google/wiki40b huggingface dataset:
Erik Linnolt

Erik Linnolt (enne eestistamist 1935 Erik Mihelson; 10. jaanuar 1920 Kaluga kubermang, Venemaa – 4. oktoober 2015 Farmington, Connecticut, USA) oli eesti psühhiaater ja eesti aktivist USA-s.
Ta sündis Kaluga kubermangus, kuid kasvas üles Pärnus. Ta õppis Pärnu 3. Algkoolis ja Pärnu 9. Algkoolis ning lõpetas aastal 1938 Pärnu Linna Poeglaste Gümnaasiumi. Seejärel õppis ta aastatel 1938–1939 Tondi sõjakoolis. Aastatel 1939–1943 õppis ta Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas, kust ta värvati sundmobilisatsiooni käigus Saksa sõjaväkke "Hilfswillige" teenistusse.
Septembris 1944 põgenes ta väejooksikuna Pärnu kaudu väikeses kalapaadis Rootsi. Ta viibis paar kuud Gotlandi saarel, kuni leidis tööd ja kolis Stockholmi. Aastatel 1946–1951 õppis ta arstiteadust Stockholmis Karolinska Instituudis ja lõpetas selle meditsiinilitsentsiaadi kraadiga. Ta töötas õppeajal mitmel pool üle Rootsi vikareeriva arstina. Aastal 1951 siirdus ta Rootsist Kanadasse ja omandas arstilitsentsi Vancouveris Briti Columbia Ülikoolis internatuuri ja eksamite sooritamisega. Aastal 1954 siirdus ta psühhiaatria erialale. Ta töötas aastani 1959 Vancouveris psühhiaatrina. Aastal 1959 siirdus ta Kanadast USAsse. Seal töötas ta aastani 1996 (mil jäi pensionile) Hartfordis eravaimuhaiglas (Mental Health Center in Hartford. The Institute of Living).
Ta oli aastatel 1957–1958 Vancouveri Eesti Seltsi esimees.

Isiklikku

Ta oli 15. oktoobrist 1949 abielus kirjaniku, luuletaja, näitekirjaniku, näitleja ja lavastaja Asta Willmanniga (1916–1984).
Juta Lehiste

Juta Lehiste (kodanikunimi aastast 1964 Juta Lass; sündinud 23. juunil 1941 Tali vallas) on eesti baleriin, varieteetantsija ja tantsupedagoog.
Ta alustas tantsuõpinguid Pärnus Tirgo-Kasemetsa juures, lõpetas aastal 1960 Tallinna Koreograafiakooli (Liia Leetmaa klassis) ja aastal 1972 Tartu Riikliku Ülikooli inglise filoloogia erialal.
Ta töötas aastatel 1960–1986 teatris Estonia. Aastatel 1986–1987 töötas ta Viru varietees (ka repetiitorina). Aastast 1987 töötas ta klassikalise tantsu õpetajana Tallinna Pedagoogikaülikoolis (seejuures aastast 1988 professorina) ja aastast 1993 ka Tallinna Balletikoolis.
Ta on esinenud iseseisvate balletiõhtutega. Ta on mänginud ka filmis (1979 "Imelugu", Eesti Telefilm). Temast räägib film "Juta Lehiste" (1973, Tallinnfilm).

Isiklikku

Ta oli abielus tantsija Jüri Lassiga.
Jacksoni maakond (Minnesota)

Jacksoni maakond (Jackson County) on maakond USA-s Minnesotas osariigis. Geograafilised koordinaadid on 43° 40′ N, 95° 09′ W
Maakonna halduskeskus ja suurim linn on Jackson.
Maakonna pindala on 1863 km², millest 48 km² moodustab veepindala.
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 10 266. Aastal 2000 oli elanike arv 11 268.

