa. Vabariigi keskosas on Verhojanski mäestik, idaosas Tšerski mäestik, mille kõrgeimad tipud ulatuvad üle 3000 m merepinnast. Lõunapiiril on Stanovoi mäestik.
Suurimad madalikud on Kesk-Jakuutia ja Kolõma ning Põhja-Siberi madalik, mille idaosa on Sahha territooriumil.

Jõed

Suuremad jõed on Leena, Olenjok, Jana, Indigirka ja Kolõma.

Järved

Sahhas on üle 700 järve. Suurem osa järvedest asub vabariigi kirdeosas.

Maavarad

Sahha on maavarade poolest väga rikas. Seal leidub naftat, maagaasi, kulda, teemante, kivisütt, tina, volframit ja hõbedat. 99% Venemaa teemantidest (13% maailma toodangust) on pärit Sahhast.

Kliima

Sahha on kontinentaalse kliimaga. Oimjakonist 40 km kaugusel on ilmajaam, kus madalaim mõõdetud õhutemperatuur oli −67,7 °C 1933. aastal ja ekstrapoleerimise teel saadi 1924. aastal õhutemperatuuriks −71,2 °C, mis võimaldas end arvata põhjapoolkera külmapooluseks, aga tegelikult on külmapoolus Verhojansk. Juulis võib temperatuur tõusta üle 30 °C.

Ajalugu

Arheoloogilised leiud näitavad, et Jakuutia oli asustatud juba varases paleoliitikumis.
I aastatuhande keskel saabusid Jakuutiasse evenkide ja eveenide esivanemad. 13. sajandil asusid Leena keskjooksule turgi hõimud, kellest said jakuutide esivanemad, ning sundisid evenke ja eveene minema Leenast lääne või ida poole. Oletatavasti toimus turgi hõimude sisseränne mitme lainena, viimane neist 15. sajandil. Turgi hõimud tõid endaga karjakasvatuse kombe ja paikse eluviisi.
17. sajandi alguses hakkasid Jakuutiasse saabuma kasakad, nende järel Venemaa kolonistid. Paljud Jakuutia linnad on rajatud 17. sajandil. 18. sajandil põlisrahvad ristiti. Alates 19. sajandi algusest hakati Jakuutiasse inimesi asumisele saatma.
1783. aastal moodustati Jakuudi oblast Irkutski kubermangu koosseisus, 1805. aastal eraldati see kubermangust; iseseisvaks administratiivüksuseks sai oblast 1852. aastal. 1922. aastal moodustati Jakuudi ANSV, mis 1990. aastal  nimetati Jakuudi-Sahha NSV-ks ja 1991. aasta detsembris Sahha (Jakuutia) Vabariigiks.
Aabrami

Aabrami on paikkond Ida-Virumaal Narva-Jõesuu linnas Soldina külas. Eesti esimesel iseseisvusajal oli see üks Vaivara kihelkonna külasid.
Javier Solana

