google/wiki40b huggingface dataset:
Sisu SA-240

Planeerimine

Keskmise raskusega taktikaline veoauto Sisu SA-150 osutus liiga nõrgaks, et vedada Soome kaitsejõudude raskeimaid kahureid. Lahenduseks peeti uue, kuuerattaveoga taktikalise veoauto loomist. Masina konstrueerimine algas aastal 1983. Esimesed kaks prototüüpi kandsid nime SA-180 ja kasutasid Valmet 611 turbolaaduriga mootoreid, mille võimsus oli 180 kW. ZF-i toodetavas käigukastis oli pöördemomendi muundur, mis tagas sujuva sõidu nii maanteedel kui maastikul. Süsteemi katsetamiseks sõideti prototüübiga Hämeenlinnast Sodankylässe ilma käiku vahetamata.
Peale maastikukatseid võeti kasutusele 10-liitrised Cumminsi diiselmootorid ja mudeli markeering muudeti SA-240-ks. Auto sai varsti hüüdnime Rasi, mis tuleb nimest raskas Masi, "raske Masi".

Tootmine

Esimene tehases toodetud SA-240, konfiguratsiooniga Sisu SA240 CKH-6×6/4950+1440, anti Soome kaitseväele üle 1984. aasta mais. Sõiduk oli ehitatud ekstra pika teljevahega ja varustatud eemaldatava laevatõrjeraketisüsteemiga MtO 85. Esimene suurtükiväe tarbeks ehitatud SA-240, konfiguratsiooniga Sisu SA 240 CKH-6×6/3740+1440, anti üle järgmise aasta lõpus. Aastal 1987 valmis 13 sõidukiline seeria ja seeriatootmine algas 1988. aastal. SA-240 asendati modifikatsiooniga SA-241 vastu 1990. aastal, aga selle tootmine lõpetati juba 1991. aastal.

Tehnilisi andmeid

SA-240 põhineb peamiselt kergemal, kaheteljeliste SA-150-l.

Mootor, jõuülekanne ja šassii

Veoauto jõuallikas on Cummins LTA 10 330T/T4 diiselmootor, mille võimsus on 246 kW. ZF 8F1R -käigukastil on integreeritud pöördemomendi muundur. Kõik kolm silda on vedavad. Teljevahe tagasildade vahel oli konkurentidega võrreldes pikim, et võimaldada lumekettide kasutamist. Šassii on keerduvat tüüpi.
Varasemate mudelite tühimass on 8 800 kg ja kandevõime 9 200 kg. Hilisemad mudelid kaaluvad 10 000 kg ja on võimelised kandma 12 000 kg koormust.

Kabiin ja varustus

Auto kabiin on mootori kohal ja sisaldab istmeid juhile ning kahele reisijale. Kabiinis on soojendi ja katuseluuk. Kast mahub 24–30 inimest ja see on kaetud terasraamile tõmmatud koormakattega.

Omadused

Auto tippkiirus on 97 km/h ja tegevusraadius 600 km. Auto on muu hulgas tänu painduvale raamile ja heale kaalujaoutusele hea maastikuläbivusega. Maksimaalne kalle on 60% ja külgkalle 40%. Sõiduk suudab ronida 0,6 m kõrgusele astangule, ületada ühe meetri laiusi kraave ja läbida ühe meetri sügavusi veetakistusi.

Variatsioonid

Modifikatsiooni SA-241 toodeti aastatel 1990-1991 ja sellel oli 100 mm laiem kast ning mõned kosmeetilised muudatused. Kabiini peale oli monteeritud alus 12,7 mm kuulipildujale.