Ajalugu

Jacksoni maakond moodustati 23. mail 1857. aastal Browni maakonna osast. Maakond sai nime seitsmenda Ameerika Ühendriikide presidendi Andrew Jacksoni järgi.
Alkohoolne jook

Alkoholi ja opioidi ainevahetus

Opioidid aeglustavad alkoholi imendumist seedekanalis. Meditsiinilistel näidustustel manustatud opioididel ja alkoholil on summeeruv kesknärvisüsteemi halvav koostoime, suuremad raviannused võivad seega avaldada ka suuremat halvavat toimet ja võib tekkida surmaga lõppev opioidmürgistus. Praktikas aga võivad seda põhjustada ka tunduvalt väiksemad annused, siin oletatakse geneetiliste tegurite toimet.
Terevisioon

Ajalugu

Saade on eetris alates 2001. aasta veebruarist. Hooajast 2008/2009 on saate algusaeg 6.55 ning kordus läheb eetrisse pärast kolmveerandtunnist pausi. Varasematel hooaegadel algas saade kell 6.25 ja kordus 8.45. 
Esimesed saatejuhid olid 2006. aasta juunini esmaspäevast neljapäevani Marko Reikop ja Anu Välba Tallinnas, reedeti edastati "Terevisiooni" ETV Tartu stuudiost, kus saatejuhte sageli vahetati (Ave Marleen, Andres Panksepp, Toomas Talts, Liina Randpere, Andero Uusberg jt). 2006. aasta sügishooajast loobuti Tartu stuudio saadetest. 
Pärast Välbat ja Reikopit valiti saatejuhtideks kordamööda üle nädala eetris käivad Kaileen Mägi ja Priit Kuusk ning Katrin Vaga ja Toomas Luhats. Enne hooaja lõppu lahkus saatest Vaga, kuna suundus Eesti Rahvusringhäälingu korrespondendiks Brüsselisse. Saatejuhiks sai raadioajakirjanik Liis Lusmägi. Priit Kuuske asendas kevadhooaja lõpus tema jalgrattamatka ajal Meelis Kompus. Alates sügisest 2007 juhtis Luhatsiga saadet ajalehe Postimees ajakirjanik Tuuli Koch, kuna Lusmägi suundus lapsehoolduspuhkusele. Alates kevadhooajast 2009 vahetas Tuuli Kochi omakorda välja Elis Aunaste.
2009. aasta sügisel jätkusid "Terevisiooni" saated uue stuudiokujunduse ja uue sisuga. Saatejuhid olid Katrin Viirpalu ja Urmas Vaino.
2016. aastal lahkus Urmas Vaino saatejuhi kohalt ja uueks saatejuhiks valiti Eero Reinu.
"Terevisiooni" eeltoimetaja oli esimestel hooaegadel Ivo Laev, kellele hooajal 2009/2010 lisandus Rasmus Kagge. Hiljem on toimetajaid vahetatud (Tiiu Laks, Janek Luts jt). Otsestuudios kajastatakse olulisi päevateemasid, kõlab muusika ning lastele on eetris multifilm. Saates lõid esimestel hooaegadel kaasa kokad (Maire Suitsu, Indrek Kivisalu, Vesta Reest jpt), kes valmistasid saate jooksul mitmesuguseid küpsetisi või roogi. Hiljem regulaarsest köögirubriigist loobuti. 
Saates on igal täis- ja pooltunnil uudised, mida on eri hooaegadel vahendanud Monika Tamla, Kadri Hinrikus, Mari Torga, Meelis Kompus, Kerli Dello, Liisu Lass, Elo Ellermaa, Juhan Kilumets noorem jt. Uudiste eeltoimetajad on olnud Toomas Pott, Silver Kuusik, Elo Ellermaa jt.
Margus Lattik

Margus Lattik (kirjanikunimega Mathura; sündinud 1973 Tallinnas) on eesti kirjanik ja kunstnik. Ta on lõpetanud Tallinna Reaalkooli ning Tartu Ülikooli inglise filoloogia alal.
Lembitu Reio

