google/wiki40b huggingface dataset:
Mesiputk

Taime kasvukohad

Mesiputke looduslik levikuala asub Kesk- ja Lõuna-Euroopas, mujal kasvatatakse teda aedades. Kasvukohtadeks on tavaliselt poolvarjulised mägimetsad.

Botaaniline kirjeldus

Mesiputk on paksu tumepruuni juurega taim. Vars on 50–120 cm pikkune, püstakas ja ribiline. 
Lehed on üsna suured, kujult kolmelisulgjad ja meenutavad sõnajalga. Lehed on pehmekarvased ning katki hõõrumisel eraldub aniisi lõhna. 
Õied on 2–4 mm läbimõõduga, kreemjasvalged ja moodustavad 8–10 karvase kiirega liitsarika. Valminud viljad on läikivad tumepruunid ning 2–2,5 cm pikkused. Õitseb juunist juulini. Vajab kasvuks niisket ja viljakat mulda.

Keemiline koostis

Viljad sisaldavad 0,9% eeterlikku õli, mille põhikomponent on anetool, mis annab aniisilõhna. Viljades leiduvad ka kumariinid, flavonoidid, rasvõlid. Lehtedes on kuni 0,45% eeterlikku õli, samuti C-vitamiini, karoteene, suhkruid, glütsürrisiini.

Droog

Droogiks kasutatakse kõiki taimeosi: vars, juur, lehed, seemned. Lehti korjatakse siis, kui nad ei ole veel täielikult avatud (aprillist juunini), pärast seda neid kuivatatakse pimedas ja hästi ventileeritavas ruumis. Mesiputke juuri korjatakse varakevadel või hilissügisel. Välja kaevatud juured pestakse ning kuivatatakse hästi ventileeritavas ruumis. Tehtud toorainet säilitatakse aasta jooksul.

Rahvameditsiinis

Euroopa riikide traditsioonilises kasutatakse mesiputke seedimist parandava, palavikku alandava, pearingluse vastase, tuberkuloosi raviva ning verepuhastuse vahendina kurnatuse puhul. Taimel on spasmolüütiline toime. Mesiputk parandab röga eraldumist bronhiidi ja trahheiidi puhul. Mesiputke kasutatakse ka veterinaarias.

Kulinaarias

Värskete lehtedega maitsestatakse magustoite, suppe ja salateid. Ebaküpseid seemneid lisatakse köögiviljasalatitesse.
Harri Jänes

Harri Jänes (4. november 1925 Loobu – 18. märts 2011 Tallinn) oli eesti arstiteadlane, hügieenik ja arstiteaduse populariseerija.

Elulugu

Harri Jänes sündis 4. novembril 1925 Virumaal Aaspere vallas Loobul, metsaülema perekonnas. Ta alustas kooliteed Kuusikul ja lõpetas 1945. aastal tollase Rapla Keskkooli. Liitus 1942. aasta kevadel Omakaitsega, valvates randa Naissaarel ja Kakumäel. Võitles aastatel 1943–1944 Eesti politsei 30. rindepataljonis, läbides sõjaväevelskrite kursused. Sai 1944. aasta juulis Daugavpilsi lähedal haavata. 1944. aasta oktoobrist novembrini oli mobiliseeritud Punaarmeesse (Tallinna tagavarapolk).
Jänes lõpetas 1951. aastal Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna ravi osakonna. Seejärel töötas ta kuni 1990. aastani Eksperimentaalse ja Kliinilise Meditsiini Instituudis (aastatel 1960–1964 teadussekretär). Seal valmisid uurimused põlevkivitööstuse hügieeni ja põlevkivitoodete eksperimentaalse toksikoloogia alal. Kaitses 1959. aastal Moskvas NSVL Meditsiiniakadeemias meditsiinikandidaadi väitekirja pealkirjaga Materjale põlevkivitolmu hügieeniliseks hinnanguks. Luges tööhügieeni alaseid loenguid Tartu ülikoolis aastail 1961–1978.
Jänes tegeles aktiivselt meditsiini populariseerimisega, kirjutades ainu- ja kaasautorina ligikaudu 30 raamatut ja õpikut, mida on tõlgitud vene, inglise, saksa, läti, leedu, bulgaaria ja turkmeeni keelde. Ta on avaldanud üle 600 populaarteadusliku artikli erinevates väljaannetes, lisaks sellele üle 300 kirjutise eestikeelsetes entsüklopeediates (ENE, EE, ENEKE). Oli tihedalt seotud ajakirjadega Nõukogude Eesti Tervishoid (toimetaja vahemikus 1965–70), Horisont (1967. aastast kolleegiumi liige) ja Kodutohter (1988. aastast aktiivne tegija, vahemikus 1991–1998 peatoimetaja). Alates 1954. aastast esinenud ETV-s, Eesti Raadios, Raadio 2-s, Nõmme Raadios, sealhulgas Eesti Raadio sarisaadetes Maailm täna (9 aastat), Varesele valu (3,5 aastat) ja Poiss ja tüdruk (3 aastat).
Jänese hobi oli looduskaitse. Ta osales aastatel 1969–1997 aktiivselt Eesti Teaduste Akadeemia Looduskaitse Komisjoni tegevuses. Lõi algusaastail (1988-1990) kaasa Eesti Rohelises Liikumises. Kuulus alates 1992. aastast Eesti Vabadusvõitlejate Tallinna Ühendusse.
Harri Jänes suri 18. märtsil 2011 ning on maetud Metsakalmistule.

