google/wiki40b huggingface dataset:
Standardlahus

Standardlahus on enamasti standardainest valmistatud täpselt teada oleva kontsentratsiooniga lahus.
Standardlahuseid kasutatakse laialdaselt analüütilises keemias.
Riia-Bolderāja raudteeliin

Riia–Bolderāja raudteeliin ehk Zasulauksi–Bolderāja raudteeliin on raudteeliin Riia linna Bolderāja asumi ja Zasulauksi raudteejaama vahel. Raudtee pikkus oli algselt 18,7 kilomeetrit, aga tänapäeval on see 9 (Riia keskraudteejaamast arvestatuna 16) kilomeetrit.
Raudtee on täies ulatuses kaheteeline. Tavaline reisirong sõidab Riiast Jelgavasse 49 minutiga, ekspressrong aga 39 minutiga.

Ajalugu

Raudteed hakati kavandama aastal 1769. Raudtee valmis aastail 1872–1873. Selle raudtee omanikud olid samad kui Riia–Jelgava raudteel ja Riia–Daugavpilsi raudteelgi ja aastal 1878 need firmad ühendati. Venemaa Keisririik asus aastal 1890 laiarööpmelisi raudteid riigistama ja aastal 1895 liideti ka see raudtee ühele riiklikest raudteevalitsustest alluva Riia–Orjoli raudteega. Tänapäeval on Riia–Bolderāja raudteeliin Läti Raudtee alluvuses.
Rongiliiklus Bolderājasse algas 1. jaanuaril 1873, ent Daugavgrīvasse hakkas rong sõitma sama aasta 11. detsembril. Esimesel aastal liiklesid sellel raudteel üksnes reisirongid. Kuigi raudtee Riia poolne lõppjaam asus Riia keskraudteejaama kõrval, oli sel raudteel siiski oma lõppjaam Rīga II. Teiseks lõppjaamaks loeti kuni aastani 1919 ametlikult Bolderāja raudteejaama, mis kajastus ka raudtee nimes. Esimestel aastatel vedas sel liinil reisironge toona Venemaal ainulaadne Inglismaal ehitatud tendrita tanklokomotiiv. Kui valmis Riia–Tukumsi raudtee, ehitati Riia–Bolderāja raudtee kuni sõlmjaamaks kujunenud Zasulauksi raudteejaamani ümber kaheteeliseks. Aastal 1898 asusid liinil reisijaid teenindama taas ainulaadsed kahekorruselised reisivagunid, mil puudus vedur ja mis olid ise varustatud aurumootoriga. 
Aastal 1872 avati liikluseks üle Daugava viiv sild. Tegemist oli esimese üle Daugava viiva sillaga Riias. Algselt oli 737 meetri pikkune sild tasu eest avatud ka tavaliiklusele, samuti hakkasid seda silda kasutama Riia–Jelgava raudtee reisirongid. Kui aastal 1914 vana silla asemele uus ehitati, omandas vana silla raudsõrestikud Riia linn, kasutades seda uue silla ehitamiseks, mis oli mõeldud auto- ja trammiliiklusele. Ühtlasi kaotati vana Riia poolne lõppjaam ja Bolderājasse suunduvad rongid hakkasid väljuma Riia keskraudteejaamast.
Esimese maailmasõja järel kujunes reisirongide liikluse lõppjaamaks Bolderāja raudteejaam ja Daugavgrīva raudteejaam kujunes kaubajaamaks. Aastal 1926 avati tsemendivabriku juurde viiv uus kolme kilomeetri pikkune raudteelõik, millel asus kaubajaamaks ehitatud Iļģuciemsi raudteejaam. 
Teise maailmasõja ajal lasid taganevad saksa sõdurid silla aastal 1944 õhku. Rongiliiklus üle uue silla algas aastal 1950. Sõjajärgsetel aastatel vedasid Bolderājasse suunduvaid ronge algselt taas tanklokomotiivid, seejärel aga diiselvedurid.
Reisirongide liiklus lõpetati liinil aastal 1959. Kuna Teises maailmasõjas hävis Bolderāja jaamahoone, siis rajati nende asemel varasema Spilve raudteepeatuse kohale XX sajandi teisel poolel uued hooned, mistõttu Bolderāja raudteejaam asub varasemast natuke maad Riia pool, seetõttu on vähenenud ka liini pikkus ja varasem lõppjaam asub tänapäeval vaid haruteel.
Metagalaktika

