google/wiki40b huggingface dataset:
Foja mäed

Foja mäed (Pegunungan Foja) on mäeahelik Uus-Guinea saare põhjarannikul Indoneesia Lääne-Paapua provintsis, Mamberamo jõest põhjas.
Kõrgeim tipp on 2193 m. Foja mäed on raskesti ligipääsetavad. 2005. aastal leidis ameerika loodusteadlaste ekspeditsioon Foja mägedest mitmeid teadusele uusi looma- ja taimeliike.
Kapten Irv

Soomusrong

Soomusrong koosnes seitsmest osast: rongi keskel asus vedur, sellest ees- ja tagapool aga soomusrongi dessantroodu, kuulipildujatega suurtüki kaitseks avatud vagun ning äärmisena suurtükivagun.
Viigimari

Viigimari ehk viik on hariliku viigipuu vili.

Botaaniline iseloomustus

Viigipuu väiksed ühe- või kahesugulised õied on koondunud omapärastesse kotjatesse õisikutesse. Õisikutest arenevad söödavad liitvilikonnad ehk viigid ehk nn viigimarjad. Viigid on ümara, pirni- või sibulakujulised, 2,5–10 cm pikkused, värvus varieerub kollakasrohelisest kuni vaskpunase või tumepurpurjani. Viigimarja nahk on õhuke ja pehme, viljaliha on kahvatukollane, merevaigukollane, roosakas, punane või purpurjas, valminult mahlane ja magus. Seemned on erineva suurusega, ühes marjas võib neid olla 30–1600.

Kasutamine

Värskeid viigimarju tarbitakse peamiselt nende kasvupiirkonnas, sest valminuna on nad väga õrnad ja ei talu eriti transportimist. Toiduainetetööstuses viljad kooritakse keetmisel, kuivas kliimas süüakse tavaliselt koos koorega. Toiduvalmistamisel viike veidi keedetakse või hautatakse ning kasutatakse seejärel mitmesuguste pagaritoodete valmistamisel või lisatakse jäätisele. Kodustes tingimustes säilitatakse viike suhkrusiirupis või tehakse sellest keedist, marmelaadi või pastilaad. Õrnade viikide transpordi lihtsustamiseks tehakse neist konserve või kuivatatakse. Madalakvaliteedilistest kuivatatud viikidest valmistatakse alkoholi või kasutatakse neid likööride ja tubakatoodete maitsestamisel.
John Jacob Astor