Kasutamine

SA-240 peamine kasutusvaldkond on Soome kaitseväe raskemate kahurite vedukina.
Karolus Uexküll

Karolus Uexküll (ka Karl Üxküll, Ixkul, Yxkul; surnud pärast 1542) oli Saare-Lääne ja Tartu toomhärra, kes pärines Vana-Liivimaa vasallisuguvõsast.
Karolus Uexkülli sünniaeg pole teada, kuid tõenäoliselt jäi see 15. sajandi keskpaika. 1477. aastal on sellenimelist isikut mainitud Rostocki ülikooli immatrikuleeritute seas. 1489. aastal oli Karolus Üxkül immatrikuleeritud Leipzigi ülikooli ning sama aasta oktoobris on teda mainitud Saare-Lääne toomkapiitli liikmena. Juba samal aastal täitis ta ka toomkapiitli ühe olulisima liikme, dekaani kohuseid.
Uexküll jäi Saare-Lääne toomkapiitli liikmeks väga pikaks ajaks. 1517. aastal anti talle lisaks ka toomhärrakoht Tartu kapiitlis, kuhu ta jäi vähemalt 1525. aastani. 1530. aastatel, kui puhkes Saare-Lääne vaenus, oli Uexküll vanima toomhärrana Saare-Lääne kapiitli senior (auväärseim liige), kuid see ei säästnud tema valdusi rüüstamisest: 1533. aastal põletati tema mõis maha. Uexküll ise siiski pääses ning viimast korda on teda Saare-Lääne kapiitli vanima liikmena mainitud 1542. aastal. Seega oli ta Saare-Lääne toomkapiitli liige vähemalt 53 aastat.
Tema nõbu Heinrich oli samuti Saare-Lääne toomhärra.
Paindtootmissüsteem

Paindtootmissüsteem (inglise: flexible manufacturing system) on paindtootmise põhimõttel organiseeritud tootmisüksus, mis sisaldab mitmeid erinevate ülesannetega juhtsüsteeme. Üks või enam paindlikku automaatpingisüsteemi moodustavad paindtootmissüsteemi.

Juhtimine

Paindtootmissüsteeme juhitakse hierarhiliste ja hajutatud ehk detsentraliseeritud juhtimissüsteemidega, mis koosnevad paljudest kohalikest alamsüsteemidest. Juhtseadmeina kasutatakse mitmesuguse võimsusega juhtarvuteid ja kontrollereid, mille tarkvara võimaldab inimese dialoogi automaatidega.
Drysdalia

Levila

Neid võib kohata Austraalias.
Dirhami laht

Dirhami laht on laht Eesti looderannikul, Lääne maakonnas Lääne-Nigula vallas.
Laht jääb Dirhami neeme (edelas) ja Põõsaspea neeme (põhjas) vahele, avanedes loodesse. Lahe laius ninade vahel on ligi 2,5 km, suurim sügavus sellel joonel on 6,7 m. Kaugus sellelt joonelt lahe kaugemasse serva on umbes 600 m. Vee sügavus lahe keskel on kuni 6,5 m, kuid üldiselt on laht väga madal. Vee sügavus jääb alla 5 m ning arvukad kivid (rändrahnud) vähendavad seda veelgi. Lahe lõunakaldal on Dirhami sadam, selleni viib kitsas laevatee, kus vee sügavus on 4-5 m. Kuna lahe põhi on üldiselt liivane, siis täituvad sadam ja laevatee sellega ja süvendamistöid tuleb teha sageli. Lahest umbes 7,5 km loodesse jääb Osmussaar. Lahe veepeegli pindala on 2,1 km².
Majanduslikult kasutab lahte (vee erikasutusloaga) Mellson Grupp OÜ.
Lahe akvatoorium (peale sadama akvatooriumi) jääb Nõva-Osmussaare hoiualale, umbes 200 m laiune kallasala (peale sadama ja Dirhami küla asustusala) jääb Nõva maastikukaitsealale.
Dirhami lahe keskkonnaregistri kood on VEE3202000.
Läti Riigikeelekeskus

Läti Riigikeelekeskus (läti keeles Valsts valodas centrs, lühendatult VVC) on Läti justiitsministeeriumile alluv riigiasutus, mis tegeleb Läti keelepoliitikaga seotud teemadega. Keskus asub Riias aadressil Eksporta iela 6. Keskuse direktor on Māris Baltiņš.
Keskus asutati 1992.
August Kohver

