Euroopa kaugseiresatelliit

Euroopa kaugseiresatelliit (ingl k European Remote-Sensing Satellite) on Euroopa kosmoseagentuuri polaarorbiiti kasutavate kaugseire satelliitide programm.
ERS-1 lennutati orbiidile Ariane-4 raketiga 1991. aasta juulis. Sellele järgnes teine satelliit (ERS-2) 1995. aastal. Sel ajal olid mõlemad ERS-satelliidid kõige kõrgetasemelisemad Maa kaugseireinstrumendid, mis Euroopas on välja töötatud ja kosmosesse saadetud. 
ERS-1 missioon lõppes 1999. aastal, kattudes osaliselt 1995. aastal tööd alustanud uuema ERS-2 tööperioodiga. Need edukad Euroopa Kosmoseagentuuri satelliidid on kogunud tohutu hulga väärtuslikke andmeid Maa pinna, ookeanide ja polaaralade kohta.
Nende andmete põhjal on suudetud jälgida ja uurida looduskatastroofe nagu üleujutused ja maavärinad ka kõige vähemasustatud maakera punktides.
ERS-satelliidid on globaalsel tasemel avardanud arusaamu ookeanide ja atmosfääri vastastikmõjudest, hoovustest ning muutustest Arktika ja Antarktika jääkilbis, andes klimatoloogidele hulgaliselt väärtuslikku informatsiooni. Nende satelliitide abil on samuti olnud võimalik jälgida põllundusalasid, metsi, rannajooni ja merereostust.
Maakasutuse muutuste, näiteks vihmametsade hävitamise jälgimine on aidanud valitsustel silma peal hoida paljudel lokaalsetel ja globaalsetel keskkonnaprobleemidel.

Andmete kasutamine

Tänapäeval kasutab Euroopa kaugseiresatelliitide andmeid mitusada uurimisrühma üle maailma, kaasates töösse üle 2000 teadlase. Paljud uurimused, kus on kasutatud ERSi andmeid, on loonud rahvusvahelise initsiatiivi keskkonnapobleemidega tegelemiseks. Kõige märkimisväärsem on ehk Valitsustevaheline Kliimamuutuste Nõukogu (IPCC), mille tegevus on viinud Montreali protokollini, mis ülemaailmselt vähendab aerosoolide tootmist.

ERS-1 ja ERS-2 tandemoperatsioonid

1990. aastal võeti vastu otsus ehitada ERS-2, selle peamine eesmärk oli toona ERS-1 töö jätkamine – andmekogumise pidevus. Kui 1993. aasta lõpus sai selgeks, et ERS-1 seisab tehniliselt töökorras oluliselt kauem kui 30 kuud, mis oli algne ERS-1 nominaaltööaeg, siis pandi üha enam ette, et ERS-1 ja ERS-2 teeksid mõne kuu või koguni terve aasta vältel mõõtmisi samaaegselt.
Mitmete uurimuste tulemusena leiti, et ERS-1 plaanitust kauem töökorras hoidmine võiks olla potentsiaalselt piisavalt kasulik. Iseäranis pakkus teadlastele huvi saada mõlema satelliidi üheaegseid tehisavaradari andmeid interferomeetria rakenduste jaoks.
23. märtsil 1995 teatas Euroopa kosmoseagentuur ERS-1/ERS-2 üheksakuuse nominaalajaga tandemoperatsiooni käivitamisest sama aasta sügisel, mis pidi ERS-1 elus hoidma 1997. aasta aprillini.
ERS-1 ja ERS-2 lendasid samal orbitaaltasandil 98,5-kraadise nurga all Maa ekvatoriaaltasandiga, andes satelliitidele nähtavuse kogu maakera üle, kuna Maa pöörleb satelliitide all. Satelliidid katavad kogu Maa pinna teatud perioodi jooksul, mis sõltub orbiidi kõrgusest. ERS-1 ja ERS-2 lendasid samal orbiidil keskmise kõrgusega 785 km, mis andis selleks perioodiks 35 päeva. 
Kuna tandemoperatsiooni eesmärgiks on saada satelliitidelt andmeid identsetest asukohtadest, kuid kahe satelliidi samaaegne samas asukohas viibimine pole võimalik, olid satelliidid seadistatud nii, et ERS-2 trajektoori projektsioon maapinnal oleks täpselt sama, mis oli ERS-1 puhul 24 tundi varem. 
Tandemoperatsiooni kasulikkus seisnes selles, et ühe satelliidi puhul saadi infot iga maapinna punkti kohta iga 35 päeva järel. See infohulk kahekordistus, andes täpsemaid tulemusi. Ajaintervall andmete saamise vahel vähenes, lubades koostada väiksema sammuga ehk täpsemaid aegridu. Lisaks, kui ühe satelliidi nadiirisuunaline instrument mõõdab samu parameetreid samades punktides, mida teise satelliidi külgsuunaline instrument, siis on võimalik arvutada tulemusi kahel viisil, saades usaldusväärsemaid tulemusi.

ERS-missioonide lõpp

2000. aasta märtsis viis arvuti- ja güroskoobirike ERS-1 missiooni lõppemiseni. Sellele vaatamata pidas ERS-1 orbiidil vastu üle kolme korra kauem, kui algselt plaanitud 30 kuud. Ka ERS-2 tegutses oluliselt kauem, kui algselt plaanitud 3 aastat, ületades pardal tekkinud kriitilisi probleeme.
2001. aastal, pärast mitut güroskoobisüsteemide riket, suudeti välja töötada innovaatiline viis ERS-2 missiooni juhtimiseks ilma güroskoopideta. 2003. aastal ütles üles pardal olnud andmesalvestussüsteem, mis viis selleni, et missiooni andmeid hakati saama ainult reaalajas. Selliste jooksvate muudatustega lasti ERS-2 missioonil kesta 2011. aasta 5. septembrini, kui kell 13:16:38 missioon lõpetati tahtlikult, lülitades ERS-2 akud välja ja jättes ta orbiidile, kust satelliit aegamööda siseneb Maa atmosfääri ning laguneb atmosfääris täielikult 25 aasta jooksul, nagu rahvusvaheline standard ette näeb.
ERS-2 missioon ei olnud enam vajalik, kuna aja jooksul on sarnastel eesmärkidel orbiidile lennutatud paremaid ja täiuslikumaid satelliite, näiteks Envisat ja TerraSAR-X.