John Jacob Astor (Johann Jakob Astor; 17. juuli 1763 Walldorf, Pfalz – 29. märts 1848 New York) oli saksa-ameerika ettevõtja, Ameerika esimene multimiljonär. 
Ta pani aluse oma rikkusele karusnaha- ja kinnisvaraäriga New Yorgis ja selle ümbruses. Tema päranduse väärtus hinnati 20 miljonile USA dollarile, mis tänapäeva (2018) vääringus oleks 138 miljardit dollarit.
Johann Jakob sündis Savoiast põgenenud valdeslaste perekonnas. Tema samanimeline isa (1724–1816) töötas Walldorfis lihunikuna. Tema isa oli teist korda abielus ja mõlemast abielust kokku oli tal 12 last, Johann Jakob oli vanuselt kuues. Tema ema Maria Magdalena vom Berg (1730–1764) suri noorelt ja teda kasvatas kasuema Christina Barbara Seibold. Pere oli väga vaene, sest isa sissetulekutest ei jätkunud nii paljude laste ülalpidamiseks. 
16-aastaselt lahkus Johann Jakob kodunt ning jõudis Londonisse vanema venna juurde ning töötas kolm aastat õpipoisina puhkpille ja klavereid valmistavas ettevõttes Astor & Broadwood, mis kuulus osaliselt tema onule. Seal õppis ta ka inglise keelt ja muutis oma nime ametlikult inglispäraseks. Ta kogus raha, et Ameerikasse ümber asuda. 1783 või 1784 jõudis ta New Yorki, kus asus tööle oma venna Heinrich (Henry) Astori asutatud lihakarni. Samal ajal tegutses ta ka oma onu pilliäri agendina ning importis Londonist muusikariistu. 1785 abiellus ta Sarah Cox Toddiga, kes oli talle tuba üüriva naise tütar. Ta hakkas tegelema karusnahakaubandusega, ostes toornahku pärismaalastelt, parkides neid ise ja müües suure vaheltkasuga edasi. 1780-ndate lõpus avas ta oma karusnahapoe. Jay leping võimaldas tal hakata äri ajama ka Kanadas ja Suure järvistu piirkonnas. Ta importis karusnahku Montrealist New Yorki ning saatis need edasi Euroopasse. Selleks ajaks oli ta tõusnud Ameerika üheks suurimaks karsunahakaupmeheks. 1789 omandas ta esimesed maavaldused New Yorgis. 1803. aastal ostis ta 70-aakrise farmi ja mitu Aaron Burrile kuulunud maavaldust. 1808. aastal asutas ta American Fur Company. 1830-ndatel sai ta aru, et New Yorgis algab peagi ehitusbuum ning müüs maha oma karusnahaäri ning investeeris kinnisvarasse Manhattanil, ostes maad ka tollastest linna piiridest väljaspool. Elu lõpul tegutses ta metseenina, toetades muuhulgas ka John James Auduboni tegevust.
John Jacob Astor suri 1848. aastal. Ta pärandas suurema osa varast oma vanuselt teisele pojale William Backhouse Astorile, sest vanim poeg John Jacob Astor Jr oli haiglane ja vaimselt ebastabiilne. Ta pärandas ka 300 000 dollarit Astori Raamatukogu rajamiseks, mis hiljem sai osaks New Yorgi Avalikust Raamatukogust.
Vello Volt

Vello Volt (18. oktoober 1928 Tartu – 26. oktoober 2014) oli eesti majandusteadlane, spordiajakirjanik ja sporditegelane.
Ta õppis Tartu 5. algkoolis. Ta lõpetas 1948. aastal Tallinna 2. Keskkooli ja 1952. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi majandusteaduskonna. Aastal 1964 kaitses ta majanduskandidaadi väitekirja.
Sportimist alustas ta isa innustusel. Tartu 5. algkoolis hakkas ta mängima korvpalli. Tallinnas olles mängis ta korvpalli Joann Lõssovi juhendamisel ja jäähokit Albert Leichneri juhendamisel. Ta oli Nõukogude Liidu noorte korvpallimeistrivõistlustel Tallinna 2. Keskkooli võistkonna koosseisus pronksmedali võitjaid, tennisistina on ta paarismängus tulnud Eesti noortemeistriks (üksikmängus pälvis ta aastal 1943 hõbemedali), jäähokis kuulus ta aastal 1948 Eesti koolinoorte meistermeeskonda ja aastal 1949 Tallinna meistermeeskonda. Eesti täiskasvanute meistrivõistlustel sai ta korvpallis aastal 1948 hõbemedali ja jäähokis 1950 pronksmedali. 
Aastatel 1951–1959 ajalehe Noorte Hääl spordiosakonnas, sealhulgas ka juhatajana. Ta oli aastatel 1956–1960 Eesti Korvpalliföderatsiooni presiidiumi liige. Aastast 1959 oli ta TPI korvpalliklubi "Kapa" liige.
Aastatel 1959–1982 oli ta Tallinna Polütehnilise Instituudi majandusteaduskonna õppejõud (aastast 1967 dotsent); ta oli ka kateedrijuhataja. Aastatel 1983–1998 töötas ta Eesti Majandusjuhtide Instituudi majandusteaduskonnas, seejuures aastast 1991 professorina.

