google/wiki40b huggingface dataset:
Augustin Krooni

Augustin Krooni (ka August Krooni; 2. jaanuar 1893 Sassi küla, Sinalepa vald, Läänemaa – 3. detsember 1949 Volgolag, Jaroslavli oblast) oli eesti advokaat. 
Alghariduse sai ta Mäemõisa apostliku õigeusu kihelkonnakoolis. Õppis 1904–1912 Riia Vaimulikus Seminaris (lõpetas selle üldharidusliku kursuse). 1912–1916 õppis Varssavi Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonnas (lõpetas). 
Pärast Aleksandri sõjakooli lõpetamist Moskvas jaanuaris 1917 teenis allohvitserina Vene sõjaväes Soomes ja sama aasta sügisest peale Eesti Tagavara Jalaväepataljonis Tartus.
Vabadussõja ajal teenis Soomusrongide diviisis. Vahetult enne ja pärast töötas Saaremaa Ühisgümnaasiumis ladina keele ja ajalooõpetajana. 1922–1926 (lõpetas cum laude) õppis Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas, korporatsioon Rotalia vilistlane.
1921–1927 Hugo Treffneri Gümnaasiumi ajaloo- ja kodanikuteaduse õpetaja, alates 1933 vannutatud advokaat Rakveres. 1942 määrati ta jaoskonnakohtunikuks Narva.
Arreteeriti NKVD poolt 22. veebruaril 1945 Nõmmel, suri nõukogude vangilaagris.

Isiklikku

Ta oli abielus sise- ja lastearsti Natalie Krooniga (sündinud Kutter; 1901–1943). Augustin Krooni vend oli arst Eugen Krooni.
Egon Parbo

Jalgpall

Parbo hakkas jalgpalli kui spordiga tegelema 15-aastaselt Siriuse spordiklubis. 1930. aastal debüteeris ta Meistriliigas Kalevi koosseisus. Samal aastal tuli ta Kaleviga ka Eesti meistriks. Tallinna JS Estonia ridades tuli Parbo Eesti meistriks neljal korral: 1934, 1935, 1936, ja 1939. 
Parbo mängis Eesti koondvõistkonnas 24 korda, neist esimene mäng oli maavõistlus Lätiga 27. septembril 1931 ja viimane kohtumine Leeduga 27. augustil 1939. 1938. aastal võitis ta Eesti koondise koosseisus Balti turniiri.

Korvpall

Aastail 1930 ja 1931 tuli Parbo Tallinna Kalevi koosseisus Eesti meistriks. Ta kuulus neljal korral ka Eesti koondisse.
Eesti riik ja rahvas Teises maailmasõjas

"Eesti riik ja rahvas Teises maailmasõjas" on ülevaatlik koguteos, mille koostasid Rootsis Evald Blumfeldt, Hans Kauri, Richard Maasing ja Vello Pekomäe, kes Teise maailmasõja tõttu Eestis lahkusid. 2051-leheküljeline ja 10-osaline teos ilmus 5 köites 1962. aastal.
1960. aastatel andis Eesti NSV Riikliku Julgeoleku Komitee välja NSV Liidu ja Ameerika Ühendriikide vahelises infosõjas samanimelise raamatu näilised XI ja XII osa, mis sisaldasid nõukogudemeelset propagandat.

I köide

Esimene raamat "Eesti nagu ta oli" annab sissejuhatusena ülevaate viimaste iseseisvusaastate Eestist. Teises raamatus "Äike Euroopa kohal" vaadeldakse 1939. aasta sündmuste arengut ja sõja puhkemist.

II köide

Kolmas raamat "Punane aasta" kirjeldab Nõukogude Venemaa sõjaväe tulekut Eestisse 1940. aasta suvel, riigikorra ja majandussüsteemi muutust. Neljas raamat "Maa vabastamine" vaatleb metsavendlust Eestis ja Suvesõda, eeskätt Lõuna-Eesti vabastamist ning sellega seotud võitlusi.

