Benedictus VIII

Paavstiks saamine

Benedictus VIII sai kirikuloolase J. N. D. Kelly järgi paavstiks 17. mail 1012, Salvador Miranda järgi aga 18. mail, kui Tuscolo suguvõsa seadis ta ametisse.

Skisma

Sergius IV surma järel 12. mail 1012 puhkesid Roomas rahutused. Kui Tuscolo suguvõsa määras paavstiks Benedictus VIII, siis Roomat seni valitsenud Crescenzi suguvõsa seadis ametisse vaimulik Gregoriuse.
Rooma valitseja Giovanni II Crescenzi suri 18. mail. Benedictus VIII suutis Crescenzi suguvõsa ja vastupaavsti toetajad Roomast juuliks 1012 välja tõrjuda.

Suhted Saksamaaga

Saksa kuningas Heinrich II tunnustas detsembris 1012 paavstina Benedictust. Kuningas saabus paavsti kutsel 1014 Rooma, kus paavst kroonis ta 14. veebruaril Saksa-Rooma keisriks.
Benedictus VIII oli esimene paavst, kes käis Saksamaal pastoraalsel visiidil. Enne teda sattus Saksamaale Benedictus V, kes viidi sinna vangina. Benedictus VIII kohtus 1020 ülestõusmispühade ajal Bambergis Heinrich II-ga, kes kinnitas keiserlikud privileegid ja lubas anda paavstile sõjalist abi. Keiser sätestas, et paavst tuleb valida Rooma kodanike ja vaimulike poolt. Paavst külastas visiidi käigus Fulda kloostrit.
1022 tungis Heinrich II Itaaliasse, et võidelda Bütsantsiga.

Suhted Bütsantsiga

Benedictus VIII toetas viikingeid võitluses Bütsantsi võimu vastu Lõuna-Itaalias, kuid Bütsantsi väed lõid 1019 Cannaes viikingite rünnaku tagasi.

Suhted araablastega

Benedictus VIII sõlmis Pisa ja Genovaga liidu araablaste vastu, kellega sõditi Põhja-Itaalias.
Paavst osales 1016 merelahingus, kus araablased said lüüa, mille tulemusena vabastati Sardiinia araablastest.

Kirikuriigi laiendamine

Benedictus VIII vallutas sõjakäikudega Campagna ja Toscana.

Suhted Konstantinoopoli patriarhiga

Konstantinoopoli patriarh Sergios II eemaldas Benedictus VIII nime diptühhonist.

Suhted Briti piiskoppidega

Benedictus VIII kohtus Roomas Canterbury peapiiskopi Æthelnothiga.

Suhted Itaalia piiskoppidega

Benedictus VIII pühitses 1014 ametisse Ravenna peapiiskopi Arnoldo.
Ta vahendas Grado ja Aquileia patriarhide vahelist tüli.
Ta rajas Bobbio piiskopkonna.

Suhted Saksa piiskoppidega

Benedictus VIII kinnitas Bambergi piiskopkonna privileegid ja seadis 1020 selle paavsti protektsiooni alla.
Ta andis 1014 palliumi Mainzi peapiiskopile Erkanbaldile.
Ta taunis 1023 Mainzi uut peapiiskoppi Aribot, kes otsustas keelustada vaimulike apelleerimised Rooma.
Passau piiskop Pilgrim saatis paavstile kirja.

Reformid

Benedictus VIII sätestas 1014 vaimulike ordineerimiste minimaalsed vanusemäärad.
Ta keelas 1. augustil 1022 Pavias toimunud sinodil vaimulike abielud ja konkubinaadi ning sätestas, et taolistest kooseludest sündinud lapsed on määratud pärisorjusesse.
Ta taunis simooniat.

Liturgilised otsused

Benedictus VIII sätestas 1014, et missal tuleb usutunnistust palvetada lauldes.

Munklus

Benedictus VIII kinnitas Hildesheimi kloostri privileegid.

Polirone Simeoni kanoniseerimine

Benedictus VIII kanoniseeris 1016 Polirone Simeoni.

Suhted juutidega

1021 kevadel tabas Roomat maavärin ja torm, mistõttu Benedictus VIII käskis hukata juudid, keda peeti õnnetuse eest vastutavateks.

Onupojapoliitika

Benedictus VIII vend Romano sai Rooma konsuliks. Romano ja paavsti vennapoeg Teofilatto said Salvador Miranda andmetel kardinaliks.

Surm

Benedictus VIII suri 9. aprillil 1024 Roomas ja maeti Rooma Peetri kirikusse.