Isiklikku

Tema isa oli maadleja Rein Volt.
Belojarski

Ajalugu

Asula asutati 1969. aastal. Esimesed majad ehitati Lenini tänavale. 1972. aastal avas uksed kool, kuhu läks õppima 150 last. 1973. aastal sai Belojarski aleviks, 1988. aastal aga linnaks.
Saint-Étienne

Muuseumid

Saint-Étienne'is asub palju muuseume. Nendest kuulsaim on Saint-Étienne'i moodsa kunsti muuseum, mis omab esinduslikku moodsa kunsti kollektsiooni. Teised tuntumad muuseumid on Musée de la Mine ja Musée des Ponts et Chaussées.

Sport

Linna jalgpallimeeskond mängib riigi kõrgliigas.
Klüüs

Klüüs on ava veesõiduki pardas või umbreelingus trossi, köie (kinnitusotsa) või keti läbiviimiseks ja juhtimiseks.

Kirjeldus

Klüüsi servad on üldjuhul ümarad või paksendatud, lihtsustamaks köite, trosside või keti läbijooksu ja vähendamaks nende kulumist. Suurtel laevadel võivad reelingu klüüside servades olla hõõrdumise ja kulumise vähendamiseks rullid.
Veesõiduki pardas asuvast, ankrule ja ankruketile mõeldud ankruklüüsist viib tekile klüüsitoru. Klüüsitoru lõpeb tekil tekiklüüsiga.
Alo Kuslap

Alo Kuslap (sündinud 9. novembril 1987 Viljandis) on Eesti sõudja.
Lõpetas 2006 Viljandi C. R. Jakobsoni nim gümn-i ja 2014 TTÜ ehitusteaduskonna.
Alates 2014 CNC Grupp OÜ juhatuse liige.

Isiklikku

Vend Kaarel Kuslap (12. V 1992 Viljandi), tulnud 2011 sõudesprindis roolijata kahepaadil Eesti meistriks ning on mitmekordne Eesti U-23 ja noortemeister.
Vend Kaur Kuslap (26. I 1990 Viljandi), mitmekordne Eesti meister ja tegevsõudja Eesti koondises.
Taiwani Luterlik Kirik

Taiwani Luteri Kirik (台灣信義會) on üks kuuest Hiina Vabariigi kontrollitaval maa-alal tegutsevast luteri kirikust.
Kirik on asutatud 1. novembril 1954, tal on 40 kogudust ja 18 408 ristitud liiget.
Piiskop on alates 2008. aastast Chen Chih-Hung.
Häbemekink

Areng ja kirjeldus

Häbemekingu rasvkude on tundlik östrogeeni suhtes, mistõttu häbemekink muutub selgepiiriliseks puberteedi alguses. Häbemekarvad ilmuvad häbemekingu välispinnale puberteedi alguses ning saavutavad maksimaalse ulatuse noorukieas. Häbemekingu tõttu eemalduvad suured häbememokad häbemeluust ning võtavad seisval naisel horisontaalse asendi. Kõhnadel naistel tundub häbe olevat eespool, tüsedatel tagapool.
Inimese häbemekink on täiskasvanuil looduslikult kas osaliselt või täielikult kaetud kubemekarvadega. Karvad asetsevad täiskasvanud naisel tavaliselt kolmnurgana, mille tipp on suurte häbememokkade kohal ja alus alakõhu piiril. Naise kubemekarvad (häbemekarvad) on mehe omadest lühemad ja enamasti krussis. Samuti on häbemekingul rasu- ja higinäärmed.
Naise häbemekink on osa häbemest ning läheb all üle suurteks häbememokkadeks. Ta on allapoole pööratud kolmnurga kujuline.
Pärast menopausi või kastreerimist naise häbemekarvad hõrenevad ning sirgenevad.

Funktsioon

Häbemekingu funktsiooniks peetakse suguühtel tekkiva põrutuse amortiseerimist nii mehe kui ka naise häbemeluu kaitseks.

Patoloogia

häbemepiirkonna ja vaagna kiiritusravi võib põhjustada häbemekingu ödeemi.

Augustamine

Häbemekingule tehtavad piercing'ud on Christina ja Nefertiti.