III köide

Jätkub Suvesõja sündmuste vaatlemine. Viies raamat "Punavägi tõrjutakse maalt" on pühendatud Põhja-Eesti ja saarte vabastamisele. Kuues raamat "Surutud vastu seina" käsitleb nii Suvesõja-aegset, maa vabastamise aegset kui ka sellele järgneva Saksa sõjaväevalitsuse perioodi poliitilist tegevust ja administratiivset olukorda, ajaliselt juuli algusest kuni 5. detsembrini 1941.

IV köide

Seitsmendas raamatus "Sõjakäik itta" ja kaheksandas raamatus "Heitluses kahe suurvõimuga" leiavad käsitlemist katsed eesti sõjaväe loomiseks, mis algatati Eesti kõrgemate sõjaväelaste poolt, niisamuti ka kaitsepataljonide loomine, nende võitlused ja sõjaretked.

V köide

IX raamatus "Venelaste teine sissetung" kirjeldatakse võitlusi Narva-Peipsi piirivöötmes 1944. aastal. X raamat "Võitlus jatkub" keskendub võitlustele Soomes ja Eestis, Tartu Ülikooli olukorrale sõjakeerises ning vaatleb politseipataljoni osa 1944. aasta lõppvõitlustes.
Stéphane Charbonnier

Hukkumine

2015. aasta 7. jaanuari ennelõunal ründasid ajakirja toimetust kaks maskides meest, kes olid relvastatud Kalašnikovi automaatide, püssi ja granaadiheitjaga. Fraasi "Allāhu Akbar" hüüdnud terroristide kümne ohvri seas olid veel Cabu, Honoré, Tignous, Bernard Maris ja Georges Wolinski.
Vigo maakond

Ajalugu

Maakond moodustati 21. jaanuaril 1818.
Ungern-Sternberg

Ungern-Sternberg (17. sajandini Ungern; vene фон Унгерн-Штернберг) on baltisaksa aadlisuguvõsa. Pärimuse järgi põlvneb Sternbergide suguvõsa 1211. aastal Ungarist Liivimaale rännanud Johann von Sternbergist. 
Ungern-Sternbergid olid kantud Eestimaa rüütekonna (1746), Liivimaa rüütelkonna (1747), Kuramaa rüütelkonna (1841 ja 1882) ja Saaremaa Rüütelkonna (1851) matriklisse.
Saksa-Rooma keiser Ferdinand I andis 7. veebruaril 1534 Georg von Ungernile (Schloß Pürkel) Püha Rooma riigi päritava vabahärratiitli.
Rootsi kuninganna Kristiina kinnitas 27. oktoobril 1653 Pürksi mõisniku Wolmar (surnud 1677), Ungru ja Erastvere mõisniku Otto (1627–1666) ja Kiideva mõisniku Reinhold von Ungern-Sternbergide vabahärratiitlit ning nad immatrikuleeriti 1660 vabahärrasuguvõsana nr 54 Rootsi rüütelkonda.
Venemaa keisri ja Riiginõukogu poolt kinnitati 20. detsembril 1865 Ungern-Sternbergide suguvõsa parunitiitel. 
1874. aastal anti Suuremõisa mõisnikule ja Johanniitide ordu rüütlile Ewald von Ungern-Sternbergile (1824–1899) tema abikaasa krahvinna Adele von Stackelbergi isale, Elistvere ja Alatskivi mõisnikule ning maanõunikule krahv Reinhold Andreas von Stackelbergile (1797–1869) kuulunud krahvitiitel.

