google/wiki40b huggingface dataset:
Alari Kivisaar

Elulugu

Kivisaar õppis Tartu 12. Keskkoolis. Pärast keskkooli lõpetamist astus ta Tartu Riikliku Ülikooli rahanduse ja krediidi erialale, kuid jättis ülikooli pooleli, et hakata tööle DJ-na. Seejärel võeti ta kaheks aastaks ajateenistusse Nõukogude relvajõududesse, mis möödus Venemaal ja Ukrainas.

Meelelahutustööstuses

Kui välja arvata lapsepõlveaastad, kooliaeg ja ajateenistus, on ta olnud kogu elu seotud meelelahutusmaailmaga. Pärinud isalt muusikahuvi, alustas ta diskodel kassettide ja plaatide mängimist juba kooliajal ning enne tele- ja raadiotööle pühendumist töötas Kivisaar 17 aastat klubidiskorina.
Raadiotöökarjääri alustas ta 1990. aastate alguses Tartu Raadios. Muuhulgas on Kivisaar olnud ka plaadifirma OK Records üks juhtidest ning korraldanud kontserte ja festivale.
Ta on alates 1999. aastast töötanud raadiojaamas Sky Plus, kus juhib praegu koos Kristjan Hirmo ja Maris Järvaga "Hommikuprogrammi".
Televisioonis on ta juhtinud TV3 saateid "Meeletu maailm", "Naabrist parem", "Eesti otsib lemmiklaulu", "Võta või jäta", "Kõik mängus", "Elu veinimõisas", "Rahaauk" ja "Eesti parim pagar".

Suhtumine vägistamisse

2014. aasta aprillis pälvis Alari Kivisaar meedias tähelepanu, kui tegi nalja Raadio Sky Plus hommikuprogrammis uudise üle, mille kohaselt Uganda naisjooksjate treener sportlasi vägistas: "Kui sa oled sportlane, siis on sinu jaoks sport number üks ja selle nimel oled sa valmis tegema mida iganes, ohverdama mida iganes ja see väike "tihi" pole nüüd küll mingi õudne häda." Kivisaare sõnavõtt tekitas meedias proteste, sh kogus juba esimese pärastlõuna jooksul sadu allkirju pöördumine raadiojaama juhtkonnale, milles leiti, et saatejuhi käitumine ja suhtumine alandab vägistamisohvreid ja õigustab kurjategijaid. Kivisaar pidas ka seejärel oma seisukohta õigustatuks: "Alati on keegi, kes ei saa huumorist aru. See on loomulik osa meie tööst."

Tunnustused

Ta on tunnistatud üheksal korral ajakirja Nädal küsitluse põhjal parimaks meesraadiohääleks. Tema juhitav Sky Plusi "Hommikuprogramm" on sama küsitluse põhjal valitud parimaks raadiosaateks kaheksal korral. Ta on valitud kolmel korral Eesti Meelelahutusauhindade jagamisel aasta meesraadiohääleks.

Loodusfotograafina

2005. aastal alustas Alari Kivisaar tegelemist loodusfotograafiaga. Eelkõige köidab teda makrofotograafia, millega on võimalik jäädvustada putukaid. Eriti meeldib Kivisaarele pildistada liblikaid, kuid objektiivi ette jäävad näiteks ka maastikud, panoraamid, taimed ja linnud. Viimasel ajal on tema portfooliosse lisandunud ka stuudioprojektid.

Isiklikku

Ta kasvas üles Tartus, neljaliikmelises perekonnas, kuhu kuulusid lisaks Alarile isa Aim, ema Ene ning õde Anneli. 
Aastal 1990 abiellus Alari Kivisaar Hillega. Peres on pojad Arle (sündinud 1989) ja Adrian Hanley (sündinud 2005) ning tütar Lakendra Amerii (sündinud 2009).
Clarke'i maakond (Iowa)