Seksuaalsus

Häbemekink on erogeenne tsoon. Selle nahal on palju närvilõpmeid. Naine võib nautida häbemekingu hellitamist ning sellel kasvavate karvade silitamist ja õrna näppimist. Mõned naised võivad saada orgasmi häbemekingu masseerimisest või selle surumisest vastu kõva pinda masturbeerimisel. Põhjuseks on ka asjaolu, et kõdisti asetseb vastu häbemekingu alumist otsa.

Kunst

Vanasti oli karvadega kaetud häbemekingu kujutamine maalidel kultuuriline tabu.
Silinder (mootori osa)

Silindriks kutsutakse sisepõlemismootoris mootoriploki osa, mille sees liiguvad kolvid. Silindris toimub küttesegu põlemine ja soojusenergia muundamine mehaaniliseks tööks.
Vääna vald

Vääna vald oli vald Harjumaal Keila kihelkonnas. Vald eksisteeris 1919–1939.
Curieuse

Curieuse on Seišellidele kuuluv saar India ookeanis. Saar kuulub Graniidisaarte hulka.
Saar paikneb umbes 2 km kaugusel Praslini saare põhjarannikust. Umbes 9 km kaugusel Curieuse'ist loodes asub Seišellide põhjapoolseim graniitsaar Aride.
Curieuse'i pindala on 4,6 km². Saarel elab vaid mõni üksik inimene.
Saarel on hulk endeemseid taime- ja loomaliike, nende hulgas seišellipalm, mis kasvab ainult Praslinil ja Curieuse'il. Curieuse'il kasvab muu hulgas kiu-ilulehik.
Saarel elab umbes 300 hiidkilpkonna Geochelone gigantea. Mustpapagoi alamliik Coracopsis nigra barklyi elab ainult Praslinil ja Curieuse'il.

Ajalugu

Saarele saabunud prantslased andsid sellele esialgu punase pinnase tõttu nimeks Île Rouge. Aastal 1768 kuulutas Prantsusmaa saare enda omaks ning saar sai prantsuse maadeuurija Marc-Joseph Marion du Fresne'i laeva La Curieuse auks oma praeguse nime.
Aastal 1771 süütasid meremehed seišellipalmi viljade kättesaamise hõlbustamiseks tulekahju, mis hävitas suure osa saare elustikust.
Aastatel 1833–1965 tegutses saarel leprosoorium.
Aastal 1979 asutati saart ja seda ümbritsevat mereelustikku hõlmav rahvuspark.
STS-6

Enne missiooni

Missioon pidi algselt startima 20. jaanuaril 1983, kuid probleemid peamootoritega lükkasid stardi edasi. Pärast ühe mootori väljavahetamist ja ülejäänud kahe parandamist sai probleem lahendatud.
Mootorite remondi ajal saastus laadungiks olnud satelliit ja selle puhastamine ja kontrollimine lükkas missiooni veelgi edasi. Lõpuks sai stardi ajaks aprill 1983.

Missioon

Challenger startis 4. aprillil 1983, kell 13:30 kohaliku aja järgi. See oli esimene missioon, kus kasutati uusi ja kergeid tahkekütusekiirendeid ja välispaaki.
Ajavahemikus 7.–8. aprill väljusid Musgrave ja Peterson avakosmosesse, kus nad olid 4 tundi ja 17 minutit.
Laadungiks olnud satelliidi paigutamine kosmosesse oli edukas, kuid viga satelliidis paigutas selle liiga madalale orbiidile. Siiski suutsid insenerid satelliidi enda tõukurite abil selle õigel orbiidile viia.
Challenger naasis Maale 9. aprillil 1983 ja maandus kell 10:53 kohaliku aja järgi, Edwardsi õhujõudude baasis. Challenger tegi missiooni ajal 80 tiiru ümber Maa ja läbis 3 370 437 kilomeetrit.
Reha