Metagalaktika on inimkonna uuritav Universum. Teisisõnu kogu vaadeldav universum (inglise keeles observable universe). Metagalaktika on universumi sünonüüm, sest termin metagalaktika tähendab seda sama, mis universum - kõik see, mida inimkonnal on võimalik olnud tehniliste vahendite abil vaadelda. Kogu vaadeldav universum moodustab kera, mille keskmes oleme me ise, inimesed, planeedi Maa elanikud. Selle kera raadius on umbes 45,7 miljardit valgusaastat.
Arabesk (kunst)

Arabesk (itaalia keeles arabesco "araabia laadis") on fantaasiarikas põimitud lehe- ja väänlamotiividega ornament. 
Arendati välja islamimaade kunstis, eriti araabia metallehistöös. Levis euroopa kunstis alates renessansist. Keskaja lõpul nimetati arabeski moreskiks.
Värvimudel

Värvimudel on värvuste kirjeldamise abstraktne matemaatiline mudel, mis kirjeldab värvide numbriliste järjenditena esitamise viisi, tüüpiliselt kolme või nelja väärtuse või värvikomponendi/värvikarakteristiku kaudu, näiteks kolme põhivärvikomponendi koordinaatide kujul. Mudel võib anda täpse kirjelduse selle kohta, kuidas neid komponente interpreteerida (vaatlemistingimused jms).
Kõigi mudeliga määratletud värvuste paigutus moodustab värviruumi (inglise keeles colour space). Värvimudel seostab inimese tajutavad ja mälus säilitatavad värvused nende värvustega, mida moodustavad ja esitavad näiteks kuva loomise vahendid.

Värvihaare

Värvihaare (ingl color gamut) on xy-värvsusdiagrammi osa, mis hõlmab mingi värvimudeli abil tekitatavaid värvusi. Värvihaare näitab ülevaatlikult, millise osa ideaalsest ulatusest suudab vaadeldav värvimudel esitada.
Värvihaarde pind värvsusdiagrammil kujutab sageli kolmnurka, mille tipud paiknevad põhivärvuste piirkonnas.
Eeslõpuselised

Eeslõpuselised (Prosobranchia) on tigude obsoleetne taksonoomiline üksus, mida varem käsitleti tigude alamklassina. Polüfüleetilisuse tõttu paigutati selle rühma taksonid ümber, enamik viidi alamklassi Orthogastropoda.
Ehkki taksonil enam ametlikku staatust pole, kasutatakse seda sageli praktilis-didaktilistel eesmärkidel. Nimi "eeslõpuselised" viitab sellele, et nende tigude lõpused paiknevad südamest eespool (tagalõpuselistel aga südamest tagapool).
Isalo rahvuspark

Isalo rahvuspark on rahvuspark Madagaskaril. Geograafilised koordinaadid on 22°37' S, 44°56' E.
Rahvuspargi juurde pääseb Ranohira kaudu. 12 km põhja pool pärast Tamoantsoa küla on lääne pool Siombivotsy küla, kus on rahvuspargi sissepääs.
Rahvuspargi pindala on 81 540 hektarit. Kõrgus merepinnast on 900 kuni 1082 m.
Isola rahvuspargis on metsik lõhenenud mägimaastik sügavate kuristikega, kummalise kujuga kaljudega ning väljauhutud koobastega.
Näha saab endeemseid taimeliike (paksjalg ja oja-raveenepalm), leemureid (kata, tuttsifaka), fossat, lühisababoad Acrantophis madagascariensis.
Saber Strike

