google/wiki40b huggingface dataset:
Hajumine

Üksik- ja mitmikhajumine

Üksikhajumine toimub ühe osakese kokkupõrkel märklauaga. Tavaliselt on siiski tegemist kiirguse hajumisega, mille puhul palju osakesi põrkub paljude erinevate märklaua punktidega. Sel juhul on tegemist mitmikhajumisega. Üksikhajumise puhul on tegemist juhusliku sündmusega. Tulenevalt kvantmehaanika määramatuse printsiibist ei ole üksiku osakese hajumisele järgnev olukord üheselt määratud. Me saame rääkida ainult erinevatest tõenäosustest, millises suunas ja millise kiirusega osake märklauast eemale põrkas (hajus). Mitmikhajumise puhul korreleeruvad erinevate põrgete erisusest ning tuginedes tõenäosusele saame üsna täpselt ennustada hajunud osakeste jagunemise erinevate põrkesuundade vahel.

Elektromagnetiline hajumine

Elektromagnetkiirguse hajumine on kõige levinum ja uuritum hajumise liik. Nähtava valguse hajumine erinevatelt objektidelt annab meile võimaluse neid näha. Samamoodi "näeb" radar lennukeid tänu raadiolainete hajumisele lennuki metallkorpuselt. Kui kogu valgus hajub ilma neeldumata vaadeldava objekti pinnalt, siis näib see pind meile valgena. Kui valgus ei haju, vaid peegeldub, siis näib objekti pind kiiskavalt särav. Hajumise puudumine (kogu valgus neeldub) annab musta värvi. Absoluutselt must keha on selline objekt, millelt kiirgus ei haju ega peegeldu. Absoluutselt must keha neelab kogu talle langeva kiirguse.
Sõltuvalt märklaua suurusest ja muudest omadustest võib eristada erinevaid elektromagnetilise hajumise liike. Rayleigh' hajumine ja Mie hajumine on elastsed hajumised. Mitteelastsed hajumised on Brillouini hajumine, Ramani hajumine, mitteelastne röntgenikiirte hajumine ja Comptoni hajumine.
Margit Saulep

Elulugu

Aastatel 1975–1986 õppis Saulep Tallinna 20. Keskkoolis ja laulis lastekooris Ellerhein. Lauluõpinguid jätkas ta Tallinna Riiklikus Konservatooriumis aastatel 1986–1989 Hendrik Krummi lauluklassis. Eesti Muusikaakadeemia lõpetas ta 1994. aastal Ervin Kärveti lauluklassis. Ta on end täiendanud professor Gerhard Kahri kursustel ja professor Asta Krikščiūnaitė juures Leedus. 
Aastatel 1994–2008 oli ta Rahvusooper Estonia solist ning alates 1995. aastast olnud külalissolist Vanemuise teatris. Aastast 2009 on töötanud vabakutselisena. Ta on astunud üles ka kammer- ja kontsertlauljana, esinenud välisriikides nii ringreisidel kui ka soolokontsertidega.

Isiklikku

Margit Saulep on abielus Tarmo Paumetsaga. Poeg Georg Paumets.
Aivo Parring

Aivo Parring (8. september 1940 Räpina vald Võrumaa – 31. detsember 2015) oli eesti matemaatik.

Elulugu

Aivo Parring oli talupidaja poeg. Ta lõpetas 1959. aastal Räpina Keskkooli, 1964. aastal Tartu Riikliku Ülikooli füüsika-matemaatikateaduskonna, oli aastatel 1964–1969 TRÜ aspirant, füüsika-matemaatikakandidaat (1975, TRÜ), väitekiri "Многообразия симплектических плоскостей аффинно-симплектического пространства и их внутренние связности". Parring täiendas end Moskva Riiklikus Ülikoolis (1972, 1979) ja Kaasani Riiklikus Ülikoolis (1985). Ta oli aastatel 1965 ja 1969 TRÜ algebra ja geomeetria kateedri assistent, 1969–1973 ja 1975–1979 vanemõpetaja, (1973–1975 matemaatilise analüüsi kateedri vanemõpetaja), 1979–1992 dotsent, 1976–1981 ka matemaatikateaduskonna prodekaan, 1993–1999 Tartu Ülikooli puhta matemaatika instituudi dotsent, 1999–2002 lektor. Parring luges analüütilist geomeetriat, geomeetria aluseid, kõrgemat algebrat.