Isiklikku

Tema tütar oli ajakirjanik ja toimetaja Kärt Jänes-Kapp (1960–2015).
Esimene Mehhiko Keisririik

Iturbide

Väepealik Agustín de Iturbide valiti ajutise valitsuse peaks ja regendiks, kuni saab valitud sobiv monarh. Iturbide oli väga populaarne tänu tema tegudele iseseisvussõjas, mistõttu toimus 18. mail 1822 massimeeleavaldus, kus nõuti, et Iturbide saaks troonile.
19. mail 1822 nimetas Mehhiko Kongress ta konstitutsiooniliseks keisriks.
Kurtna Ahvenjärv

Ahvenjärv (ka Kurtna Ahvenjärv, Särgjärv) on järv Ida-Viru maakonnas Alutaguse vallas Konsu külas. Järve pindala on 2,4 ha.
Dancing in the Dark

Laulu "Dancing in the Dark" muusikavideo

Muusikavideo algversioon võeti üles direktori Brian De Palma juhtimisel Saint Paul Civic Centeris Minnesotas 28. ja 29. juunil 1984.
Septembris 1985 võitis muusikavideo, milles tantsis ka Courteney Cox, auhinna MTV Video Music Award for Best Stage Performance.
Narva-Jõesuu keskkool

Narva-Jõesuu keskkool on keskkool Ida-Viru maakonnas Narva-Jõesuus aadressil Jaan Poska tänav 36. Kooli direktor on Joel Guljavin.
Anatoli Tšaikovski

Anatoli Iljitš Tšaikovski (vene Анатолий Ильич Чайковский; vkj 1. mai / 13. mai 1850 Alapajevsk – vkj 20. jaanuar / 2. veebruar 1915 Peterburi) oli Venemaa riigitegelane, jurist, helilooja Pjotr Tšaikovski noorem vend.  
Anatoli Tšaikovski oli keiser Aleksander III ja Nikolai II aegne tõeline riiginõunik, Eestimaa kubermangu asekuberner 4. aprillist 1891 kuni 6. juunini 1892 ja Nižni Novgorodi kubermangu asekuberner 6. juunist 1892 kuni 21. aprillini 1895.
Heliloojast vend Pjotr Tšaikovski pühendas talle 1878. aastal oma "Kuus romanssi" ("Шесть романсов").
Hovhannes Bagramjan

Hovhannes Kristoforovitš Bagramjan (2. detsember (vkj 20. nov) 1897 – 21. september 1982) oli NSV Liidu sõjaväelane, auastmelt Nõukogude Liidu marssal.
Hovhannes Bagramjan oli kommunistliku partei liige alates 1941. aastast, NLKP Keskkomitee kandidaatliige 1952. aastast ja liige 1961. aastast ning NSV Liidu Ülemnõukogu saadik 2.–10. koosseisu ajal.
Jahtklubi