Francisco Javier Solana de Madariaga (sündinud 14. juulil 1942 Madridis) on Hispaania poliitik ja diplomaat. Tema vanaisa Rogelio de Madariaga y Castro nõbu oli kuulus Hispaania diplomaat Salvador de Madariaga (1886–1978).
Javier Solana oli 1999–2009 Euroopa Liidu välis- ja julgeolekupoliitika kõrge esindaja ning Euroopa Liidu Nõukogu ja Lääne-Euroopa Liidu (WEU) peasekretär.
Solana sündis keemiaprofessori Luis Solana 5 lapsest kolmandana. Isa suri, kui Javier ei olnud veel kahekümnenegi. Vanem vend Luis Solana oli vangis oma Franco-vastase poliitilise tegevuse tõttu, aga hiljem sai temast Hispaania telekommunikatsioonitööstuse juht ja Trilateraalse komisjoni üks esimesi sotsialistist liikmeid.
Solana lõpetas katoliikliku keskkooli ja astus Complutense ülikooli. Tudengina karistati teda 1963 selle eest, et ta organiseeris opositsioonimeelse foorumi Ülikooli Uuendamise Nädal. 1964 astus ta salaja Hispaania Sotsialistlikku Töölisparteisse, mille Franco oli 1939 keelustanud. Samal aastal lõpetas ta ülikooli ja jätkas enda täiendamist Suurbritannias. 1965 läks ta USA-sse, kus õppis mitmes ülikoolis 6 aastat. Seal osales ta Vietnami sõja vastastes protestides ja sai Välistudengite Assotsiatsiooni presidendiks.
1971 kaitses ta Virginia ülikoolis doktoritöö teemal "Ülivoolava heeliumi lihtsa ergastatud spektri teooria: rootoni eluiga". Järgmisel aastal tuli ta Hispaaniasse tagasi ning sai Madridi ülikoolis tahke keha füüsika lektoriks ja 1975 Complutense ülikooli professoriks. Ta on avaldanud üle 30 teadustöö ja kuni 1990. aastate alguseni kaitsti tema juhendatud doktoritöid.
Kuni 1977 töötas Javier Solana füüsikaprofessorina Madridis Complutense ülikoolis. Seejärel valiti ta Sotsialistliku Töölispartei esindajana Hispaania parlamenti. Ta on olnud Hispaania kultuuriminister (1982–1988), haridusminister (1988–1992) ja välisminister (1992–1995). Ühtlasi oli ta 1985–1988 parlamendi spiiker. Enne Hispaania liitumist NATO-ga 1982 oli Solana liitumise äge vastane.
Aastatel 1995–1999 oli ta NATO peasekretär.
2009. aasta juulis teatas ta, et ei soovi pärast ametiaja lõppemist oktoobris Euroopa välispoliitikajuhi kohal jätkata.
Sõjakuritegudes süüdistatav Vojislav Šešelj kirjutas vangistuses temast paskvilli "Kurikael ja sõjakurjategija Javier Solana".
John von Hueck

Karl Johann (John) von Hueck (6. (ukj 18. juuli) 1844 Tartu – 8. oktoober 1925 Tallinn) oli Munalaskme mõisnik, Tallinna linnapea aastail 1895–1905.
Vanemad Karl Ferdinand von Hueck (15. (ukj 27. veebruar) 1811 – 3. (ukj 15. august) 1889; põllumees, Munalaskme mõisnik, genealoog) ja Charlotte von der Borg (3/14. aprill 1819 Viljandi – (20. jaanuar/2. veebruar 1909).
Abikaasa alates 1/13. märtsist 1870 Sophie von Wistinghausen (9/21. november 1856 – 28. detsember 1907/10. jaanuar 1908).
Theodor Benedict Frese

Theodor Benedict Frese (13. juuni 1805 Tallinn – 1. september 1866 Lääne-Nigula) oli Eesti vaimulik.
Õppis aastatel 1817–1823 Tallinna Gümnaasiumis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1823–1826. Oli seejärel Kasti mõisas perekond Sieversite juures koduõpetajaks. Ordineeriti 28. aprillil 1829 õpetajaks.
Oli aastatel 1829–1866 (kutsuti 26. veebruaril 1829) Lääne-Nigula Püha Nikolause koguduse õpetajaks. Sai 21. oktoobril 1853 Ranna-Lääne praostkonna praostiks ja konsistooriumi assessoriks 8. augustil 1863.
Asutas 17. augustil 1847 abipiibliseltsi ja oli selle juhataja.

Isiklikku

Tema poeg Christian Wilhelm Benedict Frese oli Tallinna Püha Vaimu-, Tallinna Jaani-, Kuressaare Laurentiuse- ja Käina Martini koguduse õpetaja, poeg Theodor Alexander Benedict Frese oli Lääne-Nigula Püha Nikolause koguduse õpetaja, pojapoeg (Theodor Alexander Benedict Frese poeg) Eduard Paul Benedict Frese oli Vaivara koguduse õpetaja.
Moissei Uritski

Noorus

Moissei Boretski sai alghariduse Tšerkassõ progümnaasiumis, seejärel õppis Belaja Tserkovi gümnaasiumis ning Kiievi ülikooli õigusteaduskonnas.

