google/wiki40b huggingface dataset:
Louis Vuitton (firma)

Ajalugu

1885 – avati esimene kauplus Londonis.
1892 – alustas firma käekottide müümist.
1914 – avati esimene pood Champs-Élysées'l Pariisis.
1981 – loodi Louis Vuitton Japon (Tokyo, Osaka, Hongkong).
1983. aastast on Louis Vuitton Cup America's Cupi eelvõistlus purjetamises.
1984 – avati esimene pood Lõuna-Koreas.
1987 – ühinesid tuntud šampanja- ja konjakitootjad  Moët & Chandon ja Hennessy Louis Vuittoni firmaga, et moodustada maailma suurim luksusbrändide tootja LVMH (LVMH Moët Hennessy Louis Vuitton S.A.). Firma kuulub osaliselt Christian Diori gruppi ning Bernard Arnault on mõlema firma esimees ja tegevjuht.
1992 – avati esimene pood Hiinas Pekingis.
1998 – avati La Maison Louis Vuitton Champs-Élysées'l.
2002 – avati L'immeuble Louis Vuitton Omotesandos Tokyos.
2003 – avati esimesed kauplused Venemaal ja Indias.
2004 – avati L'immeuble Louis Vuitton 5. avenüül New Yorgis.
2005 – taasavati La Maison Louis Vuitton Champs-Élysées'l.
Pius III

1503. aasta esimene konklaav

Pius III valiti paavstiks 22. septembril 1503 Vatikani paavstipalees, ordineeriti 30. septembril preestriks, 1. oktoobril piiskopiks ja krooniti 8. oktoobril kardinal Giuliano della Rovere (hilisem paavst Julius II) poolt. Ta võttis nime oma onu Pius II järgi.
16. – 22. septembrini 1503 toimunud konklaavil osales 37 kardinali. Sellel konklaavil olid soosikud kardinalid Georges d'Amboise, Giuliano della Rovere ja Ascanio Maria Sforza Visconti. Pius III valiti paavstiks kompromisskandidaadina 4 voorus.

Valitsemisaeg

Pius III valitses 26 päeva. See oli paavstluses lühim valitsemisaeg pärast Coelestinus IV-t (1241). Viletsa tervise tõttu pidi ta missadel osaledes istuma ja tema kroonimistseremoonial jäeti mitmed talitused ära. Alates 13. oktoobrist kannatas ta ägedate podagrahoogude käes ja 17. oktoobril tõusis tal palavik.
Pius III lubas Roomast konklaavi ajal lahkuma sunnitud Cesare Borgial pöörduda tagasi Rooma ja pidas 18. oktoobril 1503 kardinalide konsistooriumi, kuid ei määranud sellel ametisse uusi kardinale. Mainzi peapiiskop Berthold von Henneberg esitas talle protesti seoses Rooma rahaliste nõudmistega ja indulgentside levitamisega Saksamaal.

Pius III ja Eesti

Pius III oli kardinalina Saksa ordu konservaator. Sixtus IV teavitas teda 19. augustil 1479 Liivi ordu aladel interdikti kehtestamisest seoses Riia peapiiskopi vangistamisega.  
Saksa ordu kõrgmeister Johann von Tiefen teavitas 1494 kardinal Piccolominit Venemaalt lähtuvast sõjalisest ohust. Kõrgmeister Friedrich von Sachsen soovis temalt 1498 ja 30. detsembril 1501 eestkostet paavsti juures, et korraldada ristisõda õigeusklike venelaste vastu.
Kõrgmeister kirjutas kardinalile 27. veebruaril 1500 Michael Sculteti Kuramaa piiskopiks määramise osas ja palus 16. mail 1502 kardinal Piccolominil toetada paavsti juures Liivi ordu saadiku avaldust.

Surm

Pius III suri 18. oktoobri õhtul 1503 Roomas podagra tõttu tekkinud veremürgitusse ja maeti Rooma Peetri kiriku San Andrea kabelisse. Tema jalale oli tehtud 27. septembril kaks sisselõiget, kuid neist polnud abi. Tema säilmed maeti hiljem ümber San Andrea della Valle kirikusse. Pärast tema surma levisid kuuldused paavsti mürgitamisest, kuid neid kuuldusi on peetud alusetuteks.