Saber Strike on USA sõjaväe 7. armee 2010. aastast igal aastal korraldatav sõjaväeõppus, mis toimub roteerudes Eestis, Lätis, Leedus ja Poolas. Õppuse üks eesmärke on harjutada USA ja NATO vägede koostööd.
Lambatatik

Levila ja kasvukohad

Lambatatik kasvab männinoorendikes ja nõmmedel. Väga sageli kasvab läbisegi võitatikuga.
Lambatatik on väga sage ja kasvab massiliselt septembrist oktoobrini.
Galvestoni saar

Galveston on saar Kariibi meres Texase osariigi (USA) ranniku lähedal. Saar on 43 km pikk ja kuni 5 km lai, paiknedes paralleelselt rannikuga, umbes 80 km kaugusel Houstoni linnast. Enamiku saarest hõlmab Galvestoni linn.
Galveston sai tugevasti kannatada orkaani Ike tagajärjel 2008. aasta septembris.
Männi tänav (Pärnu)

Männi tänav on tänav Pärnus Rääma linnaosas.
Tänav saab alguse Pärnu jõe äärest Rääma tänavalt ja suundub kirdesse. Männi tänav ristub Mäe, Oja, Tamme ja Rohu tänavaga ning lõppeb Lille tänavaga ristudes.
Tänav on umbes 800 meetrit pikk.
Tänav sai nime 1936.
Männi tänaval asub Pärnu Metodisti Kirik.
Hans Harthan

Hans Harthan (23. veebruar 1855 Horb bei Fürth am Berg, Baieri kuningriik – 14. märts 1936 Austin, Texas) oli saksa organist, koorijuht, pianist ja helilooja.
Ta õppis Franz Lachneri ja Josef Rheinbergeri juures Münchenis.
Harthan oli aastatel 1883–1885 Odessas luterliku koguduse organist, 1885–1893 Tartu ülikooli muusikaõpetaja ja 1894–1896 Singakademie Dresdeni direktor.
Kirjutanud peamiselt laule, koorimuusikat, klaveripalu, nt neli laulu segakoorile op. 26 on trükitud Tartus.
Riigipüha

Riigipüha (ka riiklik püha) on seadusega kehtestatud üleriigiline püha, mis kordub igal aastal, on tavaliselt tööst vaba ning mil on kombeks (või kohustuslik) heisata majadele riigilipud.
Prantsusmaa Journée de solidarité envers les personnes âgées (Solidaarsuspäev eakatega) on üks väheseid erandeid. See riigipüha on tööpäev, ehkki Prantsuse Riiginõukogu on kinnitanud, et päev on sellegipoolest püha.
Sõltumatud riigid ja autonoomsed territooriumid tähistavad riigipühasid seoses nende ajalooga. Nii tähistatakse Austraalias näiteks Austraalia päeva.
Riigipühade arv sõltub riigist. Kõige rohkem on aastas riigipühi Hiina Rahvavavabariigis, Hongkongis ja Egiptuses. Üldiselt tähistatakse riigipühasid pidustustega ning need on tähtsate ajaloosündmuste aastapäevad või usupühad nagu jõulud. Riigipühad võivad olla seotud kindla kuupäevaga, kindla kuu kindla nädalapäevaga või teiste kalendrisüsteemidega nagu kuukalender.
Alamleitnant

Alamleitnant (vene keeles Унтер-лейтенант < saksa keeles Unterleutenant) on mitme riigi sõjaväeline auaste.

Eesti Vabariik

Eesti Vabadussõjas ja pärast seda oli alamleitnant Eesti Rahvaväes leitnandist madalam ja lipnikust kõrgem auaste. Tänapäeva Eesti Kaitseväes vastab see nooremleitnandi auastmele.