Jahtklubi on klubi, mille liikmete peamine harrastus on purjetamine, olgu siis spordi või merematkamisena.
Sõna "jahtklubi" kasutatakse nii ühingu, klubihoone ja sadamarajatiste kohta.
Jahklubidel on oma lipp, mida on klubiliikmetel õigus oma jahtidel heisata.
2009. aasta satelliitide kokkupõrge

2009. aasta satelliitide kokkupõrge oli 10. veebruaril 2009 Maa-lähedasel orbiidil toimunud vana Vene sõjaväesatelliidi Kosmos 2251 ja USA aktiivse sidesatelliidi kokkupõrge. Kokkupõrge toimus 789 kilomeetri kõrgusel Taimõri poolsaare kohal maailmaaja järgi kell 16:56.
See oli esimene satelliitide kokkupõrge kosmoses.

Kokkupõrke osalised

Kosmos 2251 oli 950 kilogrammi kaalunud sõjaväesatelliit, mis saadeti orbiidile 16. juunil 1993 ja lõpetas tegevuse 1995. aastal. Kokkupõrke ajal oli satelliit kosmoseprügi.
Iridium 33 oli 560-kilogrammine sidesatelliit, mis saadeti orbiidile 14. septembril 1997. Satelliit oli üks 66st orbiidile saadetud Iridiumi satelliitide võrgust ja see oli kokkupõrke ajal aktiivses kasutuses.

Kokkupõrge

Satelliidid põrkasid kokku 10. veebruaril 2009. Kokkupõrge toimus 789 kilomeetri kõrgusel Taimõri poolsaare kohal maailmaaja järgi kell 16:56. Kokkupõrge hävitas mõlemad satelliidid ja tekitas 1000 objekti, mis olid suuremad kui 10 sentimeetrit. Enne kokkupõrget arvati, et satelliidid mööduvad üksteisest 584 meetri kauguselt.

Pärast kokkupõrget

Pärast kokkupõrget kinnitas NASA, et oht kokkupõrganud satelliitidest 430 kilomeetrit kõrgemal asuvale ISSile on madal ja samuti ei kujuta see ohtu 2009. aastal ISSis käinud kosmosesüstik Discoveryle. Siiski tuli 2011. aastal ISSil ennast kokkupõrkest tekkinud kosmoseprügi eest mööda manööverdada ja 2012. aastal tuli veel korra sama manööver teha. 2012. aasta manöövri ajal olid jaamas viibinud meeskonnaliikmed kosmoselaevades valmis jaamast evakueeruma.
Kokkupõrke tagajärjel ja teiste satelliitide mitmete ohtlike möödumiste tõttu on kaasa toonud nõudmised töötada välja vanade satelliitide orbiidilt koristamise eeskirjad. Praegu saadetakse satelliidid tööea lõpul surnuaia orbiidile ja näiteks USAs on kohustuslik saata alates 18. märtsist 2002 kosmosesse viidud satelliidid tööea lõpul surnuaia orbiidile.
Omaani lipp

Omaani lipp võeti kasutusele 18. oktoobril 1995.
Omaani esimene rahvuslipp heisati 17. detsembril 1970.
Lipul on kujutatud Omaani sultani embleemi: kahte ristatud mõõka khandžariga, mis on kokku seotud vööga.
Valge sümboliseerib lipul omaanlaste rahusoovi ja õiglustunnet. Punane, mida on lipul kõige rohkem (ka vanad Omaani lipud olid punased), sümboliseerib sõdu, mida omaanlased on pidanud oma riiki sissetungijate vastu kaitstes. Roheline sümboliseerib maa viljakust ja rohelust.
Pärast 25. rahvuspäeva 1995. aastal võeti vastu uued õigusaktid, millega muudeti lipu kolme värvitriibu proportsioone. Enne oli punane horisontaalne triip kitsam kui valge ja roheline triip.
Ago Russak