Hinnang

1911 'Encyclopedia Britannica' iseloomustab teda laitmatu isikuna. Sigismondo de Conti on rõhutanud tema mõõdukust.
Admiral-insener

Admiral-insener (kuni 1971 insener-admiral; vene keeles адмирал-инженер; kuni 1971 инженер-адмирал) oli Nõukogude Liidu mereväes alates 1940. aastast Nõukogude armees (kuni 1946 Punaarmees) kehtinud sõjaväeline auaste, mille analoog Venemaa mereväes on admiral.
Admiral-insenerist kõrgemat auastet ei olnud; madalam auaste oli viitseadmiral-insener. Nõukogude armee (kuni 1946 Punaarmee) maaväes vastas admiral-insenerile kindralpolkovniku auaste.
16. strategeem

16. strategeem 36 strategeemist on "et saada, anna järele".
Kassi ja hiire mäng. Hingede püüdmise strategeem. Krediit.

Näiteid

Kolmevalitsuse ajal 225 pKr kavatses Zhuge Liang rünnata põhjaalasid, kuid eelnevalt tuli tal oma tagala kindlustamiseks allutata Meng Huo poolt juhitud ületõusnud lõunahõimud. Esimesel kokkupõrkel meelitas Zhuge Liang Meng Huo orgu, kus teda ootas varitsus. Meng Huo püüti kinni. Zhuge Liang leidis, et tal on lõunahõimude hulgas kõrge staatus ja tugev mõju nende üle. Ta vabastas Meng Huo, kes enne lahkumist ütles et järgmisel korral on kaotajaks pooleks Zhuge Liang. Meng Hua lasi hävitada kõik Lu jõel olevad paadid aga Zhuge Liang ründas hoopis ta nõrgalt kaitstud ladusid. Maruvihane Meng Huo karistas oma kindraleid, need võtsid ta kinni ja andsid üle Zhuge Liangile. Nähes et Meng Huo pole ikka oma kaotuses veendunud, vabastas ta Meng Huo uuesti. Nii kordus veel neli korda. Kuid seitsmendal ja viimasel korral, kui Zhuge Liang pani põlema Meng Huo bambusega soomustatud sõdurid ja teda võitis, tuli Meng Huo ise ja alistus Zhuge Liangile, lubades enam mitte uuesti mässata hakata. Meng Huo mõjuvõim kindlustas aastkümneteks lõunaosas rahu.  
Ida Hani dünastia (25–220 pKr) lõpus vallutasid Yuanchengi linna ülestõusnud “Kollased sidemed”. Zhuyongi juhitud keiserlikud väed ei suutnud neid linnast välja lüüa ja loobusid lõpuks piiramisest. Ülestõusnud, kes olid toidunappuses, arvasid et neil on avanenud soodne võimalus rünnata taganevaid vägesid, ja asusid neid jälitama. Valitsuse väed panid vastu, kuid jätkasid taganemist. Kui linn oli jäänud 20 miili kaugusele alustas valitsusvägi ootamatult vasturünnakut, kusjuures osa väest lõikas ära mässuliste taganemistee linna. Nii hülgasid kaitsjad päraste vastaspoole “taganemist” praktiliselt piiramise läbi kättesaamatu linna ning selle hõivamine ja mässuliste väe löömine ei valmistanud keisrivägedele enam mingit raskust.
Mao Zedong kasutas seda strateegiat kodusõjas Gomindani vastu (1945–1949). Sõjavangide seast eraldati Cang Kaishile eriti ustavad ja pandi eraldi. Ülejäänuid töödeldi põhjalikult, kui “klassivendi ja -õdesid”, kommunistlikku propaganda ja agitatsiooni meetoditega (su ku huei). Kes neist kohe Punaarmeesse ei astunud varustati rahaga ja saadeti koju, öeldes: ”Hiinlased ei sõdi hiinlaste vastu!” Juba enne 1949. aastal toimunud Jangtse ületamist oli gomindani armee võitlusvõime ja -vaim järsult langenud. 
Ajutiste järeleandmiste tegemine. Näiteks Venemaal Nõukogude võimu esimesed dekreedid rahu ja maa kohta, peala 1917. aasta Oktoobrirevolutsiooni. Lõpuks tuli kodusõda ja kollektiviseerimine. Standardne kaardisulide trikk. Alguses lastakse kollanokal natuke võita ja pärast kooritakse ta paljaks. (Stalini parteipuhastusega lõppenud enda ainuvõimu tagamine.) Äritegemises tehakse algul allahindlust. Kasu saadakse läbi suurmüügi, vajalike abimaterjalide ja varuosade pealt. Krediit, kui pärast antu protsendiga tagasi saamine ja võtmine. Boriss Jeltsin võitis kohalike liidrite toe, lubades neile suveräniteeti. Kui ta võimule sai, jäi Moskva muidugi edasi täieõiguslikuks võimu, raha ja ressursside keskuseks.
Joséphine Baker