Teadustöö

Uurimisvaldkond: diferentsiaalgeomeetria; kuulus akadeemik Ülo Lumiste koolkonda. Uurinud sümplektilise ruumi sümplektiliste tasandiparvede ehitust ja diferentseeruva muutkonna kõrgemat järku lineaarseostuste geomeetriat. Üle 30 teadustrükise.

Isiklikku

Aivo Parring oli Anne-Mai Parringu abikaasa.
Barbara Cartland

Barbara Cartland (Dame Mary Barbara Hamilton Cartland) (9. juuli 1901 – 21. mai 2000) oli inglise kirjanik, arvukate romantiliste romaanide autor.
Cartland sai hariduse Alice Ottley koolis ja Malverni tüdrukutekolledžis. Ta alustas pühapäevakoolis õpetajana ning jätkas seltskonnalehe Daily Express ajakirjanikuna. 1923. aastal avaldas ta eduka esikromaani "Jigsaw".
Barbara Cartland oli äärmiselt viljakas armastusromaanide autor, kuid ta kirjutas ka biograafiaid, lastejutte, kuuldemänge, ilu- ja majapidamisnõuandeid ning etiketiraamatuid. 1983. aastal kanti ta Guinnessi rekordite raamatusse, kuna tal ilmus ühe aasta jooksul 26 teost. Elu jooksul avaldas ta 723 raamatut, mida müüdi 38 keeles enam kui miljard eksemplari. Pärast surma jäi Cartlandist maha 160 käsikirja, mida tema poeg Ian on hiljem kirjastanud. Barbara Cartland on maailmas enim tõlgitud autoritest kuues ning müüginumbritelt kolmas; temast eespool on vaid William Shakespeare ja Agatha Christie. Ehkki algult julgemad, muutusid Cartlandi romaanid ajapikku üha leebemaks ning vaated konservatiivsemaks. Enamik ta teostest on ajaloolised, mis võimaldas tal kujutada sugulist karskust usutavamalt. Ta võttis korduvalt sõna abielurikkumise ja lahutuste vastu, ehkki tunnistas, et on ise mõlemaga kokku puutunud.
Abielus oli Cartland kaks korda: esimesel korral 1927–1933 Alexander McCorquodale'iga, kellega sai tütre Raine (1929), ning teisel korral oma esimese mehe nõo Hugh McCorquodale'iga, kellega sai kaks poega, Iani (1937) ja Gleni (1939). Cartlandi tütar oli Briti printsess Diana kasuema.
Kirjutamise kõrvalt tegeles Cartland ka heategevuse ja sotsiaalteemadega, võideldes näiteks mustlaste õiguste eest ja nõudes meditsiiniõdedele palgatõusu. 1978. aastal lindistas ta koos Kuningliku Sümfooniaorkestriga plaaditäie armastuslaule. Ta oli üks Londoni silmapaistvamaid seltskonnategelasi ja Suurbritannia populaarsemaid meediapersoone. Silmatorkavalt roosasse rõivastatuna esines ta sageli avalikel üritustel ja televisioonis armastuse, tervise, ühiskonna ja poliitika teemadel.
Saue vald (1991)

Teed

Saue valda läbis juba 1870. aastal liikluseks avatud raudtee, Saue jaam tegutses 1920. aastast. Esimene elektrirong jõudis Saue külanõukogu maile aga alles juulis 1958. Valla piires oli neli Elroni elektrirongide peatuskohta: vanad Saue ja Valingu ning uued Urda ja Padula. Suurim valla maid läbiv maantee oli Tallinna–Pärnu maantee (Via Baltica), millega Laagri alevikus ristus Keilasse ja Paldiskisse välja viiv Tallinna ringtee. Lõuna pool hargnes Tallinna–Pärnu maanteelt edelasse Ääsmäe–Haapsalu maantee. Teine suurem trass oli Tallinna–Paldiski maantee. Põhja–lõunasuunalised teed olid kehvema kvaliteediga kohalikud maanteed.