Mõisad

Ungernite üheks vanemaks valduseks Vana-Liivimaal oli Zemgales Ogre jõe lähedal Madliena kihelkonna (Kirchspiel Sissegal) aladel asunud ja hiljem abielu kaudu Aderkase aadlisuguvõsa järgi uue nime saanud Aderkaši mõis (saksa Fistehl, Fistehlen) koos Cīruļi (Swirgellen, Swirgekaln) mõisaga.
Perekonnale kuulusid Eestimaa alal eri aegadel järgmised mõisad: Adila, Alavere, Anija, Araski, Aruvalla, Porkuni, Ehmja, Erra, Voore, Habaja, Hiiu-Suuremõisa, Harku, Hüüru, Kõrgessaare, Ülgase, Jõelähtme, Jõgisoo, Kärdla, Kernu, Väike-Lähtru, Kuie, Kuuste, Lagedi, Lasila, Lauka, Lehtse, Kiideva, Klooga, Nõva, Ohekatku, Niibi, Palivere, Partsi, Paunküla, Patsu, Pajaka, Pikva, Põlli, Putkaste, Rooküla, Salutaguse,
Taebla, Kohala, Vaida, Kiltsi, Valtu, Undla, Üksnurme ja Wrangelshof.
Enne võõrandamist 1919. aastal kuulusid neile:
Adila, Aru, Heinrichshof, Essu, Koigi, Leetse, Purdi, Pikaküla, Pallaste, Perila, Rätla, Võnnu, Vidruka, Keskvere, Jõesse, Tagavere, Ungru, Liivi, Pürksi, Vööla ja Tahu endisel Eestimaa alal. Vana-Antsla, Jäärja jt Liivimaa alal.
Ural (arvuti)

Ural on Nõukogude liidus aastatel 1959–1971 toodetud elektronarvutite seeria.
Mudelid Ural-1 kuni Ural-4 põhinesid elektronlampidel. Hilisem seeria Ural-11 kuni Ural-14 kasutas pooljuhte.
Tartu Riiklikus Ülikoolis 1959. aasta 2. novembril käivitatud Ural-1 oli Eesti esimene elektronarvuti. Sellel arvutil oli käsustikus 29 käsku, kiiruseks 100 tehet sekundis, sisselugemine perfolindilt 4500 arvu minutis ja mälu 1024 36-bitist sõna. Arvuti võttis enda alla 90–100 m² põrandapinda. Ural-1 asus Eesti Üliõpilaste Seltsi majas või Ülikooli 18a majas ja kingiti mõned aastad hiljem pärast parema arvuti saamist Nõo Keskkoolile. 
Tõenäoliselt tuletati Urali nimest eesti keelde sõna "raal", mis arvutiajastu tulekul jäi kasutuselt alla sõnale "arvuti".
Arnika

Levila

Arnikad on levinud Põhja-Ameerikas, Kesk-Euroopas, Ida-Euroopas ja Aasia põhjaosas. Enamik liike kasvab Põhja-Ameerika loodeosas. Endise Nõukogude Liidu aladel kasvas 8 liiki arnikaid. Eestis pärismaiseid arnikaliike pole.

Kirjeldus

Kõrgus on tavaliselt 15 kuni 60 cm. Neil on kollane korvõisik, mis meenutab härjasilma õisikut. Õisik on varre tipus. Arnikad on püsikud.

Kasutamine

Mägiarnika on olnud kasutusel ravimtaimena. Kuivatatud õisikutes tehtud arnikatinktuuri kasutati nihestustest ja muljumishaavadest tekkinud verevalumite puhul. 
Ravimtaimena kultiveeritakse mägiarnikat, Chamisso arnikat ja Arnica foliosa't. Arnikaid kasvatatakse ilutaimena kiviktaimlates.
Salme Kõiv