Elulugu

Ta pere elas ühes toas Saint Louises, kuid tüdruk lahkus kodust 13-aastaselt. 
Bessie Smith andis talle esimese töökoha ja tüdrukust sai laulja isiklik teenijatüdruk. Nelja aasta pärast oli temast saanud koolitüdruk ja kui ta läks Pariisi, sai temast esimene mustanahaline esineja kabarees Folies Bergère. Seal sai temast nii laulja kui ka tantsija. Ta esines laval, kandes ainult banaanidest vööd, ja tantsis peegli tagaseina ees, mis oli uudne number isegi Folies Bergères.
Siluett (ajakiri)

Siluett oli aastail 1958–1992 ilmunud Eesti moeajakiri.
Ajakirja andis välja Tallinna Moemaja ja see ilmus neli korda aastas. Eestikeelse ajakirja keskmine trükiarv oli 52 000 ja venekeelse trükiarv 300 000.

Toimetus

Ajakirja peatoimetajad on olnud Bruno Roks, Lilian Kosenkranius, Käthe Kits (aastail 1967–1982) ja Ell-Maaja Randküla.
Süvenemise tõenäosus

Süvenemise tõenäosus oleneb inimese individuaalses erinevuses süvenemisse: 1) Tunnetusvajadus (Cacioppo, Petty &Morris, 1983). Seotud intelligentsusega; 2) Hinnangu andmise vajadus; 3) Informatsiooni töötlemise enese-tõhusus
Sylwia Grzeszczak

Sylwia Grzeszczak (sündinud  7. aprillil 1989 Poznańis) on Poola laulja.
Narva linnamüür

Narva linnamüür oli Narva linna ümber ehitatud ja tänapäevaks mittesäilinud linnamüür.
Narva linnamüür ehitati Liivimaa ordu ajal 14. sajandi lõpus. Kunstiajaloolase Kaur Alttoa arvates polnud algselt linnamüür linna ümber tervikuna, oletatavasti puudus see looduslikult hästi kaitstud idaküljel. 
Linnamüüri pikkus oli umbes üks kilomeeter, paksus oli kuni kaks meetrit ja ülemises osas olid kaitsekäigud ja laskeavad. 
Narva linnamüüris oli neli väravat: Viru värav läänes, Karjavärav põhjas, jõesadamasse viiv Vana värav idas ja Vee- ehk Väikevärav kagus. Väravad olid üle löödud raudplaatidega, nende ees olid tõstesillad. Linnamüüri kindlustasid vähemalt seitse torni, mille nimetusi pole teada. Nad asetsesid müüride perimeetril ja paiknesid peamiselt väravate juures. 
Müüri ümbritses vallikraav.
Ordu aja lõpu poole linnamüüri täiustati eesväravatega. Keskaegsed müüritornid kohandati suurtükitornideks ehk rondeelideks ja võeti kasutusele suurtükkide tarbeks. Hiljem ehitati need ümber. Kaks rondeeli on tänapäevani linnuse läänehoovi nurkades säilinud.
1558 vallutasid ordult Narva linna venelased, neilt 1581 aga omakorda rootslased, kes tulistasid linnamüüri sisse kahe päeva jooksul suured augud. Pärast Narva vallutamist alustati Rootsi kuninga Johan III käsul uuendustöid, mille käigus tugevdati olemasolevaid kindlustusi. Linnamüüri nurkadesse ehitati keskaegsete tornide asemel mullaga täidetud tornid ehk basteid. 17. sajandi alguses kindlustati linnamüüri mullavallidega.
1582. aastal alustati väravate kohale bastionide ehitamist. Väravavaheline keskaegne linnamüür jäeti kurtiinvalli, mis ühendas kindluse kaht bastioni ühendav tagasiastuv sirge peavallilõiguna, tugimüüriks.
1777. aastal anti korraldus Narva linnamüüri jäänuste lammutamiseks.
Vana-Põltsamaa vald