Lembitu Reio (4. juuni 1924 Tartu – 9. november 2017 Uppsala) oli eesti biokeemik, emeriitprofessor. 
Lõpetas 1943. aastal Jakob Westholmi Gümnaasiumi. Lahkus ta 1944. aastal Rootsi. 
Seal õppis ta alates 1945. aastast Stockholmi Ülikoolis ning töötas seejärel Wennergreni eksperimentaalse bioloogia instituudis.
1956. aastal sai ta Stockholmi Ülikoolis filosoofiakandidaadi kraadi bioloogias ja keemias. Aastail 1960–1963 töötas ta Tulane´i Ülikoolis New Orleansis USAs. Doktorikraadi kaitsmise järel õpetas ta aastail 1964–1973 Stockholmi Ülikoolis dotsendina biokeemiat ning luges aastail 1974–1991 Karolinska Instituudis vitamiinide toime ja analüüsi loenguid.
Aastail 1973–1990 töötas ta Uppsalas Rootsi Toiduainete Kontrolli Instituudi professori ja keemialaboratooriumi juhatajana ning oli 1975. aastal ja 1982–1990 Rootsi Toiduanalüüsi Komitee esimees.
2002. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused

Korraldus

Esmakordselt jalgpalliajaloos korraldasid MM-finaalturniiri kaks riiki ühiselt: Aasias paiknevad Lõuna-Korea ja Jaapan. Vastavalt kokkuleppele peeti 31. mail toimunud avatseremoonia ja sellele järgnev avamäng valitseva maailmameistri Prantsusmaa ja Senegali vahel Lõuna-Korea pealinnas Seoulis asuval World Cup Stadiumil, maailmameister selgus aga 30. juunil Jaapanis Yokohama International Stadiumil. Finaalturniiril kavas olnud 64 mängu toimusid kokku kahekümnel staadionil, võrdselt kümne linnaga olid esindatud mõlemad korraldajamaad.

Kaheksandikfinaalid

15. juuni
Saksamaa – Paraguay 1:0
Inglismaa – Taani 3:0
16. juuni
Senegal – Rootsi 1:1 "hõbedane värav" 2:1
Hispaania – Iirimaa 1:1 penaltid 3:2 
17. juuni
USA – Mehhiko 2:0
Brasiilia – Belgia 2:0
18. juuni
Türgi – Jaapan 1:0
Lõuna-Korea – Itaalia 2:1

Veerandfinaalid

21. juuni
Brasiilia – Inglismaa 2:1
Saksamaa – USA 1:0
22. juuni
Lõuna-Korea – Hispaania 0:0 penaltid 5:3
Türgi – Senegal 0:0 "hõbedane värav" 1:0

Poolfinaalid

25. juuni
Saksamaa – Lõuna-Korea 1:0
1:0 – Michael Ballack 75 min.
26. juuni
Brasiilia – Türgi 1:0
1:0 – Ronaldo 49 min.

Pronksimäng

29. juuni
Türgi – Lõuna-Korea 3:2
1:0 – Hakan Sükür 1 min.
1:1 – Lee Eul-yong 9 min.
2:1 – Ilhan Mansiz 13 min.
3:1 – Ilhan Mansiz 32 min.
3:2 – Song Chong-gug 90 min +3
Kahala Raamatukogu

Kahala Raamatukogu on Türi Raamatukogu struktuuriüksus, mis asub Türi vallas Kahalas aadressil Sireli 19.
Kahalas avati laenutuspunkt 1978. aastal.
1997. aastal kolis Ollepa raamatukogu põhikogu Kahala raamatukokku.
2015. aastal suleti Ollepa raamatukogu, mis jätkab Kahala raamatukogus.
Lombok

Lombok on üks Väikestest Sunda saartest.
Läänes eraldatud Balist Lomboki väinaga. Pindala 5435 km². Saar on mägine ja vulkaaniline, kõrgus kuni 3726 meetrit.
Kuulub Indoneesiale.
2010. aasta rahvaloenduse andmetel oli Lombokil 3,16 miljonit elanikku.
Aadressiraamat

Aadressiraamat ehk aadressikalender on teatmik, mis sisaldab süsteemselt ja alfabeetiliselt asutuste, organisatsioonide, isikute jms aadresse.
Esimene Liivi- ja Eestimaa aadressiraamat ("Lief- und Ehstländischer Staats- und Adress-Calender") ilmus 1785. aastal.
Trapetsiaalsed hauaplaadid

Trapetsiaalsed hauaplaadid on Euroopas arvatavasti ajavahemikus 7. sajandist 14. sajandi alguseni pärinevad kivist hauatähised.