Alevik

Laagri

Külad

Saue vallas oli 17 küla: Aila, Alliku, Hüüru, Jõgisoo, Kiia, Koidu, Koppelmaa, Maidla, Pällu, Pärinurme, Püha, Tagametsa, Tuula, Valingu, Vanamõisa, Vatsla ja Ääsmäe.
Pattern 1914 Enfield

Pattern 1914 Enfield (ka Pattern 14 ehk P1914) on poltlukuga viielasuline salvvintpüss, Briti armee üks põhirelvi Esimeses maailmasõjas. Ameerika Ühendriikides toodetud Pattern 1914 Enfield vintpüssid olid ka Eesti sõjaväe relvastuses kahe maailmasõja vahel. Ekslikult on M1914 mõnel pool nimetatud ka "Ross-Enfieldiks". Relval M1914 pole Rossi püssiga ega selle ehitusega midagi ühist.

Ajalugu

Kui Briti armee üritas oma relvastusse võtta Mauseri vintpüssil põhinevat väiksema kaliibriga laskemoonaga uut jalaväerelva, sai takistuseks Briti relvatehaste võimetus uusi relvi piisavas koguses ja kvaliteedis toota. Esimese maailmasõja ajal toodeti neid hoopis Ameerika Ühendriikides 3,7 miljonit: 7,70-millimeetriseid 1,2 miljonit brittide aitamiseks ja 2,5 miljonit USA 7,62 mm padrunile (M1917). Nii jäi Pattern 1914 (mudel 1914) Esimeses maailmasõjas Briti armees kasutusele vaid snaiperpüssina, kuna see oli Lee-Enfieldist tunduvalt täpsem.

Kasutamine Eestis

Inglased tarnisid Vabadussõjas eestlastele ainult USAs toodetud Vene püsse, kuid Vene valgete Loodearmeele 7,70 mm P1914. Viimaseid Vabadussõjas Eesti armeel, vastupidi levinud arvamusele, ei olnud. Need võeti üle Loodearmeelt 1919. aasta lõpus ja 1920 ning jõudsid relvastusse alles esimestel rahuaastatel. Paljud neist vajasid korrastamist ja et see relv võeti põhitüübiks, suhtuti asjasse tõsiselt. Inglise püssidele hakati kohe valmistama puuduvaid väikeosi ja lisavarustust ning relvi endid kohendama vastavalt vajadusele. 1940. aastal oli Eestil üle 41 000 vintpüssi P1914.
Marek Morozov

Marek Morozov (sündinud 1. aprillil 1973 Tallinnas) on Eesti kulturist ja treener.
Ta on Eesti Kulturismi ja Fitnessi Liidu kutsekomisjoni liige, koolitaja. Kutsekvalifikatsiooni IV taseme kulturismi ja fitnessitreener. Tal on rahvusvaheline personaaltreeneri litsents.
Marek Morozov on tulnud Eesti meistriks kulturismis aastatel 2002, 2003, 2004, 2005, 2007, 2008. Võistluskaal 90+ kg, võistlustevaheline kaal 110–115 kg, pikkus 176 cm.
Steinau (Cuxhaven)

Ajalugu

Steinau kuulus Land Hadelnisse, esmalt Saksimaa noorema hertsogkonna eksklaavina ja pärast selle de facto dünastilist jagunemist 1296. aastal de jure 1260. aastal loodud Saksi-Lauenburgi hertsogkonna eksklaavina. 1728. aastal keiser Karl VI läänistas Georg II Augustile ja tema Hannoveri dünastiale personaalunioonis tagastatud Saksi-Lauenburgi lääni. Hannoveri territooriumite ümberkorraldamisega 1731. aastal andsid Hannoveri Bremeni ja Verdeni hertsogkonnad Land Hadelni haldamise üle. Hannoveri kuningriik liidendas hertsogkonna reaaluniooni ja hertsogkonna territooriumist, sealhulgas Steinaust, sai osa uuest 1823. aastal loodud Stade ringkonnast.
Erni Kask