Ajalugu

Maakond moodustati 13. jaanuaril 1846.
Wrangeli saar

Ajalugu

1764 väitis kasakaseersant Stepan Andrejev, et on mandrilt näinud põhja pool olevat saart. Andrejev kuulis ka tšuktšidelt jutte selle kohta, et seal tõesti maa olevat. Ferdinand von Wrangel luges Andrejevi aruannet ja korraldas 1820–1824 saare avastamiseks ekspeditsiooni, aga ei leidnud seda.
1864 maabus kapten Henry Kellett Heraldi saarel, nimetas selle oma laeva järgi, nägi sealt Wrangeli saart ja andis sellele alguses nimeks Ploveri saar, aga hiljem oli see Briti admiraliteedi kaartidel Kelletti maa.
Esimesena maabus Wrangeli saarel 1866 Saksamaa vaalapüüdja Eduard Dallmann.
1867. aasta augustis lähenes USA vaalapüügilaeva kapten Thomas Long saarele 24 km kaugusele ja nimetas selle Wrangelli saareks. Hiljem muutus see nimi Wrangeli saareks.
Nõukogude Liit rajas Wrangeli saarele esimese uurimisjaama 1926. 1930. aastatel rajas Nõukogude Liit saarele püsielanikkonna.
Saar kuulub Venemaa Tšuktši autonoomsesse ringkonda. Tema lõunarannikul asuvad Wrangeli ilmajaam  ning kaks tšuktšide küla, Ušakovskoje ja Zvjozdnõi. Viimased kaks jäeti maha pärast nõukogude võimu kadumist, kui uus valitsus ei leidnud enam vahendeid korrapärase ühenduse käigushoidmiseks saare ja mandri vahel.

Kliima

Wrangeli saarel valitseb arktiline kliima. Enamiku aasta jooksul valitsevad saarel külmad arktilised õhumassid. Kagust jõuab suvel saarele soojem ja niiskem õhk. Aeg-ajalt jõuab saarele ka soe ja kuiv õhk Siberist. Talvel puhub tuul peamiselt põhjast ja on väga külm. Veebruarile ja märtsile on iseloomulikud tormid, milles tuule kiirus võib ületada 140 km/h.
Kõige kõrgemad temperatuurid Wrangeli saare ilmajaamas on mõõdetud juulis (+18,2 °C) ja juunis (+17,4 °C). Maksimumtemperatuurid on kõige madalamad veebruaris (-0,7 °C) ja märtsis (+0,7 °C). Kõige madalamad temperatuurid on mõõdetud detsembris (-57,7 °C) ja märtsis (-45,0 °C). Igas kuus on täheldatud öökülma, kaasa arvatud juulis ja augustis, kus miinimumtemperatuur on vastavalt -4,9 °C ja -6,5 °C.
Aastas sajab keskmiselt 179 mm. Sademeterohkeimad kuud on august (28 mm) ja juuli (23 mm), sademetevaeseimad on aprill ja mai (8 mm). Keskmine õhuniiskus saarel on 82%.
Võrreldes ilmajaamaga on saare keskosa madalamates kohtades pisut soojem ja veel kuivem. Seda põhjustavad seal esinevad föönid.

Loomastik

Wrangeli saarel elasid teadaolevalt viimased mammutid. Nad surid välja umbes 1700 eKr. Piiratud toidubaasi tõttu olid viimased mammutid tüüpilisest märgatavalt väiksemad: nende õlakõrgus polnud keskmiselt 2,8 m, vaid 1,8 m. Samast ajast pärineb vanim saarelt leitud inimasula, aga märke mammutite küttimise kohta pole sealt avastatud.
Wrangeli saar on jääkarude seas populaarne poegimiskoht. Saarel leidub hülgeid, merilõvisid, polaarrebaseid ja lemminguid. Suvel saabub saarele hulgaliselt linde.
1950-ndatel viidi saarele kodustatud põhjapõdrad. Nende arvukust hoitakse saarel 1000 piires, et vähendada nende kahjulikku mõju maas pesitsevatele lindudele. 1975 lasti saarel lahti 20 muskusveist ja nende arv on tõusnud 200-ni.
Saarel on kohatud polaarhunti. Polaarhundid on saarel elanud varemgi, aga eelmised karjad hävitati siis, kui saarele toodi põhjapõdrad ja muskusveised.
Külli Kangur

Külli Kangur (sündinud 25. märtsil 1949 Tartus) on eesti zooloog ja hüdrobioloog; bioloogiakandidaat (1977).