Reha on tööriist, mida kasutatakse peamiselt heina, õlgede jms käsitsi riisumiseks või kaarutamiseks. Vanimad reha leiud Baltikumis pärinevad 10. sajandist pKr.
Eesti taludes olid reha osadeks on pikk otsast lõhestatud vars ja risti selle otsas olev kaha, kuhu olid kinnitatud rehapulgad(piid). Erikujulist puidust rehereha, millel olid pikemad ja harvemad pulgad, kasutati rehepeksul põhu puistamiseks. Pärast viljalõikust kasutati põldude riisumiseks ühe või kahe varrega paari meetri laiust järelveetavat kõrrereha. Rukkireha oli lühikese varraga ning see võimaldas rukki lõikamisel suurema koguse kõrte koomale tõmbamist nende paremaks niitmiseks.
New Brunswicki lipp

New Brunswicki lipp on Kanada New Brunswicki provintsi lipp.
Lipp on kujundatud provintsi vapi järgi ning võeti kasutusele 24. veebruaril 1965.
Lipu külgede suhe on 8:5. Kuldne lõvi punasel kilbipäisikul tähistab provintsi sidemeid Saksamaa Braunschweigi piirkonnaga ning Inglismaa kuningaga. Alumisel kahel kolmandikul olev laev tähistab laevaehitust, mis oli vapi kasutuselevõtu ajal üks peamisi provintsi majandusalasid.
Maie Tuulik

Maie Tuulik (kuni 1968 Maie Kaselo; sündinud 30. oktoobril 1941 Põltsamaal) on eesti kasvatusteadlane. 
Ta lõpetas 1960. aastal Põltsamaa Keskkooli ja 1967. aastal Tartu Riikliku Ülikooli eesti filoloogina.
Ta on töötanud Tallinna Pedagoogikaülikoolis professorina 1991–1997. Ta oli 1997–1998 professor Eesti Riigikaitse Akadeemias ja 1998–2005 professor Euroülikoolis ning 2005-2011 õppejõud ja dotsent Tallinna Pedagoogilises Seminaris.
Ta on uurinud Peeter Põllu tegevust ja pärandit.
Jack London (ettevõtja)

J. Phillip London (ka Jack London; sündinud 1937 Oklahoma osariigis USA-s) on USA endine sõjaväelane ja nüüdne ettevõtja, IT- ja luurefirma CACI tegevjuht ja nõukogu esimees. Londoni juhtimise all jõudis ettevõte 2002. aastal New Yorgi börsile (NYSE:CACI). 1959–71 teenis ta USA mereväes, olles muuhulgas helikopteripiloot; 1983. aastal läks ta reservist erru kapteni auastmes. 1971. aastal kaitses London George Washingtoni Ülikoolis doktorikraadi ärijuhtimises. Ta on pälvinud arvukalt ettevõtlusauhindu, kuid ka mereväeadmiral George Dewey auhinna 2013. aastal.
Madoka Ozawa

Madoka Ozawa (小沢 まどか (Ozawa Madoka); sündinud 3. märtsil 1978) on jaapani pornofilminäitleja ja modell.

Välimus

Tema pikkus on 156 cm, rinnaümbermõõt 83 cm, vööümbermõõt 56 cm ja puusaümbermõõt 84 cm.
Elmar Kuiv

Tunnustused

Jõu auliige (1986)
Amsterdami väikseim maja

Amsterdami väikseim maja asub Madalmaade Kuningriigi pealinnas Amsterdamis. Maja on nimetatud ka "Euroopa väikseimaks majaks".
Ehitise laius on 2,02 meetrit ning sügavus 5 meetrit. Hoone teine ja kolmas korrus koos ärklikorrusega valmisid XVIII sajandi teisel poolel.
Ehitis on kantud riiklike kultuurimälestiste (rijksmonument) nimekirja.
Toivo Niiberg

Toivo Niiberg (pseudonüüm Ivo Ivari; sündinud 12. märtsil 1954 Tallinnas) on eesti aiandusteadlane, psühholoog ja kirjanik.

Elulugu

Toivo Niiberg on tööliste poeg.