Ago Russak (13. oktoober 1927 – 10. detsember 1991) oli eesti pianist ja muusikapedagoog.
1949. aastal lõpetas Tartu Muusikakooli klaveri eriala Aleksandra Semm-Sarve õpilasena.
1954. aastal lõpetas Tallinna Riikliku Konservatooriumi Bruno Luki klaveriklassi. 1974. aastal lõpetas ta kaugõppes Tartu Riikliku Ülikooli psühholoogia eriala.
Aastatel 1954–1969 oli ta Tartu 1. Lastemuusikakooli direktor. Aastatel 1969–1991 oli ta Tartu Muusikakooli direktor ja klaveriõpetaja.
Karl Sahk

Karl Sahk (29. oktoober 1913 Narva – 12. juuli 1988) oli eesti ökonomist.
Ta õppis aastatel 1932–1939 Tartu Ülikoolis matemaatikat. Akadeemiliselt kuulus ta korporatsiooni Vironia. 1960. aastal lõpetas Üleliidulise Kaugõppe Rahandus-Majandusinstituudi ökonomistina.
1938. aastast töötas ta kindlustusseltsis Eesti Lloyd, 1940. aastast Eesti Riiklikus Kindlustuses. Töötas Jegorjevski õppekombinaadis, 1944. aastal tuli tagasi Eestisse ja jätkas tööd kindlustuse alal. Aastast 1967 kuni pensionile siirdumiseni 1977. aastal oli ta Eesti NSV Riikliku Kindlustuse Valitsuse (1976. aastast Peavalitsuse) juhataja asetäitja. Pensionärina jätkas kuni 1983. aastani tööd samas asutuses isikukindlustuse osakonnas. Ta juhendas ja retsenseeris kandidaadiväitekirju kindlustuse alal, samuti juhendas kindlustuse alaseid diplomitöid Tartu Riiklikus Ülikoolis ja Tallinna Polütehnilises Instituudis.
Ta on maetud Pärnamäe kalmistule.

Isiklikku

Tehnikateadlane Eva Saks oli tema tütar.
Kärdla vapp

Kärdla vapp on Hiiu maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Kärdla linna vapp.
Vapp kinnitati Eesti Vabariigi Riigikantselei riigisümboolika osakonna poolt 28. oktoobril 1992 ning oli kasutusel 20. oktoobrini 2013, kui Kärdla linn ühines Kõrgessaare vallaga. Uue valla nimeks sai Hiiu vald ning kasutusele võeti Hiiu valla vapp.

Vapi kirjeldus

Sinisel kilbil on hõbedane lendav kajakas ja kilbi alaosas hõbedane lainelõikeline tüvi.
Marika Raftell-Tamm

Marika Raftell-Tamm (sündinud 1939 Eestis) on eesti biokeemik.

Elulugu

Lõpetas Stockholmis keskkooli 1958. Fil. lic. (1967 Stockholmi Ülikool) Ph.D. (biokeemia, 1974, Stockholmi Ülikool), väitekiri "Enzyme Active Membrane Antigenes in Post-Natal Rat Liver and Two-Dimethylaminoazo Benzene". Aastast 1974 Stockholmi Ülikooli Eksperimentaalbioloogia Instituudi dotsent.
Ants Käärma