August Kohver (ka August Koffer; 20. detsember 1888/1. jaanuar 1889 Vana-Kariste vald, Pärnumaa – 19. august 1942 Ussollag, Permi oblast) oli Eesti poliitik.
Ta õppis aastatel 1898–1901 Vana-Kariste-Maru vallakoolis ja aastatel 1901–1904 Halliste kihelkonnakoolis. Seejärel õppis ta põllumajandust Taanis, lõpetades aastal 1911 Dalumi põllumajanduskooli (da:Dalum Landbrugsskole); aastal 1913 lõpetas ta õpingud Neuhaldenslebeni kõrgemas põllutöökoolis ja aastal 1914 Leipzigi Ülikoolis.
Kohver oli Põhja-Liivimaa Põllutöö Keskseltsi põllutööinstruktor ja hiljem Võru esimese põllutöö talvekooli õpetaja ja juhataja.
1917. aastast Võru esimese ajutise maavalitsuse toitlus-varustusosakonna juhataja abi.
Aastatel 1919–1921 oli Võru maavalitsuse liige ja aastatel 1921–1940 Võrumaa maavanem. 1926–1929 oli ta III Riigikogu liige ja 1937. aastal Rahvuskogu liige.
1938. aastal kandideeris ta I Riigivolikogu valimistel Riigivolikogu 76. valimisringkonnas, kuid kaotas Albert Kendrale ja valiti maaomavalitsuste esindajana I Riiginõukogusse.
August Kohver arreteeriti NKVD poolt 2. jaanuaril 1941 Võrus, ta suri 19. augustil 1942 Permi oblastis Ussollagi vangilaagris.
Nimipinge

Nimipinge on elektrienergia allikate  ja tarvitite puhul elektripinge väärtus, millel nad on ette nähtud normaalolukorras töötama. Nimipinge väärtused on enamasti standarditud, nt vahelduvvooluvõrkude pinged standardis EVS-EN 60038:2012.
Euroopas on madalpingelise vahelduvvoolu elektrivõrgu nimipinge efektiivväärtus 230 V (faasijuhi ja neutraaljuhi vahel) või 400 V (kahe faasijuhi vahel). Kuni 1987. aastani olid need nimipinged vastavalt 220 V ja 380 V.
Õigushüve

Õigushüve all mõistetakse karistusõiguses sotsiaalseid väärtusi, mida tuleb õiguslikult kaitsta. Nende kaitsmiseks tuleb rakendada riigi karistusvõimu.
Õigushüve on inimeste sotsiaalseks kooseluks vajalik eluline hüve, sotsiaalne väärtus. Sellised elulised hüved on inimese elu, tervis, seksuaalne puutumatus, omand.
Kaitstav õigushüve erineb konkreetse teo ründeobjektist: näiteks tapmise puhul on kaitstav õigushüve inimelu, rünnatakse aga konkreetset inimest.
Õigushüved on ühiskonnas olemasolevad sotsiaalsed hüved. Õigushüvedeks muudab nad nende õiguslik kaitstus.
Õigushüvede kaitses väljendub ühiskonna põhiväärtuste vahetu kaitse.
Õigushüved moodustavad ühiskonnas süsteemi, mis üldiselt on tuletatav põhiseadusest ning inimõigusi käsitlevatest rahvusvahelise õiguse allikatest (näiteks Inimõiguste ülddeklaratsioon, Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste konventsioon).
Karistusõiguslik õigushüvede süsteem peab vastama põhiseadusliku korra süsteemile, ta ei tohi seda ületada ega oluliselt kitsendada. Esimesel juhul hakkaks karistusõigus ahistama põhiõigusi (tegevusvabadus, liikumis- või sõnavabadus), teisel juhul võivad mõned olulised väärtused jääda karistusõigusliku kaitseta.
Õigushüve kontseptsiooni positiivseks küljeks on see, et sellisele alusele rajatud karistusõigus ei otsusta ise inimkäitumise eetilise sisu üle, ta kaitseb vaid olemasolevaid väärtusi. Puuduseks on sellel kontseptsioonil õigushüve ebapiisav defineeritus.
Triton (kuu)

Nimi

Triton sai oma nime Vana-Kreeka merejumala Neptunuse poja Tritoni järgi. Nime pakkus välja Camille Flammarion 1880. aastal.