Elukäik

Aastal 1972 lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli bioloogina. 
Aastast 1977 töötab ta Zooloogia ja Botaanika Instituudile alluvas Võrtsjärve Limnoloogiajaamas. 
Aastast 1996 on ta Peipsi järve elustiku seire ja 1988. aastast Peipsi uurimisteema juhte.

Isiklikku

Tema abikaasa oli Andu Kangur. Neil on viis last. 
Külli Kangur valiti 2008 aasta emaks.
Stegonotus

Levila

Need maod on levinud Indoneesias, Uus-Guineas ja Austraalias.
Ahvenalised

Ahvenalised (Perciformes) on kõige suurem kalade ja selgroogsete selts. Nad kuuluvad kiiruimsete klassi. Ahvenaliste hulka kuulub 40% kõigist kaladest, kokku üle 7000 liigi.
Eesti kaladest kuulub ahvenaliste hulka 15 liiki.

Anatoomilisi erijooni

Ahvenaliste uimedes esineb tavaliselt ogakiiri. Kõhuuimed, kui nad on olemas, asetsevad tavaliselt rinnauimede aluste all või nendest eespool - kõril ning ei sisalda enamasti üle kuue kiire. Rinnauimede alused asetsevad kala pikitelje suhtes kaldu või perpendikulaarselt. Rasvauim puudub.
Ujupõis ei ole ühendatud sooltoruga või puudub hoopis.
Algi tänav

Algi tänav on tänav Tallinnas Kristiine linnaosas Lillekülas ja Mustamäe linnaosas Sääse asumis. 
Algi tänav algab Räägu tänavalt (Lillekülas), ristub Algi põigu, Ronga tänava, Tildri tänava ja Linnu teega ning lõpeb Vaablase tänavaga Sääse asumis. Tänava pikkus on umbes 760 meetrit. 
Algi tänava ja Linnu tee vahelisele alale jääb Löwenruh' park. Pargiga külgneb huvikeskus Kullo (endine Tallinna Pioneeride Palee). 
Tänava nimi võeti kasutusele 1958. aastal. Nimi on pandud kurvitsaliste seltsi kuuluva linnu algi järgi.
Maksim Kontsevitš

Maksim Kontsevitš (prantsuse keeles Maxim Kontsevich; vene keeles Максим Львович Концевич Maksim Lvovitš Kontsevitš‎‎; sündinud 25. augustil 1964 Himkis) on vene päritolu Prantsusmaa matemaatik, Crafoordi auhinna ja kahe Läbimurde auhinna laureaat.
Ta töötab 1999. aastast Põhja-Prantsusmaal asuvas süvauuringute instituudis Institut des hautes études scientifiques matemaatikaprofessorina. 1993. aastal tuli ta ideele luua homoloogiline peegelsümmeetria. 1998. aastal pälvis ta Fieldsi medali sõlmede invariandi (Kontsevitši invariant) loomise ja Edward Witteni hüpoteesi tõestuse eest. Hüpotees väitis, et esitatud kvantgravitatsiooni mudelitest on kaks neist samaväärsed.
2012. aastal sai ta Läbimurde auhinna fundamentaalfüüsikas olulise panuse eest matemaatilise füüsika valdkonnas (sealhulgas sõlmede teooria alal) ja homoloogilise peegelsümmeetria väljatöötamise eest stringiteoorias. 2015. aastal anti talle Läbimurde auhind matemaatikas tõhusa panuse eest mitmes matemaatika valdkonnas, sealhulgas algebralise geomeetria, deformatsiooniteooria, sümplektilise topoloogia, homoloogilise algebra ja dünaamiliste süsteemide teooria alal.