Trapetsiaalsed hauaplaadid Eestis

Eestis leiduvad trapetsiaalsed hauaplaadid peamiselt Saaremaal, Muhu saarel ja Läänemaa mandriosas, kokku 85 kindlat ja 14 oletatavat hauaplaati ja fragmenti. Lisaks on kaks plaati leitud veel Järvamaal ja üks Hiiumaal. Plaadid on raiutud kohalikust paekivist või dolomiidist, pikkusega 106–196 cm, ülemise otsa laiusega 55–108 cm, alumise otsa laiusega 55–95 cm ja paksusega 12–25 cm. Plaatidel on madalreljeefis või uurendatud kujutised (rõngasrist, rombrist, ilmapuu/protsessioonirist, sarv või joogisarv, inimfiguur/sõdalane, ladina ja kreeka rist, haakrist, maarjaroos). Tekstid puuduvad (ühel juhul võidi see lisada hiljem). Plaadid asuvad kirikuaedades, kirikute põrandais või seintes. Ilmselt alates hiliskeskajast on plaate kasutatud sekundaarse ehitusmaterjalina. Pole täpselt teada, millised plaadid paiknevad oma algsel asukohal.
Trapetsikujulisi hauaplaate on Eestis leitud Ambla, Haapsalu, Hanila, Järva-Peetri, Kaarma, Karja, Karuse, Kihelkonna, Kullamaa kirik, Lääne-Nigula, Muhu, Pöide, Pühalepa, Ridala ja Valjala kirikust.
Eestis leiduvate hauaplaatide täpsem dateerimine ja seostamine paganluse või kristlusega on vaieldav.
Kronborgi loss

Ajalugu

1420. aastatel laskis Taani kuningas Erik Pommerist ehitada Krogeni linnuse, et kontrollida väina kaudu toimuvat laevaliiklust ja nõuda väina läbivatelt laevadelt makse.
1585. aastal lasi Frederik II linnuse ehitada ümber renessansslossiks ja nimetas selle Kronborgiks.
1629. aastal põhjustas kahe töömehe ettevaatamatus suure tulekahju, millest jäi puutumata vaid lossikabel. Christian IV alustas renoveerimistöid ja 1639. aastaks suudeti taastada välisilme, kuid interjööri ei saadudki taastada.
1658. aastal vallutasid Kronborgi rootslased Carl Gustaf Wrangeli juhtimisel. Seetõttu ehitati aastatel 1688–1690 lossi ümber fort, lisati täiendav kaitseliin ja mitu kaitsevalli.
Mööduvad laevad pidid maksma tolli, mille väärtus sõltus kapteni deklareeritud lastiväärtusest. Taani kuningal oli õigus kogu last deklareeritud summa eest ära osta. Nii takistati kapteneid liiga väikest summat deklareerimast.
Aastail 1739–1900 kasutati forti vanglana ning vange rakendati kindlustustöödel. Vangid jagati kahte rühma: need, kes kandsid kergemat karistust ja võisid töötada väljaspool lossimüüre, ning need, kes kandsid raskemat karistust ja võisid töötada vaid müüride vahel. Vastavalt nimetati vange ausateks ja aututeks. Mõlema rühma vangid pidid kandma ahelaid ja magama külmades rõsketes vangikongides.
17. jaanuarist 30. aprillini 1772 hoiti lossis vangis kuninganna Caroline Mathildet (George III õde).
Aastail 1785–1922 oli loss sõjaväe juhtimise all ning nende aastate jooksul viidi lõpule hulk renoveerimistöid.
Esimest korda etendati Shakespeare'i näidendit "Hamlet" Kronborgi lossis Shakespeare'i 200. surma-aastapäeval 1806. Esinemispaik oli lossi lõunatorn ja näitlejad olid kindluse garnisoni sõdurid. Sellest ajast on lossis korduvalt "Hamletit" etendatud. 1964 filmiti lossis näidendi televersioon.