Venemaa keisririik

Auaste kehtis Venemaa mereväes aastani 1732, maaväes 1764. aastani. Teenistusastmete tabelis asus XII astmel.
Marek Jürgenson

Marek Jürgenson (sündinud 9. septembril 1977 Tartus) on Eesti poliitik, ta kuulub Keskerakonna ridadesse. Ta on 4. aprillist 2019 XIV Riigikogu liige.
Ta lõpetas aastal 1995 Tartu 16. Keskkooli. Aastal 2000 lõpetas ta Tartu Ülikooli ettevõttemajanduse erialal.
Ta töötas aastatel 2000–2001 AS-is Vastse-Kuuste Lihatööstus personalijuhina ja aastatel 2003–2005 juhataja asetäitjana, lisaks töötas ta aastatel 2001–2002 AS-is Eesti Ühispank tootejuhina ja aastatel 2002–2003 reklaamiagentuuris Tiigerhay projektijuhina. Aastal 2005 töötas ta Tallinna Linnavolikogu kantselei rahandus- ja majandusnõunikuna. Aastatel 2005–2009 oli ta Tallinna Kesklinna linnaosa vanem. Aastatel 2009–2010 oli ta Tallinna linnapea nõunik, aastatel 2010–2011 Tallinna Ettevõtlusameti juhataja. Aastatel 2005–2011 oli ta Haabersti linnaosa vanem.
Ta kuulub aastast 2003 Keskerakonna liige. Ta valiti aastatel 2013 ja 2017 Tallinna linnavolikogu liikmeks.
Ta valiti 2019. aasta Riigikogu valimistel Riigikogu liikmeks.

Isiklikku

Ta on abielus ning on kahe poja ja ühe tütre isa. Tema hobid on mäesuusatamine, jalgrattasõit, matkamine ja kokandus.
Prizren

Ajalugu

Ptolemaios mainis enda kaardikogumikus "Geographia" rooma leegionäride rajatud asundust Theranda juba 2. sajandil.

Etümoloogia

5. sajandil mainib Prokopios sama kohta kui Petrizênit. Võimalik on tuletis vanaserbiakeelsest sõnast Призрѣти, mis tähendab kaugelt märgatavat kindlust.

Keskaeg

Konstantin Jireček järeldas Dimítrios Komatinosele (13. sajandi Ohridi peapiiskop) toetudes, et linn oli kirdepoolseim albaanlaste asundus enne lõunaslaavlaste ekspansiooni.
Numlahti

Numlahti (rootsi keeles Numlax) on küla Soomes Lõuna-Soome läänis Uusimaa maakonnas Nurmijärvi vallas, 5 km kaugusel Klaukkala, vahetult Perttula küla kõrval. 
Küla tuntakse eelkõige Numlahti mõisa järgi, mille häärber valmis aastal 1594 ning on vanim mõisahäärber Nurmijärvi vallas.
Anti Marguste

Anti Marguste (5. august 1931 Eavere – 12. jaanuar 2016) oli eesti helilooja ja muusikapedagoog.
Anti Marguste lõpetas 1953 Tallinna Polütehnilise Instituudi majandusteaduskonna ning 1960 kompositsiooni erialal Tallinna Konservatooriumi Mart Saare ja Anatoli Garšneki klassis.
Ta on olnud Eesti Heliloojate Liidu liige alates 1960. aastast.
Aastatel 1959–1962 töötas ta ajalehe Sirp ja Vasar muusikaosakonna juhatajana.
Aastast 1962 õpetas helilooja Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis muusikateoreetilisi aineid.

Looming

Anti Marguste helilooming põhineb suures osas regilaulul. Rahvamuusika lakoonilistest kujunditest on ta tuletanud uudseid arendusvõtteid ja tundevarjundeid. Sage on eemaldumine selgesti tunnetatavast helistikust tunglevasse kromaatikasse.
Tämbrikontrastide huvides kasutas ta ebatavalisi instrumentaalkoosseise.
Tema arvukate teoste hulka kuulub nii suur- kui ka väikevorme, nii sümfooniaid kui ka koorilaule.
Marguste teoseid on juhatanud dirigendid Roman Matsov, Eri Klas, Neeme Järvi, Paul Mägi jt. Mitmed tema koorilaulud on kõlanud ka üldlaulupidudel ning lisaks Eestile on neid esitatud Tšehhis, Soomes, Saksamaal, Itaalias ja mujal.
Roela linnamägi

