Selvadore Rähni

Selvadore Rähni (hüüdnimega Selva; sündinud 28. juunil 1968) on eesti klarnetist ja helilooja.

Õpingud

Aastatel 1983–1986 õppis Rähni klarnetit G. Otsa nimelises muusikakoolis A. Rjabovi ja I. Aigro juhendamisel. 1984 pälvis Selvadore esimese koha noorte klarnetistide konkursil Tallinnas. Otsa koolis võitis Selvadore kahel heliredelite ja etüüdi konkursil esikoha kõikide puhkpillimängijate seas.
Aastatel 1986–1991 õppis Rähni klarnetit Tallinna Riiklikus Konservatooriumis Rein Karini ja Vahur Vurmi juures. Aastal 1990 pälvis Selvadore Rähni eripreemia märkega “absoluutselt parim tulemus kõikidest erinevatest puhkpillidest esimese voorus”.
Pillirikke ja trosti tõttu oli ta sunnitud finaalis oma esinemise katkestama.
Aastatel 1991–1997 jätkusid õpingud professor Wolfgang Meyeri juhendamisel Karlsruhe Muusikakõrgkooli magistrantuuris ning seejärel doktorantuuris, mille lõpetas 2001. aastal kõrgeima võimaliku hinde ja kiitusega. 1996. aastal tegutses ta professor Meyeri assistendina Karlsruhe Muusikakõrgkoolis. Lisaks on ta aastatel 1993–1997 täiendanud end Pariisis professor Alain Damiens’i juures.

Töö

Aastatel 1985–1988 tegutses Rähni esimese klarnetistina Puhkpilliorkestris Tallinn. 1989. aastal osales ta Leningradi-Balti Akadeemia Sümfooniaorkestri töös ja kontsertidel Peterburis ja Pariisis. Aastatel 1989–1991 oli ta seotud Eesti Riikliku Sümfooniaorkestriga ning tegi kaasa orkestri kontserdireisid Saksamaale, Soome, Rootsi ja Venemaale. Hinnatud orkestrandina on ta mänginud esimest klarnetit külalisena mitmetes orkestrites, sh Pforzheimi ja Württembergi Kammerorkester, Poola Kammerfilharmoonikud, Tšehhi kammerorkester ning Osaka ja Yamanami festivali orkestrid.
Eri orkestrite koosseisus on Rähni esinenud üle terve Euroopa, Venemaal ja Jaapanis.
Juba 16-aastasena esines ta solistina Wolfgang Amadeus Mozarti Klarnetikontserdiga mitmes Eesti linnas ja Moskvas. Tähtsamad ülesastumised solistina on leidnud aset Tallinnas, Berliinis, Karlsruhes, Kyotos, Osakas, Tokios, Moskvas ja Stuttgardis. 
Kammermuusikuna on Rähni osalenud mitmetel festivalidel ning teinud koostööd Leipzigi Keelpillikvartetiga ning selliste interpreetidega nagu tšellistid David Geringas ja Tsuyoshi Tsutsumi, pianistid Michie Koyama, Petras Geniusas, Albert Atenelle, Tuuli Rähni ja Kalle Randalu jt. Ta on juhendanud meistrikursusi Jaapanis, Hispaanias, Eestis ja Saksamaal.
Tegutses nii solisti, kammermuusiku kui ka orkestrandina Jaapanis, kus ta aastatel 1997–2005 tegutses Kyoto Sümfooniaorkestri klarnetirühma kontsertmeistrina.

Helilooming ja salvestised

Heliloojana ta on välja andnud klaverialbumi "Pildid minu elust" (ERP 2010). 
Aastal 2015 ilmus Selvadore ja Tuuli Rähni esimene debüüt CD Brahmsi sonaatidega klaverile ja klarnetile ning Schumanni fantaasiapaladega.
Aprillis 2019 ilmus teine CD prantsuse klarnetimuusikaga.
„Kohtasin Selvadore Rähnit esmakordselt 1998. aastal, kui ta oli Kyoto Sümfooniaorkestri klarnetirühma kontsertmeister ja mina olin orkestri peadirigent ja muusikaline nõustaja. Tema musikaalsus lähtub sügavast tundlikkusest – see on omadus, mis on äärmiselt vajalik klassikalisele klarnetimängijale. Rähni oli kindlasti selle orkestri kõige väljapaistvam solist ja ma võisin imetleda tema mängu ka siis, kui dirigeerisin Mozarti klarnetikontserti tema soleerimisel. Rähni fraseerimine on alati loomulik ja graatsiline, millele lisandub tooni ilu ning kõlavõimaluste rohkus. Need on omadused, mis on väga hinnatud nii kõigi tema kolleegide kui ka dirigentide poolt, kes on koos temaga esinenud ja keda ma tunnen. Vestlustes Rähniga kogesin, et tal on laialdased teadmised muusikast, klarnetimängu peenimatest nüanssidest ning erinevatest klarnetikoolkondadest.” (Uwe Mund, dirigent)
„Trio koosseisus Selvadore Rähni, David Geringas ja Michie Koyama tõi Tartu Ülikooli aulasse uskumatult palju publikut. Esitus täitis saali kohati lausa käega katsutavalt massiivsete helivoogudega. […] Tšellist David Geringase enesekindla jõulisuse ning tippklarnetist Selvadore Rähni põhjatusse sügavusse ulatuva meisterlikkuse ja läbitunnetatuse kohtumine lõi sellise harva esineva pinge, mida kammerkontserdil tavaliselt ei kohta.” (Lilian Langsepp, Muusika 2008 nr 8–9)