Erni Kask (sündinud 27. augustil 1979 Lääne-Virumaal) on eesti näitleja.
Erni Kask on pärit Lääne-Virumaalt Leikude külast. Aastal 1997 lõpetas ta Kadrina Keskkooli. Olles tegutsenud kooli ajal nii ajalehe Virumaa Teataja noortelehekülje toimetajana kui ka näidelnud kooli näiteringis, sooritas ta sisseastumiseksamid üheaegselt Tartu Ülikooli ajakirjanduse erialale ja Viljandi Kultuurikolledži teatrikateedris. Kuna Tartu Ülikooli sisse ei õnnestunud saada, langes valik lõplikult näitekunsti kasuks.
Pärast kolledži lõpetamist 2001. aastal töötas Erni Kask Viljandi teatris Ugala, aastal 2005 suundus aga tagasi kodumaakonda, asudes tööle Rakvere teatris. Alates jaanuarist 2014 on ta ametis teatri välissuhete korraldajana. Alates 2017. aasta märtsist on ta Tartu linnavalitsuse kultuuriosakonna kultuuriteenistuse peaspetsialist. Ta on projekti Tartu 2024 vastutav juht.
Kesk-Ungari mäestik

Kesk-Ungari mäestik (ungari keeles Dunántúli-középhegység) on Kesk-Doonau madalikul paiknev mägismaa Ungaris Kisalföldi ja Alföldi vahel, piirneb kirdes Põhja-Ungari Keskmäestikuga. Kõrgeim mägi on 757 m kõrgune Pilis.
Mäestikul asub Budapesti linna ajalooline keskus.
Communio

Communio (ladina keelest antiphona ad communionem 'antifon armulaua juurde') ehk armulaualaul on laul, mis missaliturgial kõlab armulauasakramendi jagamisel ning kuulub missa propriumi.
Alates 4. sajandist sai armulaualauluks eelistatult 33. (34.) psalm, just selle 9. versus "Gustate et videte quam suavis est Dominus" ('maitske ja vaadake, et Issand on hea') koos antifoniga. Nagu ofertooriumi puhul jäi rituaali lühendes aja jooksul kasutusele ainult antifon. Erandiks on leinamissa, kus antifoni "Lux aeterna" järel kõlab versus "Requiem aeternam" ja selle lõpus kordub antifoni lõpp alates sõnadest "Cum sanctis tuis".
Gregooriuse communio-meloodiad on võrdlemisi lihtsas neumalises stiilis (silbile vastab väike noodirühm, 1–4 nooti). Paljudes meloodiates esineb omapärane tonaalne ebapüsivus.
Konju vald

Konju vald (saksa keeles Raustfer) oli vald Virumaal Jõhvi kihelkonnas. 
Vald eksisteeris 1866–1891 ja siis liideti Konju vald Voka vallaga.
Valla alal asus Konju mõis.
Katre Riisalu

Katre Riisalu (kuni 1993. aastani Linnas; sündinud 23. septembril 1966 Tallinnas) on eesti raamatukogundustegelane.
1973–1976 õppis ta Lelle 8-klassilises koolis, 1976–1981 Valtu 8-klassilises koolis ja 1981–1984 Rapla Keskkoolis.
1989. aastal lõpetas ta Eduard Vilde nimelise Tallinna Pedagoogilise Instituudi raamatukoguhoidja erialal.
2000. aastal kaitses ta Tallinna Pedagoogikaülikoolis magistritöö Eesti muusikabibliograafia arengujoonte teemal.
1984. aastast töötab ta Eesti Rahvusraamatukogus, tema tööülesannete hulgas on olnud raamatukoguhoidmine, toimetamine, sektori juhatamine. Praegu on ta samas hoones asuva Kunstide Teabekeskuse osakonnajuhataja. Samaaegselt on ta Eesti Raamatukoguhoidjate Ühingu juhatuse esimees.
Ta on koostanud erinevaid väljaandeid, näiteks "Voldemar Panso bibliograafia" (2010) ja "Eesti vinüülplaatide diskograafia 1954–2010" (2011).
Vasavere veehaare

