google/wiki40b huggingface dataset:
Lehter-kukeseen

Kasvukoht

Kasvab juulist novembrini okas- ja segametsades. Tihti esineb massiliselt koos.

Kirjeldus

Lehter-kukeseene kübar on 2–6 cm läbimõõduga, lehterjas, noorelt allakeerdunud servaga, hiljem laiuv ja ebakorrapäraselt hõlmine, nahkjas, radiaalsooneline, peenelt kiulis-soomuseline, hallpruun kuni tumepruun.
Kübara allkülg on hall või võidunudkollane ja meenutab eoslehekesi. Voldid on kas helehallid või sinakashallid, harunevad, jalale laskuvad.
Jalg on 3–5 cm kõrge, 0,5–1 cm läbimõõdus, silindriline, seest õõnes, vetruv-sitke, kahvatukollane kuni tumekollane.

Kasutamine

Hea söögiseen. See on hinnatud söögiseen Soomes (soome suppilovahvero) ning tasapisi kogub populaarsust ka Eestis.
Delfi

Linna nimi ja legendid.

Varasemast ajast on teada nimed Pytho ja Python (hiljem olid need kasutusel Delfi sünonüümidena). Nime Pytho kasutati nii linna kohta kui ka piirkonna kohta, kus linn asus. Vana-Kreekas seostati seda nime sõnaga pythō 'mädanen': legendi järgi on nimi tuletatud mao mädanemisest. Nime Python seostatakse maoga (python), võib-olla seoses kalju kujuga. Legend sellest, kuidas Apollon hilisema Delfi kohas tappis lohe Pythoni, on arvatavasti hilisem.
Pärast lohe tapmist otsustas Apollon legendi järgi rajada sellesse kohta pühamu. Ta nägi kaugel Kreeta kaubalaeva. Kohe hüppas ta hiigeldelfiini kujul merre ning meelitas laeva Krissa sadamasse. Kui kreetalased olid maale läinud ning ehitasid Apollon Delphiniose altarit, ilmus Apollon neile jumalikult kauni noorukina ning kuulutas neile, et nad ei lähe enam kunagi kodumaale tagasi, vaid nendest saavad tema preestrid. Ekstaasis järgnesid kreetalased Apollonile tema pühamusse ning asutasid Delfi linna.
Väljaspool linnamüüri, kõige kõrgemas kohas, oli oraakel koos templirajatistega. Pythoks nimetati peamiselt seda osa linnast. Kastaalia allikas niisutas selle kõrgendiku jalamit, millel Pytho asus. Oraakel ise asus koopas, mida hüüti Pythion. Koopa avastas karjane, kes sattus sealt väljuvast aurust ekstaasi. Teise versiooni järgi avastasid selle kitsed, kes kogesid auru mõju sellest üle hüpates. Kaljulõhe kohale, mis asus templi sees, paigutati püha kolmjalg, millel istus preestritar püütia. Ta pidi uimastavate aurude mõjul ekstaasi sattuma, et tuua kuuldavale oma ennustused.
Delfi nime aioolia kuju on Belphoi, mis esineb peamiselt raidkirjadel. Raidkirjadel esinevad ka nimed Derphoi ja Dolphoi. Kohalik kuju on Dalphoi, mis esineb müntidel kuni 4. sajandi keskpaigani eKr. Alates Vana-Kreeka klassikalisest ajajärgust on kõige tavalisem nimi Delphoi.
Legendi järgi tuleb nimi kas Apolloni poja Delphose nimest või delfiinist (delphis), kelle kuju Apollon Delfi asutamisel võttis.
Ille Palm

Ille Palm (sündinud 10. juulil 1937 Tartus) on Eesti klimatoloog ja meteoroloog.