Salme Kõiv (aastatel 1937–1940 Salme Kabur; 26. oktoober/8. november 1909 Antsla – 29. august 2007) oli eesti ajakirjanik, kirjanik ja tõlkija.
Ta sündis Antslas käsitöölise tütrena. Ta õppis aastatel 1918–1925 Antsla kõrgemas algkoolis ja 1925–1929 Võru tütarlaste gümnaasiumis.
Ta oli aastast 1927 Võrus ajalehe Elu kirjasaatja. Aastatel 1937–1940 töötas ta Tallinnas Majandusministeeriumis masinakirjutajana. Aastatel 1940–1941 oli ta ajalehe Kommunist kirjanduslik kaastööline. Teise maailmasõja puhkemise järel evakueerus ta koos ajalehe Kommunist toimetusega Baškiiri ANSV-sse, kus töötas aastal 1942 Birskis õmblustsehhis ja aastatel 1942–1943 Karjala-Soome Vene Draamateatri riieturina Birskis, Belomorskis, Spasskis, Habarovskis, Vladivostokis ja mujal. Aastal 1943 oli ta Moskva raadio eestikeelsete saadete toimetuses masinakirjutaja, aastal 1944 tegutses ta Leningradis. Aastatel 1945–1946 õppis ta Moskvas NLKP Keskkomitee juures ajakirjanike kursustel ja 1949–1952 Tallinnas marksismi-leninismi õhtuülikoolis. Ta oli pärast Teise maailmasõja lõppu Rahva Hääle ja aastatel 1947–1950 Nõukogude Naise kirjanduslik kaastööline. Aastatel 1950–1951 oli ta Eesti Riikliku Kirjastuse lastekirjanduse toimetaja, kuid viidi poliitilise kaebuse tõttu üle masinakirjutajaks; hiljem töötas ta kirjastustes Eesti Raamat ja Valgus korrektorina ja lepingulise masinakirjutajana. Aastatel 1989–1990 töötas ta kirjastuses Olion masinakirjutajana.
Ta on avaldanud aastast 1927 ajalehes Elu jutte ja joonealuseid, aastast 1939 novelle ajakirjades Nädal Pildis, Looming ja mujal. Aastast 1935 kirjutas ta Eesti-Soome suhetest väljaannetes Looming, Suomalainen Suomi, Uusi Suomi ja mujal. Aastal 1939 äratas ta tähelepanu romaaniga "Reet Tammiku", millega sai kirjastuse Loodus romaanivõistlusel III auhinna (raamat ilmus kordustrükina aastal 2011 sarjas "Eesti romaanivara"); romaan kujutab noore energilise naise luhtunud abielu iseäraliku matemaatikaüliõpilasega. Samuti on ta tõlkinud (ilmus aastal 1951) Ivan Belõševi lastejutu "Tõrges kassipoeg".
Salme Kõiv suri 29. augustil 2007 ja ta maeti 23. oktoobril 2007 Metsakalmistule.

Isiklikku

Ta oli aastatel 1937–1940 abielus Boris Kaburiga.
Eberhard von Syburg zu Wischlingen

Eberhard von Syburg zu Wischlingen (ka Ebert von Siborch; surnud 9. veebruaril 1560) oli Liivi ordu liige ja viimane Aluliina komtuur.
Eberhardi vanemad olid Jürgen von Syburg zu Wischlingen ja Anna von Plettenberg, kes oli Wischlingeni valduste ühe osa pärijanna. Tema vennad olid Dünaburgi komtuur Georg ja Riia linnusekomtuur (Hauskomtur) Jasper ning onupoeg Kandava foogt Christoph von Syburg zum Busch.
Millal Eberhard ordusse astus, pole täpselt teada, kuid 1551. aastal on teda märgitud Ādaži (Neuermühleni) kumpanina ning 1558. aastal sai temast tugevaima ordu idapiiri linnuse, Aluliina komtuur. 1560. aasta alguses ründasid Vene väed Aluliinat ja pärast mõnepäevast piiramist otsustas Eberhard alistuda. Raevunud ordumeister Gotthard Kettler süüdistas Eberhardi reetmises ja lasi ta vangistada. Ta surigi pärast mõnepäevast vangistust Salaspilsis (Kirchholmis).
Sofija Gubaidulina

Sofia Gubaidulina (vene keeles Софи́я Асгатовна Губайду́лина, tatari keeles София Әсгать кызы Гобәйдуллина, tatari latiniseeringus Sofia Äsğät qızı Ğöbäydullina; sündinud 24. oktoobril 1931 Tšistopolis) on tatari päritolu Venemaa helilooja.
Gubaidulina lõpetas 1954 Kaasani konservatooriumi klaveri ja kompositsiooni erialal. Ta õppis kompositsiooni edasi Moskva Konservatooriumis Nikolai Peiko juures, hiljem aspirantuuris Vissarion Šebalini juures.
Gubaidulinat loetakse Alfred Schnittke ja Edison Denissovi kõrval üheks juhtivaks vene uue muusika rajaleidjaks. Läänes sai ta tuntuks eelkõige tänu oma viiulikontserdi "Offertorium" esitustele Gidon Kremeri poolt.
1992. aastast elab Gubaidulina Saksamaal.
Arved Jaan Raudkivi