Avastamine

Tritoni olemasolu avastas William Lassell ainult 17 päeva pärast Neptuuni enda avastamist. Kulus veel sajand enne, kui avastati Neptuuni järgmine kuu, Nereid.
Gomesophis

Levila

Need maod elavad Brasiilias,  Minas Geraisi, São Paulo, Paraná, Rio Grande do Suli ja Santa Catarina osariigis.
Diadeem

Diadeem (kreeka sõnast 'διάδημα' (diadēma)) on otsmikuvõru või -pael.
Algselt nimetati diadeemiks peapaela, mis hoidis ära juuste langemist silmadele.
Vana-Rooma valitsejad hakkasid diadeemiks nimetama ka loorberilehtedest pärga.
Hilisemal ajal hakati neid valmistama väärismetallist ning ehtima kalliskividega. Diadeemist sai valitseja sümbol.
Diadeemist on välja arenenud piiskoppide mitra ja paavsti tiaara.
Kuningakodades hakati diadeemi nimetama krooniks.
Piiritaja (perekond)

Piiritaja (Apus) on pikatiivaliste seltsi kuuluv lindude perekond.
Piiritajad on ühed kõige suurema lennukiirusega linnud maailmas. Perekonda kuulub 15 liiki.
Ropaži lahing

Eellugu

1205. aasta paastuajal (23. veebruar–10. aprill) suundus 2000-meheline leedulaste ratsavägi sõjakäigule eestlaste vastu. Riiast möödudes käis üks nende juhtidest, Suelgate, ka linna esindajatega kohtumas ja olevat pärast oma kaaslastele öelnud, et edaspidi tuleb see koht maatasa teha. Sel ajal oli Riia piiskopkond veel sõjaliselt suhteliselt nõrk ja selle võimuala piirdus Riia linna ning Holmi ja Üksküla linnustega. Mõne päeva pärast tuli Riiga leedulastega sõjajalal olev Tērvete semgalite pealik Viesthard, kes hoiatas, et praegu rahumeelsed leedulased võivad hiljem linna rünnata. Ta soovitas moodustada semgalitest ja sõjakunstis kogenud sakslastest ühisväe, millega leedulastele vastu astuda. Kuigi sel hetkel oli linnas vähe sõjajõude ja piiskop Albert oli Saksamaale sõitnud, jäädi Viesthardi plaaniga nõusse. Riialaste nõudmisel tõi Viesthard neile liidu kinnitamiseks ühe pantvangi igast semgalite linnusest. Piiskopi mehed, orduvennad ja Üksküla Konrad ühinesid kohalesaabunud semgalite väega ja jäid leedulasi ootama.

Lahing

Luurajate kaudu saadi teada, et suure hulga kariloomade, hobuste ja rohkem kui 1000 vangiga tagasipöörduvad leedulased, kel oli liivlastega rahusuhe, peatusid öösel Kaupo linnuse juures, kavatsedes sealt Ropaži kaudu Ükskülasse minna. Järgmisel päeval sügava lume tõttu kahes hanereas edasi liikunud leedulased avastasid ühel hetkel neile varitsuse korraldanud semgalite ja sakslaste jäljed ning kogunesid kaitseks kiiluna kokku. Läti Henriku kohaselt tungisid neile esmalt kallale sakslased rüütel Konradi juhtimisel, samal ajal kui paljud semgalid olevat püüdnud "hirmust võdisedes, julgemata võitlusse astuda, ära minna kindlamatesse kohtadesse" ja ründasid Viesthardi ergutusel leedulasi alles siis, kui nähti, et nad sakslaste eest taanduvad. Taas ühtekoondunud sakslased ja semgalid purustasid leedulaste väe, tappes 1200 meest, sh pealik Suelgate. Tapeti ka paljud eestlastest vangid ja võeti kogu leedulaste sõjasaak endale. Samal ajal Leedumaal vangis olnud preester olevat näinud, kuidas seal 50 naist ennast üles poosid, et teises elus oma tapetud meestega jälle kokku saada.