Haridus- ja töökäik

Ta astus 1980. aastal 16-aastaselt Moskva riikliku ülikooli mehaanika-matemaatikateaduskonda matemaatika erialale. Seal oli tema juhendajaks Izrail Gelfand, keda Kontsevitš peab 20. sajandi üheks väljapaistvamaks matemaatikuks. Ülikooli kolmandal kursusel kirjutas Kontsevitš artikli 26-mõõtmelisest ruumist superstringiteoorias.
Pärast ülikooli lõpetamist 1985. aastal, asus ta tööle NSV Liidu Teaduste Akadeemia Harkevitši-nimelisse informatsiooniinstituuti. 1992. aastal sai ta Bonni Ülikoolist filosoofiadoktori kraadi matemaatikas. Seejärel töötas ta Princetonis, Berkeleys ja Harvardis.
Praegu töötab ta Pariisi külje all asuvas süvauuringute instituudis Institut des hautes études scientifiques professorina. Ühtlasi on ta Ameerika Ühendriikides Rutgersi ülikooli distingeeritud külalisprofessor. Ta jätkab koostööd ka Moskvas asuva Harkevitši-nimelise informatsiooniinstituudiga.

Isiklikku

Ta mängib tšellot. 1993. aastal abiellus. 1999. aastal sai ta koos abikaasaga lisaks Venemaa kodakondsusele ka Prantsusmaa kodakondsuse. 
Tema isa on orientalist Lev Kontsevitš.
Phillipsi maakond (Montana)

Phillipsi maakond (Phillips County) on maakond USA-s Montana osariigis. Geograafilised koordinaadid on 48°26' N, 107°92' W.
Maakonna halduskeskus ja suurim linn on Malta.
Maakonna pindala on 13 499 km², millest 189 km² moodustab veepindala.
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 4253. Aastal 2000 oli elanike arv 4601.

Ajalugu

Phillipsi maakond moodustati 1913. aastal. Maakond sai nime rantšo pidaja osariigi senaatori Benjamin D. Phillipsi järgi.
Humanitaaruuringute Akadeemia

Humanitaaruuringute Akadeemia (vene keeles Академия гуманитарных исследований) on Venemaa üks paljudest teadusakadeemiatest, mis tekkisid 1990ndail pärast Nõukogude Liidu lagunemist.
Akadeemia asutati aastal 1995 Moskvas kui mittetulunduslik eraõiguslik teadusorganisatsioon. Akadeemia tegeleb alus-ja rakendusuuringutega humanitaar- ja sotsiaalteaduste eri valdkondades, sealhulgas filosoofia, ajaloo, ökoloogia, psühholoogia, sotsioloogia, eetika, konfliktoloogia, kulturoloogia, politoloogia, demograafia ja õigus-, haridus- ja majandusteaduse ning veel mõnedes valdkondades. Akadeemia teeb koostööd Venemaa Teaduste Akadeemiaga ja teiste teadusorganisatsioonide, ministeeriumide ja muude riiklike struktuuridega.

Struktuur

Akadeemial on arvukalt osakondi, sealhulgas filosoofia-, õigus-, sotsioloogia ja politoloogia, kulturoloogia-, psühholoogia-, konfliktoloogia-, ajaloo-, ajakirjandus-, loodusvarade ja keskkonnakaitse ning majandusteaduste osakond. Akadeemial on osakond ka Kreekas. 
Akadeemial on mitu instituuti (sealhulgas ökoloogiainstituut ja humanitaarhariduse instituut), muid teadus- ja õppeasutusi ning kirjastus.

