google/wiki40b huggingface dataset:
Märt Raud (publitsist)

Elulugu

Märt Raud sündis Kavilda vallas Koiduarul. Tema isa oli pops Peeter Raud, ema Leenu Vares. Raud käis aastatel 1890–93 Tarvoja külakoolis, 1893–1897 Puhja kihelkonnakoolis ja 1897–1901 Tartu Õpetajate Seminaris. Aastatel 1909–1910 õppis ta Tartus Rostovtsevi eraülikooli loodusteaduskonnas. Enne seda oli ta töötanud kooliõpetajana Vaivara kihelkonnakoolis, Ulvi Samma ministeeriumikoolis ja olnud 1903–06 Haljala Kalevipoja-nimelise kooli juhataja. Seejärel alustas Raud tegevust ajakirjanduses, olles 1906–1907 ajalehe Sõna toimetaja ning 1906–1914 ja 1918 üks Postimehe toimetajatest.
Esimese maailmasõja puhkedes mobiliseeriti Raud Vene armeesse ja sõja kolm esimest aastat veetis ta Peterburis tagavarapolgus. Seejärel sai temast Eesti rahvusväeosade aktiivne organiseerija, 1917–18 oli ta Eesti Tagavarapataljoni kortermeister.
1906–18 kuulus Raud Jaan Tõnissoni asutatud Eesti Rahvameelsesse Eduerakonda (hiljem Eesti Demokraatlik Erakond ja Eesti Rahvaerakond), kuid alates 1918. aastast kaldus ta toetama Konstantin Pätsi juhitud Maaliitu, olles selle väljaannete toimetuste liikmeks. Vabadussõja ajal tegutses ta sõjatsensorina, viibides ka Tartu rahu allakirjutamise juures.
Eesti Vabariigi ajal naasis Raud haridustegevuse juurde: 1920–22 oli ta Pärnu Maavalitsuse haridusosakonna juht ning 1922–34 Viljandimaal ja 1934–36 Pärnumaal koolinõunik. 1936–1937 oli ta haridusministri haridusnõunik ja seejärel kuni 1940. aastani koolide peainspektor. Kuna Raud oli aktiivselt välja andnud religioosselt ja rahvuslikult meelestatud publitsistikat ning olnud Kaitseliidus tööl propagandaosakonnas, siis vallandati ta juba 1940. aasta juunis. Esimesel Nõukogude okupatsiooniaastal teda siiski ei arreteeritud ning aastatel 1941–42 oli ta koolinõunik Tartumaal ja 1942–1944 Läänemaal. Seejärel siirdus ta Saksamaale.
1948. aastal asus Raud Saksamaalt ümber Rootsi, kus oli kuni 1956. aastani Eesti Komitee arhiivi ametnik, jäädes seejärel pensionile. Rootsis olles avaldas ta nii oma mälestused (kolmes köites) kui ka Jaan Tõnissoni ja Konstantin Pätsi elulooraamatu "Kaks suurt". Samuti avaldas ta ilukirjandust pseudonüümi Tõnis Migagu all, mida ta kujul T. Migagu oli kasutanud juba 1930. aastatel. Lisaks sellele oli ta kasutanud veel vähemalt 15 pseudonüümi: Benedictus, Jaanus Vihava või Vihavu, Juuli Tumatre, Juuli Uibu, M. R.-d, Mari Mürak, Md., Meister, Mulgi Märt, Paap Mällo, Rein Kaasik, Taavi Võllingearu, V. R. Tarvoja, Virve Lemming ja Võlli Karu.
1911. aastal abiellus Märt Raud Anna Treumanniga. Nende lapsed olid agronoom Jaan Raud, Aina Kivi ning õpetaja ja kunstiajaloolane Mai Raud-Pähn.