Mõjud

Eduka Ropaži lahinguga alanud riialaste ja semgalite liitlassuhe jäi püsima veel mitmeks aastaks. 1206. aastal tehti koos sõjakäik Turaida liivlaste vastu, 1208. aastal taas leedulaste vastu. Leedulased omakorda vastasid Ropaži lüüasaamisele 1207. aasta kättemaksuretkega Koiva paremkaldale Turaidasse.
Aruküla kalmistu

Aruküla kalmistu on kalmistu Jüri kihelkonnas Harjumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Pajupea külas Rae vallas Harju maakonnas.
Aruküla õigeusu kogudus rajati 1871. aastal. õigeusu kirik ehitati 1873. aastal lähedalasuvasse Luime külla. Kalmistu rajati tõenäoliselt samuti sellel ajajärgul ning see asub kirikust linnulennult umbes poolteist kilomeetrit edela suunas.
Praegu (juuli 2014) on kalmistu väheses kasutuses ja üldiselt hooldatud. Pindala on 1 ha. Praeguse asukoha järgi tuntakse seda ka Pajupea kalmistuna.
Aed-roolind

Aed-roolind (Acrocephalus dumetorum) on põõsalindlaste sugukonda kuuluv linnuliik.
Aed-roolind pesitseb ka Eestis.
Stirnurags

Stirnurags on Läti linna Jūrmala osa.
Asub Lielupe linnaosast idas ja Buļļuciemsist läänes Lielupe jõe paremal kaldal. 370 elanikku (2008).
1832. aastal tekkis Varnukrogsi kõrtsi vastu kalurite asula, mis on aastast 1959 Jūrmala linna koosseisus.
Hermine Elisabeth Jürgens

Elukäik

Hermine Elisabeth Blaubrück sündis 1892 Peterburis klaverivabrikandi peres. Tema isa Georg Blaubrück oli pärit Tartumaalt Käreverest Topa talust. Hermine võttis kaks isa ettevõttest pärit klaverit Eestisse tulles kaasa ning üks neist, Bechsteini tiibklaver, oli tema kasutuses elu lõpuni. Ta õppis Peterburi gümnaasiumis, kus omandas väga hea vene ja saksa keele.
18-aastaselt abiellus Hermine Blaubrück kaugsõidukapten Gustav Jürgensiga. Neil sündisid kaks poega Karl ja Artur. Pere sattus majanduslikesse raskustesse ning oli sunnitud tulema Eestisse, esialgu Hermine Jürgensi onu tallu Käreveres. Hermine osales Vabadussõjas rindeõena. Kui lapsed olid kümneaastased jättis Hermine Jürgens mehe ning siirdus koos lastega Tartusse. Tartus teenis Hermine elatist tummfilmide klaverisaatjana, tummfilmide taandumisel ka ennustajana. Mõnda aega elas ta koos tolleaegse kuulsa illusionisti Harri Lindneriga.
Tartu perioodil rääkis proua Jürgens eesti keelt aktsendiga, lisaks väga heale vene ja saksa keelele oskas ta ka veidi prantsuse, ladina ja sanskriti keelt. Ta lõpetas 1918–1939 tegutsenud Viiburi muusikakooli (Musiikkiopisto). Hermine Jürgens on komponeerinud väiksemaid palu, üks neist kannab nime "Rong itta". Kolmekümnendate alul külastas ta teoloogia loenguid Tartu Ülikoolis. Jürgensi enda sõnul tugevnes tema sünnipärane selgelt nägemise võime kolmekümnenda ja neljakümnenda eluaasta vahel.
1935 elas Hermine Ahjal ja oli sealse Krõpsi metsavahi abikaasa. Mõnda aega oli ta seal kohaliku naiskodukaitseorganisatsiooni esinaine, kuid sai kohtuliku süüdistuse kellegi au haavamises ja oli sunnitud sellest ametist lahkuma. Kolmekümnendate lõpus elas Hermine lühikest aega Tallinnas poegade läheduses.
Neljakümnendate aastate algul kolis Hermine Äksi kanti. Ühe oma klaveri müügist saadud raha annetas ta Äksi kiriku remondiks. Ta oli kümme aastat kiriku organist ja andis muusikatunde. Sõja ajal aitas ta inimestel teada saada kadunud omaste saatust. Täppi läinud ennustuste kõrval on teateid ka ebaõnnestunud nägemustest ja ennustutest. Ta aitas leida kadunud või varastatud esemeid ja koduloomi. Varastatud loomade leidmist kajastati ka 1974. aastal ilmunud Aleksander Suumani luuletuses "Äksi nõia meenutused".
Herminel oli mõnesajaköiteline raamatukogu, ta luges ja kirjutas palju. Palju tema kirjatöödest on säilinud sugulastel ning osa läinud kaduma.
Ta suri Kastre hooldekodus 1. juulil 1976 ning maeti Äksi kalmistule. Varsti pärast tema surma pandi tema hauale paekivist tahvlike kirjaga "Äksi nõid", mis järgis Hermine soovi – Hermine Jürgensile meeldis tema hüüdnimi. 1996. aastal avati tema kalmul uus kivi. Hermine maja süüdati pärast tema surma tsiviilkaitseõppuste käigus. 11. juulil 1999 avati Äksi nõia viimases elukohas Puhtaleiva külas mälestuskivi. Mälestuskivi autor on skulptor Ado Koch ja maastikukujundaja oli Maire Runtel-Orav.