Elulugu

Ille Palm on August Palmi tütar.
Lõpetas 1955 Tartu 2. Keskkooli, 1960 TÜ geograafiaosakonna, 1969 aspirantuuri, geograafiakandidaat (1974, TÜ), väitekiri "Inimese biokliima mõnede meteoroloogiliste karakteristikute režiim Eestis". Oli 1961–66 Eesti NSV Hüdrometeoroloogiateenistuse Tartu ja Tallinna aviometeoroloogiajaama vaatleja-sünoptik, 1966–70 TÜ geograafia ja füüsilise geograafia kateedri vanemlaborant ja nooremteadur, 1970–90 noorem- ja vanemteadur, 1991–92 vaneminsener, 1992–96 TÜ geograafia instituudi vanemlaborant. Õpetanud sünoptilist meteoroloogiat ja aeroloogiat.

Teadustöö

Uurinud klimatoloogiat, sh inimese bioklimatoloogiat ja agrometeoroloogiat, samuti meteoroloogia õpetamise ning -teaduse ajalugu. Ligi 30 teadustrükist.
Eurosport 2

Eurosport 2 algus

Eurosport 2 käivitati 10. jaanuaril 2005. Praegu on selle kanali vaatajaid 50 miljonit kodus ning edastatakse 47 riigis.

Eurosport 2 HD

Eurosport 2 edastab kanalit ka HD kvaliteedis. Kanal on samuti kättesaadav 47 riigis.
Piusa Ürgoru Puhkekompleks

Ajalugu

Piusa Ürgoru Puhkekompleks asub kunagises Väiko-Härma veski asukohas. Väiko-Härma veski asutas 1930. aastate paiku Aleksander Laanberg (hiljem eestistatult Laanemäe), kes omandas ehituskrundi jõe paremal kaldal. Vasakpoolse kalda omaniku Voldemar Videriga sõlmis ta "perve kasutamise" lepingu, makstes selle eest 20 puuda rukkeid aastas.
Veskis oli 2 kivipaari. Ühe kivipaariga suudeti tunnis jahvatada 300–400 kg kuivi teri. Peale jahvatuse tehti veel järgmisi teenustöid: laastulöömine, tänu sellele olid ümbruskonna hoonetel katused korda seatud; kreissael oli võimalik valmistada sindleid ja aialippe; höövelmasinat tarvitati ümbruskonna väiksemateks puutöödeks.
Veskijärves leidus haugi, ahvenat, lutsu, särge, hõrnast ja vähki.
Aastast 1963 läks veski "Võidu" sovhoosi valdusse; möldriks oli kohapeal Kusta Klaas, kes vana asjatundjana seadis kohale tulles veski hästi korda. Veski töötas kuni 1972. aastani. 1946. aastal ehitati veski juurde uus elumaja (praegune puhkemaja), kus perekond Laanemäe elas kuni 1961. aastani. Sellest ajast seisis elumaja tühjana.

Tänapäev 

Pärast mitmeid pärandamisi ja kinkimisi jõudis talu lõpuks Voldemar Laanemäe poja Koidi kätte. Praegune puhkemaja hoone renoveeriti 1999. aastal. Külastajaid hakati selles hoones vastu võtma alates 2000. aastast.
Puhkemajas on 4 magamistuba kokku 9 voodikohaga. Majas ja selle ümbruses on Wi-Fi-võrk. Vanasse sepikotta ehitatud saun asub otse jõe kaldal. Ööbida on võimalik ka renoveeritud aidas, kus on 6 voodikohta. Suitsusaun asub eemal majutushoonetest ning moodustab omaette väikese kompleksi koos lõkkeplatsi ja telkimiskohtadega. Suitsusaun on käsitsiraiutud palkidest murukatusega hoone. Majutuseks on kompleksis ka palkidest kämpinguid.
Puhkemaja lähedalt viib mööda 15 km pikkune Piusa Ürgoru matkarada. Ümberkaudsed metsad on marja- ja seenerikkad.
Teet Helm

Teet Helm (sündinud 8. detsembril 1949) on eesti omavalitsustegelane.
1970–1990. aastatel on ta töötanud Räpina metsamajandis ja EPT Põlva Rajoonikoondises ning olnud Räpina Tuletõrjeühingu esimees.
Aastatel 1995–1997 oli ta Räpina linnavolikogu esimees.
11.02.2002–21.03.2003 oli ta asendusliikmena IX Riigikogu liige, kuuludes maaelu komisjoni ja Reformierakonna fraktsiooni.
Aastatel 2005–2016 oli ta Räpina vallavanem. 2016. aastast on ta Võnnu vallavanem.
Ta on Eesti Reformierakonna liige.
Artur Aola