Teadustöö

Märt Raua teadustööd käsitlesid pedagoogikat, kooliajalugu, rahvuspoliitikat, rahvuskultuuri, perekonnasuhteid ja rahvakombeid. Ta avaldas ajaviiteromaane.
Alice Roberts

Alice May Roberts (sündinud 19. mail 1973 Bristolis) on Briti anatoom, paleopataloog, antropoloog, teaduse populariseerija ja teletegija. Ta on  raamatu "Evolution: The Story of Man" autor.
Ta töötab 2012. aastast Birminghami Ülikooli professorina (Professor of Public Engagement in Science – 'avalikkuse teadusse kaasamise professor'). Tema peamised uurimisvaldkonnad on osteoarheoloogia ja paleopataloogia.
Ta on olnud telesaadete saatejuht ja teadusdokumentalistika autor, muuhulgas on ta käsitlenud ka eelajaloolise inimese arengulugu.

Haridustee ja töökäik

Pärast Walesi Ülikooli Meditsiinikolledži lõpetamist 1997. aastal töötas ta poolteist aastat nooremarstina National Health Service South Walesis, seejärel sai ta töökoha Bristoli Ülikooli anatoomiaosakonda, kus aasta pärast (1999) edutati lektori kohale. Doktorikraadi kaitses Roberts aastal 2008 paleopataloogias. Bristoli Ülikooli Võrdleva ja Kliinilise Anatoomia Keskuse õppejõuna on ta õpetanud kliinilist anatoomiat, embrüoloogiat ja füüsilist antropoloogiat. Lisaks ülikooli anatoomiaosakonnale on ta töötanud ka arheoloogia ja antropoloogia osakonnas (Visiting Fellow 2009–2012). 2012. aastast töötab ta professorina Birminghami Ülikoolis.

"Evolution: The Story of Man"

2011. aastal inimese põlvenemise arenguloost raamatu "Evolution: The Story of Man" ("Evolutsioon. Inimese lugu") avaldanud Alice Roberts kasutas oma rohke pildimaterjaliga teose illustreerimiseks Kennis & Kennise loodud 3D-mudelite rekonstruktsioonide fotosid.
Pimeda klaasverandaga maja

"Pimeda klaasverandaga maja" (norra keeles "Huset med den blinde glassveranda") on Norra kirjaniku Herbjørg Wassmo läbimurdeteos, mis ilmus 1981. aastal.
See on Tora-triloogia esimene raamat, triloogiasse kuuluvad veel raamatud "Hääletu ruum" ja "Marraskil taevas".
"Pimeda klaasverandaga maja" ilmus eesti keeles 1995. aastal kirjastuses Eesti Raamat Elvi Lumeti tõlkes.

Sisu lühikokkuvõte

Raamatu peategelane on varateismeline tüdruk Tora, kes elab koos ema ja võõrasisaga kõrvalises maakohas Vesteråleni saarestikus Põhja-Norras. Tegevusaeg on 1950. aastad.
Vaese pere ainsa lapsena tuleb tüdrukul varakult silmitsi seista nii täiskasvanute maailma rutiiniga (ema abistamine, naabrilaste valvamine jm) kui ka elu kõige tumedama poolega. Ajal, mil Tora ema Ingrid käib kohalikus kalatehases öövahetuses tööl, kasutab kasuisa tüdrukut seksuaalselt ära. Tora tunneb end süüdi selles, et ta on sündinud sakslasest sõduri juhusliku sohilapsena. Tüdruk arvab, et ta polegi paremat elu väärt ja ei usu, et ema teda kuulda võtaks. Nii jäävad Tora ainsateks toetajaks tädi Rakel ja tema abikaasa Simon, kes küll tüdruku tõelisi saladusi ei tea, ent ometi teda igati hästi hoiavad ja õpetavad.
Sarapuupähkel