Elulugu

Lõpetas gümnaasiumi Tallinnas ja 1949 Braunschweigi Tehnikaülikooli (Saksamaa) insenerina; Ph.D. (tehnika, 1966, Aucklandi Ülikool, Uus-Meremaa). Asus 1950 Uus-Meremaale, oli 1950–55 Uus-Meremaa Tööministeeriumis riikliku hüdraulika labori juhataja, 1956–64 Aucklandi Ülikoolis lektor ja vanemlektor, 1965–69 korraline professor, 1969–86 ehitustehnika professor, 1988–94 Saksamaal Schleswig-Holsteini valitsuse rannakaitse teaduslike uurimistööde teaduslik juht, 1977 ja 1986 Braunschweigi Tehnikaülikooli külalisprofessor. Osales veejõujaamade, veevarustuse, sadamate, randade kindlustamise jt projektides Uus-Meremaal, Vaikse ookeani saartel, Kagu-Aasias ja Saksamaal.

Teadustöö

Uurimisvaldkond: hüdrodünaamika, hüdroloogia, vesiehitus ja rannakaitse. Braunschweigi Tehnikaülikooli audoktor (1982). Üle 100 teadustrükise.
Abaiang

Abaiang on atoll Vaikse ookeani keskosas ekvaatori lähedal Gilberti saarestiku põhjaosas Kiribatis.
Abaiangi geograafilised koordinaadid on 1°50′N, 172°57′E. Temast lõunas asub Tarawa atoll, millel asub Kiribati pealinn Bairiki. Abaiangist loodes asub Marakei atoll.
Abaiang koosneb 30 saarest, millest 2 on kõigest üle veepinna ulatuvad kaljud. Saarte kogupindala on 16 km². Saared ümbritsevad laguuni, mille pindala on umbes 208 km². Laguunis asub looduslik sadam. Sissepääs laguuni on edelast.
Abaiangi atolli saartest on asustatud üksnes kolm: Abaiangi saar (peasaar), Ribono ja Nuotaea saar. Atollil on 14 küla. 2005. aasta rahvaloenduse andmetel elas atollil 5502 inimest.
Atolli avastas eurooplastele 1788 Thomas Gilbert. Ta nimetas selle oma laeva Charlotte omaniku järgi Matthew' saareks ja selle laguuni Charlotte'i laheks.
16. novembril 1857 saabus Abaiangile esimene misjonär. Selleks oli Hiram Bingham II, kelle isa Hiram Bingham I oli üks esimesi misjonäre Hawaiil. Selle sündmuse tähistamiseks on Koinawa külla püstitatud mälestussammas. Aastal 1907 valmis samuti Koinawas kirik, mille nimi on Meie Emanda Kirik Roosiaias.
1939 asutati Abaiangil Püha Joosepi Kolledž, millest on saanud Kiribati juhtiv haridusasutus. Nii Kiribati praegune president Anote Tong kui ka eelmine president Teburoro Tito on Püha Joosepi Kolledži vilistlased.
Abaiangil on Abaiangi lennujaam. Lennuühendust korraldab Air Kiribati. Lennata saab lähimatele atollidele Tarawale ja Marakeile.
Venevere raamatukogu

Venevere raamatukogu on raamatukogu Lääne-Viru maakonnas Vinni vallas Venevere külas Venevere seltsimajas.
Raamatukogu avati 1920. aastal Venevere koolis.
Raamatukogu juhataja on Sirje Raudmäe.
Tööjaotus

Tööjaotus on süsteemi osade vahel ülesannete ärajagamine, et eri osad saaksid spetsialiseeruda.
Tööjaotus võib olla indiviidide, inimgruppide, organisatsioonide vms vahel, et maksimaalselt ära kasutada osalejate erisuguseid oskusi, võimalusi ja ressursse.
Soome nimi

