Vladimir Mikuševitš

Vladimir Borissovitš Mikuševitš (vene keeles Владимир Борисович Микушевич; sündinud 5. juulil 1936 Moskvas) on vene luuletaja, tõlkija ja religioosne filosoof.
Ta on lõpetanud Moskva võõrkeelte instituudi. On töötanud õppejõuna Moskva kirjandusinstituudis ja Ajakirjanduse ja Kirjandusloomingu Instituudis ning on pidanud loenguid Moskva tuumauuringute instituudis, Moskva arhitektuurinstituudis ja teistes kõrgkoolides.

Tõlketööd

Mikuševitš on tõlkinud saksa, inglise, prantsuse, itaalia, provanssaali, vanaprantsuse, keskülemsaksa ja vanaislandi keelest.
Mikuševitš peab ilukirjandustõlget omaette loometegevuse liigiks ning on nõus Leonid Stolovitši  sõnastusega enda kohta, et "Mikuševitš käsitleb ilukirjanduse tõlkimist paradigmana loomingule üldse".
Ta on tõlkinud Chrétien de Troyes’, François Villoni, Petrarca, Shakespeare’i , Jonathan Swifti , Goethe, Novalise, Joseph von Eichendorffi , E. T. A. Hoffmanni, Friedrich Hölderlini, Charles Baudelaire’i, Arthur Rimbaud’, Rainer Maria Rilke , Nelly Sachsi, Gottfried Benni, Ernst Jüngeri, Grigor Narekatsi, Sigitas Geda, Victor Hugo ja teiste loomingut.
Ajakirjaniku küsimusele, millises vanuses te saite aru, et olete professionaalne tõlkija, vastas Mikuševitš: "Ma ei pea ennast professionaalseks tõlkijaks ka praegu. Pigem olen ma võõrkeeleõppejõud. Ma olen poeet, mitte tõlkija. Ma ei kujuta ette vene luuletajat, kes ei tegeleks luule tõlkega".

Filosoofia

Ta on avaldanud aforistlikus esseevormis kirjutatud "Проблески" ("Sähvatused"), mis kirjastati Tallinnas kirjastuses Aleksandra 1997. aastal. Järgmisel aastal andis sama kirjastus välja tema traktaadi "Власть и Право" ("Võim ja õigus", 1998). Aastal 2005 ilmus filosoofiline romaan "Воскресение в Третьем Риме" ("Ülestõusmine Kolmandas Roomas"). 2007. aastal ilmusid jällegi Tallinna kirjastuses Aleksandra Mikuševitši filosoofilise sisuga raamat "Пазори" (I ja II osa samal aastal). "Alfa ja oomega" on tema mahukas filosoofiline teos, mida seni pole veel avaldatud.
Mikuševitš põhjendab filosoofilist meetodit kreatsioloogiat, mille järgi looming ja loomingu mõtestamine saavad teoks sünkroonselt kristliku aja- ja igavikuõpetuse valguses. "Kreatsioloogia" kui termini tõi käibesse Mikuševitš. Vahel nimetab Mikuševitš kreatsioloogiat ka loometeaduseks. Oma "Sähvatustes" on ta kreatsioloogiale andnud lakoonilise, aforistliku määratluse: "Креациология – диалог твари и Творца" ("Kreatsioloogia on olendi ja Looja kahekõne").
Mikuševitš määratleb ennast poliitiliselt kui "anarhomonarhist", täpsustades, et "Jumala võim kuulub Jumalale, seepärast keegi ei saa seda usurpeerida".
Aastal 1998 külastas Vladimir Mikuševitš Eestit ja oli Eesti Televisioonis Jevgenia Haponeni saatekülaline (vt fotot ).

Luule

Mikuševitš kirjutab luulet vene ja saksa keeles.
Leonid Stolovitš on iseloomustanud Mikuševitšit kui tunnustatud poeeti ja keelespetsialisti ning lisanud, et "ta ei sobinud" nõukogude luuletajate paremiku hulka ja oli selletõttu laiale lugejaskonnale vähetuntud. Avaldada oma originaalseid luuletusi sotsialistliku realismi ja reaalse sotsialismi ajal oli peaaegu võimatu, kuid vait olla oli veelgi raskem. Märkimist nõuab poeedi mahlakas luulekeel, mis on saanud alguse vanaslaavi keelest. Tunnustatakse vanade ja uute traditsioonide järgimist luules ning reaalse tegelikkuse lahtimõtestamist. Tema loomingus on ülim tõeline rahvuslikkus. Mikuševitši luule võlu on lugejale mõneti harjumatu, just nagu kraaniveega harjunud inimene ei tunneta kohe allikavee maitset."