Sarapuupähkel ehk metspähkel on sarapuu perekonda kuuluvate liikide vili. Eestis saadakse sarapuupähkleid harilikult sarapuult.
See on kõva puitunud kestaga rasvarohke pähkel. Kas osaliselt või täielikult ümbritseb seda kausjas viljakate lüdi ehk kuupula, mis on rohtne ja servast narmastunud. Pähkel on 1–2½ cm pikk ja 1–2 cm lai, ümar, kuid mitte kerakujuline, vaid lopergune. Pähklikoore kuju, ehitus ja kasvukoht puuvõras on tähtsad sarapuuliikide eristamise tunnused. Viljad võivad võrsel paikneda nii üksikult, kahe- kui neljakaupa. Pähkli tuum on söödav. Seda katab õhuke tumepruun nahk, mis mõnikord enne tarbimist ära kooritakse, ehkki tavaliselt seda ei tehta.
Eestis kasvanud sarapuupähklid kasvavad keskmiselt pool grammi või pisut rohkem. Õnne korral leiab ka grammiseid hiigelpähkleid. Kasvukoht võib pähkli suurust ja kuju palju mõjutada.
Üksik põõsas annab 1–3 kg pähkleid, aga kultuursordid istandustes üle 10 kg. Head pähkliaastad korduvad iga kolme-nelja aasta järel.
Pähkel saavutab täissuuruse augusti alguses, aga küpseb alles septembri keskpaigaks. Valmis pähkli tunneb ära selle järgi, et tema koor on muutunud valkjast helepruuniks. Küps pähkel eraldub lüdist ja variseb puu otsast alla. Pähkleid on parim korjata nii, et puu otsast raputatakse alla küpsed viljad, toored jäävad valmima. Korjata tohib üksnes täiesti küpseid pähkleid. Toored pähklid säilivad halvasti, nende toiteväärtus on väike ja maitse halvem. Pärast korjamist tuleb pähklid õhu käes kuivatada.
Sarapuupähkleid süüakse värskelt ning kasutatakse laialdaselt kondiitriäris, näiteks kompvekkide, halvaa, pralinee ja sarapuupähklivõi (Nutella)valmistamiseks.

Ettevaatust!

Mitte üksnes inimestele ei maitse pähklid. Pähklikärskas on ohtlik kahjur, kelle vastsed võivad kuival suvel ära süüa isegi 80% pähklisaagist. Ussitanud pähkleid ei tohi süüa. Ussitanud pähkleid aitab ära tunda väike auk pähklikoores (selle kaudu on pähklikärsaka vastne väljunud) ja see, et pähkel ei tule lüdi küljest lahti.
Mõned inimesed on pähklivalkude suhtes allergilised. Sageli on samad inimesed allergilised ka sarapuu õietolmu suhtes. Tundlikule inimesele piisab isegi tühisest kogusest, sest pähklivalgud on tugevad allergeenid. Sellepärast leidub toidupakendeid hoiatusega "Toode võib sisaldada pähkliosakesi" või "Toode on valmistatud tootmisliinil, millel on enne töödeldud pähkleid".
Kaua aega säilitatud pähklid on sobiv kasvukeskkond seentele, eriti halliku-nimelisele hallitusseenele. Need seened sünteesivad inimesele ohtlikke mürke, mis ei eemaldu pesemisel ega lagune kuumutamisel. Hallitanud pähkleid ei tohi süüa. Neid ei tohi ka teistele loomadele söögiks anda.
Kaua aega säilitatud pähklid võivad rääsuda. Sellest annab tunnistust mõrkjas maitse ja selliseid pähkleid ei tohi süüa.
Pärnumaa lipp

Lipu kirjeldus

Pärnu maakonna lipp koosneb kahest võrdse laiusega horisontaalsest värvilaiust, millest ülemine laid on valge ja alumine roheline. Valge laiu keskel on maakonna eritunnusena Pärnumaa vapp. Lipu roheline toon on rahvusvahelise Pantone värvitabeli järgi 355C.
Lipu laiuse ja pikkuse suhe on 7:11 ning normaalsuurus 105x165 cm.
Uuesalu mõis

Uuesalu mõis (saksa keeles Neuhall) oli mõis Märjamaa kihelkonnas Läänemaal.
Naiskodukaitse Tallinna ringkond

Naiskodukaitse Tallinna ringkond on üks Kaitseliidu struktuuriüksuse Naiskodukaitse 15 ringkonnast ning kuulub koos Rapla ja Harju ringkonnaga Põhja piirkonda. Tallinna ringkonnas on 7 jaoskonda: Toompea, Sadama, Lääne, Põhja, Nõmme, Muusika (naiskoor) ja Akadeemiline jaoskond.
Tallinna ringkonnal on ka oma kodu, mis asub Uus-Tatari 25a, kus toimuvad koosolekud ja väiksemad loengu tüüpi üritused.