Vana-Põltsamaa vald (saksa keeles Oberpahlen) oli 1866–1939 Põltsamaa kihelkonna üks valde. Valla pindala oli 241 km² ja elanikke 1934. aasta seisuga 3159.
Retaabel

Retaabel (prantsuskeelsest sõnast rétable < keskaja ladinakeelsest sõnast retrotabulum, sõnadest retro 'taga' ja tabulum 'tahvel'), ka altariretaabel on alates 11. sajandist kasutusele tulnud altaripealmik ehk ehissein altarilaua tagumisel serval. Retaabel on kaunistatud maalingute ja nikerdustega ning see kujunes sajandite jooksul mitmeosaliseks ja -korruseliseks dekoratiivseks ehitiseks.

Sõnavara

Eestikeelses kunstiajalookirjanduses on retaabliks nimetatud nii tiibaltarit kui ka barokset tiibadeta altaripealmikku. See on küllalt sarnane saksakeelse sõna Altaraufsatz tähendusväljaga, mis on samuti märkinud igasugust altaripealmikku, mis seisab kas otse mensal või soklitaolisel predellal (eesti keelde vahendatudki sõnaga "altaripäälmik"). Igapäevases kõnekeeles nimetatakse retaablit ka lihtsalt altariks.
Heino Luiga

Heino Luiga (sündinud 5. detsembril 1950 Petseri rajoonis Ugar'ovas) on eesti koolijuht.

Haridus

1969. aastal lõpetas ta Misso Keskkooli. 1974. aastal lõpetas Tartu Riikliku Ülikooli eesti filoloogina.

Töö

1978. aastal oli ta Obinitsa 8-klassilise kooli direktor, aastatel 1979–1981 aga Vana-Koiola 8-klassilise kooli direktor.
1980. aastatel töötas ta Põlva Rajooni RSN Täitevkomitee Haridusosakonnas, 1990. aastatel Põlva maakonnavalitsuse haridusosakonna juhataja.
Aastatel 2000–2014 oli ta Räpina Aianduskooli direktor.
Pöia rahu

Pöia rahu on Lääne maakonnas Noarootsi vallas asuv 4,56 hektari suurune saar (rahu). Saare rannajoone pikkus on 1,64 kilomeetrit.
Rahu koordinaadid on 58° 35′ N, 23° 9′ E. Rahu asub 200 meetrit Hosgrunnest põhja pool ja on kaetud rohttaimestikuga.
Rahu kuulub Nõva-Osmussaare hoiuala koosseisu ja on looduskaitse all.
Paide Jumalaema Uinumise kirik

Paide Jumalaema Uinumise kirik ehk Paide Uspenski kirik oli õigeusu kirik Paides Järva maakonnas Paide Vallimäel. Kirik ehitati 1862. aastal Peterburi kaupmehe Nikolai Russanovi toetusel ja eestvedamisel ning hävis 1993. aasta aprillis tulekahjus.

Ajalugu

Vajadus õigeusu koguduse järele tekkis juba enne 1861. aastat, kui Paides elas arvukalt õigeusklikke. Jumalateenistusi hakkas pidama Tallinna garnisoni kiriku teine preester Theodor Grigorjev kolm-neli korda aastas üüritud eramajas. Usklike arvu pideva kasvamisega suurenes ka vajadus alalise pühakoja ja preestri järele. Preester Grigorjevi ettevõtmisel pühitseti 5. aprillil 1861. aastal renditud eramajas Paide õigeusu "ajutise kiriku" nime kandev ühe altariga pühakoda. Uues hoones alustati korrapäraste jumalateenistustega ja alalise preestriga, kelleks määrati Tallinnast Paidesse elama asunud Theodor Grigorjev.
Uue ja suurema hoone ehitamiseks palus preester Grigorjev abi kaupmees Russanovilt, kes kiriku ehitamist 27 602 hõberubla ja 20 kopikaga toetas. Püstitatava kiriku asukohaks valiti Paide Vallimäe edelabastion. 1863. aasta 8. septembril pühitsesid uue kirikuhoone Novgorodi ja Peterburi metropoliit Issidor ja mitmed vaimulikud üle Eesti. Uus kirikuhoone oli Eestis pikka aega ainulaadne ja teistest 19. sajandi teisel poolel ehitatud õigeusu kirikutest erinev bütsantsi stiilis puitehitis.
Kogudusel oli 1862. aastal 280 liiget, 1865. aastal juba 347. Kõige rohkem oli koguduse liikmeid 1902. aastal, mil nende koguarv oli 632. Järgnevatel aastatel see arv järk-järgult vähenes.
Paide õigeusklike kogudus liideti 1965. aastal Türi õigeusu kiriku kogudusega ning 1966. aastal anti Paide Muuseumile üle kirikuarhiiv, mis tähistas ühtlasi ka õigeusu koguduse tegevuse lõppu Paides. Pärast seda kasutati kirikuhoonet laona.
Kirik põles 1993. aasta aprillis, misjärel hoone lammutati kuni vundamendini.