Liikmeskond

Humanitaaruuringute Akadeemia ühendab tuntumaid humanitaar- ja sotsiaalteadlasi. Akadeemia liikmeskonda on valitud üle 100 teadlase, neist rohkem kui 40 inimest välisriikidest, sealhulgas Ameerika Ühendriikide, Suurbritannia, Prantsusmaa, Saksamaa, Itaalia, Kreeka, Šveitsi, Hollandi, Sloveenia, Hiina, Lõuna-Korea, Vietnami ja mitme SRÜ riigi teadlasi.
Maasik-metskaktus

Maasik-metskaktuse levila

Taime päritolu ja looduslik levila pole lõplikult kindlaks tehtud, mõne allika kohaselt pärineb see Mehhikost, Guatemalast, Costa Ricast ja El Salvadorist. Lõuna-Ameerikasse jõudsid viljad tõenäoliselt eurooplastega. 
Maasik-metskaktust kasvatatakse viljade jaoks Kagu-Aasias, Ameerika Ühendriikides, Iisraelis, Austraalias, Küprosel, Kanaari saartel ning ka Vietnamis, kuhu jõudsid viljad prantslastega 19. sajandil. Pitaiad moodustavad Vietnami puuviljaekspordist üle 50%, tehes Vietnami maailma suurimaks pitaia eksportijaks. Paljudes riikides on maasik-metskaktusest saanud invasiivne võõrliik.

Vilja nimetus

Vilja nimetus eesti keeles on pitaia (inglise keeles pitaya või dragonfruit ('draakonivili')). 
Ingliskeelne draakonivilja nimetus tuleneb vilja välimusest, kuna selle koor meenutab draakoni soomuseid.

Viljelus

Maasik-metskaktus paljuneb seemnetega ja vegetatiivselt. Seemned eraldatakse viljalihast ja kuivatatakse, kui viljad on väliste kahjustusteta ning küpsed kuni üleküpsed. Maasik-metskaktus hakkab tavaliselt idanema 11–14 päeva pärast seemne külvamist. Maasik-metskaktus nagu teisedki kaktuselised ei talu liigniisket mulda. Tegu on ronitaimega, mis vajab kasvamiseks sobilikku tuge. Seemned külvatakse eelistatult õhukesse mullakihti. Taime saab paljundada ka pistikutena.
Maasik-metskaktus õitseb kolm kuni kuus korda aastas olenevalt kasvukoha tingimustest. Taimed õitsevad öösiti, hommikuks õied närbuvad. Taimed vajavad viljastumiseks öiseid tolmeldajaid, peamiselt nahkhiiri ja ööliblikaid. Ristamise teel on loodud ka üksikuid isefertiilseid liike. Risttolmlemisel on metskaktus viljakam, vilju on rohkem ning need on kvaliteetsemad. Istandustes tolmeldatakse metskaktust tihti käsitsi. Viljad valmivad 30–50 päeva pärast õitsemist ning aastas koristatakse vilju 5–6 korda.
Maasik-metskaktus on kohastunud elama kuivas troopilises kliimas, kus esineb mõõdukalt sademeid. Taim tuleb toime kuni 40-kraadises kuumuses ning talub lühiajaliselt ka külma.

Tunnused

Maasik-metskaktus on epifüütiline kiire kasvuga taim, mis kinnitub väätidena puudele või kividele. Varred võivad olla kuni 10 meetri pikkused. Varred on okkalised, nende alumisel küljel kasvavad õhujuured. Õied on kuni 30 cm pikkused ja harilikult valged.
Pitaia meenutab oma tekstuurilt kiivit, kuna nii kiivil kui ka pitaial on arvukalt väikseid seemneid. Seemned on pähklise maitsega ja sisaldavad palju lipiide. Viljaliha on poolmagus, kreemjas ja madala kalorsusega. Pitaia meenutab maitselt veidi melonit. Viljaliha võib värvuselt olla valge, roosa, punane või kreemikat värvi. Pitaiast tehakse ka mahla ja veini või kasutatakse kokteilides. Pitaia õied on samuti söödavad ja neist saab valmistada teed.
Aškenazi juudid