Artur Aola (1912 Vändra - 28. jaanuar 1986 Pärnu) oli eesti akordionipedagoog.
Kümneaastaselt hakkas mängima Vändra puhkpilliorkestris. Aastast 1945 asus akordioniõpetajana tööle vastavatud Pärnu Lastemuusikakooli, kuhu jäi ametisse 27 aastaks. Teadmistejanulise ja andeka iseõppijana tegi endale selgeks akordionimängu peensused ja lõi oma õpetamissüsteemi.
Artur Aola on paljuski kujundanud tänase Eesti akordionimängu taseme.
Maetud Pärnu Alevi kalmistule.
Semjon Kurkotkin

Semjon Konstantinovitš Kurkotkin (13. veebruar 1917 – 16. september 1990) oli NSV Liidu sõjaväelane, auastmelt Nõukogude Liidu marssal.

Biograafia

Semjon Kurkotkin sündis Venemaa Keisririigis Moskva kubermangus talupoegade peres.
1936. aastal lõpetas pedagoogilise tehnikumi. 1. septembril 1937 astus vabatahtlikult Punaarmesse ning lõpetas sõjakooli 1939. aastal, misjärel saadeti edasi õppima politrukiks ning lõpetas vastavad kursused 1941. aastal.
Pärast sõda juunist 1945 kuni oktoobrini 1946 juhtis tankirügementi ning õppis sõjaakadeemias. 1951. aastal lõpetas Kurkotkin kooli ning määrati tankidiviisi ülema asetäitjaks. Detsembrist 1952 oli tankidiviisi komandör. 1958. aastal lõpetas ta NSV Liidu Relvajõudude Kindralstaabi Sõjaväeakadeemia.
Alates 1959. aasta veebruarist kuni surmani 1990. aasta septembris teenis erinevatel ametikohtadel armees või töötas NSV Liidu Kaitseministeeriumis.
Kurkotkin oli kommunistliku partei liige alates 1940. aastast, NLKP Keskkomitee liikmekandidaat 1971. aastast ning viimase täisliige aastatel 1976–1989, ka oli ta NSV Liidu Ülemnõukogu Presiidiumi esimehe asetäitja aastatel 1970–1989.
Kurkotkin elas Moskvas kuni oma surmani 1990. aastal. Ta on maetud Novodevitšje kalmistule.
Krjukivi sild

Krjukivi sild (ukraina keeles Крюківський міст) on kahekorruseline raudtee- ja autosild üle Dnepri jõe Krementšukis; ühendab jõe paremkaldale jäävat Krjukivi linnaosa jõe vasakkaldale jääva linnaosaga.

Silla rajamine

Lõunaraudtee ehitusel tekkis 1870. aastal vajadus ühendada kaks raudteeharu: Harkiv–Krementšuk ja Jelõssavetgrad–Krjukiv. Selleks lasti Kiievis raudteesilla ehitamisega endale nime teinud insenerpolkovnik Amand Struvel projekteerida ja ehitada sild üle Dnepri Krementšukis.
Üheteeline raudteesild anti käiku 1872. aastal. 11-avaline metallsild oli sarnane Kiievi sillaga – paralleelvöödega sõrestiksild. Jõesambad rajati kessoonidele. Silla üldpikkus oli 962 m. 
Rööbastee paigaldati otse sillafermide põikitaladele. Et ka loomtransport saaks silda kasutada, ehitati laudadest põrand.