Kirjeldus

Tegemist on kaheosalise muinaslinnusega, mis koosneb ulatuslikust lõunaplatoost ning on põhjaplatoost kolm korda väiksema pindalaga. Vallide ja kraavide paiknemise järgi tundub, et linnuse lõunapoolne osa on olnud kaitstud mõlemast otsast, põhjapoolne ainult ühest otsast. Linnamägi on rajatud läänepoolse haru keskele, mille laius on 12 m. Idas piirneb linnuseala sälkoruga, mille nõlvade kõrgus on keskmiselt 20 m, läänepoolse nõlva kõrgus aga 25 m. Lõunapoolses otsas on linnamäe platoo ülejäänud vallseljakust eraldatud valliga. Valli kõrgus on 0,6 m, laius 2 m ja pikkus 12 m. Põhjapoolse otsa vall on rajatud kruusast. Lõuna pool järgneb kolmas vall, siseküljel kõrgusega 0,6 m ja välisküljel 1,7 m.
FIFA konföderatsioonide karikaturniir

Ajalugu ja detailid

Algul korraldas ja võõrustas turniiri Saudi Araabia ja seda nimetati Kuningas Fahdi karikaturniiriks (King Fahd Cup; Confederations Winners Cup – Konföderatsioonide võitjate karikaturniir või Intercontinental Championship – Kontinentidevaheline meistrivõistlus), osalesid Saudi Araabia rahvuskoondis ja mõned kontinentaalsed meistrid. 1997 võttis FIFA turniiri korraldamise üle, muutis nimeks "FIFA Confederations Cup" ja korraldas võistlust iga kahe aasta järel.
Alates 2005 on seda korraldatud iga nelja aasta järel, aasta enne maailmameistrivõistlusi samas riigis, mis võõrustab tulevast MMi (2001. aasta võõrustas Lõuna-Korea ja Jaapan, enne kui nelja aasta muster oli loodud). MM-i peaproovina peetav võistlus kasutab MM-il kasutavatest staadionitest umbes pooli ja annab võõrustaja riigile (kes kvalifitseerub turniirile automaatselt) esimesed suurte mängude kogemused kahe aasta jooksul, mil nad on mänginud ainult sõprusmänge. Samas oli osalemine tehtud valikuliseks Lõuna-Ameerika ja Euroopa meistritele.
Tavaliselt kvalifitseeruvad võistlustele võõrustaja, MM-i võitja ja kuus kontinentide võitjat. Juhul kui üks meeskond vastab rohkem kui ühele kriteeriumile (nagu näiteks 2011. aasta turniiril, kus Prantsusmaa kvalifitseerus nii maailmameistri kui ka Euroopa meistrina), kutsutakse mõni muu riik osalema, tihti on selleks teise koha meeskond võistlustelt, mille ekstra-kvalifitseerunud meeskond võitis.
Neljal juhul on meeskonnad otsustanud turniiril mitte osaleda. Saksamaa tegi seda kaks korda, esimest korda loobusid 1997. aasta konföderatsioonide karikaturniirist, kuhu nad kvalifitseerusid UEFA Euro 1996 võiduga, ja uuesti 2003. aasta konföderatsioonide karikaturniirist, kuhu nad kvalifitseerusid 2002. aasta maailmameistrivõistluste teise kohaga. 1997 asendas Saksamaad 1996. aasta teine koht Tšehhi, ning 2003 asendas neid Türgi, kes lõpetas 2002. aastal kolmanda kohaga.
1998. aasta MM-i võitja Prantsusmaa loobus 1999. aasta konföderatsioonide karikaturniirist ja neid asendas Brasiilia, kes oli 1998. aasta MM-i teine koht (ja ka 1997. aasta Copa América meistrid). Itaalia, kes lõpetas UEFA Euro 2000 teise kohaga, loobus oma kohast 2003. aasta FIFA konföderatsioonide karikaturniiril.
Varem eksisteeris turniir, mis kutsus endisi MM-i võitjaid, Mundialito, või Copa de Oro, mis tähistas esimese MM-i viiekümnendat aastapäeva. Artemio Franchi Trofee, mille peale mängisid 1985. ja 1993. aastal Copa América ja UEFA Euroopa jalgpalli meistrivõistluste võitjad on teine näide varasematest võistlustest jalgpalli konföderatsioonide vahel. Mõlemad arvestatakse mitteametlikeks konföderatsioonide karikaturniiri eelkäijaks, kuid FIFA tunnistab konföderatsioonide karikaturniiri võitjaid ainult alates 1992. aasta turniirist.
2013. aasta FIFA konföderatsioonide karikaturniiri võitis Brasiilia, kes alistas finaalis Hispaania 3:0, ja teenis rekordilise neljanda tiitli. 2017. aastal ei saanud nad oma tiitlit kaitsta, kuna nad lülitati Paraguay poolt 2015. aasta Copa América veerandfinaalis penaltiseeriaga välja.
Patrick Süskind