Hariduskäik

Põhihariduse omandas Tallinna 21. Keskkoolis. 1972. aastal lõpetas ta Tallinna Spordiinternaatkooli, 1977 Eesti Põllumajanduse Akadeemia agronoomiateaduskonna, 1984 Tartu Riikliku Ülikooli psühholoogiaosakonna ja 1993 Helsingi Ülikooli usuteaduskonna. 
1993. aastal kaitses ta EPMÜ-s loodusteaduste magistri kraadi väitekirjaga "Olme- ja taimsete ekstraktide mõjust maasika-hahkhallitusele". 2005 kaitses ta Akadeemia Nordis psühholoogiateadusmagistri kraadi "Abielu problemaatika ja selle teoreetiline käsitlus perekonnaõpetuse tundides" (populaarteaduslik variant "Abielu eesti moodi"). 
1983 omandas ta Moskva Timirjazevi nim. Põllumajandusakadeemias kõrgkooli õppejõu kvalifikatsiooni. Ta on ennast täiendanud kriisipsühholoogias ja korrektsioonipsühholoogias. Aastatel 2011–2013 läbis ta Pereteteraapia Kooli teoreetilise kursuse.

Töökäik

Ta oli 1980–1983 EPA aianduskateedri assistent, 1983–1991 Räpina Sovhoostehnikumi õppedirektor, 1991–1994 EPMÜ aianduse õppetooli assistent, 1994–1995 dotsent, 1995–2004 lektor; 1999–2009 Akadeemia Nord psühholoogia õppejõud, 1991–2010 Tallinna Ülikooli Avatud Ülikooli Täienduskoolituse psühholoogia õppejõud (endine EHA), 2005–2009 Audentese Ülikooli reklaamiteooria ja psühholoogia õppejõud, 2003–2012 Eesti Kunstiakadeemia kunstipedagoogika osakonna õppejõud, 2012 Räpina Aianduskooli kutseõpetaja ja psühholoog.
2003 erapsühholoog ja 2003 OÜ Katriito asutajaliige ja psühholoog, perenõustaja.

Teoseid

Ta on 87 raamatu autor või kaasautor. Ta on avaldanud artikleid ajakirjades Maakodu, Pere ja Kodu, Kodutohter, Targu Talitaja, Eesti Naine, Vaimupuu, Toitumisteraapia, Psühholoogia Sinule, Õpetajate Leht, Päevaleht, SL Õhtuleht, Postimees, 60 pluss jne.
Coosi maakond

Ajalugu

Coosi maakond moodustati 1803. aastal Graftoni maakonna põhjaosast. Algselt oli maakonna halduskeskuseks Berlin, hiljem sai selleks Lancaster.
William Hooker

Sir William Jackson Hooker (6. juuli 1785 – 12. august 1865) oli inglise botaanik.
Hookeri esimene uurimisretk oli 1809. aastal tehtud ekspeditsioon Islandile. Aastal 1814 kogus ta taimi Prantsusmaal, Šveitsis ja Itaalias.
Aastal 1820 sai ta Glasgow' ülikooli botaanikaprofessori. Muu hulgas aitas ta rajada Glasgow' botaanikaaeda. Alates 1826. aastast oli ta väljaande Curtis's Botanical Magazine toimetaja.
Temast sai 1841. aastal Kew' botaanikaaia esimene direktor. William Hookeri järglaseks direktori ametis pärast tema surma sai tema poeg Joseph Dalton Hooker.
William Hookeri kirjeldatud taksonitele lisatakse autorilühend Hook.
Jurata mõis

Jurata mõis (saksa keeles Rujen-Radenhof, läti keeles Juratas muiža) oli riigimõis Liivimaal Volmari kreisis Lõuna-Ruhja kihelkonnas. Praeguse haldusjaotuse järgi asub see Lätis Naukšēni piirkonnas Ķoņi vallas.

Mõisa suurus

Bienenstammi andmetel allus mõisale 1816. aastal  koos Ternēja mõisaga 454 mees- ja 529 naishinge, nende mõisade suurus koos Ruhja mõisaga oli 40 ja 3/4 adramaad.