Vasavere veehaare on järv Ida-Viru maakonnas Alutaguse vallas Vasavere külas. Veekogu pindala on 34 ha. Veekogu kaldajoone pikkus on 4540 m.
Rapla raudteejaam

Ajalugu

Hermeti (hiljem Rapla) jaam rajati koos kitsarööpmelise Tallinna–Viljandi raudteega aastal 1900. Raudteejaam rajati mõni kilomeeter alevikust eemale, kuna kohalik parun ei soovinud jaama oma maa peale. 
Seoses 1931. aastal avatud Rapla–Virtsu kitsarööpmelise raudteega sai Raplast sõlmjaam. Virtsu raudtee oli kasutusel kuni selle sulgemiseni 1968 aastal, kuigi Raikkülani käisid rongid kuni 1971.
1960. aastate lõpus alustati kitsarööpmelise raudtee asendamist uue laiarööpmelise raudteega. Tallinna–Rapla vaheline laiarööpmeline raudteelõik avati pidulikult 19. juunil 1969, kui Tallinnast saabus esimene laiarööpmeline reisirong D1-312.

Jaamahoone

Varikatusega punastest tellistest hoone ehitamiseks kasutati ilmselt kohaliku tellisetehase toodangut. Jaamahoone on säilinud suhteliselt algupärasel kujul, uuemal ajal on vaid lühendatud varikatust. 
Tegu on toimiva jaamahoonega, kust müüakse ka rongidele pileteid.
Hugo Tael

Hugo Tael (24. oktoober 1904 – 9. juuni 2002) oli eestluse arendaja ja korporatsioon Fraternitas Estica auvilistlane.

Elulugu

Ta astus sügisel 1925 Tartu Ülikooli õigus-majandusteaduskonda, mille lõpetas 1931 majandusteadlasena. Korporatsiooni Fraternitas Estica astus 1925. aasta sügisel. Tael oli konvendi kirjatoimetaja 1926 sügissemestril, konvendi aseesimees 1927 kevad- ja 1929 sügissemestril.
1929. aasta kevadsemestril täiendas ta Tartu Ülikooli stipendiaadina teadmisi rahvamajanduse ja soome keele alal Helsingi Ülikoolis. Tekkisid sõprussuhted Helsingi Ülikooli Savo osakonna üliõpilastega. 28. veebruaril 1930 kirjutas ta koos Otto Leesmendi ja Erich Siiliga alla korp! Fraternitas Estica ja Helsingi Ülikooli Savo osakonna vahelisele sõpruslepingule. Sellest eluperioodist on kirjutanud kokkuvõtte nii eesti kui ka soome keeles "Märkmeid Eesti-Soome silla ehitamisest kuni Helsingi Ülikooli Savo osakonna ja Tartu Ülikooli korporatsiooni Fraternitas Estica vahelise sõpruslepingu allakirjutamiseni 28. veebruaril 1930. a. Helsingis" (41 lehekülge). Töö soomekeelsed eksemplarid andis Tael hoiule ka Eesti Rahvusraamatukogule.
Ülikooli ajal jätkas ta tšelloõpinguid Tartu Kõrgemas Muusikakoolis. Pärast Teist maailmasõda jätkas korporatiivse vaimu hoidmist.
Hugo Tael maeti 12. juunil 2002 Tallinna Rahumäe kalmistule.
Aatomvõre