Suomi

Suomi on nähtavasti algselt olnud Soome lahe ümbruse ja seejärel (2. aastatuhande esimesel poolel) ligikaudu Päris-Soome nimi ning alles hiljem (2. aastatuhande keskpaiku) laienenud kogu Soome nimeks. Seda sõna on kasutatud juba Pähkinäsaari rahulepingus nime Somewesi osana; seal on silmas peetud Viiburi lahe soppi Zaštšitnaja lahte, mida praegugi soome keeles nimetatakse Suomenvedenpohja. 
Vanemates etümoloogiates on seda nime seostatud soome sõnadega suo ('soo'; on arvatud, et maad nimetati Soomaaks (Suomaa)), suomu või suoda ('lubada, lasta; pakkuda, anda; näha, soovida, tahta'). 
Uuemates etümoloogiates on nime peetud laenuks mõnest indoeuroopa keelest.

Finland

Eksonüüm "Finland" sarnaneb selliste Skandinaavia kohanimedega nagu Finnmark, Finnveden ja Finnskogen, mis tulevad germaani sõnast "finn" küttide-korilaste kohta. Miks ja millal see hakkas tähendama soomlasi, on teadmata.
Tammistu perekeskus

Tammistu perekeskus on erivajadustega noortele ja nende peredele loodud asutus Tartu maakonnas Tartu vallas Tammistu külas endisaegses Tammistu mõisa peahoones. Keskuse avas augustis 2015 Eesti Agrenska Fond.
Mountain Rest (Lõuna-Carolina)

Mountain Rest on asula USA-s Lõuna-Carolina osariigis Oconee maakonna kirdeosas. Asub Chattooga jõe lähedal.
MTV3

MTV3 on Soome telekanal. Esimene ametlik proovisaade oli eetris 13. augustil 1957.
Telekanali omanik on Bonnier. Lühend MTV tähistab nime Mainostelevisio (mainos – 'reklaam'), telekanal saab oma tulu reklaami näitamisest. Number '3' lisati hiljem, kui kanal sai tuntuks "kolmanda kanalina" Yle TV1 ja Yle TV2 kõrval.
Kanalil on umbes 500 töötajat.
Äriühingu nimed on olnud Oy Mainos-TV-Reklam Ab (1957) ja MTV Oy (1982).
Vikont

Vikont (naissoo vaste vikontess) on parunist kõrgem, aga krahvist madalam aadlitiitel Lääne-Euroopas.
Paljudes maades on vikont olnud alguses mittepäritav, administratiivne või kohtulik positsioon ja päritavaks tiitliks arenenud hiljem.
Nimetus on tulnud vanaprantsuse sõnast visconte, mis omakorda ladinakeelsest sõnast vicecomitem (akusatiiv sõnast vicecomes, vice- 'ase-', comes algselt 'kaaslane', hiljem Rooma keisri õukondlane või usaldusisik).
Kõrgepalu mõis

Kõrgepalu mõis (saksa keeles Hohenheide) oli rüütlimõis Rõuge kihelkonnas Võrumaal. Nüüdisajal jääb mõis Võru maakonda Rõuge valda.
Mõis asutati 1793 Sänna mõisast eraldatud alast.
Pianosa

Pianosa on Itaaliale kuuluv saar Türreeni meres Elbast edelas, üks Toscana saartest.
Saare pindala on 10 km². Saar on madal, kõrgus kuni 27 meetrit. Sellest tuleneb tema nimigi: pianura tähendab itaalia keeles 'tasane'. Rannajoone pikkus on 26 km.
Pianosa paistab selge ilmaga Elba edelakaldale tumedama triibuna heledama mere taustal. Ka halduslikult kuulub Pianosa Elbale. Paadisõit ühelt saarelt teisele kestab 35 minutit.
Jääajal moodustas Pianosa osa maismaasillast, mis ühendas Korsikat mandriga. Seda tõendavad Pianosalt leitud karude, hirvede ja hobuste luustikud.
Vanas Roomas tunti saart Planasia nime all. Keiser Augustus pagendas aastal 9 sinna oma pojapoja ja endise pärija Agrippa Postumuse, kes jäi saarele range valve alla kuni oma hukkamiseni aastal 14.
Hilisantiigist pärinevad saarel olevad kristlikud katakombid.
Keskajal kuulus Pianosa Pisale, seejärel Genovale.
Pianosa on tänapäeval asustamata. 1858–1998 oli seal vangla eriti ohtlike kurjategijate, näiteks mafioosode jaoks.
Savva (Ananjev)