Leid kiriku varemetest

2004. aasta mais alustas Paide Linnavalitsus kirikuvaremetel töid, eesmärgiga korrastada vundamendimüür ning katta varisemisohtlikud keldrid pinnasega. Tööde käigus leiti vundamendist vana pudel, milles oli kaltsupaberil dokument; samuti leiti lähedusest 19. sajandi teisest poolest pärinevad 14 Venemaa münti. Veekahjustuse tõttu oli enamik teksti loetamatu, sellelt võis siiski välja lugeda kiriku ehitamiseks eraldatud rahasummad ja mõne annetaja nimed ning kuupäeva 14. juuli 1860, mil kiri pudelisse pandi. Pudel arvatakse olevat osa nurgakivi panekuga müüri peidetust. Mündid ja ürik saadeti Järvamaa muuseumi.
Külmlava

Külmlava on ilma kütteta puidust või tellistest seintega kast, millel on poolviltu asetatud klaasist või plastist kate, mis laseb päikesekiirgust läbi. Lava kate on tavaliselt varustatud hingedega, mis võimaldavad katet kergitada ning lava õhutada.
Külmlava võib olla nii statsionaarne kui ka teisaldatav ehitis.
Kui lava on asetatud otse mullale, saab seda kasutada puitunud pistikute kasvatamiseks ja ületalve hoidmiseks. Alusele asetatud lavades saab ette kasvatada külmakindlate köögiviljakultuuride istikuid ning aklimatiseerida katmikalal ette kasvatatud taimi.
Karla Šlechtová

Karla Šlechtová (sündinud 22. mail 1977 Karlovy Varys) on Tšehhi ökonomist ja poliitik. 
Ta on lõpetanud Lääne-Tšehhi Ülikooli majandusteaduskonna Plzeňis.
Ta oli 8. oktoobrist 2014 kuni 2017. aasta detsembrini Tšehhi regionaalarengu minister. Alates 13. detsembrist 2017 kuni 27. juunini 2018 oli ta Tšehhi kaitseminister.
Kaneto Shindō

Kaneto Shindō (新藤 兼人; 28. aprill 1912 Hiroshima - 29. mai 2012) oli jaapani filmilavastaja ja stsenarist. Ta oli abielus näitlejanna Nobuko Otowaga, kes mängis mitmes tema filmis.
Enne Teist maailmasõda kirjutas ta stsenaariume teistele režissööridele. 1950 asutas ta koos Yamada Tengo, Itoya Hisao ja Tonoyama Taijiga filmistuudio "Kindai Eiga Kyokai". Suurima edu saavutas ta 1960ndatel. 1960. aasta film "Alasti saar" pärjati Moskva filmifestivali suure auhinnaga.
Ta võitis mitu Jaapani Filmiakadeemia auhinda, sealhulgas elutöö auhinna 2003. aastal.
Dikļi kihelkond

Ajalugu

Dikļi kihelkonnale pani alguse aastall 1630 kihelkonna alale ehitatud kabel, milles hakkasid teenistusi pidama Aloja kihelkonna õpetajad. See tõi kaasa Aloja ja Salatsi kihelkondade vahelise tüli, sest ka Salatsi kihelkond pidas neid alasid enda koosseisu kuuluvaks ja nii hakkasid seal käima ka Salatsi kirikuõpetajad. Kihelkondade vaheline sõda lõppes sellega, et piirkond allutati hoopis Umurgale.
Kihelkonna alad kuulusid aastani 1650 Umurga kihelkonda, seejärel üritas sealne piirkond iseseisvuda, ent aastal 1655 ei kiitnud konsistoorium seda heaks. Taoline olukord, kus Dikļi pidas end iseseisvaks kihelkonnaks, aga kirik seda ei tunnistanud, kestis aastani 1669, mil Dikļi ka ametlikult iseseisvaks kihelkonnaks kuulutati. Aastast 1873 oli Dikļi abikirikuks Augstroze kirik. Patronaadiõigus kuulus Dikļi mõisale, kaaspatroonideks olid kihelkonna rüütlimõisate omanikud.
Läige

Läige on viis, kuidas esemed nähtavat valgust peegeldavad.