Silla taastamine ja rekonstrueerimine

Teises maailmasõjas sai sild rängalt kannatada. Kuni silla taastamiseni toimis raudteevedu üle ajutiste sildade. Silla taastamisel (1945–1949) otsustati ära kasutada olemasolevad sillasambad. Nendele kandma projekteeriti kahekorruseline sild – alumine tasand üheteelise raudtee tarbeks ja ülemine tasand linnatranspordile. Projekt nägi ette, et keskmine ava on ülestõstetav ja sild sai Struve-aegsest lahendusest pikem – koos pealesõitudega 1350 m. Sõidutee laius 7 m. 
Taastustööd algasid 1946. aastal jõesängi puhastamisega purustatud silla jäänustest (lõigati vanarauaks). Metallfermid valmistas kõrglegeeritud terasest Dnipropetrovski metallkonstruktsioonide tehas. Tõstetava sildeava tõstemehhanismid telliti Tšehhoslovakkiast. 
Sild sai valmis 21. detsembril 1949, riigijuht Jossif Stalini 70 aasta juubeliks. 
1988. aastal tehti sillale kapitaalremont.
Veenuse koloniseerimine

Veenuse koloniseerimine on teoreetiline protsess, mille käigus loob inimkond planeet Veenusele püsivad elupaigad. 
Kuna atmosfäärirõhk ja temperatuur on Veenuse pinnal väga kõrged (vastavalt 92 baari ja 464°C), siis oleks praktiline rajada baasid hoopis aerostaatidena atmosfääri. Umbes 50 km kõrgusel Veenuse atmosfääris on õhurõhk 1 baar nagu Maa pinnalgi ning temperatuur jääb vahemikku 0–50 °C, samuti pakub sealne atmosfäär kaitset kosmilise kiirguse ja meteoriitide eest. Seega atmosfääri tingimuste mõttes on see Päikesesüsteemi Maaga kõige sarnasem koht. Inimesed saaksid sealsetes välitingimustes viibida ilma survestatud skafandrit kandmata, siiski oleks vaja hapnikumaski ning kaitseülikonda väävelhappepiiskade eest.
50 km kõrgusel Veenuse atmosfääris on gravitatsiooni tugevus 90% Maa pinnal valitsevast gravitatsioonist.
Veenuse atmosfäär koosneb peamiselt süsihappegaasist (96,5%) ja lämmastikust (3,5%), seega saaks inimestele hingamiskõlbulikku õhku toota kohapeal leiduvast toorainest. Süsihappegaasist saaks toota hapnikku ja lämmastik on juba puhtal kujul olemas. Inimeste poolt Maal sisse hingatav lämmastiku ja hapniku segu oleks 50 km kõrgusel Veenuse atmosfääris tõstejõudu tekitav gaas. Seega saaks kogu õhuga täidetud aerostaati kasutada elamispinnana. Kuna atmosfääri ja aerostaati gaasi rõhk oleksid enam-vähem ühesugused, siis aerostaati purunemise korral eemalduks gaas aeglaselt ning see annaks aega parandustööde läbi viimiseks.
Üks Veenuse päikesepäev kestab 116,8 Maa päeva, kuid atmosfääris puhuvate kiirete tuulte tõttu, mis hõljukbaase liigutaks, kestaks päev sellises baasis kõigest 50 tundi ja öö sama kaua. Kuigi see on umbes poole pikem ööpäevatsükkel kui Maal, on see siiski inimese jaoks palju sobivam kui Veenuse pinnal valitsev ööpäevatsükkel.
Marika Mänd

Marika Mänd (sündinud 11. detsembril 1954) on eesti zooloog ja loomaökoloog.

