Tor

Ajalugu

Tori põhiprintsiibi, mitmekihilise marsruutimise, arendasid 1990ndate keskel välja USA mereväe uurimislabori (NRL) töötajad,matemaatik Paul Syverson ninginformaatikud Michael G. Reed ja David Goldschlag. Eesmärk oli kaitsta valitsuse luureinfo liikumist internetis. Sibulamarsruutimise edasiarendaja oli 1997. aastal DARPA.
Tori alfaversiooni arendasid välja Syverson ning informaatikud Roger Dingledine ja Nick Mathewson. Selle väljalase oli 20. septembril 2002. aastal ning nimeks valiti The Onion Routing Project. Esimene avalik väljalase tehti aasta hiljem. Aastal 2004 tegi mereväe uurimislabor Tori lähtekoodi avalikuks ning Electronic Frontier Foundation (EFF) hakkas projekti edasiarendamist rahastama. Varajaste rahastajate hulka kuulusid veel Cambridge'i Ülikool, Human Rights Watch, Internews ja Google. Alates 2007. aastast on enamik rahastamisallikaid seotud USA valitsusega.
Detsembris 2015 teatas The Tor Project, et uueks tegevdirektoriks palgati Shari Steele. Enne seda juhtis Steele 15 aastat EFF-i ning just tema juhtimisel otsustati 2004. aastal Tori rahastada.
Juulis 2016 astus kogu projekti juhatus tagasi ning ametisse asusid Matt Blaze, Cindi Cohn, Gabriella Coleman, Linus Nordberg, Megan Price ja Bruce Schneier.

Tööpõhimõte

Tori eesmärk on varjata selle kasutajate identiteeti ja tegevust internetijärelevalve tõkestamiseks. See on üks sibulamarsruutimise rakendustest, mis krüpteerib ja seejärel suunab kommunikatsiooni läbi juhuslikult valitud võrgustikku kuuluvate serverite. Tor krüpteerib andmeid mitmekihiliselt, mis tagab tulevikusalastuse (perfect forward secrecy) ja millest tuleneb ka sibula metafoor – iga server dekrüptib vaid ühe kihi, millest avaldub järgneva serveri IP-aadress, kuhu allesjäänud krüpteeritud kihid edasi saata. Alles viimane neist saab ligipääsu andmetele, et need sihtpunkti saata, seejuures algse saatja kohta mingit infot omamata. Päringu vastus tagastatakse vastupidises järjekorras.
Kuna osa andmeid on igal hüppel varjatud, eemaldab see meetod nõrgad kohad, mis suudaks mõlemad ühenduse otspunktid kindlaks määrata. Lisaks näeb külastatud sait, et kommunikatsiooni alustaja on viimane Tori sõlm (väljundsõlm), mitte algne saatja. Iga domeeni jaoks kasutatakse eraldi väljundsõlme ja umbes kümne minuti järel vahetatakse serverid teiste vastu.
Tori kasutamist veebisaitide eest ei varjata ning Tori serverite IP-aadressid on avalikud. Eesmärk on kõik kasutajad üksteisest eristamatuteks muuta. Seetõttu ei soovita The Tor Project kasutajatel brauseri seadistusi muuta ning laiendusi paigaldada.

Kasutus

Läbi Tori on võimalik saata edastusohje protokolli (TCP) pakette, mis tähendab, et muu hulgas saab seda kasutada ka internetis surfamiseks ja sõnumite saatmiseks. Mitmesugused inimesed kasutavad seda nii seaduslikel kui ka keelatud eesmärkidel. Näiteks on seda vastupidistel eesmärkidel kasutanud kriminaalsed ettevõtted, häktivistide rühmitused ning õiguskaitseorganid. Ameerika Ühendriikide eri riigiasutused nii rahastavad Tori (välisministeerium, DARPA) kui ka üritavad seda õõnestada (NSA).
Tor ei ole kavandatud täieliku internetianonüümsuse saavutamiseks ning kõigi jälgede kustutamiseks, vaid kasutaja tuvastamise raskendamiseks.
The Tor Projecti väitel on Tori kasutajate seas muuhulgas tavalised inimesed, kes soovivad enda internetitegevust veebisaitide ning reklaamifirmade eest privaatsena hoida, küberluure pärast muretsejad ning tsensuurist kõrvalehiilijad (aktivistid, ajakirjanikud, sõjaväelased).
Tori kasutus tõusis hüppeliselt 2013. aastal pärast Edward Snowdeni vilepuhumist ja sellele järgnenud meediakajastust vähem kui miljonilt kasutajalt päevas ligi kuuele miljonile, kuid langes 2018. aasta lõpuks tagasi kahele miljonile. Eestis kasvas kasutajate arv samal ajal 750lt 5000ni ning on langenud 1500 kasutajani päevas.