Isiklikku

Hermine Jürgens oli kirglik suitsetaja, ta suitsetas umbes 60 aastat oma elust.
Madise raba

Madise raba (ka Umbusi raba) on raba Jõgeva maakonna edelaosas Põltsamaa vallas. Raba on üks Umbusi soostiku soodest.
Robotex

Robotex on Tallinna Tehnikaülikooli, Tartu Ülikooli ja IT Kolledži korraldatav robotite võistlus. Võistlus toimub iga aasta novembri lõpul või detsembri alguses alates aastast 2001.
Võistlevad robotid peavad täitma iseseisvalt kindlat ülesannet (näiteks korjama piiritletud alalt eri värvi kuulide seast välja valged kuulid, läbima labürinti vms). Meeskonnad on ülesannetest eelnevalt teadlikud.

Ajalugu

Kuni aastani 2009 mõeldi igal aastal välja uus võistlus, mida lahendada. Alates 2009. aastast on jäädud RoboCupi eeskujul jalgpalli juurde ning igal aastal selle reegleid täiendatud ja võimaluste piires lähendatud RoboCupi omadele.

2012 – jalgpall

23.–25. novembril toimus Robotex 2012 raames TTÜ spordihoones jalgpalli-, joonejälgimise ja sumovõistlus. Jalgpallivõistlusel oli võrreldes eelmise aastaga kaotatud väljaku seinad. Toimus ka kaks-kahe-vastu näidisvõistlus.

2011 – jalgpall

Robotex 2011 võistlusülesanne sarnanes väga 2010. aasta omaga. Eesmärgiks oli rohelise vaibaga kaetud väljaku peal võimalikult palju oranže golfipalle vastasväravasse lüüa.
Lisaks toimus Robotexi raames ka robotite joonejälgimise ning FIRST Lego League võistlus.

2010 – jalgpall

Korraga võistlesid ühel 2×3 m suurusel rohelise vaibaga kaetud väljakul üksteise vastu kaks robotit. Eesmärgiks oli ühe 90 sekundi pikkuse vooru jooksul võimalikult palju üheksast oranžist golfipallist väravasse lüüa.
Võistlus toimus kahes alagrupis: Pro-grupp ja avatud grupp. Avatud grupis olid ilma kaamerata robotid ja Pro-grupis kaameraga robotid.