Kronborgi loss ja Eesti

Kui 1963. aasta suvel filmis Lenfilmi võttegrupp (režissöör Grigori Kozintsev, peaosatäitja Innokenti Smoktunovski) Türisalu panga astangutel ja Vääna-Jõesuu rannas "Hamletit", ehitati filmivõteteks sinna ka Kronborgi lossi makett. Kohta hakati rahvasuus Hamletimäeks kutsuma. Lossi makett jäi sinna veel mitmeks aastaks, kuni meretuul ja Keila-Joa raketibaasi sõdurid lossi jäänused lammutasid.
Simuna pastoraat

Simuna pastoraat oli pastoraat Virumaal Simuna kihelkonnas, tänapäevase haldusjaotuse järgi Lääne-Viru maakonnas Väike-Maarja vallas Simuna alevikus.
Pastoraadi peahoone ehitati 18.-19. sajandi vahetuse aegu. Peahoone on varaklassitsistlik, ühekorruseline ja puidust. Pastoraadi enamik kõrvalhooneid on hävinud. Pastoraadist lõunas asub allikatiik, kust algab Pedja jõgi.
Latvenergo

Latvenergo on Läti energeetikafirma, mis müüb Eestis elektrienergiat kaubamärgi Elektrum (ka Elektrum Eesti) all.
Kontserni emafirma on Latvenergo AS, millele kuuluvad tütarfirmad Latvijas elektriskie tīkli AS, Sadales tīkls AS (DSO), Latvenergo Kaubandus OÜ, LatvenergoPrekyba UAB ja Liepājas enerģija SIA. Samuti kuulub Latvenergo AS-ile osa firmadest Nordic Energy Link AS (Eestis) ja Pirmais Slēgtais Pensiju Fonds AS. 2012. aasta oktoobri seisuga on Latvenergo AS-i juhatuse liikmed Āris Žīgurs (esimees), Uldis Bariss, Zane Kotāne, Arnis Kurgs ja Māris Kuņickis.
Latvenergo tegutseb elektrienergia vabaturul 1. juulist 2007 ning müüb elektrit nii Leetu kui ka Eestisse (alates kohaliku elektrituru avanemisest 1. jaanuaril 2013). Eestis alustas Latvenergo tegevust 2012. aasta septembris.
Läti suurima elektritootjana (2011. aastal 90% Lätis toodetud energiast) kasutab Latvenergo mitut liiki energiaallikaid. Firmale kuuluvad Pļaviņasi, Riia, Ķegumsi ja Aiviekste hüdroelektrijaam, Ainaži tuulepark ja Ķegumsi katlamaja, gaasil töötavad koostootmisjaamad Riia TEC-1, Riia TEC-2 jt, samuti puidukütusel töötavad elektrijaamad.
2012. aasta seisuga on Elektrum Euroopas suuruselt teine keskkonnasäästliku elektri tootja. Elektrum toodab 67% elektrist taastuvatest allikatest.
Mükoplasma

Mükoplasmad (Mycoplasma) on mikroorganismid, kuuluvad Mollicutes klassi. Nad on väikseimad loodused vabalt elavad bakterid. Neid leidub nii taime- kui ka loomariigis, kokku on neid rohkem kui 150 liiki. Inimestel põhjustavad haigestumist 16 liiki.

Mükoplasmade üldiseloomustus

Mükoplasmad on 0,2–0,3μm suurused pleomorfsed mikroobid, mis esinevad nii kerajate kui ka hargnenud niitjate vormidena. See on tingitud rigiidse rakuseina puudumisest. Nende mikroobide omapäraks on see, et nad suudavad läbida bakterite filtreid. Mükoplasmadel puudub rakusein, kuid samal ajal esineb neil välismembraan ning tsütoplasma on ümbritsetud tsütoplasmaatilise membraaniga. Rakuseina puudumise tõttu ei toimi neile antibiootikumid, mis toimivad rakuseinale, nad ei värvu Grami meetodi järgi.
Mükoplasmad paljunevad pooldumise teel, nad on fakultatiivsed anaeroobid või aeroobid ja sisaldavad steroole, erinedes sellega teistest mikroorganismidest.
Mükoplasmad on väliskeskkonna mõjudele, eriti temperatuurile, väga tundlikud. Neid on võimalik surmata praktiliselt kõigi desinfitseerivate vahenditega ja nad ei talu kuivamist ning hävivad juba 45-55C juures 15 minuti jooksul.
Tõstamaa kalmistu

Tõstamaa kalmistu on kalmistu Tõstamaa kihelkonnas Pärnumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Tõstamaa alevikus Pärnu linnas Pärnu maakonnas.