Poliitiline tegevus

1897. aastal liitus Moissei Boretski poliitilise liikumisega, astudes sotsiaaldemokraatlikku ringikesse, 1897. aastal aga kutsuti sõjaväeteenistusse, kuid vahistati poliitilise tegevuse eest.
1899. aastal vahistati Moissei Boretski uuesti keelatud poliitilise tegevuse eest ja saadeti administratiivasumisele Jakuudi oblastisse, kus viibis aastatel 1900–1905.
1905. aastal naasis asumiselt Peterburi, kus elas valedokumentide alusel (Ratneri Ратнер nimele) ning jätkas poliitilist tegevust Peterburis, mille eest järjekordselt vahistati ja saadeti asumisele Vologda kubermangu ja seejärel Arhangelski kubermangu. Pärast asumiselt vabanemist taasalustas poliitilist tegevust ja vahistati korduvalt.
Aastatel 1914–1917 viibis emigratsioonis, kus jätkas poliitilist tegevust algselt sotsiaaldemokraatide menševike tiivaga ja seejärel VSDTP internatsionalistide parteifraktsiooniga; osales koos Lev Trotskiga ajalehe Naše Slovo («Наше слово») väljaandmises.

Veebruarirevolutsioon

1917. aastal naasis Moissei Uritski Venemaale ja valiti VSDT(b)P IV kongressil bolševike fraktsiooni; Moissei Uritski oli Petrogradi Sõja-Revolutsioonikomitee liige alates 20. oktoobrist kuni oktoobrikuuni 1917; Petrogradi SRK Täitevkomitee liige 20. oktoobrist kuni novembrini 1917.

Tunnustused

Tema järgi nimetati 1925. aastal linn Uritsk Leningradi oblastis.
Mongoolia

Rahvastik

2010. aasta rahvaloenduse andmetel moodustasid Mongoolia elanikkonnast mongolid 94,95% (sealhulgas halhamongolid 82,40%), kasahhid 3,86%, teised turgi rahvad 0,70% ja muudest rahvustest inimesed (peamiselt hiinlased, venelased ja korealased) 0,50%.
Wellington

Kliima

Wellingtonis on mereline paraskliima. Absoluutne maksimumtemperatuur on +31,1 °C, absoluutne miinimumtemperatuur -1,9 °C. Talvel puhuvad vahel lõunatuuled, mis panevad õhu tunduma märksa külmemana kui see tegelikult on. Mäenõlvadel asuvates eeslinnades esineb aeg-ajalt talviti öökülma ja 17. juulil 1995 sadas Wellingtonis isegi lund.
Aastas sajab keskmiselt 1249 mm. Kõige sajusemad kuud on juuni (147 mm) ja juuli (136 mm), kõige kuivemad veebruar (62 mm) ja jaanuar (72 mm).
Päikest paistab aastas keskmiselt 2065 tundi. Kõige päikesepaistelisemad kuud on jaanuar (246 tundi) ja detsember (226 tundi), kõige vähem päikest paistab juunis (98 tundi) ja juulis (117 tundi).