Ajalugu

Kõik juudid pärinevad Lähis-Idast, juudi rahvus kujunes vanas Mesopotaamias. Umbes 2500 aastat tagasi jagunesid nad kahte rühma, millest ühed suundusid Euroopasse ja Põhja-Aafrikasse ning teine rühm jäi Lähis-Idasse. Ajaliselt langeb see kokku Juudamaa ja Jeruusalemma vallutamisega 586. aastal eKr Babüloonia valitseja Nebukadnetsar II poolt.
Eri allikate põhjal moodustavad ligikaudu 75% maailma juutidest just aškenazi juudid. Tänapäeval on levinud ka ekslik arvamus, et aškenazi juudid pärinevad tegelikult hoopis  kasaaridest. Kasaaride riik asus Volga alamjooksul ja Põhja-Kaukaasia põhjaosas ning sai 6.-9. sajandil tänu kaubitsemisele võimsaks. Kuid muutus liiga tülikaks teistele suurvõimudele ning 10. sajandil hävitasid Kiievi suurvürstid Kasaaria. Kasaarid olid võtnud vastu juudi usu ehk judaismi.
Peter Kleist

Peter Kleist (29. jaanuar 1904 Marienwerder – 1971) oli Saksa diplomaat.
Teise maailmasõja aastail (1941–1945) töötas ta Okupeeritud Ida-alade riigiministeeriumis.
Tema raamat "Mahamängitud võit" on ilmunud eesti keeles 1952. aastal.
Eri Kawai

Eri Kawai (jaapani keeles 河井 英里) (8. mai 1965 – 4. august 2008, Tōkyō, Jaapan) oli Jaapani naislaulja.
Eri Kawai lõpetas Tōkyō Kaunite Kunstide ja Muusika Rahvusülikooli ning kirjutas ja laulis nii klassikat kui ka pop- ja maailmamuusikat.
Mihkel Uudla

Mihkel Uudla (kuni 1935. aastani Mihkel Lossmann, 24. oktoober 1907 – 5. oktoober 1956 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (kapten).
Jaan Tõnissoni monument

Jaan Tõnissoni monument on püstitatud endise eesti riigivanema, peaministri ning Postimehe väljaandja ja peatoimetaja Jaan Tõnissoni mälestuseks. Monument asub Tartu kesklinnas, Postimehe toimetuse vastas Tõnissoni platsil. Monumendi autorid on skulptor Mati Karmin ja arhitekt Tiit Trummal. Monument avati 2001. aastal.
Mutatsioonitestimine

Mutatsioonitestimine on üks testimise vorme, mille abil saab luua uusi tarkvarateste või hinnata olemasolevate testide kvaliteeti. Mutatsioonitestimine kaasab programmi lähtekoodi muutmist väikeste osade kaupa. Igat muudetud programmiosa nimetatakse mutandiks, mille toimel võib modifitseeritud programmi käitumine erineda esialgsest programmist. Mutandid põhinevad rangelt defineeritud mutatsioonioperaatorite põhjal, mis imiteerivad tüüpilisi programmerimisvigu (näiteks kasutades väärasid aritmeetilisi operaatoreid) ning mille toimel avastatakse programmis veaohtlikke koodijuppe. Selliste muutuste avastamist olemasolevate testide poolt nimetatakse mutandi tapmiseks. Programmi testikomplekte saab hinnata selle põhjal, kui suure osa mutantidest antud testid ära tapavad. Selle kaudu saab luua uusi teste, et tappa mutante, mida algne testikomplekt ei avastanud. Mutatsioonitestimine on osa valge kasti meetodi tüüpidest.

Ajalugu

Esialgse idee mutatsioonitestimisest pakkus välja Richard Lipton aastal 1971. Selle teooria arendas ning avaldas Lipton koos Richard DeMillo ning Fred Saywardiga aastal 1978. Esimese mutatsioonitestimisetööriista lõi Timothy Budd aastal 1980 Yale'i ülikoolis.

Ekvivalentsed mutandid

Teatud mutantide korral ei ole võimalik luua sellist testikomplekti, mis suudaks antud mutandi ära tappa, kuna muteerunud programm oleks iga vaheseisundi korral sama käitumisega kui algne programm. Selliseid mutante nimetatakse ekvivalentseteks mutantideks.