Savva (kodanikunimega Simeon Ivanovitš Ananjev, surnud 16. juunil 1945) oli Venemaa vanausuline, Belaja Krinitsa hierarhia vaimulik (piiskop).
Ta oli aastatel 1922–1925 Kaluga-Smolenski, 1925–1926 Kaluga ja Smolenski, 1926–1927 Kaluga-Smolenski ja Brjanski ning alates 1927. aastast uuesti Kaluga-Smolenski piiskop. Osales 1925., 1926. ja 1927. aasta kirikukogudel Rogoža kalmistul.
Alates 1938. aastast oli ta raskesti haigena ainus vangistamata Belaja Krinitsa hierarhia piiskop Nõukogude Liidus. Olles pidevas arreteerimise ohus ja püüdes vältida kiriku väljasuremist, pühitses Savva 1939. aastal üksinda uue piiskopi Paissi, kuid viimane suri 1942/1943. aasta talvel tüüfusesse.
1941. aastal valis ta vangistusest vabanenud Samara piiskopi Irinarhi uueks vanausuliste kirikupeaks (Moskva ja kogu Venemaa peapiiskopiks)
Funktsioon (bioloogia)

Funktsioon on bioloogias organismi mõne anatoomilise, füsioloogilise või käitumusliku omaduse (tunnuse) otstarve. Viidet funktsioonile kasutatakse selle omaduse seletusena.

Funktsiooni mõiste kriitika

Funktsiooni mõiste niisugust kasutamist on peetud problemaatiliseks, sest tundub, nagu sellega vihjataks, et funktsioon on saadud üleloomuliku konstrueerija (Jumala) teadliku tegevuse tulemusena. Funktsiooni mõiste kasutajatele on ette heidetud ka vitalismi (erilise "elujõu" eeldamist), ajas tagasi kulgevat põhjuslikkust (tulevased tagajärjed seletavad praegusi tunnuseid), ühitamatust mehhanitsistliku seletusmustriga, mentalismi (vaimu toimimise tarbetut eeldamist) ja empiirilise kontrollimise võimatust.
Osa uurijaid on seisukohal, et Darwini evolutsiooniteooria teeb funktsiooni mõiste ja funktsionaalsed (funktsioonil põhinevad) seletused bioloogias tarbetuks.

Funktsiooni mõiste kasutamine ja selle õigustus

Paljud bioloogid ja filosoofid leiavad, et bioloogilised seletused ei saa läbi ilma funktsiooni mõisteta ning etteheited selle kasutamisele ei ole põhjendatud.
Erinevad lähenemised funktsiooni mõistele bioloogias võib Coli Alleni järgi rühmitada teleomentalismiks ja teleonaturalismiks. Teleomentalism mõistab funktsiooni teadliku tegevuse tulemusena. Teleonaturalism tõlgendab funktsiooni mõistet nii, et teadlikku tegevust poleks vaja eeldada.

Taandamine looduslikule valikule

Kui funktsiooni mõiste taandatakse looduslikule valikule, siis tunnuse seletust, mis viitab funktsioonile, tõlgendatakse selle tunnuse olemasolu või säilimise kausaalse seletusena loodusliku valiku kaudu.
Mõned autorid käsitlevad eraldi tunnuse ilmumist ja selle säilimist. Osa uurijaid peab funktsiooni seisukohast oluliseks ainult vaadeldava tunnuse neid efekte, mis selle valimisele populatsioonis on kaasa aidanud; teised neid efekte, mis praegu või tulevikus selle säilimisele populatsioonis potentsiaalselt kaasa aitavad.
Aune Valk

Aune Valk (kuni 1996 Aune Allikas; sündinud 22. märtsil 1972) on eesti psühholoog ja haridusametnik.