Aatomvõre on üks kristallivõre põhitüüpe, kus kristallivõre sõlmedes asuvad aatomid. Aatomid on omavahel seotud kovalentse sidemega. Ühe aatomi naabrite arvu 8-N (koordinatsiooniarv, kus N vastab aine rühmanumbrile Mendelejevi tabelis) määrab ära antud keemilise elemendi maksimaalne valents. Aatomvõre võib esineda nii lihtainetes kui ka liitainetes.
Tänu tugevale kovalentsele sidemele on aatomvõrega ainetel kõrge sulamistemperatuur, suur kõvadus ja väga väike lahustuvus ja lenduvus. Kuna sellistel kristallidel on kõik valentsnivood täidetud, siis ei juhi nad elektrit (on isolaatorid).
Aatomvõrega ained on näiteks teemant, grafiit, räni, tsinkoksiid, ränikarbiid ja magneesiumsulfiid.
Toomas Vitsut

Parteiline kuuluvus

1994. aastast alates kuulub Toomas Vitsut Eesti Keskerakonda. On Eesti Keskerakonna juhatuse liige.

2005. aasta KOV

2005. aasta Tallinna linnavolikogu valimistel kogus Vitsut Tallinna kesklinnas 962 häält ja osutus valituks. 21. aprillil lahkus Tallinna volikogu senine esimees Edgar Savisaar riigi majandus- ja kommunikatsiooniministriks ning volikogu valis uueks esimeheks Toomas Vitsuti. Vitsuti poolt oli 43 saadikut, vastu 6.

Tegevus volikogu esimehena

Linnavolinik Dmitri Klenski ettepaneku peale hakata edaspidi volikogu töös kasutama vene keele tõlki, tuletas Vitsut avalikkusele meelde, et volikogu töökeel on eesti keel. 4. juulil 2006 algatas Vitsut pronkssõduri küsimuses ümarlaua. 8. veebruaril 2007 algatas Vitsut ringtee rajamise ümber Tallinna, et vähendada Tallinna suuremate magistraalide liikluskoormust. Samal aastal soovitas Vitsut USA vastavale eeskujule toetudes võtta kasutusele eluasemelaenude assotsiatsioon, mis riikliku ja erakapitali toel võimaldaks keskklassile jõukohaseid eluasemelaene
Augustis 2008 algatas Vitsut Tallinna ühtse valimisringkonna idee, et tagada linna eri osade proportsionaalsemat esindatust. Algatus tõi kaasa suuremate päevalehtede kriitika . Vitsut on Eesti kultuurilinnade liidu initsiaator.
Vitsut kandideeris 2003. aasta Riigikogu valimistel valimisringkonnas nr 2 saades 122 häält, 2007. aasta Riigikogu valimistel valimisringkonnas nr 2 saades 231 häält ning 2011. aasta Riigikogu valimistel valimisringkonnas nr 2 saades 611 häält, kuid valituks ei osutunud.
Ta kandideeris ka 2015. aasta Riigikogu valimistel valimisringkonnas nr 2, sai 503 häält ning osutus valituks kompensatsioonimandaadiga.

Merelaevandusäri

2011. aasta veebruaris väideti ETV saates "Pealtnägija", et Vitsutile ja linnaplaneerimise ameti juhataja Toomas Õispuule kuuluv laev Balkan Star vedas lõhkeainet Vahemere maadesse, sealhulgas Liibüasse. Vitsut neid väiteid ei eitanud.
Short Code

Short Code oli üks esimesi kõrgema taseme programmeerimiskeeli, kus vastupidi masinkoodile sarnanesid laused enam matemaatiliste avaldiste kui käskudega.

Ajalugu

Short Code'i pakkus välja John Mauchly aastal 1949 ja seda tunti algul nimega Brief Code. 1949. aastal tegi William Schmitt sellest versiooni BINAC arvutile, kuid selle vigade silumise ja testimiseni ei jõutud. Aasta hiljem tegi Schmitt Brief Code'ist uue versiooni UNIVAC I arvutile, kus see sai tuntuks kui Short (Order) Code. 1952 arendasid A. B. Tonik ja J. R. Logan Short Code'i edasi UNIVAC II jaoks.
Sulfaatrespiratsioon

Sulfaatrespiratsioon ehk sulfaatne hingamine on anaeroobses keskkonnas toimuv hingamine, mille kaudu saavad energiat mõned bakterirühmad.
Sulfaatsel hingamisel on elektronide lõppaktseptoriks sulfaatioon – SO₄²⁻). Hingamisprotsessi lõpptulemusena tekib teiste seas redutseeritud ühend – vesiniksulfiid (H₂S).
Gottlieb Moritz