Patrick Süskind (sündinud 26. märtsil 1949 Ambachis) on saksa kirjanik.

Elukäik

Pärit kirjanduslikust keskklassist. Tema isa, Wilhelm Emanuel Süskind, oli samuti kirjanik ja publitsist ning kauaaegne Süddeutsche Zeitungi kaastööline. 
Süskind õppis Müncheni ja Aix-en-Provence'i ülikoolis 1968–1974 kesk- ja uusaja ajalugu. Teinud juhutöid (näiteks vabakutseline partner lauatennise treeningutel), samal ajal tegi katset ka lühemate avaldamate proosapalade ja pikemate filmimata stsenaariumidega. Süskind vältis igasugust lävimist pressiga, püüdes oma eraelu täielikult avalikkuse ees varjata. Äärmiselt publikupelglik autor elas vaheldumisi Münchenis ja Pariisis "üha väiksemaks muutuvais tubades, kust lahkumine muutub üha raskemaks."

Looming

Süskindi tuntus põhineb peamiselt kahel teosel: ühevaatuselisel monodraamal "Kontrabass" (1980) ja romaanil "Parfüüm: Ühe mõrvari lugu" (1985).
"Kontrabass" esietendus 1981 Münchenis, seda on mängitud nii saksakeelses teatriruumis kui ka esinduslikes Londoni ja New Yorgi teatrites, samuti Tallinnas. Vaimuka monoloogi vormis kirjutatud tragikoomiline lugu räägib orkestrandist, kes kõneleb tähtsale ooperietendusele mineku eel oma suhetest pilliga ning paljastab seejärel oma elu varjukülgi. See monodraama oli 1984/85 hooajal 522 etendusega ja 25 lavastusega kõige enam mängitud tükk saksakeelses teatriruumis.
Romaani "Parfüüm" edu nii lugejate kui retsensentide seas on võrreldud Erich Maria Remarque'i menuteose "Läänerindel muutusteta" läbimurdega. Teos on tõlgitud ligi 40 erinevasse keelde, kogutiraažiga üle 7 miljoni eksemplari. Romaani tegevus toimub 18. sajandi Prantsusmaal. Peategelane, sõna otseses mõttes rentslis sündinud Jean-Baptiste Grenouille on lõhnade geenius, kelle enda keha on sünnipäraselt igasugusest lõhnast ilma jäetud. Soov luua "absoluutne" lõhn, mille abil temast, ühiskonna heidikust, saaks inimkonna lemmik, viib pärast tavatuid läbielamiseni 25 imekauni süütu neiu tapmiseni, kelle kehade lõhna ta endaleiutatud meetodiga püüab "igavikustada". Sel moel saadud "täiuslik parfüüm", mis tekitab rahvamassides lausa transilähedase seisundi ning sunnib ohvrite omakseid mõrtsukat kättemaksu asemel rõõmuga embama, saab aga tema loojale saatuslikuks. Fantaasiarikkus, keelenaljad, varjatud kirjanduslikud tsitaadid, kujundirikkus ja vaimukad detailsed kirjeldused mahendavad loo eemaletõukavat faabulat. Romaani eest sai Süskind 1987. aastal Gutenbergi auhinna.
Oma hilisemate teostega pole Süskindil õnnestunud eelmainitute edu korrata. 1987. aastal ilmunud jutustus "Tuvi" - lugu inimestevihkajast erakust, kelle koridori lennanud tuvi toob kaasa katastroofi mehe fanaatiliselt korrastatud maailmas.
Tema seni viimane teadaolev teos "Härra Sommeri lugu" (1991) on muinasjutuline ja nostalgiline jutustus kirjaniku lapsepõlvest, mis põimub looga kummalisest härra Sommerist.
Süskind on koos Helmut Dietliga kirjutanud teleseriaalide stsenaariume: "Monaco Franze" (1984), "Kir Royal" (1986) ja filmile "Rossini" (1987).
Sali saar