Tegevus

Kõik naiskodukaitsjad läbivad erinevatest moodulitest koosneva baasväljaõppe (BVÕ). Selle raames õpitakse tundma organisatsiooni, esmaabi, toitlustamist ja läbitakse sõduriõpe. Erialagruppides ja -kursustel õpitud oskusi saab rakendada Kaitseliidu ja Naiskodukaitse üritustel ning kaitseväe õppustel, kuhu koolitatud naiskodukaitsjad on alati oodatud. Paljude naiskodukaitsjate kogemus ütleb, et neid oskusi läheb vaja ka eraelus. 
Ringkonna populaarsemaid üritusi on sõjalis-sportlikud rännakud ja metsalaagrid, kus militaarsemalt meelestatud liikmed saavad end proovile panna. 
Kuid tegevust jätkub küllalt ka pehmema suuna pooldajatele: ettekandeõhtud, riigi tähtpäevadega seotud üritused, heategevus, masstoitlustamine Kaitseliidu õppustel, tegevus noortejuhina, erialarühmade ja jaoskondade koolituste korraldamine ja töö organiseerimine.

Liikmeskond

31. detsembri 2017 seisuga koondas Tallinna ringkond 310 liiget.

Ajalugu

Allikas: Kaitseliidu Tallinna Malev, Tallinna maleva staabi väljaanne ja kirjastus. Tallinn, 1934
Detsembris 1924 Nõukogude Venemaa poolt Eestis mahitatud kommunistliku riigipöördekatse sündmuste mõjul tekkis Naiskodukaitse ehk naiskaitseliidu asutamise mõte.
28. detsembril 1924 asutati Naiskodukaitse Tallinna Ringkond, kuid siis puudusid töötamiseks juhtnöörid ja puudus isegi side üksikute jaoskondade vahel. Oli vaja kogu Tallinna maleva piirkonnas naisjaoskondade tööd koordineerivat organit.
10. juunil 1927 valiti selleks organiks ajutine kolmeliikmeline juhatus Anna Tõrvand-Tellmanni juhtimisel. 
2. septembril 1927 pandi Kaitseliidu ülema käskkirjaga maksma ajutine korraldus, mis määras Naiskodukaitse tegevuse ja sihid. See võimaldas asuda kindlamalt tööle. 
29. novembril 1927 valisid ajutiste määruste põhjal jaoskonnad oma liikmete seast juhatused ja ringkonnakogu, kes valis esimese ringkonna juhatuse. Esimeseks ringkonna esinaiseks sai Mari Raamot. 
1934. aastal koosnes Tallinna ringkond 9-st jaoskonnast (Kalevi, Põhja, Lõuna, Toompea, Ida, Sadama, Kopli, Nõmme ja Eriüksuste), milles tegutses 516 liiget. Ringkonnas töötasid majandus- , toitlus-, sanitaar-, varustus-, spordi- ja propagandarühmad. Mitmeis jaoskondades tegutsesid laulukoorid, samuti töötas Tallinna ringkonna üldlaulukoor pr. Krull-Mikki juhatusel. 
8. detsembril 1999 taasasutati Naiskodukaitse Tallinna Ringkond. Esimeseks esinaiseks valiti Pirjo Jüris.
Claus von Ungern

Claus von Ungern (surnud 7. oktoobril 1577 Danzigis) oli Taani teenistuses olnud Saaremaa aadlik ja sõjaväelane.
Claus von Ungern oli 1574–1576 Taani kuninga Frederik II esindajana Saaremaa asehaldur.
Liivi sõja ajal 1575. aasta algul võttis ta pikkade läbirääkimiste tulemusel Rootsi palgasõduritelt Taanile üle Läänemaal asunud valdused, sealhulgas ka Haapsalu, Lihula ja Koluvere linnuse. 1575. aasta suvel hõivas Saksi-Lauenburgi Magnus oma naisevenna, Rootsi kuninga Johan III toetusel Maasilinna ja Muhumaa ning vangistas Ungerni, kes juhtus Muhus viibima. Magnuse Saaremaalt lahkumise eel vabanes too vahi alt.
1577. aastal oli ta ooberstleitnandina Danzigi teenistuses. Koos rittmeistri, Danzigi komissari ja sõjanõuniku Jürgen Fahrensbachiga võttis osa Danzigi ülestõusust Poola võimu vastu, mille ajal ta pärast 7-nädalast haigust suri. Kuulduste järgi olevat poolakad ta mürgitanud.
Claus von Ungernile kuulusid Saaremaal Kärla kihelkonna Käesla (Käsel) ja Kaarma kihelkonna Kaarma-Loona mõis (Clausholm) ning Dalby mõis Skånes.

