google/wiki40b huggingface dataset:
Ristimägi (Hiiumaa)

Ristimäe ristid

On saanud kombeks püstitada Ristimäele riste, ent mitmesugustele oletustele vaatamata on nende tähendus ja tava päritolu kindlalt teadmata.
Üks legend räägib kahest kokkupõrganud pulmarongist, kus ühest saanud surma peigmees, teisest pruut ning ellujäänud abiellunud omavahel. Riste püstitatavat hukkunute mälestuseks. Legendiga kooskõlas pandavat Ristimäele uusi riste abieluõnne tagamiseks.
Levinud on seisukoht, et Ristimäele pannakse riste alates 1781. aasta 20. augustist, mil Kõrgessaare hiiurootslased sunniti Hiiumaalt lahkuma. Maaomanik Stenbock ütles koha üles umbes tuhandele rootslasele ning Katariina II lubas neil asuda ümber Lõuna-Ukrainasse. Ristimäel pidas Reigi koguduse pastor Carl Forsmann toona jumalateenistuse ja püstitati esimene rist.
Ühe oletuse järgi mälestavat ka tänapäevased ristid lahkunud rootslasi. Teiste allikate väitel püstitavad praegu riste esmakordselt saarele tulijad. Mõned allikad soovitavad turistidel riste püstitada, et saavutada head õnne.
20. augustil 1991 avasid hiiurootslaste järeltulijad Ristimäel väljarände 210. aastapäeva puhul mälestuskivi.
Karl Peterson (loomaarstiteadlane)

Elulugu

Karl Peterson oli kooliõpetaja poeg ja Urmas Petersoni isa.
Ta lõpetas aastal 1945 Rakvere 1. Keskkooli, 1950 Tartu Ülikooli veterinaariateaduskonna, 1955–1956 samas aspirant, veterinaariakandidaat (1956, Eesti Põllumajandusakadeemia), väitekiri "Suu- ja sõrataudi komplikatsioonidest ning selle taudi mõjust lehmade piimatoodangule ENSV-s", 1963–65 oli EPA veterinaariateaduskonna doktorant, veterinaariadoktor (1967, Leningradi Veterinaaria Instituut, kinnitati 1970), väitekiri "Повышение резистентности цыплят к салмонеллезу (пуллорозу-тифу) на ранних этапах онтогенеза". Oli 1950–1951 Tartu Ülikooli epizootoloogia, mikrobioloogia ja veterinaar-sanitaar-ekspertiisi kateedri assistent, aastatel 1951–1957 EPA loomataudide ja mikrobioloogia kateedri assistent, 1957–1959 vanemõpetaja, 1959–1966 dotsent, 1966–1968 sise- ja nakkushaiguste kateedri dotsent, 1968–1971 liha-, piimatehnoloogia ja mikrobioloogia kateedri dotsent, 1971–1981 professor, 1981–1986 sise- ja nakkushaiguste kateedri professor ja juhataja, 1986–1992 professor, 1992–1994 EPMÜ nakkushaiguste õppetooli juhataja, professor, 1994–1995 nakkushaiguste instituudi professor, 1995– emeriitprofessor. Õpetanud epizootoloogiat, mikrobioloogiat, viroloogiat.

Teadustöö

Uurinud lindude salmonelloosi, veiste suu- ja sõrataudi, trihhofüütiat, tuberkuloosi, udarapõletikku ning piima kvaliteeti. Loonud koos Johannes Kaardega veiste trihhofüütia raviskeemi. Balti Tsonaalse TU Veterinaarialabori asutajaid (1967). Eesti- ja venekeelse vet-mikrobiol-terminoloogia loojaid. Arvukate teadusnõukogude, komisjonide ja ühingute liige, sh Eesti Geneetikute ja Selektsionääride Selts, Eesti Loomaarstide Ühing (asutajaid 1988), Akadeemiline Põllumajanduse Selts. Eesti NSV teeneline teadlane (1976). NSV Liidu Rahvamajanduse Näituse pronksmedal (1968), EPMÜ teenetemedal (2000). Ligi 200 teadustrükist, sh 8 monograafiat ja õpikut.
János Arany

János Arany (2. märts 1817 Nagyszalonta, Bihari maakond – 22. oktoober 1882 Budapest) oli ungari ajakirjanik, kirjanik, luuletaja ja tõlkija.
Teda on nimetatud "ballaadide Shakespeare'iks" – ta kirjutas üle 40 ballaadi, mida on tõlgitud rohkem kui 50 keelde.