Elukäik

Aastatel 1978–1992 töötas ta Eesti Teaduste Akadeemia Zooloogia ja Botaanika Instituudis vanemlaborandi, inseneri ja nooremteadurina, 1992–2001 Eesti Põllumajandusülikooli nooremteadurina ja teadurina. Sai 2000. aastal filosoofiadoktori kraadi väitekirjaga põllumajandusmaastiku kimalastest. Aastail 2001–2004 oli Eesti Põllumajandusülikooli vanemteadur, 2005–2008 Eesti Maaülikooli põllumajandus- ja keskkonnainstituudi vanemteadur ja dotsent. Alates 2008 töötab Eesti Maaülikooli põllumajandus- ja keskkonnainstituudis rakendusentomoloogia korralise professorina ja taimekaitse osakonna juhatajana. 
Ta on avaldanud üle 50 artikli rahvusvahelise levikuga eelretsenseeritavates teadusajakirjades ja suurel hulgal muid teadus- ja populaarteaduslikke artikleid nii rahvusvahelistes kui ka Eesti väljaannetes. Õpetab Eesti Maaülikoolis taimekahjustajaid, keskkonnasäästlikku taimekaitset, bioloogilise mitmekesisuse kaitset jm distsipliine, samuti peab loenguid ja juhendab praktikume Tartu Ülikoolis. Juhatab teadus- ja rakendusprojekte. On kuulunud ja kuulub mitmete teadus- ja arendusvaldkonna riiklike probleemkomisjonide koosseisu. Tema juhendamisel on kaitstud 5 doktorikraadi ja mitu teadusmagistrikraadi.
1984–1990 oli Eesti Looduseuurijate Seltsi entomoloogiasektsiooni juhatuse liige. Alates 2009. aastast Eesti Taimekaitse Seltsi juhatuse esimees.

Isiklikku

Marika Mänd on Raivo Männi abikaasa. Neil sündis kaks tütart ja poeg.
Servius Sulpicius Rufus

Varane elu

Sulpicius alustas oma õpinguid Quintus Mucius Scaevola juures koos oma kaasaegse olulise Rooma riigimehe ja kohtuoraatori Marcus Tullius Ciceroga. Õigusalaste õpingute kõrvalt omandas Sulpicius hellenistlikus skeptikute akadeemias ka filosoofilis-retoorilise hariduse.

Mõju õigusteadusele

Tuginedes oma õigusalastele ja filosoofilis-retoorilistele teadmistele, tõi Sulpicius õigusteadusesse süsteemiidee. Ta leidis, et õigus on inimeste loodud, läbimõeldud mõistesüsteemi abil kujundatud mõtteline instituut. Sulpicius leidis, et süsteemi moodustavad korduvad kujundid ja laused pidid täiendama inimeste bioloogilist loomust ning tagama tsiviliseeritud kooselu huve ja väärtusi. Sulpiciuse õpetus oli sel moel vastandiks varem domineerinud õpetusele loomuõigusest. Oma hilisemas dialoogis "Brutus" tõstis Cicero esile Sulpiciuse õigusteadmisi ja kõneosavust.

Poliitiline tegevus

63 eKr oli Sulpicius Rooma konsuli kandidaat, kuid kaotas Lucius Licinius Murenale. Hiljem süüdistas Sulpicius Murenat altkäemaksu võtmises. Murena kaitsja oli Cicero – oma edukas kaitsekõnes halvustas Cicero ka Sulpiciuse juriidilisi teadmisi. Sulpicius ja Cicero olid sõbrad olnud ning Sulpicius oli soovinud, et Cicero ei ilmuks esinema.
Sellest hoolimata õnnestus Sulpiciusel saada 51 eKr konsuliks. 49–46 eKr vältas Roomas kodusõda ning Sulpicius kahtles, kas toetada Gnaeus Pompeius Magnust või Gaius Julius Caesarit. Algselt toetas ta Pompeiust, sellal kui tema poeg toetas Caesarit, kuid 46 eKr nimetas Caesar Sulpiciuse Ahhaia prokonsuliks. Cicero kirjeldab Sulpiciust kui austusväärset isikut, kellel ei ole tugevaid poliitilisi vaateid ning kes seepärast on valmis täitma administratiivseid ülesandeid, ilma liigselt muretsemata selle pärast, millisel alusel on temast kõrgemal asuv isik oma võimu saanud.