Perekond

Claus von Ungerni vanemad olid Jämaja kihelkonna Kaunispe (Kaunispäh) mõisnik Jürgen von Ungern (surnud enne 1572) ja Christina von Berg Kaarma mõisast. Tema vanaisa Klaus von Ungern (surnud 1584) oli Märjamaa kihelkonna Kõrvetaguse (Körwentack) ja Vaimõisa (Waddymois) mõisnik, Saare-Lääne piiskoplik nõunik ning Läänemaa meeskohtu eesistuja ja hiljem kohtunik, kes oli 1526. aastast Kaunispe mõisaomanik Saaremaal.
Ta oli abielus Skånest pärit Lene Tønnesdatter Viffertiga (surnud 24. aprillil 1579 Dalby kloostris), kes oli Tønne Tønnesen Vifferti (surnud 1536) ja Christence Jensdatter Ulfstandi (surnud 1541) tütar, Sørupist pärit Basse Christoffersen Basse (surnud 1560) ja Østergårdist pärit Jakob Sestedi (surnud 1564) lesk ning Taani riiginõuniku ja Axelvoldi mõisniku Axel Tønnesen Vifferti (1519–1580; da) õde.
Marie-Chantal

Kreeka kroonprintsess Marie-Chantal (kodanikunimega Marie-Chantal Miller; sündinud 17. septembril 1968) on lasteriiete disainer, Kreeka kroonprintsi Pavlose abikaasa.

Perekond ja haridus

Marie-Chantal Miller sündis Londonis 17. septembril 1968 eduka ärimehe Robert W. Milleri ja Maria Clara Pesantase teise tütrena. Tal on kaks õde Pia ja Alexandra ning nad kõik on tuntud oma kuulsate abielude tõttu. 
Marie-Chantal sündis Londonis, kuid kasvas kuni kümnenda eluaastani Hongkongis. Tema ja ta õed õppisid (kuid ei lõpetanud) Institut Le Rosey erakoolis Šveitsis 1977–1982. Selle asemel lõpetas Marie-Chantal Masters Schooli New Yorgis, mis on ka erakool, ning hiljem õppis kunstiajalugu New Yorgi Kunstiakadeemias ja New Yorgi Ülikoolis.

Karjäär

2000. aastal asutas printsess oma lasterõivaste firma, mis kannab kaubamärki Marie Chantal LLC. Riideid müüakse Ameerika Ühendriikides, Londonis ja Ateenas. 
Ta on avaldanud lasteraamatu "The Frog Prince" ("Konnast prints"), mille ta ka ise illustreeris.
Vana-Nõo mõis

Ajalugu

Mõis asutati 1759 Unipiha mõisast eraldatud alast.
Soo-uruhiir

Soo-uruhiir (Microtus oeconomus) on hamsterlaste sugukonda uruhiire perekonda kuuluv näriline.
Teda leidub ka Eestis.
Haldjaking

Levila ja kasvukoht

Haldjaking on tsirkumpolaarse levikuga, esinedes nii Põhja-Ameerika kui Euraasia põhjaaladel, eriti mägimetsades. Teda leidub Rootsis, Soomes ja Venemaa Euroopa-osa põhjaosas (sealhulgas Leningradi oblastis), kuid Eestis seni leitud ei ole. Teda leidub ka Ida-Siberis, Kanadas ja USA põhjaosas. Ta kasvab okasmetsades varjulistes kohtades.
Hoolimata laiast levilast arvatakse haldjaking paljudes maades, sealhulgas Rootsis ja Soomes, ohustatud liikide hulka, sest ta ei talu inimtegevust, sealhulgas ümberistutamist. Nimelt sõltub haldjaking mükoriisast, pinnases elavatest seentest.
Põhja-Ameerika indiaanlased on kasutanud haldjakinga sibulaid toiduks. Tänapäeval on see üldjuhul keelatud.