Friedrich Gottlieb Moritz (31. oktoober 1769 Tartu – 19. juuli 1833 Urvaste) oli Eesti vaimulik.
Õppis Riia lütseumis. Usuteadust õppis ta (immatrikuleeriti 2. oktoobril 1788) Halle Ülikoolis. Töötas seejärel koduõpetajana Liivimaal. Ordineeriti 20. augustil 1794 õpetajaks.
Oli aastatel 1794–1795 (introdutseeriti 10. septembril 1794) Urvaste Püha Urbanuse koguduse adjunktõpetaja ja aastatel 1795–1833 sama koguduse õpetaja, olles aastatel 1818–1833 Võru praostkonna praost, aastast 1819 sai ta Tartu kõrgema vaimuliku kohtu liikmeks.
Moritz on tegutsenud mitmel alal. Nii on ta olnud raamatu "Wastne Tarto Ma-Kele Kässi-Ramat" (Tartu, 1803) kaastööline, toimetanud tartukeelse Uue Testamendi teist trükki, mis ilmus aastal 1821 Miitavis. Eesti lastele kirjutas ta lugemiku "A B D nink weikene luggemise ramat..." (Tartu 1820). Ta avaldas ka 1804. a. Liivi talurahva seaduse täiendusparagrahvide tartukeelse tõlke: "Säduse Täütmisse-Tükki kummin öigendetas ja selletetas ma-rahva Sädust..." (Riia, 1809).

Isiklikku

Tema isa oli Rõngu Mihkli koguduse õpetaja Johann Christian Friedrich Moritz, tema vanem vend Johann Christian David Moritz oli Tori- ja Tarvastu Peetri koguduse õpetaja, noorem vend Ludwig Wilhelm Moritz oli Tartu Jaani koguduse eesti pihtkonna õpetaja ja Tartu Ülikooli eesti keele lektor, poeg Friedrich Ernst Moritz oli Rõngu Mihkli koguduse õpetaja, väimees Friedrich Ferdinand Meyer oli Karula, hiljem Jõhvi ja Iisaku koguduse õpetaja, väimees Carl Heinrich Temmler oli Põltsamaa Niguliste koguduse õpetaja, tütrepoeg Johann Carl Temmler oli Põltsamaa Niguliste koguduse ja Saaremaa Jaani koguduse õpetaja, väimees Carl Heinrich Constantin Gehewe oli Rõngu ja Tartu Maarja koguduse õpetaja.
Karl Fazer

Karl Otto Fazer (16. august 1866 Helsingi – 9. oktoober 1932 Jokioinen) oli Soome kondiiter ja tööstur, Fazeri asutaja.
Karl Fazer sündis Šveitsi päritolu köösneri peres. Ta õppis kondiitrikunsti Berliini, Pariisi ja Peterburi mainekate meistrite juures.
17. septembril 1891 avas ta koos oma naise Bertaga oma esimese kondiitriäri Helsingis. Äri oli edukas, ning Fazer otsustas asutada šokolaadi- ja karamellitehase Punavuori linnaosas. Fazerist sai üks Soome maiustustetööstuse, eelkõige aga šokolaaditootmise rajajaid. Ettevõte kasvas kiiresti ja asus peagi tootma ka pagaritooteid. Tänapäevaks on Fazerist saanud üks Soome tuntumaid kaubamärke.
Karl Fazer oli ka tuntud looduskaitsja, linnuhuviline, jahimees ja kalamees. Ta asutas muu hulgas lindude kaitsealad Ahvenamaal ja Karjala kannasel. Tema oli ka see, kes tõi Soome faasanid. Karl Fazer oli Tallinna jahimeeste seltsi liige.
Karl Fazer oli meisterlik laskja. Ta kuulus 1912. aasta Stockholmi olümpiamängudel Soome koondisse ning sai individuaalselt 12. ja meeskonnavõistlusel 5. koha.
Aastal 2004 toimunud hääletusel valisid soomlased Karl Fazeri kõigi aegade suuremate soomlaste hulgas 46. kohale.
Fazer on maetud Helsingi Hietaniemi kalmistule.
FC Tabivere