Ajalugu

Kalmistu rajati perioodil 17. sajandi lõpp kuni 18. sajandi algus. Kalmistu on arvele võetud kultuurimälestisena.

Kirjeldus

Kalmistul asub Tõstamaa-Pärnu maantee ääres. Seal on II maailmasõjas hukkunute ühishaud, mis on eraldi arvele võetud kultuurimälestisena.
Sinikilt

Sinikilt on kildaline moondekivim, mis koosneb peamiselt glaukofaanist ning tekkis kõrge rõhu, kuid suhteliselt madala temperatuuri tingimustes basaltse lähtekivimi moondumisel.
Sinikildale annab sinaka tooni amfiboolide hulka kuuluv mineraal glaukofaan. Sinikilt tekib enamasti subduktsioonivööndeis aluselise ookeanilise maakoore moondumisel. Subduktsioonivööndeiga peab sinikilda teke olema seotud seetõttu, et seal on piisavalt madal geotermiline gradient, mis tähendab seda, et sügavuse ehk rõhu suurenemisega kaasneb keskmisest mõõdukam temperatuuri tõus. Seda sinikilda tekkeks vaja ongi, sest glaukofaan on stabiilne ligilähedaselt temperatuuril 200...500 °C. Glaukofaani tekkeks vajalik rõhk saavutatakse aga umbes 15 km sügavusel. Sel sügavusel on temperatuur glaukofaani jaoks enamasti liiga kõrge.
Sinikildad on maapinnal suhteliselt haruldased kivimid. Vanemaid kui ühe miljardi aasta vanuseid sinikiltu ei ole teada. See on nii ilmselt seetõttu, et Maa keskmine geotermiline gradient oli varem kõrgem. Seetõttu ei olnud sinikiltade tekkeks sobilikke tingimusi isegi subduktsioonivööndeis. Selline seletus kehtib küll vaid vanemate kui kahe miljardi aasta vanuste sinikiltade kohta, mil geotermiline gradient erines tänapäevastest väärtustest piisaval määral. Sinikiltade vanusega 1...2 miljardit aastat puudumine on aga seotud kas nende erosiooni või retrograadse moondega kivimite lasumussügavuse vähenedes.
Sinikilt on andnud nime moondefaatsiesele, kuid kõik sinikildafaatsiese moondekivimid ei ole sinikildad. Olenevalt lähtekivimi keemilisest koostisest tekivad sinikildafaatsieses peale glaukofaani ka serpentiin, tsoisiit, talk, epidoot, kloriit jne.
Termini "sinikilt" (inglise blueschist) pakkus välja USA geoloog Edgar Bailey aastal 1962.
Camerino ülikool

Camerino ülikool (itaalia keeles Università degli Studi di Camerino) on ülikool Itaalias Camerinos.
Ülikool asutati 1336.
Ülikoolis õpib üle 10 000 üliõpilase.
Heno Sarv

Heno Sarv (21. jaanuar 1954 – 15. märts 2010) oli Eesti kultuurigeograaf ja etnoloog.
Ta õppis Tartu ülikoolis geograafiat (lõpetas 1978). Aastatel 1976–1977 oli ta režissöör Lennart Mere assistent "Linnutee tuulte" võttegrupis. Ta oli ansambli Hellero ja Liinatśuraq liige. Ta on töötanud Eesti Rahva Muuseumi teaduri ja asedirektorina.
Heno Sarv kaitses 2002. aastal doktoritöö teemal "Indigenous Europeans East of Moscow". 
Oli Eesti Kongressi liige. Kandideeris 1995. aastal Riigikokku Parempoolsete nimekirjas Tartu linnas, kuid ei osutunud valituks.