2009 – jalgpall

2009. aastal võistlesid ühe 2×3 m suuruse valgeks värvitud puust platsi peal kaks robotit üksteise vastu. Eesmärgiks oli 90 sekundi pikkuse vooru ajal lüüa vastase väravasse võimalikult palju platsil olnud 10 valgest golfipallist.

2008 – toa koristamine

Robotite ülesandeks oli 2×3 m suuruse valgeks värvitud mänguala pealt leida üles kõik kuus tühja 0.33l plekkpurki ja toimetada need ühte väljaku nurka ning kõik kolm võistlusväljakul olnud musta värvi sokki toimetada väljaku teise nurka. Väljakul oli ülesande keerulisemaks muutmiseks ka kolm paksu kataloogi. Iga meeskond võis väljaku nurkadesse paigutada ka majakaid.

2007 – köieronimine

2007. aastal oli Robotexi robotite eesmärgiks liikuda võimalikult kiiresti, üle platsi köie juurde, ronida üles ning jääda seisma kindlaks määratud kohas.

2004 – purkide ümberpööramine

Robotid pidid 4×4m suuruselt platsilt leidma sinna paigutatud purgid ja need kõik ühe korra ümber keerama.

2003 – labürint

4 × 4 m väljakule oli ehitatud labürint, mille sees olid objektid, mida robot märgistama pidi.

2002 – lambakarjus

Eesmärgiks oli 2.4 m × 2.6 m suuruse musta laua pealt kokku korjata kõik mustad pallid ja viia need kindlaks määratud nurka.

Tulemused

1. koht: Margus Ernits, Argo Liiv ja Tannar Esna
2. koht: Sander Aiaots, Marek Lints ja Jaan Oras
Auhind parima tehnilise lahenduse eest läks 1. koha saanutele.

2001 – joonejälgimine takistustega

Robotivõistluse ülesanne oli jälgida joont rajal, kus võivad nii tee peal kui ka kõrval olla takistused.
Brandon Hardesty

Isiklik elu

Hardesty sündis Baltimore'is ja oli pere noorim laps. Hardesty vanemad on teda kirjeldanud kui armsa iseloomuga ja rõõmsameelset, kuid väga introvertset last.

YouTube

YouTube'is alustas Hardesty 2006. aastal kasutajanimega ArtieTSMITW, mis oli lühend sõnadest "Artie: The Storngest Man in the World" (Artie: maailma tugevaim mees). Tema kõige populaarsemaks loominguks said taaslavastatud stseenid tuntud filmidest, kus ta mängib kõiki rolle ise. Üks tema populaarsemaid videoid on taaslavastus "Full Metal Jacketi" avastseen, kus ta kehastab sadistlikku mereväedrilli instruktorit, keda originaalis mängis legendaarne R. Lee Ermey.

Filmikarjäär

2008 tegi Hardesty oma filmidebüüdi filmis Bart Got a Room, kus teiste kõrval mängisid veel William H. Macy, Cheryl Hines, ja Alia Shawkat. Märtsis 2009 valiti Brandon nn kuuma piruka seitsmendasse filmi American Pie Presents: Book of Love] peaossa.
Maailma karikavõistlused suusahüpetes

Suusahüpete maailma karikavõistlused on Rahvusvahelise Suusaföderatsiooni (FIS) korraldatav iga-aastane kõrgetasemeline suusahüppajate rahvusvaheline mitmeetapiline sari.