Paljunemine

Haldjaking on putuktolmleja. Ta meelitab putukaid ligi oma õitega, kuid õites ei ole midagi putukatele meelepärast ja sellepärast õpivad putukad haldjakinga õitesse mitte tagasi tulema. Niisuguse õppe keerukustamiseks varieerub haldjakinga õie kuju ja värvus natuke rohkem kui enamikul taimedel.
Haldjaking õitseb oma levila lõunaosas alates märtsi lõpust, põhjaosas alates maist või isegi juunist. Õisikud on umbes 20 cm kõrgused. Õisik on täielikult välja arenenud alles umbes 20 aasta vanustel taimedel.
Arnold Soom

Arnold Soom (3. juuni 1900 Nõmme, Vao vald, Virumaa – 28. juuli 1977 Steinach, Austria) oli eesti ajaloolane.
Soom uuris põhiliselt Narva linna majandusajalugu, eriti Rootsi ajal.
1931–1940 aastatel ta töötas ühinenud Narva linnamuuseumi ja Narva linnaarhiivi juhatajana.
1940. aastal sai ta viienda eestlasena ajaloodoktoriks. 
Saksa okupatsiooni ajal oli Arnold Soom septembrist 1941 septembrini 1944 Eesti Omavalitsuse Tallinna Keskarhiivi ja sellega ühendatud Riigiraamatukogu direktor.
1944. aastal lahkus ta Rootsi, kus jätkas oma uurimistööd. Soomi tööd on hiljem jätkanud Enn Küng.
Tõnu Tamm

Tunnustus

2001. aastal pälvis Tamm Valgetähe V klassi teenetemärgi.
2010. aastas anti Leigo talule Eesti parima talu konkursil alternatiivset suunda arendavate talude seas esimene koht.

Isiklikku

Tõnu Tamme abikaasa on bioloog Tiiu-Mall Tamm, neil kaks poega ja tütar ning viis lapselast.
Polikalepo Kolivai

Polikalepo Kolivai (sündinud 1939) oli Okeaanias Futuna saarel asuva Sigave kuningas (sau) alates 2010. aasta juulist kuni 2014. aasta oktoobrini.
Vladimir Vernadski

Vladimir Ivanovitš Vernadski (vene keeles Владимир Иванович Вернадский) (12. märts (vkj 28. veebruar) 1863 Peterburi – 6. jaanuar 1945 Moskva) oli ukraina mineraloog ja geokeemik.
Aastail 1898–1911 töötas ta Moskva ülikoolis mineraloogia professorina. Aastatel 1918–1919 oli ta Ukraina Teaduste Akadeemia esimene president.
Ta on tuntud biosfääriõpetuse arendajana.
Ta uuris elu mõju Maa keemilisele ehitusele ja määratles biosfääri kui elu poolt keemiliselt muudetud kihti Maal (Vernadski reegel). Analoogselt määratles ta noosfääri kui inimvaimu poolt keemiliselt muudetud kihti Maal.
Melrose (Minnesota)

Melrose on linn Stearnsi maakonnas, Minnesotas, Ameerika Ühendriikides. 2010. aasta seisuga elab seal 3598 inimest.
Sunberryz

Sunberryz on Eesti ansambel, mis sündis Kanal 2 uudistesaate "Reporter" ja plaadifirma Moonwalk ühisprojektina. Ansamblisse kuuluvad Grete Klein, Marit Mittal, Britt Kõrsmaa, Jaan Lehepuu ja Brey Velberk.
8 eKr