Pere

Tema vennad on Tõnn Sarv ja Mikk Sarv. Tema isa oli Hans Sarv ja vanaisa oli matemaatik Jaan Sarv. Tema lapsed on Kail Visla, Tuul Sepp, Pihel Sarv ja Meel Valk.
Ionisatsiooniaste

Ionisatsiooniaste α on defineeritud kui α = nᵢ/(nᵢ + nₐ), kus nᵢ on ioonide arvuline tihedus ja nₐ on aatomite arvuline tihedus. Elektronide tihedus on selle suurusega seotud keskmise ioonide laenguoleku <Z> kaudu: nₑ = <Z> nᵢ , kus nₑ on elektronide arvuline tihedus.
Kõlleste valla vapp

Kõlleste valla vapp on Põlva maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Kõlleste valla vapp.
Vapp kinnitati 5. septembril 2003.

Vapi kirjeldus

Sinisel kilbil okaspuuoksalõikeline hõbedane päis ja hõbedane kuldsete manustega kivi hoidev kurg.

Põhjendus

Sellise asendiga kurg on heraldikas tähelepanelikkuse, erksuse ja valvsuse sümbol. Kui lind peakski tukastama, siis mahakukkuv kivi ärataks ta kohe üles. Sellega on iseloomustatud valla inimeste usinust ja virkust nii oma igapäevastes töödes-tegemistes kui ka tundeerksat loovust kodukandi kultuuripõllu harimisel. Kured on Kõlleste valla loodusele iseloomulikud püsiasukad. Seega sobibki kurg valla vapilinnuks. Ka vapikilbi sinine põhivärvus, jaostatud okaspuutaimelõikega, sümboliseerib valla kaunist loodust oma metsade, orgudes sädelavate järvede ja kauguses sinavate mägedega. Vapipäis on hõbedane. See värvus on puhtuse, parema tuleviku lootuse ja progressi heraldiline võrdkuju.
Albert Holst

Albert Holst (9. märts 1902 Tartu – 26. mai 1944 Tartu) oli eesti keemik.
Ta oli tuntud kaupmehe Karl Holsti poeg. 1920. aastal lõpetas ta Hugo Treffneri Gümnaasiumi.
Õppis 1920–1921 Tartu Ülikoolis, 1921–1924 Dresdeni Tehnikaülikoolis ja 1924–1926 (lõpetas 1926) Toulouse'i Ülikoolis keemiat. Eesti Üliõpilaste Seltsi vilistlane.
Alates 1926 kaupmees oma isa ettevõtetes, alates 1935 Tartu Ülikooli anorgaanilise keemia õppetooli assistent. 1936. aastal kinnitati ta nooremaks assistendiks ning hiljem vanemaks assistendiks.
Ta suri ootamatult oma kodus 42-aastasena.

Isiklikku

Tema isa oli kaupmees Karl Holst (1860–1928), ema Leena Holst ning vanem vend Robert Artur Holst, kes samuti tegeles kaubandusega.
Barstyčiai

Ajalugu

Barstyčiaid mainitakse esimest korda aastal 1558. Aastail 1649–1773 kuulus see jesuiitidele, seejärel Jagminaste suguvõsale. XVIII sajandi lõpus ja XIX sajandil kandis asula Jagminpolise nime. Aastal 1841 mainiti Barstyčiaid kui alevit.
Aastal 1936 püstitati alevisse mälestusmärk katoliiklikule noorteliikumisele Pavasaris. Teise maailmasõja ajal tapsid alevi hõivanud saksa väed 13 sealset peret. Selsamal aastal sai Barstyčiaist partisanide baas. Peale sõja lõppu sai alevist üks Leedu metsavendade baase. Aastal 1974 hävitati Pavasarise mälestusmärk, see taastati aastal 1990.
Artjom Artjunin

Koondisekarjäär

A-koondise debüüdi tegi ta 15. novembril 2013 sõpruskohtumises Aserbaidžaani vastu. Ta viibis platsil kõik 90 minutit ja Eesti võitis 2:1. Mängu päeval oli Artjunin 23-aastane.
Pelguranna tänav