Näiteks olgu antud järgmine koodijupp:
i = 0while (true) {
    i++
    if (i == 5) break;}
Ekvivalentne mutant tekiks näiteks siis, kui asendaksime operaatori == operaatoriga >= . Tulemuseks oleks kood kujul:
i = 0while (true) {
    i++
    if (i >= 5) break;}
Hoolimata sellest, et on muudetud tsükli lõpptingimuse kontrolli, lõpetab siiski programm töö alati samal juhul, kui esialgne programm. Seetõttu on mutant eristamatu algprogrammist. Ekvivalentsete mutantide leidmine, isegi väiksemate programmide puhul, on tihtipeale ajakulukas erinevate seisundite ülevaatamise tõttu.
Margus Tsahkna

Haridus

Margus Tsahkna on lõpetanud Tartu 7. Keskkooli 1995. Ta on õppinud Tartu Ülikooli usu- ja õigusteaduskonnas 1996–2002 (lõpetamata) ja Toronto Ülikoolis rahvusvahelise õiguse erialal 1999–2000.

Poliitiline tegevus

Aastal 2000 astus Margus Tsahkna Isamaaliidu liikmeks, ta oli erakonna poliitikasekretär.
Aastatel 2007–2010 oli ta Isamaa ja Res Publica Liidu peasekretär. 2010 kandideeris Tsahkna IRL-i aseesimeheks. 10. märtsil 2010 kinnitas IRL-i eestseisus Tsahkna taas erakonna poliitikasekretäriks.
Tsahkna oli Tartu Linnavolikogu Isamaaliidu fraktsiooni nõunik aastatel 2002–2003, Riigikogu Isamaaliidu fraktsiooni info- ja pressinõunik 2003–2006 ning Tartu Linnavolikogu liige 2003–2007.
Ta oli Tõnis Lukase asendusliikmena XI Riigikogu liige, Riigikogu valimistel 2007. aasta kandideeris Tsahkna Tartu linnas, kus kogus IRLi nimekirjas kolmandana 786 häält.
Riigikogu liikmena toetas Tsahkna müügimaksu kaotamist ja IRL-i plaani kehtestada ema- ja lesepension.
2011. aastal valiti Tsahkna XII Riigikogu liikmeks ning ta oli riigikogu sotsiaalkomisjoni esimees.
Alates novembrist 2018 on ta Eesti 200 liige.

Tegevus ühingutes

Tsahkna on SA Keskkonnainvesteeringute Keskus nõukogu liige, MTÜ Tartu Kristlik Noortekodu juhatuse liige, Kindral Johan Laidoneri Seltsi, Eesti NATO Ühingu ja üliõpilaskorporatsioon Sakala liige. Ta laulab ka korp! Sakala Meeskooris.

Eraelu

Margus Tsahkna on abielus Anna-Greta Tsahknaga. Neil on 2005. aastal sündinud tütar Margaret, 2007. aastal sündinud poeg Artur ja 2018. aastal sündinud poeg Franz. Tema poolvend on ärimees ja poliitik Anders Tsahkna.
Pärast keskkooli tegeles Tsahkna paar aastat ema talus Tartu lähedal õlleodra kasvatamisega enam kui 70 hektaril. Hiljem spetsialiseerus talu maasikakasvatusele. "Senimaani proovin aastas paar päeva Tartu turul maasikaid müüa, kuna turul saab tegelikult üsna hea pildi, mis ühiskonnas toimub," on Tsahkna öelnud.
2009. aastal osales Tsahkna saates "Laulud tähtedega" , kus sai koos Birgit Õigemeelega duetti lauldes teise koha. Tsahkna ja Õigemeel asutasid Tähelapse fondi. Koos osalesid nad ka Tartu Kristliku Noortekodu jõulukontsert-jumalateenistusel Tartu Peetri kirikus 15. detsembril 2008 ja sõbrapäeva heategevuskontserdil Tartus Vanemuise kontserdimajas 2011. aastal.
Margus Tsahkna on luterlane ja kuulub Tartu Ülikooli-Jaani kogudusse.
Puiatu raamatukogu

Puiatu raamatukogu on raamatukogu Viljandi maakonnas Viljandi vallas Puiatu külas. Raamatukogu juhataja on Tiina Torim.
Niidumarikeelne Vikipeedia