Töö

Ta tõlkis kolm William Shakespeare'i draamat ungari keelde: "Suveöö unenägu", "Hamlet" ja "Kuningas Johni elu ja surm". Ta tõlkis ungari keelde ka Aristophanese, Mihhail Lermontovi, Aleksandr Puškini ja Molière'i töid.

Isiklikku

Ta oli kümnest lapsest noorim, kuid tuberkuloosi tõttu elas lapsepõlve üle peale tema ainult üks. Jánose sünni ajaks oli õde Sára abiellunud. János hakkas perekonna heaks töötama 14-aastaselt õpetaja abina.
1840 abiellus ta Julianna Ercseyga. Nad said kaks last: Julianna ja László, kellest sai luuletaja ja ungari folkloorikoguja.
Aleksandr Danilov

Aleksandr Ivanovitš Danilov (vene keeles Александр Иванович Данилов; 8. märts (vkj 24. veebruar) 1916 Dobroje, Tambovi kubermang – 27. november 1980 Moskva) oli vene ajaloolane (medievist) ja Vene NFSV riigitegelane.
Ta lõpetas 1936. aastal Tambovi pedagoogilise instituudi ajalooteaduskonna. Ajaloodoktor (1958). 1959–1961 töötas ta Kaasani riiklikus ülikoolis professorina. Aastatel 1961–1967 oli ta Tomski Riikliku Ülikooli rektor, seejärel 1967–1980 Vene NFSV haridusminister. Ühtlasi juhatas ta aastatel 1973–1980 Moskva riikliku ülikooli keskaja ajaloo kateedrit.
Danilov on maetud Novodevitšje kalmistule.

Kriitika kolleegide aadressil

1969. aastal toimus Moskva riiklikus ülikoolis üleliiduline historiograafia-alane nõupidamine, kus põhiettekande kandis ette haridusminister Aleksandr Danilov. Selles ettekandes süüdistas ta medieviste Aron Gurevitšit ja Juri Bessmertnõid, filosoof Mihhail Vitkinit, antiikajalooast Jelena Schtajermani, Suurbritannia ajaloole spetsialiseerunud Mihhail Bargi ja ajaloolast Ljudmila Danilovat revisionismis ja strukturalismis.
Õpetaja kosmoses

Õpetaja kosmoses oli NASA programm, mille USA president Ronald Reagan kuulutas välja 1984. Programmi eesmärk oli inspireerida õpilasi, austada pedagooge ja tõsta huvi matemaatika, teaduse ja kosmose avastuste vastu. Programm tühistati 1990. aastal, peale seda, kui selle ainuke osaleja, pedagoog Christa McAuliffe sai neli aastat varem koos kuue astronaudiga Challengeri katastroofis surma.
McAuliffe'i tagavaraastronaut oli Barbara Morgan. 12 aastat peale McAuliffe'i hukkumist, jaanuaris 1998, valiti Morgan missiooni STS 118 meeskonda, mida teenindas Endeavour (see süstik ehitati Challengeri asenduseks). Vaatamata algsetele uudistele, et Morgan kavatseb anda samad tunnid kosmoses, mis olid plaanis McAuliffe'il, kinnitas NASA hiljem, et Morgan kosmoses koolitunde ei anna.
Lemmjõgi

Kirjeldus

Lemmjõe ülemjooks asub Sakala kõrgustiku põhjaosas, Vanamõisa külas.
Lähtest voolab jõgi loode suunas läbi Vanamõisa paisjärve, Kobruvere külas Viljandi – Suure-Jaani tee alt ja läbi Kobruvere paisjärve ning Tammeveski järve. Seejärel on jõgi umbes 1 km ulatuses piiriks Kobruvere ja Kildu külade vahel ning seejärel voolab läbi Kildul asuva Kildu järve. Varsti pärast Kildu järve on jõgi ca 650m ulatuses Kildu ja Võlli ja külade piiriks ning voolab edasi läbi Võlli küla. Võllil pöörab jõgi läände ja pärast Võlli paisjärve läbimist voolab Vastemõisa – Võlli – Suure-Jaani tee alt läbi ning jõuab Vahe-Eesti maastikuvaldkonda, kus jõe säng muutub oluliselt looklevamaks ja lang väiksemaks. Seal voolab jõgi läbi Kibaru küla, kus pöörab edelasse ja jõuab varsti pärast Kibaru luha läbimist Sandra külasse ja sealt alates kuni suudmeni voolab Soomaa rahvuspargis. Sandras voolab jõgi Kildu–Oksa–Tõramaa tee alt läbi ja jõuab Kibaru-Härma luhale. Luha läbib jõgi mitmes sängis ja koondub enne Paelama oja taas ühte sängi. Paelama ojaga ühinemise kohal pöörab jõgi järsult lääne-loodesuunda ja pärast seda aeglaselt lääne-edelasuunda pöörates läbib Kuresoo ja Valgeraba vahelise ala. Enne teist korda Kildu–Oksa–Tõramaa teega ristumist pöörab jõgi järsult loodesse ja pärast tee alt läbi voolamist uuesti lääne-edelasuunda. Alates sellest kohast on jõgi aastaringselt paadiga läbitav. Jõe viimane osa lookleb Kuresoo servas, kus jõe kaldal asuvad Mulgi heinamaa nime kandvad luhad ja Lemmjõe mestavahikordon. Lemmjõgi suubub Raudna jõkke.
Raudna jõe ning Lemmjõe vahel kulgeb Lemmjõe keelemetsa õpperada ning seal asuvad mitmed puhkekohad. Lemmjõel korraldatakse kanuumatku.