Sal (portugali sõnast 'sool') on Cabo Verdele kuuluv saar Atlandi ookeanis, kõige kirdepoolsem Roheneemesaartest. Minevikus oli saarel soolakaevandus. Saare pindala on 216 km² ja kõrgus 405 meetrit.
Sali suurim asula on saare keskel paiknev Espargos, kus on ka saare lennujaam. Kui juurde arvata linnalähipiirkonnad, elab seal enam kui pool saare enam kui 14 tuhandest elanikust.
Salis on aastas 350 päikesepaistelist päeva. Seetõttu on Sal turismikeskus, mida külastab üle poole Cabo Verde turistidest. Tuul puhub peamiselt loodest.

Ajalugu

Sal on Roheneemesaartest vanim, umbes 50 miljonit aastat. Ta on vulkaanilise päritoluga, ent saare tekitanud vulkaan pole enam aktiivne.
Sali avastas 3. detsembril 1460 Henrique Meresõitja kapten António da Noli ja nimetas Planaks ehk tasaseks saareks. Varsti avastati saarel soolalademed. Soola eksporditi peamiselt Aafrika kolooniatesse ja Ladina-Ameerikasse. Soola toodeti sajandeid, ent 19. sajandil tootmine järjest vähenes ja lõpetati 1930. aastal, kui saarele rajati tuunide töötlemise tehas.
Otto von Böhtlingk

Otto Nicolaus von Böhtlingk (vene keeles Оттон Николаевич Бётлингк; 11. juuni (vkj 30. mai) 1815 Peterburi – 1. aprill 1904 Leipzig, Saksimaa kuningriik) oli saksa ja Venemaa indoloog (sanskritoloog ) ja turkoloog, Keiserliku Peterburi Teaduste Akadeemia akadeemik.
Tema elutööks oli niinimetatud Suure Peterburi sõnaraamatu ("Grosses Petersburger Woerterbuch" koostamine (koostöös Rudolph von Rothiga). See oli aastatel 1855–1875 Peterburi teaduste akadeemia finantseerimisel välja antud 7-köiteline sanskriti-saksa sõnaraamat. Selle suurteose valmimise järel alustas ta kohe Väikese Peterburi sõnaraamatu koostamist (samuti 7-köiteline, ilmus 1879–1889).
Aastatel 1848–1851 ilmus Peterburis Böhtlingki jakuudi keelt käsitlev monograafia "Über die Sprache der Jakuten. Grammatik", kus rakendati esmakordselt turgi keelte uurimisel võrdlev-ajaloolist meetodit.

Haridustee ja töökäik

Böhtlingk lõpetas 1829. aastal Peterburis St. Petri-Schule. Ta õppis aastatel 1833–1835 Keiserlikus Peterburi Ülikoolis idamaa keeli, sealhulgas araabia, pärsia ja türgi keelt, 1835. aastal jätkas ta õpinguid Saksamaal: Berliini ülikoolis õppis ta sanskriti keelt Franz Boppi juures, seejärel õppis Bonni ülikoolis August Wilhelm Schlegeli juures.
1838. aastal kaitses ta Hesseni ülikoolis väitekirja vanaindia keeleteadlase Pāṇini grammatika kohta. 1842. aastal naasis ta Venemaale ja sai Peterburi teaduste akadeemia adjunktiks sanskriti keele alal, hiljem akadeemikuks. 1868. aastal asus ta elama Saksamaale, esialgu Jenasse, seejärel Leipzigisse.