Ants Käärma (sündinud 4. aprillil 1942 Võitra, Soontaga vald, Pärnumaa) on eesti agronoom ja poliitik.
Ta küüditati aastal 1949 koos emaga Siberisse (Krasnojarski kraisse, Krasnoturanski rajooni), naasis kodumaale aastal 1956. Lõpetas aastal 1957 7. klassi Tallinna 44. 7-klassilises koolis (varem õppis Moissejevka 7-klassilises koolis), aastal 1961 lõpetas Jäneda sovhoostehnikumi agronoomina ja aastal 1969 agronoomina Eesti Põllumajanduse Akadeemia (EPA).
Ta töötas aastatel 1968–1971 EPA Ülenurme majandi rohumaade agronoomina ja aastatel 1971–1972 osakonnajuhatajana. Aastatel 1972–1990 töötas ta Aravete kolhoosis peaagronoomina.
Ta oli aastatel 1972–1990 NLKP liige. 
Aastatel 1990–1992 oli ta Eesti Vabariigi Ülemnõukogu liige, olles maaelukomisjoni aseesimees. 20. augustil 1991 hääletas ta Eesti iseseisvuse taastamise poolt. On sellega seotult 20. Augusti Klubi liige.
Aastatel 1992–1995 oli ta VII Riigikogu liige (Maaliidu Ühenduses); aastatel 1995–1999 VIII Riigikogus (valimisliidu Koonderakond ja Maarahva Ühendus nimekirjas), seal oli ta 13. märtsist 1997 14. märtsini 1999 Riigikogu I aseesimees; aastatel 1999–2003 oli ta IX Riigikogus (oli Riigikogus Eesti Koonderakonna nimekirjas). Ta kandideeris ka 2003. aasta Riigikogu valimistel (Eestimaa Rahvaliidu nimekirjas), ta sai 1015 häält, kuid ta ei osutunud valituks.
Ants Käärma oli Põllumajandus-Kaubanduskoja juhatuse esimees alates 2004. aasta aprillist, kui koja eelmine juht Ester Tuiksoo põllumajandusministriks sai.
Aastatel 1991–2000 oli ta Eesti Maaliidu liige, olles ka selle aseesimees, hiljem oli ta Eestimaa Rahvaliidu ja Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna liige. Heideti erakonnast välja seoses 2017. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel erakonna vastu kandideerimisega.
Celâl Bayar

Mahmud Celâleddin Bayar (16. mai 1883, Umerbey Bursa lähedal Türgis – 22. august 1986, İstanbul) oli Türgi poliitik, riigi kolmas president.
Ta oli kooliõpetaja poeg ning teda õpetati kodus. Hiljem läks ta Prantsuse kooli Bursas majandust ja rahandust õppima. Tema esimeseks töökohaks oli Deutsche Orient Bank, kus ta sai laialdase pangandusalase kogemuse.
Tema poliitiline karjäär algas 1907. aastal, kui ta astus Türgi Uniooni ja Progressi Parteisse. Aastal 1908 edutati ta partei İzmiri haru sekretäriks. Aastal 1920 valiti Celâl Bayar Osmanite riigi viimasesse parlamenti. Kui impeerium langes ja Esimene maailmasõda oli lõppemas, põgenes ta Ankarasse. Seal pidas ta mitmeid ministri ametikohti Suures Rahvusassamblees, mis pani aluse tänapäeva Türgi riigile.
Ta oli 1921–1922 majandusminister ja 1922–1924 rekonstruktsiooni- ja asunduste minister. Aastal 1924 pöördus ta tagasi panganduse juurde. Ta töötas Tööpangas (İş Bankası), millest sai Türgi suurim pank.
Pärast poliitikasse tagasipöördumist sai temast 1932. aastal rahvamajandusminister. Ta koostas viieaastase arenguplaani, mis arendas majandust industrialiseerimisega. Aastal 1937 sai temast Türgi peaminister, kuid pärast Mustafa Kemal Atatürki surma jaanuaris 1939 astus ta sellelt ametikohalt tagasi.
Pärast Teist maailmasõda astus ta välja Vabariiklikust Rahvaparteist, mille oli rajanud Mustafa Kemal Atatürk. Ta hakkas juhtima opositsioonilist Demokraatlikku Parteid. Parteil oli suur populaarsus just tänu temale ja see viis Celal Bayari edukalt uuele presidendivalimistele 1950. aastal. Temast sai Türgi uus president ja ta valiti tagasi aastatel 1954 ja 1957.
Tema majanduspoliitika andis prioriteedi eraettevõtluse kätte, mille suhtes riik käitus koordinaatori ja reguleerijana. Samuti pani Celâl Bayar suurt rõhku välispoliitikale.
Järgnenud sõjaväelise riigipöörde käigus mais 1960 kõrvaldati ta võimult. Temale ja ta parteikaaslastele määrati surmanuhtlus, kuid see kergendati tema puhul eluaegseks vanglakaristuseks. Aastal 1964 lasti ta haiguste ja vanaduse tõttu vabadusse.
Tema kodanikuõigused taastati 1974. aastal, kuid ta keeldus vastu võtmast oma õigusjärgset kohta Senatis.
Celâl Bayar suri 103-aastaselt, olles sellega vanimaks elanud endine riigipea kuni 2009. aastani, kui 103 aasta ja 135 päeva vanuselt suri Kambodža endine valitsusjuht Chau Sen Cocsal Chhum.
Jeffersoni maakond (Illinois)