Pelguranna tänav on tänav Tallinnas Põhja-Tallinna linnaosas Pelguranna asumis.
Tänav algab Kopli tänava ja Sõle tänava ristmikult Pelguranna ja Kopli asumi piiril, möödub Kopli kalmistupargist, Kopli välisjaotlast, kulgeb piki Stroomi randa (paremal) ja Merimetsa parkmetsa (vasakul) ja lõppeb Stroomi rannapargi lõpus Kopli lahe alumise tulepaagi lähedal. Edasi Paldiski maanteele suunduv tänavaosa eraldati 25. juunil 2014 Pelguranna tänavast ja nimetati Lahepea tänavaks.
Pelguranna tänav sai nime 31. juulil 1959.
Tulumaks

Ajalugu

Esimene tulumaks maailmas kehtestati Suurbritannias ajutiselt 1799. aastal ajutise maksuna Napoleoni-vastase sõja finantseerimiseks.
19. sajandi lõpuks oli tulumaks laialt levinud alaline maks.
Algusaegade maksud olid paari protsendi suurused. Tulu deklareerimine leidis maksu kehtestamise algusaastatel tugevat vastuseisu, kuna seda peeti erasfääri autonoomia vastuvõetamatuks rikkumiseks.

Tulumaks Eestis

Tulumaks kehtis okupatsiooni-eelses Eestis, samuti Nõukogude Liidus. Iseseisvuse taastamise järel kehtisid Eestis eraldi tulumaksuseadused füüsiliste ja juriidiliste isikute jaoks. Üksikisikule kehtis 3-astmeline tulumaksumäär — 16%, 24% ja 33% (progressiivne tulumaks). Alates 1. augustist 1992 lisandus üksikisiku tulumaksule veel lisaks 50% maksumäär.
Alates 01.01.1994 hakkas kehtima tulumaksuseadus, milles kasutati eeskujuna Harvardi ülikoolis koostatud USA maksuõiguse lihtsustatud kodifikatsiooni Basic World Tax Code, mille järgi kehtestati isikule 26% tulumaksumäär maksustatavast tulust (proportsionaalne tulumaks).
2000. aastast kehtib Eestis uus tulumaksuseadus (TuMS), mis on maailmas unikaalne selle poolest, et juriidiliste isikute reinvesteeritud kasumit ei maksustata. Samas on seda lähenemist ka kritiseeritud. Näiteks Soome majandusekspertide hinnangul on Eesti süsteem regresseeruv, vähendab huvi uute investeeringute tegemisele, langetab Eesti atraktiivsust välisinvestorite silmis, tõstab aruandluskeerukust ning soodustab maksudega manipuleerimist.
Samuti arvestatakse seaduse kohaselt residendist füüsilise isiku maksustamisperioodi tulust maha maksuvaba tulu, mis on 2017. aastal 2160 eurot ja 2018. aastal 2280 eurot.
Eestis kehtiv tulumaksumäär oli 2009. aastal 21%. Sama aasta lõpus võttis Riigikogu vastu "Tulumaksuseaduse ja sellega seonduva seaduse muutmise seaduse", mille kohaselt peatati tulumaksuseaduses sätestatud tulumaksumäära alanemine 2010. aastal 20%-le ning fikseeriti tulumaksumäär 21% tasemele. 16. juunil 2011 võttis Riigikogu vastu seaduseparanduse, mille järgi langes tulumaksumäär 2015. aastast ühe protsendipunkti võrra, 20 protsendini.

Tulumaks NSV Liidus

Nõukogude okupatsiooni ajal pidid raamatupidajad üksikisiku tulumaksu suurust vaatama vastavast tabelist ja seda ei arvutatud. Tabeli järgi oli mingil ajavahemikul 80  rubla maksuvaba aga 81 rubla puhul oli maks 40 kopikat ehk 40% summast, mis maksuvaba miinimumi ületas. See protsent vähenes summa suurenemisel ja jäi peatuma umbes 14% juurde, kui palk oli üle 100 rubla kuus.