"Jakuutide keelest"

1845. aastal uurimisretkelt Põhja-Siberisse ja Kaug-Itta naasnud Alexander Middendorff andis jakuudi keele ja folkloori kohta ekspeditsioonil kogutud materjalid edasiseks uurimiseks ja töötlemiseks üle Peterburi teaduste akadeemias Böhtlingkile. Turgi keeli uurinud Böhtlingkis äratas jakuudi keel suurt huvi. Ta uuris läbi kogu kirjanduse, mis tollal oli jakuudi keele kohta olemas, samuti Middendorffi märkmed ning tutvus erru lastud jakuudi ametniku Afanassi Uvarovskiga. Viimase juhendamisel õppis ta 7 kuu jooksul selgeks jakuudi keele. Böhtlingk palus Uvarovskit kirja panna omapoolsed meenutused Jakuutiast ja mõned folkloori näited. Uvarovski täitis selle palve.
Aastatel 1848–1851 ilmus Peterburis Böhtlingki jakuudi keelt käsitlev monograafia "Über die Sprache der Jakuten. Grammatik", milles Böhtlingk andis jakuudi keele grammatika teadusliku kirjelduse ja töötas välja tähestiku.
Sinimütsik

Levila

Eestis on teda seenekogudesse korjatud viiest kohast. Teda on leitud hariliku pärna ja hariliku vahtra samblase koore pealt, samuti paju ja sanglepa pealt. On Eestis üsna tavaline.
Euroopas esineb Rootsis, Norras, Taanis, Suurbritannias, Iirimaal, Luksemburgis, Saksamaal, Hispaanias, Austrias, Sloveenias, Prantsusmaal jm.

Kirjeldus

Sinimütsiku seenekübar on kooniline ja kumer ning selle läbimõõt jääb vahemikku 2–12 mm. Kübar on keskelt veidi lameda kujuga. Värvuselt võib olla sinine või hall. Vananedes muutub pruuniks. Kübara all tavaliselt 8–14 eoslehekest. Värvuselt hallid või sinakashallid.
Sinimütsikul on tavaliselt 8–14 suhteliselt laia eoslehekest, mis on külgedelt halli värvi ning serva pealt kahvatumad ja heledamad. 
Seenejalg on 5–25 mm pikk ja kuni ühemillimeetrise läbimõõduga. Värvus varieerub hallist sinakashalliks. Vananedes muutub samuti pruuniks. Jala alus on tihedalt kaetud pikkade valgete karvadega. Sel mütsiku liigil ei ole iseloomulikku lõhna.
Sinimütsiku eosed on ümarad ning nende pikkus ja laius varieerub vahemikus 7,5–10 mikromeetrit, tsüstiidid kaetud harunevate peenikeste jätketega. 

Sinimütsik kasvab tihti sama tüve peal koos korbamütsikuga (Mycena meliigena). Kahe liigi noori isendeid on lihtne eristada, kuid kui nad vananedes pruunikaks lähevad, on neil oluliselt raskem vahet teha.
Eliina

Eliina on naisenimi.
2019. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 1055. naisenimi. 1. jaanuari 2019 seisuga oli Eestis eesnimi Eliina 55 naisel.
Ärina mõis

Ärina mõis (saksa keeles Errinal) oli Koonu mõisa kõrvalmõis  Väike-Maarja kihelkonnas Virumaal. Nüüdisajal jääb mõis Lääne-Viru maakonda Väike-Maarja valda.
Neeruti mõis (Otepää)

Neeruti mõis (saksa keeles Megel, varem Metztaken ja Nierothshof) oli rüütlimõis Otepää kihelkonnas Tartumaal.

Ajalugu

Mõis rajati 15. sajandi II poolel.