Jeffersoni maakond (Jefferson County) on maakond USA-s Illinoisi osariigi lõunaosas. Geograafilised koordinaadid on 38° 18′ N, 88° 55′ W
Maakonna halduskeskus ja suurim linn on Mount Vernon.
Maakonna pindala on 1512 km², millest 33 km² moodustab veepindala.
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 38 827. Aastal 2000 oli elanike arv 40 045.

Ajalugu

Jeffersoni maakond moodustati 1819. aastal Edwarsi ja White'i maakonna osadest. Maakond sai nime kolmanda Ameerika Ühendriikide presidendi Thomas Jeffersoni järgi.
The Baltic Brick and Roof Award

The Baltic Brick and Roof Award on rahvusvaheline konkurss, kus tunnustatakse parimaid Baltimaade telliskiviehitiste tegijaid. Konkurssi korraldab Austria ehitusettevõte Wienerberger.
Konkursi eri kategooriates on võitjaks tulnud ka Eestis asuvate ehitiste tegijad: näiteks 2009 võitis auhinna Kaire Nõmm Pärnu kesklinna koolide võimla eest ja 2009 võitsid auhinna ka Rotermanni kvartali ehitustööde tegijad.
Winni vald

Ajalugu

Vald moodustati 1852. aastal.
Natalja Akimova

Natalja Akimova (sündinud 16. oktoobril 1957 Tallinnas) on vene teatri- ja filminäitlejatar.
1994 pälvis ta Venemaa teenelise kunstniku (vene keeles заслуженная артистка России) aunimetuse.
Kalamaja talu kalmistu

Kalamaja talu kalmistu on kalmistu Tartu-Maarja kihelkonnas Tartumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Vorbuse külas Tartu vallas Tartu maakonnas.

Ajalugu

Kalamaja A-15 talu moodustati maareformiga Vorbuse mõisa maadest. Arvatavasti millagi 1930. aastatel sai selle omanikuks arst ja avaliku tervishoiu tegelane Mihkel Kask. Ta alustas taluümbruse ümberkujundamist, rajas nii maanteeni viiva kaseallee kui ka tulevast kalmistuala ümbritseva kasesalu.
Arvatavasti jõudis ta enne 1940. aasta juunipööret asutada ametlikult oma talu maadele ka uue kalmistu. Kask ise arreteeriti 29. juunil 1941 poliitilistel põhjustel ning oli vangistuses GULagi erinevates kohtades Venemaal ja Siberis. Tema pere põgenes 1944. aastal Läände. Kask vabanes 1956. aastal, tuli tagasi Eestisse ning ennistati õppejõutööle Tartu Ülikoolis. 
1958. aastal sai ta tagasi ka Kalamaja talu. Kui Mihkel Kask 1968. aastal suri, maetigi ta oma talu kalmistule. Hiljem on sinna maetud ka tema 2012. aastal Šveitsis surnud poeg, arhitekt Tõnis Kask.

Kirjeldus

Kalmistu on ilma piireteta ringjas ala, seda ümbritseb kasesalu. Kalmistule on maetud kaks lahkunut, mõlemale on püstitatud ka maakivist hauatähis.
Tiiu Puik

Elulugu

Tiiu Puik on talupidaja tütar.
Lõpetas 1959 Keila Keskkooli, 1965 Tartu Pedagoogika Kooli, 1974 TÜ defektoloogia erialal, 1981 aspirantuuri. Oli 1974–75 Rapla Keskkooli logopeediaklassi õpetaja, 1975–77 TÜ eripedagoogika kateedri õpetaja, 1977–91 vanemõpetaja, aastast 1992 mitmes asutuses logopeed. Õpetanud logopeediat, koolieelse kasvatuse erimetoodikat.