Karjamõisad

Aastal 1816 kuulus mõisale üks karjamõis:  Jaunmuiža (Neuhof) millest hiljem kujunes Jaunmuiža mõis.
Vilno leping (1561)

Vilno leping (ajalookirjanduses ka Vilno pakt, Vilniuse leping (pakt)) oli 28. novembril 1561 (ukj) Liivi sõja ajal Vilniuses Liivimaa konföderatsiooni ja Rzeczpospolita vahel sõlmitud leping.
Vastavalt lepingule loodi Liivi ordu maa-ala ühe osa põhjal ilmalik Kuramaa hertsogiriik ja teine osa (Väina jõest põhja pool asetsev Üleväina-Liivimaa ehk Inflanty) läks Rzeczpospolita valdusse.
Franciacorta

Franciacorta [frantšak'orta] on Itaalia veinipiirkond Lombardias Brescia provintsis Iseo järvest lõunas.
Alates 1995. aastast omistatakse Franciacorta nime vaid traditsioonilisel meetodil valmistatud DOCG kvaliteediklassi vahuveinidele. Sama piirkonna kvaliteetseid lauaveine toodetakse Terre di Franciacorta nime all.
Piirkonna veinidel oli varem vaid kohalik reputatsioon, kuid 1960ndatel tuli spumantetootja Berlucchi välja esimeste Franciacorta vahuveinidega, mis tõid rahvusvahelise tuntuse. Valgeid Franciacorta veine toodetakse traditsioonilisel šampanjameetodil viinamarjasortidest Chardonnay, Pinot Blanc, Pinot Noir ja Pinot Gris. Lisaks valgetele esineb ka roosasid Franciacorta vahuveine.
Raimund Hagelberg

Teadustöö

Tema teadusuuringud on olnud suunatud ettevõtte majandusliku analüüsi metodoloogiale, rahanduse teooriale, ettevõtete rahandusele, haridusele, teaduse ja kõrgkooli ökonoomikale, majanduse üldteooriale, pangandusele ja krediidile. Tema tee teaduses on kulgenud paralleelselt õpetamisega Tartu Ülikoolis, kus põhiõppeaineks oli ettevõtete ja rahvamajanduse rahandus. See hõlmas rahaliste suhete kõiki põhivaldkondi kogu majandust läbivalt, nõudis põhjuslike seoste hindamist ja analüüsi ning edasiminekut üldistamist võimaldavate meetodite juurde. Kõike seda sai laiemalt kasutada nii õppe- kui teadustöös. Nii peabki akadeemik teaduses tehtuga samaväärseks õpetamise poolt Tartu Ülikoolis, kus ta ühena esimestest Eestis hakkas juba 1960ndatel aastatel süvatähelepanu pöörama teadusfilosoofiale, teadusloole ja teaduse metodoloogiale. Raimund Hagelbergi rikkalikud teadmised kandsid head vilja  taasiseseisvunud Eesti Vabariigis, kus ta tegi kaasa kõik tähtsamad sammud Eesti Panga uuesti ülesehitamisel ning krooni kasutuselevõtmisel.
Harjumus

Harjumus on tegevus, mis on korduva sooritamise (sh õppimise) teel muutunud automaatseks või tavapäraseks.
Et harjumuspärast käitumist inimesed enamasti enda juures ei märka, siis saab sellega hoida vaimseid ressursse oluliste tegevuste jaoks. Samas selline automaatsus vähendab käitumise paindlikkust.
Harjumusliku tegevuse tegemata jätmine on isikule raske ja ebameeldiv, selle tegemine aga pakub rahuldust (nt hammaste pesemine enne magamaminekut, oma välimuse eest hoolitsemine).
Juba tekkinud harjumusi on raske muuta.
Lijepa naša domovino