Haridustee

Ta lõpetas 1994. aastal Tartu Ülikooli psühholoogia erialal, sai 1997. aastal sealsamas psühholoogia teadusmagistrikraadi tööga "Ethnic identity and national attitudes" (juhendaja Peeter Tulviste) ning 2001. aastal doktorikraadi tööga "Two facets of ethnic identity: pride and differentiation" (juhendaja Jüri Allik).
2004. aastal õppis ta järeldoktorantuuris Suurbritannias Sussexi Ülikoolis ja Ameerika Ühendriikides Clarki Ülikoolis.
Noarootsi kool

Noarootsi kool on põhikool Lääne-Nigula vallas Pürksi külas.
Kool avati 9-klassilisena 1. septembril 1987. Aastast 1987 on olnud Noarootsi koolil 5 direktorit. Praegune direktor on Veikko Kõrv (alates 2016. aastast).

Ajalugu

Kooli ehitamise idee tekkis vallavolikogul 1925. aastal, kuna Paslepa valla koolimajade olukord oli halb. Otsustati rajada 6-klassiline algkool. 1930. aastal kujunes välja Pürksi kool, mis sai alguse mitmest väiksemast koolist. 1930–1932 juhtis seda kooli Aleksander Samberg.

Noarootsi kooli tulekahju

6. mail 1977 süttis õpetaja hooletuse tõttu Noarootsi kool ning paari tunniga kool tuhastus. Vaatamata sellele, et 7 tuletõrjeautot jõudsid kiiresti kohale, ei jõutud koolihoonet päästa. See aga ei seganud koolitöö jätkamist, kuna 11. mail toimusid 1.-3. klassi tunnid Pürksi lasteaias ning 4.-8. klassi tunnid Sutlepa koolimajas. 1987. aastal valmis uus koolimaja, mis on tööjõus siiani.
Wiktor Wysoczański

Wiktor Wysoczański (sündinud 24. märtsil 1939 Wysocko Wyżnes) on vanakatoliikliku Poola Katoliku Kiriku piiskop, priimas alates 1995. aastast.
Jüri Alperten

Jüri Alperten (sündinud 16. juunil 1957 Tallinnas) on Eesti dirigent, pianist ja muusikapedagoog.
Ta alustas aastal 1964 muusikaõpinguid Tallinna Muusikakeskkoolis klaveri erialal, lõpetades selle aastal 1975. Klaveri kõrvalt õppis ta ka klarnetit.
1975. aastal astus Alperten Tallinna Riiklikku Konservatooriumisse ja lõpetas selle 1979. aastal cum laude klaveri erialal (Bruno Luki klassis), lisaks õppis ta Roman Matsovi juures dirigeerimist. Aastal 1985 lõpetas ta Leningradi konservatooriumi (Ilja Mussini klassis) orkestridirigendina.
Ta töötas aastast 1985 Estonia teatris dirigendina (ta oli aastatel 2002–2004 orkestri peadirigent). Lisaks on ta aastast 1993 Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia sümfooniaorkestri dirigeerimispedagoog (aastast 1995 dotsent).

Isiklikku

Tema isa oli viiuldaja Moissei Alperten, ema pianist ja muusikapedagoog Renate Goznaja.
PIN-kalkulaator

PIN-kalkulaator on elektriseade, mille abil saab kasutaja ennast identifitseerida interneti- või mobiilipangas. Kuna kalkulaator on kohandatud vastavalt kasutajatunnusele, siis internetipanka sisenejalt küsitakse kasutajatunnust ja kalkulaatori enda genereeritud 8-kohalist parooli.
PIN-kalkulaatori turvalisus põhineb kaheetapilisel tuvastamisel: kõigepealt toimub identifitseerimine kasutaja enda määratud PIN-koodiga, mille ta sisestab kalkulaatorisse, seejärel genereerib PIN-kalkulaator parooli, mille kasutaja peab internetipanka pääsemiseks sisestama.