Niidumarikeelne Vikipeedia (niidumari keeles Олык Марий Википедий) on Vikipeedia niidumarikeelne versioon. See sai alguse 9. juulil 2009.
Seal on 10046 artiklit ja 23520 lehekülge. Seal on 10045 registreeritud kasutajat (kellest aktiivseid on 20) ja 1 administraatorit.
Merekorpus

Kooli nimetused

Kooli eellaseks oli Peeter I asutatud Moskva navigatsioonikool. Kool kandis läbi aegade erinevaid nimesid. Aastatel (1752–1802) Mere šlahta kadetikorpus (Морской шляхетный кадетский корпус), (1802–1867, 1896–1906) Mere kadetikorpus (Морской кадетский корпус), (1906–1916) Merekorpus, (1867–1891, 1916–1918) Merekool (Морское училище). 1918. aastal pärast nõukogude võimu kehtestamist moodustati Venemaal Merekooli baasil Laevastikuohvitseride ettevalmistamise kursused, millest arenes hiljem välja M. Frunze nimeline Kõrgem sõjamerekool.

Õppetöö

Õppetöö vanimas Venemaa merekoolis oli korraldatud kolmes klassis, milles igal tasemel oli 120 aadlike seast pärit õppurit, 1. – vanima klassi õppurid kandsid nimetust "gardemariin", kahe noorema klassi õppurid aga "kursant". 
Õppetöö toimus Peterburis Vassili saarel kuni 1771. aasta maini, mil toimunud tulekahju tulemusena sai õppehoone kannatada ja õppetöö viidi üle Kroonlinna. Keiser Paul I korraldusega 8. detsembrist 1796 õppetöö Peterburis Vassili saarel taastati.
Martin Neithal

Martin Neithal (25. märts 1921 Keila, Harjumaa – 17. august 2000 Tallinn) oli Eesti kirjandusteadlane.

Elulugu

1948. aastal lõpetas ta Tallinna 2. Keskkooli eksternina ja 1958. aastal Tartu Riikliku Ülikooli eesti filoloogia osakonna. 1975. aastal kaitses ta Eesti Teaduste Akadeemia juures filoloogiakandidaadi kraadi väitekirjaga "1920-ndate aastate eesti sotsiaal-olustikulise romaani mõningaid arengujooni".
Neithal oli 1958–1963 Keele ja Kirjanduse Instituudi bibliograaf, 1963–1993 teadur.

Teadustöö

Martin Neithali peamised uurimisvaldkonnad olid eesti kirjanduse ajalugu (August Jakobsoni, Eduard Vilde, Anton Hansen Tammsaare, Arved Viirlaiu jmt looming) ning üldine kirjandusteooria (stiili, meetodi, aja, karakteri ja eksistentsiaalse olemise probleemid). Ta oli "Eesti kirjanduse ajaloo" IV ja V köite kaasautor ning rahvusvahelise teatmeteose "Bibliographia Studiorum Uralicorum" (1917–1987) IV köite (Helsingi, 1993) eesti kirjandusteadust käsitleva osa koostaja.

Isiklikku

Martin Neithal oli laevandusettevõtte kaasomaniku poeg ja kirjandusteadlase Reet Neithali abikaasa.
Verne Langdon

Verne Langdon (15. september 1941 Oakland, California – 1. jaanuar 2011) oli USA muusik ja jumestuskunstnik.
Ta kujundas õudusmaske.
La Trobe

La Trobe (ka Latrobe, saksa keeles de la Trobe) on Prantsusmaa päritolu aadlisuguvõsa.
Perekonnale kuulusid Liivimaa alal Paenasti (Pajusby) mõis, ning Eestimaa alal Triigi (Ottenkyll) ja Kulina (Kullina) mõisad.
Villem Loigom

Looming

Villem Loigom on joonistanud ka karikatuure. Tema karikatuure on avaldanud ajakiri Pikker ja teabeleht Memento.
1988 märgiti ära tema karikatuur Tallinna Mererajooni ökoloogiateemalisel karikatuurivõistlusel.