Mineraali läige

Mineraalidele on omane kindlat tüüpi läige, mis aitab neid identifitseerida. Eristatakse klaasiläiget, metalliläiget, rasvaläiget, siidiläiget jne.
Ühe mineraali erinevaile näidistele võib mõnikord olla iseloomulik erinev läige. Näiteks kvartsikristalli tahule on omane klaasiläige, murdepinnale aga rasvaläige.
Heino Lindre

Hariduskäik

Heino Lindre omandas alghariduse Karinu algkoolis (1928-1934) ja keskhariduse Tapa Keskkoolis (1934-1937). Kõrghariduse omandas ta Tartu Riiklikus Ülikoolis (1965-1970) ja talle väljastati majandusteadlase diplom.

Tunnustused

Ordenid: Punatähe orden (1944), Tööpunalipu orden (1966), Suure Isamaasõja orden I järk (1985) 
Medalid: Vapruse eest (1944), Võit Saksamaa üle (1945) jt.
Franz S. Exner

Franz Serafin Exner (24. märts 1849 – 15. oktoober 1926) oli Austria füüsik.

Elu

Exner kuulus ühte olulisematest Austria-Ungari impeeriumi perekonda. Adolf Exner, Karl Exner, Sigmund Exner ja Marie von Frisch. Exner oli Franz Serafin Exneri ja Charlotte Dusensy noorim laps ja Adolf Exneri, Karl Exneri, Sigmund Exneri ja Marie von Frischi vend. Tema isa Franz Serafin tegeles Austria ülikoolide reformimisega, oli aastatel 1831–1848 Karli ülikooli filosoofiaprofessor ja kuulus alates 1848. aastast Viini ülikooli õppetooli.
Exner alustas füüsikaõpinguid 1867. aastal Viinis ja omandas doktorikraadi pärast aastast õppimist August Kundti käe all Zürichis. Ta töötas ka 1871. aastal Wilhelm Conrad Röntgeniga, et saada doktorikraad filosoofias. Tema õppimise suurim mõjutaja oli Viktor von Lang, kes aitas teda 1872. aastal uurimistööga. 1879 sai temast poole kohaga professor. Aastal 1891 nimetati ta keemia ja füüsika instituudi professoriks. 1902. aastal sai temast tähtsuselt teine mees füüsikainstituudis ja oli Johann Josef Loschmidti järeltulija, kes oli pärast vanemate surma perekonna lähedane sõber ja muretses alati Exneri laste pärast. Exnerist sai 1908. aastal, mil oli tema teadusliku töö haripunktis, Viini ülikooli kantsler.
Antiochos XII Dionysos

Antiochos XII Dionysos Epiphanes Philopator Kallinikos (kreeka keeles Αντίοχος ΙΒ' Διόνυσος, ′Dionysos′, kreeka jumal, ὁ Ἐπιφανής, ′jumala kehastus′, Φιλοπάτωρ, ′isaarmastaja′, ja ὁ Καλλίνικος, ′auliselt võidukas′) (u 115−84 eKr) oli Seleukiidide soost kuningas (87−84 eKr).

Elulugu

Ta oli kuningas Antiochos VIII Grypose (suri 96 eKr) ja tema abikaasa Tryphaena (u 141−111 eKr) noorim poeg. Pärast oma venna Demetrios III Eukairose vangistamist (88 eKr) langesid tema kätte Seleukiidide riigi lõunapoolsed alad, mille keskuseks oli Damaskus. Alguses toetasid teda Egiptuse Ptolemaioste väed. Tema vanem vend Philippos I Philadelphos, kes oli oma valdusse haaranud riigi põhjapoolsed alad keskusega Antiookias, otsis võimalust teda rünnata. Kui Antiochos oli lõunas sõjakäigul Nabatea araablaste vastu, ilmus Philippos sõjaväega Damaskuse alla. Linna kindluse ülem Milesios avas küll esmalt linnaväravad, kuid vastuolude tõttu Philipposega vahetas uuesti poolt ja ei lasknud Philippost enam linna. Samal ajal kiirustas Antiochos oma pealinna tagasi ja tema vend oli sunnitud tagasi tõmbama. Saanud olukorra kontrolli alla, siirdus Antiochos aga kohe uuesti nabatealaste vastu sõjakäigule. Seekord liikus ta mööda Vahemere rannikuala, mida kontrollisid juudid. Kuningas Alexander Jannaeus üritas teda takistada, kuid Antiochosel õnnestus kummatigi araablaste aladele läbi murda. 84. aastal eKr toimunud Kaana lahing algas talle edukalt, kuid siis sai ta võitluse käigus araabia sõduri käe läbi surma. Sellel oli tõsised tagajärjed: enamus Süüria sõjaväest hukkus kõrbes ja peagi vallutati Damaskus.
Antiochos XII oli viimane Seleukiidide soost valitseja, kes oli sõjaväljal edukas, ehkki tema tegevus oli lokaalset laadi.