Surm

43 eKr sai Sulpicius senatilt ülesande minna Mutinasse Marcus Antoniuse juurde. Sel teekonnal ta suri. Sulpiciuse surma järel püstitati tema mälestuseks sammas rostrale. Sulpiciuse õigusteaduslikku süsteemi asusid aga edasi arendama tema õpilased, kellest tuntuim oli Trebatius. Sulpiciuse ja tema otseste õpilaste eluaega on Okko Behrends nimetanud klassikalise õigusteaduse perioodiks, mis algab 82 eKr ja lõppeb 27 eKr.
Uppsala Ülikool

Uppsala Ülikool (Uppsala universitet) on riiklik ülikool Uppsalas Rootsis.
Steve Reich

Steve Reich (õieti Stephen Michael Reich; sündinud 3. oktoobril 1936) on Ameerika Ühendriikide helilooja, üks minimalistliku muusika pioneeridest.
Tema tuntumad teosed on näiteks "It's Gonna Rain", "Clapping Music", "Music for 18 Musicians", "Different Trains", "Music for Pieces of Wood", "Nagoya Marimbas", "City Life".
Nicolaus von Nauen

Nicolaus von Nauen (ka Nikolaus; suri 1253) oli Riia piiskop aastatel 1229–1253.
Nicolaus pärines tõenäoliselt Magdeburgi peapiiskopkonna aladelt. Ta oli premonstraatliku ordu liige.

Nicolaus von Nauen Riia piiskopina

Kui Riia piiskop Albert 1229. aastal suri, valis otse Rooma paavstile Riia toomkapiitel endise Magdeburgi toomhärra Nicolause uueks Riia piiskopiks. 
Preisimaa ja Liivimaaga piirneva suure Saksamaa – Bremeni peapiiskopkonna peapiiskop oli omalt poolt määranud uueks piiskopiks aga Albert Suerbeeri. Riia piiskopkond allus aga otseselt Rooma paavstile ja seetõttu ei tunnistatud Liivimaal ka Suerbeeri valimist. Paavstki nõustus lõpuks Nicolause võimuga, määrates Suerbeeri Põhja-Iirimaale Armagh' peapiiskopiks. 
1231. aastal tuli Nicolaus Liivimaale ja asus piiskopina reaalselt valitsema. Tema ajal, 1234. aastal, tulid Riiga dominiiklased ja frantsisklased.
Harry Rattus

Harry Rattus (sündinud 12. märtsil 1933 Peri vald, Põlva kihelkond, Võrumaa) on Eesti maadleja ja spordipedagoog.

Elulugu

Harry Rattus on talupidaja poeg.
Hakkas sportima 1945 Peri algkoolis, alates 1952. aastast harrastas ta Tallinna Kalevis Boris Sülluste ja Edgar Puusepa juhendamisel maadlust. Tuli 1967 Kreeka-Rooma maadluses raskekaalus (üle 97 kg) Eesti NSV meistriks, võitis Eesti NSV meistrivõistlustel aastatel 1960–1971 lisaks 5 hõbedat ja 1 pronksi. Erinevates maadlusviisides oli ta kokku 15-kordne Kalevi meister.
Lõpetas 1956 Tallinna Kaugõppekeskeskkooli, 1957 Tallinna Merekooli laevamehaanikuna ja 1962 Tartu Riikliku Ülikooli kehakultuuriteaduskonna. Pedagoogikakandidaat 1984 (Moskva N. K. Krupskaja nimeline Pedagoogika Instituut), väitekiri käsitleb tervisliku käimise mudelit ja selle õpetamise metoodikat. 
Olnud Tallinna Taksopargi taksojuht, TTÜ-s vanemlaborant, "Dünamo" maadluskoolis instruktor ja aastast 1976 TPedI pedagoogilise kinesioloogia labori vanemteadur (aastast 1987 dotsent). Tegutsenud masseerijana ja korraldanud massaažikursusi.

Teadustöö

Uurimisvaldkond: kehalise kasvatuse teooria ja metoodika, sporditreening koos ravikehakultuuri metoodikaga, spordimassaaž.
Nina (eesnimi)

Nina (vene keeles Нина) on naisenimi.
2019. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 67. naisenimi. 1. jaanuari 2019 seisuga oli Eestis eesnimi Nina 2324 naisel.
Sõõrsuud