8. aasta eKr
Thomas Wolsey

Thomas Wolsey (enne 1475 Ipswich – 28. november 1530 Leicester) oli inglise riigimees ja katoliku kiriku kardinal, Inglismaa kantsler aastatel 1515–1529 ja Yorki peapiiskop 1514–1530.
Wolsey sündis Robert Wolsey pojana, kes oli tõenäoliselt lihunik. Ta valis vaimuliku ameti ning pühitseti 1498. aastal preestriks. Peagi avaldusid temas suurepärased administratiivsed võimed, mistõttu tegi ta küllaltki kiiret karjääri, saades tolleaegse piiskopist riigimehe Richard Foxi erasekretäriks. Peagi tõusis ta ka kuningas Henry VII huviorbiiti. 1509. aastal, kui vana kuningas suri, pälvis Wolsey osava riigimehena ka tema poja Henry VIII tähelepanu ning temast sai vähem kui kümne aastaga Inglismaa kõige mõjukam riigitegelane, kes oma võimu poolest jäi alla vaid kuningale.
Wolsey oli küllaltki ahne ning omakasupüüdlik mees, kes armastas luksust, toredust ja kõrgeid tiitleid. Sellest hoolimata oli ta ka äärmiselt võimekas ja töökas riigitegelane, kes muutus kuninga jaoks peaaegu asendamatuks. Samas langes ta tihti kuninga teiste nõunike, eriti aadlike pahameele alla, sest oli tagasihoidlikku päritolu ning kippus ülikkonna eesõigusi piirama ja õukondlasi enda ees alandama. Kättemaksu eest päästis teda aga monarhi toetus. 
Wolsey tegutses kirikumehest poliitikuna sageli paavstivõimu huvides, kuid oma kuninga eesmärgid olid talle siiski tähtsamad. 1515. aastal sai temast kardinal ning seega tekkis ka võimalus, et teda võidakse paavstiks valida. Hinnangud sellele, kas ta seda ka ise taotles, on vastuolulised, kuid see oli küllaltki tõenäoline arvestades tema ambitsioonikust ning võimalusi.
Wolseyle sai saatuslikuks aga asjaolu, et ta ei suutnud paavsti juures läbi suruda Henry VIII ja Aragóni Catherine'i abielu tühistamist. Ta tegeles sellega äärmiselt aktiivselt aastatel 1527–1529, kuid paavst Clemens VII ei saanud tolleaegse sõltuvuse tõttu Catherine'i õepojast, keiser Karl V-st, tühistamiseks luba anda. Nii venis protsess mitme aasta pikkuseks ning pärast seda, kui paavsti legaadi ning Wolsey poolt juhitud protsess oli 1529. aasta suvel Londonis liiva jooksnud, kaotas Henry VIII kannatuse. Ta tagandas Wolsey riigiameteist, võttis ära tema rikkalikud varandused ning saatis ta Yorki pagendusse. Tõenäoliselt aitas Wolsey ebasoosingusse langemisele kaasa ka see, et ta ei saanud läbi kuninga armukese ja tulevase naise Anne Boleyniga.
Yorkis elas Wolsey talle harjumatult viletsates tingimustes ja kaotas igasuguse lootuse oma positsioone taastada. 1530. aastal saavutasid temavastased õukondlased veel sellegi, et teda hakati süüdistama riigireetmises. Wolsey otsustati tuua kohtuprotsessiks Londonisse. Sellest kuulda saanud, keeldus Wolsey mitu päeva toidust, kuid ei suutnud end siiski surnuks näljutada. Siiski haigestus ta raskelt ning teel Londonisse ta suri.
Kardinal Wolsey rajas mitmeid uhkeid paleesid ning toetas ka kunsti ja muusikat. Kõige uhkemaks tema käsul rajatud paleeks oli Hampton Court, mille ta võimu tipus olles kinkis Henry VIII-le.
Devon Kershaw