Perekond

Antiochose abikaasa nimi ei ole teada, kuid väidetavalt oli tal kaks tütart: Kleopatra ja Antiochis.
Thomas Vermaelen

Ajax

Vermaelen liitus 2000. aastal Ajaxi noorteakadeemiaga
2003–04 võitis ta oma esimesel hooajal põhimeeskonnaga Eredivisie. 
2004–05 hooajal laenutati ta klubisse RKC Waalwijk. 
Kui Klaas-Jan Huntelaar 2009. aastal Ajaxist lahkus, sai Vermaelenist klubi kapten.

Arsenal

2009. aastal liitus ta Inglismaa kõrgliiga klubiga Arsenal
2009–10 valiti ta Premier League'i hooaja sümboolsesse koosseisu. 2012. aastal nimetati ta Arsenali kapteniks.

Barcelona

2014. aastal liitus Vermaelen Hispaania kõrgliiga klubiga Barcelona. Üleminekusummaks oli 15 miljonit Inglise naela. 
2014–15 hooajal võitis ta Barcelonaga nii La Liga, Copa del Rey kui ka Meistrite Liiga. 2016–17 hooajal võideti taas liiga ja karikas. 
2016. aastal laenutas Barcelona ta Serie A klubisse AS Roma.
Hiiu Raadio

Hiiu Raadio oli Hiiumaa kohalik raadiojaam. Tegutses 1993–2000 osalise programmiga.
Hiiu Raadio käivitas 1993. aasta suvel Madis Salum, kes oli ka raadiojaama esimene peatoimetaja.
Hiiu Raadio kuulus Kohalike Raadiote Liitu (KORAL).
Hiiu Raadio kunagisel sagedusel 100,4 MHz hakkas 2006. aasta lõpust eetrisse minema Kuku Raadio.
Jaak Tamleht

Jaak Tamleht (10. veebruar 1942 Tallinn – 13. juuli 1986 Vihula) oli eesti näitleja.
Ta lõpetas 1967. aastal Tallinna 1. Õhtukeskkooli ja 1972. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri (5. lennu).
Kuni 1968. aastani oli Eesti Televisioonis diktor. Aastatel 1972–1976 (vaheajaga) töötas ta Noorsooteatris ja aastatel 1982–1986 Vanalinnastuudios. Vahepeal töötas ehitustel, veoauto- ja taksojuhina Teatrisse tagasi kutsus teda Jüri Karindi. Kuna Vanalinnastuudio oli Viru kolhoosiga šeflussuhetes, käisid näitlejad abiks põllutöödel. Suvel 1986 restaureeris Tamleht Vihula mõisa. Ühel hommikul leidis Egon Nuter Tamlehe surnuna.
Jaak Tamleht on mänginud filmides "Pimedad aknad" (Eesti Telefilm 1968) ja "Don Juan Tallinnas" (Tallinnfilm).

Isiklikku

Ta oli viis korda abielus. Üks tema abikaasadest oli tema grupiõde teatrikoolist Helle Pihlak (hiljem Meri). Abielust Mare Tamlehega sundis tütar Katrin. Katrin Tamleht on samuti tegelenud näitlemisega. Filmis "Naerata ometi" [] mängis ta heledapäist Katrinit, kes toppis väikese Kerttu passivarguse süüdistusega pesumasinasse. Abielust Vaima Nurmega (neiuna Kiisküla) sündis tütar Kristiina. Abielust Eha Tamlehega on poeg Siim. Abielust Urve Tamlehega on tütar Stina.