Küberkaitse

Küberkaitse (inglise keeles Cyber Defense) on kaitse kübervahendeid mõjutavate ja kübervahendite talitluse kaudu tekkivate/tekitatavate ohtude suhtes.
Küberkaitse probleemiks on moodsa, digivahenditele tugineva riikluse ja majanduse avatus välistele rünnetele.
Eesmärgiks on infosüsteemide vastu suunatud küberrünnakute kindlakstegemine, ennetamine ja rünnetele vastamine.
Küberkaitses keskendutakse sellele, mida küberruumis ei tohi olla ja mida seal ei tohi toimuda.

Küberterrorism

Küberrünnakute üheks liigiks on küberterrorism, milleks nimetatakse olukorda kui rünnatakse küberruumi ja avaliku arvamuse kokkupuuteala. Küberterrorismi eesmärgid võivad olla ebakindluse tekitamine rahva seas, riigi või selle organisatsioonide kujutamine ebausaldusväärsete partneritena, riigi isolatsiooni suurendamine koostööpartneritest, usalduse kahandamine riiklike struktuuride korra ja rahu tagamise suutlikkuse osas ning rahvusliku kaitsevõime kahandamine.

Eesti osalus NATO küberkaitses

Eesti tutvustas 2004. aastal, kohe pärast NATOga ühinemist, mõtet luua NATO küberkaitsekeskus. 2006. aastal kiitis NATO ülemjuhataja (inglise keeles Supreme Allied Commander) idee heaks ning 2007. aastal algasid läbirääkimised, et leida potentsiaalseid sponsoreerivaid riike.
Keskus asub Tallinnas ning alates 2015. aastast on selle direktor Sven Sakkov.
Tallinn Manual rahvusvahelise seaduse rakendamine kübersõjale loodi 2009. aastal. Eesmärgiks oli kehtestada rahvusvaheline küberseadus, uurimaks, kuidas allub kübersõda kui uus sõjaliik senistele seadustele. Selle tagamiseks on CCDCOE välja arendanud programmi, mis põhineb kahel alustalal: arusaadav eesmärk uurimiseks ja praktika. Tallinna Manuaal pöörab erilist tähelepanu rahvusvahelisele jus ad bellum seadusele, mis sätestab põhjused, miks asuda relvastatud konflikti ning jus in bello seadusele, mis sätestab relvastatud konfliktis osalejate ja sellest mõjutatute õigused ja kohustused. Tallinna Manuaal on pigem sõltumatute ekspertide hinnang. Manuaal ei ole loodud esindamaks CCDCOE keskuse ega ühegi NATO liikmesriigi või liitlase ametlikku arvamust.
Tallinn 2.0 on algse Tallinna Manuaali laiendus. Tallinn 2.0 keskendub peamiselt esiteks kõige hävituslikumatele kübersüsteemidele, mis kvalifitseeruvad relvastatud rünnakutena. Sellest tulenevalt saavad liikmesriigid nendele süsteemidele vastata enesekaitse korras. Teiseks keskendub Tallinn 2.0 küberoperatsioonidele, mis leiavad aset relvastatud konfliktis. Need küberrünnakute liigid on liikmesriikide jaoks kõige enam murettekitavad, seega keskendub enamus uurimusest just nendele probleemidele. Vähesemal määral tudeeritakse, mis seadused kehtivad NATO liikmesriike igapäevaselt kimbutavale pahavarale, mis ei kvalifitseeru küberrünnakutena. Tallinn 2.0 uurib, kuidas kehtivad küberruumis rahvusvahelised põhimõtted nagu iseseisvus, pädevus, nõuetekohane hoolsus ja sekkumise keeld. Sarnaselt Tallinna Manuaalile esindab ka Tallinn 2.0 vaid sõltumatute ekspertide hinnangut eelnimetaud probleemidele.
Tallinna Manuaali teine alustala – praktika – on loodud selleks, et rakendada tehtud uuringuid. Praktika võimaldab õpilastel aktuaalsete seaduslike probleemidega kursis olla, koondades oma tähelepanu nii rünnaku- kui ka kaitseoperatsioonidele. Rahvusvaheline küberoperatsioonide seadus korraldab 2012. aastast alates kursuseid, milles uuritakse Tallinna Manuaali seadusliku poole põhiküsimusi. Kursustest arenes välja projekt Tallinn 2.0. Kursusi antaks kaks korda aastas.

Pankade küberkaitse

Internetipanga kasutamise puhul tulenevad ohud pigem tarbija kaitsesüsteemide puudujääkidest kui pankade omast, sest pankade turvameetmed on tugevamad kui tavakasutajate omad.
Võimalik küberrünnak võiks välja näha selline, et üritatakse peatada finantsasutuste tegevus kogu riigis. Kuna Eestis toimub valdav enamik transaktsioone internetipankades, siis potentsiaalne rünnak ei pruugi isegi seisneda süsteemi sissetungimises ning andmebaaside mahavõtmises, vaid internetipankadeni viivate kanalite ummistamises nii-öelda rämpsliiklusega, mistõttu arveldused peatuvad ja kliendid teenust kasutama ei pääse.
Võimalik lahendus võiks olla andmesidevõrgu monitoorimine, et tuvastada võimalikult kiiresti hälve tavalisest andmeliiklusest. Selleks võib olla näiteks teatud tüüpi pakettide jada, mis ei tohiks selles süsteemis esineda.