Ajalugu

Enne eurooplaste sisserändamist elasid piirkonnas maoorid, kes kutsusid tänapäeva Wellingtoni ala Te Upoko o te Ika a Maui. Eurooplaste asustus algas seal 1839. Linn nimetati Waterloo lahingu võitja Arthur Wellesley järgi, kes oli tuntud kui Wellingtoni hertsog,. 1865 sai Wellington Uus-Meremaa pealinnaks. 1907 sai Wellingtonist Uus-Meremaa dominiooni pealinn.
Wellington asub isegi Uus-Meremaa mõistes seismiliselt aktiivses paigas. Suur geoloogiline rike jookseb otsa linna keskelt läbi ja just rikete ääres on maavärinad kõige tugevamad. Linlased, eriti need, kes kõrghoonetes elavad, täheldavad tavaliselt igal aastal mitut maavärinat.
1848 ja 1855 sai linn maavärinates tugevasti kannatada. 1855. aasta maavärina magnituud oli 8,2 ja sellega kaasnes maapinna vertikaalne liikumine mitme meetri ulatuses. Näiteks sadamas tõusis maapind mitu meetrit kõrgemale, nii et seda ei saanud enam sadamana kasutada ja kohati endine merepõhi paljandus mõõna ajal. See sadama osa täideti pinnasega ja praegu asub seal Wellingtoni ärirajoon. Tänav, mille nimi on Lambton Quay (Lambtoni kai), asub merest 100–200 m kaugusel ning selle kõnniteele on märgitud 1840. aasta rannajoon, et oleks hästi näha, mil määral on vahepeal maapind tõusnud ja kui palju on merelt maad juurde võidetud.

Majandus

2006. aastal oli Wellingtoni elaniku keskmine sissetulek 32 500 Uus-Meremaa dollarit.
Turism on Wellingtoni majanduse tähtis osa. Siseturiste Uus-Meremaalt käib aastas ligikaudu 3,6 miljonit. Välisturiste käib Wellingtonis aastas umbes 540 000 ja nad kulutavad seal 436 miljonit USA dollarit. Kõige rohkem välisturiste tuleb Austraaliast.

Transport

Wellingtoni rahvusvaheline lennujaam teenindas 2008. aastal 5 021 000 reisijat.
Wellingtonil on praamiühendus Lõunasaarega. Neid laevareise korraldavad nii riiklik ettevõte Interislander kui eraettevõte Bluebridge.
Wellingtonil on rongiühendus Aucklandi ja paljude teiste Põhjasaare linnadega. Viimastel aastatel on kaalutud rongiliikluse lõpetamist, sest reisijaid on nii vähe, et see ei tasu end ära.
Wellingtonis tehakse ühistranspordiga aastas umbes 35 miljonit reisi ehk enam kui 70 reisi ühe elaniku kohta. Wellingtonil on raudteevõrk, mida teenindab 147 rongi, ja bussiliiklus, mida teenindab 470 bussi 108 liinil.
Wellingtonis on 9 trollibussiliini. Wellington on kogu Okeaania ainus linn, kus on trolliliiklus säilinud.
Oherdi

Oherdi on endisaegne kaha- ehk lusikapuur, mida kasutati puusse aukude puurimiseks.
Tabernaakel

Tabernaakel (ka annisäiliti) on kirikus olev anum või kapike, kus hoitakse armulaualeiba ja karikat.
Annisäiliteid esineb õigeusu, roomakatoliku ja anglikaani kirikus.
Tabernaakliga sarnaneb tsiboorium.
Isik (keeleteadus)

Isik on üks öeldise grammatiline kategooria. Isik on seotud kõnealuse olendi või asja osalusastmega kõnesituatsioonis.
Bolesław Hryniewiecki

Bolesław Hryniewiecki (20. veebruar 1875 – 13. veebruar 1963) oli poola teadlane, ajaloolane, botaanik, pedagoog.
Aastal 1900 lõpetas ta Tartu ülikooli matemaatika erialal.
1932. aastal anti talle Kotkaristi III klassi teenetemärk.
Tema poeg oli arhitekt Jerzy Hryniewiecki.
Elmar Kull

Isiklikku

Elmar Kull abiellus 30. juunil 1956 Jõhvis Liilia Jänesega (1927–2004). Nende abielust sündisid tütred Tiina (1956) ja Kärt (1963).
Kalmu tänav (Viljandi)

Kalmu tänav on tänav Viljandis.
Tänav on ida-lääne suunaline ja see ühendab Riia maanteed ning Reinu teed. Tänava põhjaservas asuvad Viljandi vana kalmistu, Viljandi Garnisoni kalmistu ja Viljandi Saksa sõjaväekalmistu.
Tänava pikkus on 147 m.