Sõõrsuude hüpotees versus selgroogsete hüpotees

Lõuatute kalade süstemaatikas pole jõutud üksmeelele. Mõnikord peetakse klassi sünonüümiks lõuatuid (Agnatha). Leidub ka mõningaid molekulaargeneetilistel uuringutel põhinevaid tõendusmaterjale, mille põhjal võib järeldada, et pihklased ja silmud on fülogeneetiliselt lähedalt seotud (nn lõugsuuste hüpotees). See hüpotees räägib aga vastu nn selgroogsete hüpoteesile, mis teoretiseerib, et silmud on lähedamalt seotud lõugsuustega (Gnathostomata) kui pihklastega.
Obinitsa Issanda Muutmise kirik

Üldandmed

Kunagise Obinitsa kool-kiriku ehitust alustati aastal 1897, hoone pühitseti 1904. aastal. Baltimaades ainulaadne kool-kirik oli puust kahekorruseline kellatorniga hoone. 1950. aastal suleti kirik, hoone anti kasutada koolile. 
Kogudusele anti uue kiriku rajamiseks üks hektar maad ja kaks vana mahajäetud hoonet. Obinitsa uus kirik asub Obinitsast Piusale viiva maantee ääres surnuaia kõrval. Nõukogude võimu ajal selline tegevus oli põhjendatud sellega, et vastavalt leninlikule dekreedile tuleb kool kirikust lahutada ning koguduselt võtta kooli tarbeks kirikuhoone. Selline tegevus põhines toonase Eesti NSV Ministrite Nõukogu esimehe Arnold Veimeri kirjalikul korraldusel Meremäe valla täitevkomitee esimehele. 
1950. aastal alustas kohalik preester Vilemon Talomees vaatamata takistustele kohaliku kogukonna toetusel uue kiriku ehitamist. Algul töötas preester üksinda, hiljem liitusid tema initsiatiivil ja palvel ka koguduse liikmed. 1951. aastal tehti palju takistusi häirimaks kiriku ehitust. Kiriku ehitust ei toetanud ka Võru maakonna praostkond, nemad tegelesid Meeksi kiriku ehitamisega. 9. jaanuaril 1952 alustati takistustest hoolimata kiriku sisekujundamist. Valga kirik andis Obinitsa kogudusele üle Tõrva kiriku varad (kirikukell, ikoonid, kroonlühter, küünlajalad, altar, preestri teenistusriided). Palju annetasid (ehitusmaterjale) kiriku ehitusele kohalikud talumehed, palka ei olnud meestele kuskilt maksta. Toetas ka Eesti Piiskopkond. 15. juunil 1952 pühitseti sisse tellinguis kirik. Obinitsa Apostliku Õigeusu kiriku pühitses Tallinna piiskop Roman Issanda Muutmise auks. 
27. oktoobril 1953 andis piiskop Roman Vilemon Talomehele tänukirja, et ta on ennastsalgavalt ja ohvrimeelselt rakendanud kõik oskused, parima tahte ning tööjõu Obinitsa kogudusele uue nägusa kiriku ja kõrvalhoonetega preestrimaja ehitamiseks. Tema tööd on õiglaselt hinnanud ka püha patriarh, kes autasustas teda paalitsa (vaimulik mõõk) kandmise õigusega.
Kiriku kõrval asub Obinitsa surnuaed.
Rägavere vald (Viru-Jaagupi kihelkond)

Rägavere vald (saksa keeles Raggafer) oli vald Virumaal Viru-Jaagupi kihelkonnas (teistel andmetel Rakvere kihelkonnas). Valla pindala oli 162 km² ja elanikke oli 3003 (1934. aasta seisuga). Vald eksisteeris 1866–1939.
Vallas oli 694 talundit ja elamut ning need kasutasid 10 296 ha maad (1929. aasta seisuga).
1893 liideti Rägavere vallaga Mõdriku, Põlula ja Vaeküla vald.
Lohtaja vald

Külad

Alaviirre, Karhi, Lohtaja kirikuküla, Marinkainen, Sorto, Väliviirre, Koskenkylä, Uusikylä
Quim Torra

Isiklikku

Ta on abielus, tema abikaasa Carola Miró on kooliõpetaja; neil on kolm lastː kaks tütart ja poeg.
Putnami maakond (Illinois)