Teadustöö

Uurinud kurtide laste isiksust, koolieelikute ja algklasside õpilaste kõnepuudeid. Koostanud aastail 1997–2005 üle 20 õppevahendi I–III klassi õpilastele (emakeele ja õigekirja töövihikud, õigekirja õpikud). Umbes 30 teadustrükist, aimeartikleid.
Severinus (paavst)

Paavstiks saamine

Severinus pühitseti paavstiks vana mehena 28. mail 640, 20 kuud pärast paavstiks valimist.
Severinus valiti paavstiks arvatavasti 15. oktoobril, kolm päeva pärast Honorius I surma 638. aasta oktoobris, kuid Bütsantsi keiser Herakleios I keeldus teda tunnustamast enne, kui paavst toetab keisri monoteletistliku usutunnistust, mis oli esitatud tema ediktis "Ekthesis".
Severinus keeldus keisri nõudmist täitmast. Ta saatis saadikud Konstantinoopolisse, kes selgitasid keisrile, et paavst saab "Ekthesist" ametlikult kinnitada, kui keiser on paavsti tunnustanud. Saadikud said keisrilt mandaadi alles siis, kui nad soostusid, et veenavad Severinust toetama "Ekthesist".
Paavsti ei koheldud Roomas hästi ja Bütsantsi ametnikud püüdsid teda veenda toetama keisri edikti. Bütsantsi sõjaväeregistraator (cartularius) Mauritios selgitas koos oma mõttekaaslastega Bütsantsi sõduritele, et mis kasu on Honorius I poolt Lateraani paleesse kogutud varast, kui Bütsantsi väed paavsti ei toeta.
Paavst ja teised kõrgemad vaimulikud varjusid Lateraani paleesse, mida Bütsantsi sõdurid piirasid kolm päeva. Mauritios lasi sulgeda palee sakristooriumi sissekäigu ja teatas sellest Ravenna eksarhile Isaakiosele Ravennasse.
Isaakios saabus Rooma ja saatis kiriku asevalitsejad teistesse linnadesse eksiili. Ta viibis 8 päeva Lateraani palees ja rüüstas seda. Ta jagas sõduritele suurema osa röövitud varast ja saatis osa keisrile. Sellega püüti saavutada Severinuselt järeleandmine.
Severinus jäi endale kindlaks ning tema legaadid saavutasid tema kinnitamise paavstiks.

Monoteletismi hukkamõistmine

Kui Severinus oli 28. mail 640 paavstiks pühitsetud, kuulutas ta kohe ortodoksset õpetust Kristuse kahest loomusest ja kahest tahtest (düofüsitism ja düoteletism).
"Liber Pontificalise" järgi mõistis Severinus monotelitismi hukka. Sellest said alguse pingelised suhted Konstantinoopoliga, mis kestsid mitme paavsti valitsemisajal.

Suhtumine munklusse

Severinus taunis munklust ja soosis ilmikvaimulikke.

Piiskoppide ordineerimine

Severinus ordineeris 4 piiskoppi.

Roll kunstiajaloos

Severinuse ajal taastati Rooma Peetri kiriku apsiid.

Iseloom

"Liber Pontificalis" iseloomustab teda püha, lahke, vagura ja suuremeelse vaimulikuna.

Surm

Severinus suri 2. augustil 640 Roomas kõrge ea ja Bütsantsi sõdurite halva kohtlemise tagajärjel ning maeti Rooma Peetri kirikusse. Ta pärandas vaimulikele suure rahasumma.
Wendy Schaal

Wendy Schaal (sündinud 2. juulil 1954 Chicagos) on Ameerika Ühendriikide näitleja.
Eduard Alver