Lisajõed

Lemmjõkke suubuvad Jaanioja (Kalmetu oja), Kabila oja, Liiduvere oja, Paelama oja ja Hüpassaare oja.

Vesiehitised ja paisjärved

Jõele on ehitatud viis paisjärve: Vanamõisa paisjärv, Kobruvere paisjärv, Tammeveski järv, Kildu järv ja Võlli paisjärv. Võlli külas asus aastast 1893. kuni 20. sajandi keskpaigani vesiveski. Jõe suudmest 1 km kaugusel asus aastatel 1946-1955 Sandra hüdromeetriajaam.
Liivatuhnur

Välimus

Tüvepikkus on 8–33 cm, sabapikkus 1–7 cm. Karvastiku värvus varieerub mitmesugusest kollakast kuni hallikaspruuni ja mustjani. Tavaliselt on kuklal hästi märgatav hele laik.

Levik

Nad asustavad kogu Aafrikat Saharast lõuna pool, välja arvatud troopikametsi.

Elupaik

Liivatuhnurid eelistavad liivase pinnasega avamaastike. Urud kaevavad nad harilikult 10–20 cm sügavusele, eriti kobedas pinnases kuni 50 cm sügavusele. Hargnevates maa-alustes käikudes leiduvad pesakambrid ja toiduvarude panipaigad. Käike rajavad nad esikäppade ja võimsate lõikehammaste abil. Liivatuhnurite poolt käikutest väljapaisatud liiv kõrgub maapinnal mõnikord nagu termiidi miniatuurne pesakuhik.

Toitumine

Liivatuhnurid toituvad mitmesuguste taimede juurtest ja sibulatest, eriti meelsasti ühe iiriseliigi risoomist, mida peetakse mürgiseks koduloomadele. Urgude läheduses söövad nad mõnikord mitmete aaloeliikide õisi, loomseks toiduks on neil vihmaussid.
Eero Vihman

Eero Vihman (19. detsember 1927 – 18. detsember 2000) oli eesti päritolu Ameerika Ühendriikide keeleteadlane ja amerikanist, kes dokumenteeris ja kirjeldas pomo keeli.

Elulugu

1944. aastal põgenes Eero Vihman Eestist ning jõudis 1952. aastal Ameerika Ühendriikidesse. 1964. aastal sai temast keeleteaduse doktorant California Ülikoolis Berkeleys. Aastatel 1966–1967 tegi Eero Vihman keeleteaduslikke välitöid põhja- ja keskpomo keelega. Tema välitööde materjale säilitatakse Berkeleys California Ülikooli juures asuvas California Keelearhiivis.

Isiklikku

Tema abikaasa Marilyn Vihman on keeleteaduse professor Yorki Ülikoolis Ühendkuningriigis. Tütar Virve-Anneli Vihman töötab Tartu Ülikoolis.
Funktsionaalsed toitumisrühmad

Liikide jagamine funktsionaalsetesse toitumisrühmadesse on vahend selleks, et ühitada tulemused, mis on saadud uurides veelistes ökosüsteemides elavaid suurselgroogseid. Sellise rühmitamise eeliseks on võimalus kombineerida veemardikate morfoloogilisi tunnuseid (nt suiste kuju) ja käitumuslikke mehhanisme (toitumisviis). Liigi kuuluvus teatud rühma võib erineda valmiku ja vastse perioodil.