Ajalugu

Maakond moodustati 1825. aastal.
Jõelähtme pronksiaegne kalmistu

Jõelähtme pronksiaegne kalmistu on muinaskalmistu Harju maakonnas Jõelähtme vallas Jõelähtme külas.
Kalmistu on tüübilt kivikirstkalme ja pärineb hilispronksiajast. Kalmetest suur osa hävis 1946-1949, kui seal ehitati Tallinna-Leningradi maanteed. 36 kalmet säilis ja neid uuris 1982-1984 Ants Kraut. Kalmeid ümbritses paekividest laotud ringmüür.
Mara laulustuudio

Mara laulustuudio oli aastal 1915 Tallinnas avatud õppeasutus. Asutuse lõi saksa laulja Gertrud Elisabeth Mara (1749–1833).
Laulustuudios õpetas Mara peamiselt kohalikele aadli päritolu noortele soololaulu.
Loots

Loots on elukutse ja ametinimetus hästi haritud kogenud meremehele, kellel peab olema laeva kapteni kutse ning sooritatud palju erialaseid eksameid,
et juhtida laevu ohutult reidilt sadamasse ja sadamast merele.
Töö eripära seisneb selles, et töötatakse pikkade, tavaliselt 24h või 48h vahetuste kaupa ühe ja sama sadama reidil või lootsijaamas. Samas vahelduvad laevad, need on erineva pikkuse, lasti ja käiguomadustega.
Tour Séquoia

Tour Séquoia on 119 meetri kõrgune büroopindadega pilvelõhkuja, mis asub Pariisi kõrghoonestatud ärikeskuses La Défense'is.
Makedoonia nimelepe

Lahend

Endisele Jugoslaavia Vabariigile Makedooniale määratakse pärast 27 aastat suure tõenäosusega uus nimi Põhja-Makedoonia Vabariik, mis võimaldab selle Lääne-Balkani riigi lõimumist NATO ja Euroopa Liiduga ning mahendada suhteid juba samaväärse Kreekaga.
Zelimhan

Zelimhan (hääldatud ka kui Zelim-Khan ja Zelimxan) (jaanuar 1872; Kharachoi, Tereki oblast – 26. september 1913) on Tšetšeenia ja Inguššia rahvuslik kangelane, keda tänapäeval nähakse kui Tšetšeeni Robin Hoodi. Ta nimi on populaarne laste nimi tšetšeenide ja ingušide juures.
Zelimhan oli abrekk, kes ründas kasakaid ja Vene koloniste. Ta varastas peamiselt selleks, et toita tšetšeene ja tõrjuda kasakad minema viljakatelt maadelt, mis varem kuulusid tšetšeenidele. Ilma nende viljakate maadeta jäid tšetšeenid vaesemaks. Et seda olukorda lahendada, selleks abrekid nagu Zelinmhan ja tema ingušist relvavend Sulom-Beck Sagopshinski ründasid kasakaid, Vene pankkasid, Vladikavkazi müntlat ja tsaari posti, mida transporditi Gruusia sõjateel, et taastada õiglus ja aidata vaeseid.
Lood Želimhanist on osa tšetšeenide ja ingušide folkloorist.
Saare valla vapp

Saare valla vapp on Jõgeva maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Saare valla vapp.
Vapp kinnitati 20. novembril 1996.

Vapi kirjeldus

Hõbedasel kilbil roheline viieharuline okaspuutaim ja sinine vapitüvimik, milles püstiselt hõbedane kaheteralise mõõga käepide.

Põhjendus

Saare valla vapi ideestik tuleneb Kalevipoja sangarikujuga seotud kohamuistenditest. Teatavasti asuvat muistse vägilase mõõk kohalikus Kääpa jões. Kodupinnas ja -vetes peitubki see ürgjõud, millest tärkab ikka jälle uus elu (okaspuutaim) ning pärineb valla töökate inimeste varanduslik ja vaimne õitseng.  
Sinine värvus on vee kuid ka ustavuse ja vaimsuse võrdkuju, roheline värvus on looduse, samuti nooruse ja lootuse sümbol.