Elulugu

Eduard Alver sündis 15. märtsil 1886 Valgas. Ta lõpetas 1906. aastal Tartu Aleksander II gümnaasiumi ja valis esialgu arsti elukutse, siirdudes õppima Viini ülikooli. Mõne aja pärast naasis Tartusse ja asus õppima Tartu ülikoolis õigusteadust. Tartu Ülikoolis ühines Alver äsjaloodud esimese eesti korporatsiooniga Fraternitas Estica. 1911. aastal lõpetas Alver õigusteaduse magistrina Moskva ülikooli.
Aastatel 1911–1915 töötas ta Riia Ringkonnakohtu kohtuameti kandidaadi ja vandeadvokaadi abina ning oli Esimese maailmasõja ajal aastatel 1915–1917 Tartus sõjapõgenike organisatsiooni "Põhja Abi" ülem. Tegutses advokaadina Riias.
Pärast 1917. aasta veebruarirevolutsiooni Tallinnas Vene keisririigi politsei asemel moodustatud Vene Ajutise Valitsuse poolt moodustatud miilitsas valiti Eduard Alver Tallinna miilitsaülema abiks.
Mais 1917 valiti Alver Läänemaa maakonna-komissarina Haapsalu linnavolikokku, mis omakorda ta Haapsalu Linnavolikogu esimeheks valis. Alveri ettepanekul otsustas volikogu suure häälteenamusega minna üle eestikeelsele asjaajamisele; linnavolikogu koosolekul, kus Alver selle ettepaneku tegi, mindi pärast otsuse tegemist poole lause pealt eesti keelele üle).

Eesti Vabadussõjas

Alveri ja polkovnik Aleksander Tõnissoni organiseerimisel relvastati 1917. aastal Haapsalus asunud 1. Eesti Polk ja koolitati Läänemaa omakaitset.
Ta oli koos Oskar Mamersiga üks kahest ööl vastu 18. veebruari 1918 Vene armee 1. Eesti polgu komandöri, polkovnik Ernst Põdderi poolt Kuressaarde Saksa Põhjakorpuse juhataja kindral Adolf von Seckendorffi juurde läkitatud saadikust, kes teatasid eesti rahvusväeosade poolt plaanitavast rinde avamisest pealetungiks valmistuvatele Saksa vägedele. See kohtumine valmistas ette tingimused Eesti Vabariigi väljakuulutamiseks 24. veebruaril 1918.
1918. aastal oli E. Alver Eesti Ajutise Valitsuse volinik (maavanema tolleaegne nimetus) Haapsalus.

Eesti Vabariigi päevil

Eduard Alver oli aastatel 1918–1919 Eesti Vabariigi esimene Eesti Politsei Peavalitsuse ülem.
1920. aastal oli ta sõjakahjude hindamise peakomisjoni esimees ja Eesti-Läti piiriküsimuste lahendamise komisjoni liige.
21. veebruarist 13. augustini 1921 oli Alver Kaitsepolitsei peavalitsuse ülem.
E. Alver oli mõjukas advokaat Eesti Vabariigis, aastatel 1920–1939 Eesti Lloydi ja Eesti Tubaka juhatuse liige. 1935–1936. aastal juhtis ta sihtasutust Eesti Kultuurfilm, mille järglaseks loeb end Tallinnfilm. Aastatel 1937–1939 oli ta ka Sihtasutuse "Üleriiklik Näitus" asjaajaja-direktor.
Eduard Alver suri 1939. aastal ja on maetud Liiva kalmistule. 30.08.2018 avati tema haual uus hauatähis.

Isiklikku

Tema tütrepoeg on Siim Kallas, onupoeg oli Hans Alver (Haapsalu linnapea), teine onupoeg Aleksander Alver oli Viru-Nigula koguduse õpetaja.
MPEG-4

MPEG-4 on MPEG-standard (ISO/IEC-14496 ), mis kirjeldab muuhulgas video- ja audioandmete kadudega pakkimist. Tegemist on konteinerformaadiga (tähis MP4), mis koosneb 31 osast (standardid ISO/IEC 14496-1 kuni ISO/IEC 14496-31). Neis kirjeldatakse ka mitmesuguseid koodekeid, nagu nt audiokoodekid AAC ja HE-AAC ning videokoodekid DivX ja Xvid. Selle standardi järgi vormindatakse kõrgekvaliteedilisi audio- ja videofaile.
Konteineris on standarditud ka intellektuaalomandi kaitse süsteem DRM ( Digital Right Management).