Ajalugu

Esimesed maailma karikavõistlused korraldati 1979-1980 hooajal, kus üldvõidu viis koju Austriat esindanud Hubert Neuper. Aastate jooksul on enim karikavõistlustel etappe võitnud Matti Nykänen 46 korral. Lisaks on ta olnud 22 korda teine ja 8 korral kolmas. Enim poodiumikohti on teisel soomlasel Janne Ahonenil. Ahonen on jõudnud poodiumile 102 korral (seisuga 8. jaanuar 2008), millest 34 on kõige kõrgemal astmel, lisaks 42 teise koha kohti ja 26 kolmandaid kohti.
Maailma karikavõistluste sarja osana on algusest peale olnud ka nelja hüppemäe turnee. Ka Kesk-Euroopa turneeks kutsutav võistlus toimub neljas erinevas kohas: (Oberstdorfis, Garmisch-Partenkirchenis, Innsbruckis ja Bischofshofenis. Muud tuntumad võistluspaigad karikavõidu nimel on: Lahti Salpausselän Kisat (Soomes), Holmenkollen (Norras), Falun (Rootsis), Sapporo (Jaapanis), Zakopane (Poolas) ning lennumäe võistlused Planicas, Kulmis, Vikersundis, Oberstdorfis ja Harrachovis.
Atlase mäed

Atlas on ida–läänesuunaline mäestik Aafrika loodeosas. Mäestiku kõrgus on kuni 4165 meetrit (Toubkal).
Atlase mäestik koosneb edela–kirdesuunalistest ahelikest (Kesk-Atlas, Kõrg-Atlas, Antiatlas, Telli Atlas, Sahara Atlas), kõrgplatoost ja tasandikest.
Panther-liin

Panther-liin (Pantherstellung) oli Teise maailmasõja ajal Saksa riikliku organisatsiooni Organisation Todt ja Wehrmachti pioneeriüksuste kavandatud ja osaliselt ka rajatud 500 kilomeetri pikkune Soome lahest Musta mereni ulatuv kaitseliin, mis oli osa Idavallist.
Liin algas Mustalt merelt Krimmi poolsaarelt Kertšist. Lõunas kulges liin suures osas Dnepri jõe paremal (lääne-) kaldal, kuid Kiievi kohal moodustus vasakkaldale sillapea. Keskosas kulges liin Homieli, Orša ja Viciebski linnast lääne pool kuni Velikaja jõe alguseni. Sealt jätkus liin Velikaja jõe vasakul (lääne-) kaldal kuni Pihkva järveni, sealt Pihkva, Lämmi- ja Peipsi järve läänekallast pidi kuni Narva jõeni ja selle vasakut (lääne-) kallast pidi kuni Soome laheni.
Kaitseliini rajamist alustati 12. augustil 1943 Hitleri antud käsu alusel. Kaitseliini ehitust juhtis väegrupi "Nord" kõrgem pioneeriüksuste ülem kindralmajor Erich Abberger.
Liini ehitamist alustati 1943. aasta septembris. Aasta lõpuks valmis 37 kilomeetrit tankitõrjekraave, 1345 laskepesa, 5460 tavalist punkrit, 645 betoonpunkrit ja 75 teraspunkrit Panzernest (Nõukogude hüüdnimega "krabi").
Kaitseliini ehitusele rakendati 30 000 inimest kohaliku elanikkonna seast, 17 000 sõdurit ja 7000 Organisation Todti töötajat.
Lõuna pool Peipsi järve olid ehitustööd jõudnud päris kaugele ja osa kaitseliini lõike oli valmis, kuid põhja pool Peipsi järve polnud tööd paljudes lõikudes alanudki.
Narva jõe idakaldale Jaanilinna ja Dolgaja Niva piirkonda oli plaanis välja ehitada positsioonid sillapeade jaoks, mida polnud veel õieti alustatudki. Narva jõe läänekaldale oli aga plaanitud tugevdatud punkrite ja laskepesade süsteemiga ešeloneeritud kaitsesüsteem. Tööde mahajäämust aitasid kompenseerida Eesti Vabariigi ajal siia rajatud kaitsesüsteemi osad, mis võeti kasutusele. Kuigi Eesti betoonpunkrid oli Punaarmee 1941. aastal õhku lasknud, sai ülejäänud kaevikute süsteemi osaliselt kasutada.
1944. aasta jaanuaris alanud Punaarmee suurpealetungiks kaitseliin valmis ei saanud. Veebruaris siin positsioonidele asunud väeosad asusid kõigepealt kaitsesüsteemi täiendama ja kaevikuid kaevuma.