Devon Kershaw (sündinud 20. detsembril 1982 Greater Sudbury, Ontario privintsis) on Kanada murdmaasuusataja.
Kershaw on võistelnud maailma karikavõistlustel alates 2004. aastast. Ta osales esimest korda MK-võistlustel Drammenis  26. veebruaril sprindi klassikasõidus ja sai 72 osalenu seas 67. koha. Esimese poodiumikoha sai ta 2006. aasta 7. märtsil Borlängenis sprindi vabasõidus, kui oli kolmas. Lisaks on Kershaw tulnud kuus korda kolme parema hulka Tour de Skil. 2006. aasta 31. detsembril Müncheni sai ta 2. koha sprindi vabasõidud, 2008. aasta 28. detsembril Oberhofis oli ta kolmas 15 km klassikasõidus. 2010.–2011. aasta maailma karikasarjas toimunud Tour de Skil sai ta Oberhofis 15 km jälitussõidus teise, Oberstdorfis sprindi klassikasõidus teise, Dobbiacos sprindi klassikasõidus esikoha ja Val di Fiemmes 20 km ühisstardiga sõidus kolmanda koha.
Kershaw on osalenud kolmedel taliolümpiamängudel. 2006. aasta taliolümpiamängudel Torinos jäi tema parimaks tulemuseks paarissprindis koos George Greyga saadud 11. koht. 2010. aasta OM-il Vancouveris oli tema parim tulemus sprinditeates koos Alex Harveyga saadud 4. koht. Samas oli ta 50 km ühisstardiga klassikasõidus viies, 4×10 km teatesõidus seitsmes, 30 km jälitussõidus kuueteistkümnes ja sprindi klassikasõidus kahekümne kolmas. 2014. aasta taliolümpiamängudel Sotšis sai ta 15 km klassikas 35., vabatehnikasprindis 56. ja sprinditeates 12. koha.
Suusatamise maailmameistrivõistlustelt on Kershaw parimaks kohaks individuaalselt seni 2011. aasta MM-il Oslois 30 km suusavahetusega sõidus saadud 9. koht. Samadel võistlustel tuli ta koos Harveyga sprinditeates esimest korda Kanada ajaloos maailmameistriks.
Lutsi maarahvas

Lutsi maarahvas (ka: lutsid)  oli eestlaste rahvakild Lätis Latgales Ludza piirkonnas, peamiselt Pilda, Ņukši ja Nirza vallas, aga ka Määrdina vallas. 
Arv 4387 inimest (1893. aastal). 
Tõenäoliselt rändasid eestlased sinna 18. sajandi alguses Võrumaalt, setude naabrusest; väidetavalt reformatsiooni eest. Lutsid kõnelesid 20. sajandini iseloomulikku ja arhailist lõunaeesti murrakut – lutsi keelt. Tänapäeval on lutsid täielikult lätistunud. Lutsi päritolu võib aimata vaid inimeste perekonnanimedest.
Lutsi maarahvast ja nende keelt uuris esimesena Oskar Kallas.
1959. aasta Eesti NSV – Soome sõpruskohtumine poksis

1959. aasta Eesti NSV – Soome sõpruskohtumine poksis toimus 27. detsembril Tallinnas, Kadrioru tennisehallis (praeguse aadressiga L. Koidula 38). Eesti NSV võitis 7:3.
Kärbeskaal (kuni 51 kg): Rein Pajur (Eesti NSV) - Ossi Palvalin (Soome) 3 - 0
Kukk-kaal (kuni 54 kg): Börje Karvonen (Soome) - Lembit Sprenk (Eesti NSV) 2 - 1
Sulgkaal (kuni 57 kg): Jorma Limmonen (Soome) - Toivo Laitamm (Eesti NSV) 3 - 0
Kergekaal (kuni 60 kg): Seppo Kolkka (Soome) - Robert Suokas (Eesti NSV) 2 - 1
I kergekeskkaal (kuni 63,5 kg): Viktor Petšenkov (Eesti NSV) - Martti Lehtevä (Soome) tulemus pole teada
II kergekeskkaal (kuni 67 kg): Vello Kaunismäe (Eesti NSV) - Raimo Suhonen (Soome) 3 - 0
I keskkaal (kuni 71 kg): Ivan Nikolajev (Eesti NSV) - Viljo Aho (Soome) 3 - 0
II keskkaal (kuni 75 kg): Jaak Jalakas (Eesti NSV) - Esa Luokkala (Soome) 3 - 0
Poolraskekaal (kuni 81 kg): Peeter Lõuk (Eesti NSV) - Soomel puudus selles kaalus esindaja ning Soomele arvestati loobumiskaotus
Raskekaal (üle 81 kg): Ants Ainsoo (Eesti NSV) - Matti Luojukoski (Soome) AB 1