Ajalugu

Jalgpall on Tabiveres olnud populaarne juba aastaid. Sellega hakkasid varases lapsepõlves tegelema nüüdseks juba veteranide võistkonda kuuluvad mehed. Kuna jalgpall muutus aina populaarsemaks spordialaks ja aina rohkem hakkas toimuma erinevaid võistlusi, kuhu oli meeskond vaja kokku saada, pidi mõtlema noorema põlvkonna treenimise peale. Nii alustasidki treeningutega 1996. aastal Ranari Kakk, Ragnar Kakk, Oliver Mällo, Oleg Kljutsivski, Tauno Trink, Rauno Feiman, Olari Retsä, Ivari Retsä, Dmitri Kljutsivski, kes suuremas osas on truuks jäänud oma koduklubi esindamisele seniajani. Siis mängiti jalgpalli nii oma lõbuks kui ka võistlustel, osaleti ka erinevates laagrites.
FC Tabivere on tegutsenud Jõgevamaal juba aastaid, kuid ametlikult sai klubi registreeritud 2007. aasta kevadel klubi aktiivsete eestvedajate Maiko Tamme ja Tauno Trinki poolt.
Läbi aegade on olnud Tabivere võistkonnal kolm treenerit: Ivar Feiman, Ragnar Kakk ja Maiko Tamme, viimane on ka praeguse FC Tabivere peatreener ja kapten.
1990ndatel sai alguse populaarne turniir, mis kestab tänapäevani: Jõgevamaa Meistrivõistlused. Selle turniiri võit on koduvalda tulnud 4 korda järjest. 2007. aastal saavutati teine koht Põltsamaa Sport meeskonna järel. Osaletakse ka iga aastastel Sisemeistrivõistlustel, mis toimuvad detsembris Jõgeval spordihoones "Virtus". Mängijate aktiivsus seab eesmärke aina kõrgemale ja nii osaletaksegi 2007. aasta suvel teist korda järjest rannajalgpalli turniiridel. 2008. aastal osaletakse aga esmakordselt Eesti Meistrivõistluste IV liigas Lõuna piirkonnas

Sümboolika

Logo on inspireeritud Tabivere iseloomustavatest sümbolitest – tuulikust ja Saadjärvest – ning jalgpallist. Üks Tabivere spordielu plusse on traditsioonidest kinnipidamine. Kui mingi võistlus, matk või mängudesari traditsioonina ellu kutsutud on, siis viiakse seda järjekindlalt ka edasi.

Kodustaadion

Tabivere Gümnaasiumi staadion on ehitatud aastal 1985. Kuni 2009. aasta kevadeni ei olnud seal praktiliselt väljaku hooldustöid tehtud (v.a regulaarne niitmine). 2000 aasta paiku veeti läbi staadioni valguskaablit (interneti püsiühenduse tõttu) ja seega sai staadioni murukate kõvasti kannatada. 2009. aasta kevadel on tehtud staadionil renoveerimistöid, mis jätkuvad kuni sügiseni. Kogu staadioni kompleks valmis koos jooksuradade ja kergejõustiku ehitistega 2010 suve keskpaiguks. Vanad staadioni mõõtmed olid 84,5 x 46 m. Nüüd on 90 x 48 m.

Toetajad

Klubi toetavad 2010. aastal Eesti Meistrivõistluste 3. Lõuna liigas Tabivere vald, Tabivere Rahvasprodiklubi ja OÜ Same.
Zinaida Jurjevskaja

Zinaida Jurjevskaja (Zinaida Lenkina, 10. juuni 1892 Tartu – 1925 Andermatt) oli laulja.
Jurjevskaja on tema kunstnikunimi, mille ta võttis sünnilinna järgi siis, kui ta Euroopas lauljana tuntuks sai.