Lijepa naša domovino ("Meie kaunis kodumaa") on Horvaatia riigihümn.
Sõnad: Lijepa naša domovino, oj junačka zemljo mila.
Stare slave djedovino, da bi vazda sretna bila!
Mila, kano si nam slavna, mila si nam ti jedina,
Mila, kuda si nam ravna, mila, kuda si planina!
Teci Dravo, Savo teci, nit' ti Dunav silu gubi.
Sinje more svijetu reci, da svoj narod Hrvat ljubi.
Dok mu njive sunce grije, dok mu hrašće bura vije,
Dok mu mrtve grobak krije, dok mu živo srce bije!
Radner Muratov

Varia

Eesnimi Radner oli tuletatud fraasist "радуйся новой эре" ("rõõmusta uue ajastu üle"). Omaksed ja tuttavad kutsusid teda nimega Radik.
Viires

VIires (Chlidonias) on perekond linde tiirlaste sugukonnast.
Tarah Montbélialtz

Elulugu

Tarah on näitleja Ene Rämmeldi ning filmilooja ja publitsisti Vladimir-Georg Karassev-Orgusaare poeg, sündinud Tallinnas.
1981. aastal jõudis ta emaga Pariisi, sellest ajast alates elab Prantsusmaal.
2011. aastal käisid Ene Rämmeld, Vladimir-Georg Karassev-Orgusaar ja Tarah Tartus.

Looming

Tarah' luuletajanimi Xaintorxare on Orgusaare prantsuskeelne variant, nime Montbélialtz kasutab ta kui fotograaf ja tõlkija. Tema Pariisis ilmunud debüütkogu "Oeuvre Inadmissible" (Arcam 2004) leidis estofiilidest huviliste seas tunnustavat vastuvõttu. Seejuures nimetati autor 21. sajandi luuletajaks. Eelkõige Prantsusmaal avaldanud ja esinenud Xaintorxare jõudis Eesti publiku ette 2005. aastal luulekoguga "Another Secret: luuletusi". Ülikoolis rahvusvahelisi suhteid õppinud literaat on avaldanud Prantsusmaal viis luulekogu.  
Prantsusmaal on ta tõlkinud Triin Soometsa, Tõnu Trubetsky, Johnny B. Isotamme, Doris Kareva, Hando Runneli, Paul-Eerik Rummo, Leelo Tungla, Karl Ristikivi ja paljude teiste luulet. 
Ristikivi luulekogu tõlge (La Guillotine 2002) ilmus Prantsusmaal pealkirjaga "Chemin terrestre" ('Maine teekond').  
Tarah on töötanud Pompidou kultuurikeskuses. Ta tegeleb nii kirjanduse, fotograafia kui ka lühifilmidega. 
YouTube’ist võib leida videote seeria, kus ta parodeerib ülbete kunstnike kohta käivaid klišeesid.  
2013. aastal toimus Tarah' aktifotode näitus "Hermann Johanni nägemus" Viljandis Kondase keskuses.
2016. aastal osales näitustel Veneetsias ja Pariisis, jaanuaris 2017 Tallinnas.
Charles Brenton Huggins

Charles Brenton Huggins (22. september 1901 Halifax, Nova Scotia – 12. jaanuar 1997 Chicago) oli Kanadas sündinud Ameerika Ühendriikide arstiteadlane, füsioloog ja onkoloog, Nobeli auhinna laureaat.
Aastal 1966 pälvis ta avastuste eest eesnäärmevähi hormoonravis  Nobeli füsioloogia- või meditsiiniauhinna. Ta jagas auhinda Peyton Rousiga.
Huggins lõpetas 1920. aastal Acadia Ülikooli ja 1924. aastal sai Harvardi Ülikoolist doktorikraadi arstiteaduses. Ta oli aastast 1936 Chicago Ülikooli professor, 1951–1969 Ben May vähiuurimislabori direktor. Ta keskendus piimanäärmevähi ja eesnäärmevähi hormoonravivõimaluste uurimisele. Huggins oli hormoonravi algatajaid ja keemilise vähiravi edendajaid.