Funktsionaalsete rühmade uurimine

Alguses püütakse uuritavas veekogus kahvaga vees elavaid loomi ja hiljem need sorteeritakse laboris. Selleks, et teada saada, millistesse funktsionaalsetesse rühmadesse isendid kuuluvad, kasutatakse mitut uurimismeetodit. Iga putukas lahatakse eraldi ja uuritakse nende soole sisu. Sellest saab järeldada, mida nad on söönud ja lisaks võib anda ka infot vastava liigi vastse toitumise kohta, kui sellest etapist on jäänud soolde toidujääke . Samuti saab toitumiskäitumist uurida ja funktsionaalset toitumisrühma määrata võrreldes putukate suisete ehitust, sest see näitab, millist toitu nad saavad tarbida .

Funktsionaalsed rühmad

Esimese funktsionaalse klassifikatsiooni süsteemi koostas K. W. Cummins aastal 1973 ja seda süsteemi kasutatakse tänapäevani.

Filtreerijad

Filtreerijad (filterers) on saprofaagid ehk toituvad peenest lagunenud orgaanilisest ainest . Neil kuuluvad suiste juurde spetsiaalsed harjased või siidilaadne eritis, mis toimib kui sõel ja eraldab peene aine veest.  Filtreerijad on näiteks kihulaste vastsed.

Kogujad

Kogujad (gatherers) on samuti saprofaagid, aga nemad koguvad toitu setetest , näiteks ühepäevikuliste vastsed.

Kraapijad

Kraapijad (scrapers) on herbivoorid. Nad toituvad perifüütonist, mis on keerulise koostisega segu vetikatest, sinivetikatest, heterotroofsetest mikroobidest ja detriidist, mis on kinnitunud veealustele pindadele. Nende suuosad on spetsialiseerunud aine riivimiseks või kraapimiseks kividelt ja orgaaniliselt substraadilt , näiteks veeteod.

Peenestajad

Peenestajad (shredders) on putukad, kes on herbivoorid ja söövad peamiselt elusaid ja lagunevaid veetaimi ja ka lagunevat puitu . Nad toituvad suurtest orgaanilise aine tükkidest ja nendega kaasnevatest seentest ja bakteritest. Sellega tekitavad nad juurde peeneteralist orgaanilist ainet, mida saavad tarbida filtreerijad ja kogujad . Peenestajad on näiteks ehmestiivaliste vastsed.

Röövtoidulised

Röövtoidulised (predators) on karnivoorid ja toituvad teistest loomadest neid tervelt neelates või kesta läbistades ja imedes kehavedelikke . Kõik ujurid on röövtoidulised.
Peter Brook

Noorusaastad

Peter Brook sündis Londonis Lätist emigreerunud Simon ja Ida (snd Jansen) Brooki teise pojana. Peter Brooki vanem vend Alexis Brook (1920–2007) oli psühhiaater ja psühhoterapeut. Tema onupoeg oli Moskva Akadeemilise Satiiriteatri pikaajaline juht Valentin Plutšek. Brook õppis esmalt Westminsteri erakoolis (Westminster School) ja Greshami erakoolis (Gresham's School) ning omandas seejärel kõrghariduse Oxfordi Magdalen College'is.

Karjäär

1942. aastal esietendus Londoni teatris The Torch Theatre Peter Brooki esmalavastus "Doctor Faustus" (autor Christopher Marlowe), sellele järgnes 1945. aastal teatris The Chanticleer Jean Cocteau näidendi "The Infernal Machine" taasesitus. Aastal 1947 töötas ta Stratford-upon-Avonis näidendite "Romeo ja Julia" ning "Asjatu armuvaev" lavastusassistendina. Aastatel 1947–1950 oli ta Londoni Kuningliku Ooperimaja produktsioonidirektor. Samal perioodil lavastas Brook Straussi ooperi "Salome", millele tegi lavakujunduse Salvador Dalí, ja taaslavastas Puccini ooperi "Boheem", milles kasutati 1899. aastal loodud lavakujundust.
Aastal 1970 asutas Brook koos Micheline Rozaniga rahvusvahelise teatriuuringute keskuse (The International Centre for Theatre Research (CIRT)), mis koondab paljudest rahvustest näitlejaid, tantsijaid, muusikuid ja teisi loovisikuid. Aastast 1974 paikneb see keskus Pariisis teatris Théâtre des Bouffes du Nord. 2008. a teatas Brook, et ta astub Théâtre des Bouffes du Nordi kunstilise juhi kohalt tagasi. Kolm aastat hiljem andis ta juhtimise üle Olivier Manteile ja Olivier Poubelle'ile.

Isiklikku

1951. aastal abiellus Peter Brook näitlejanna Natasha Parryga (1930–2015). Neil on kaks last: Irina Brook ning näitleja ja lavastaja Simon Brook.

Mõjutajad

Kuigi Brooki on paljuski mõjutanud Antonin Artaud' julmuseteatri ideed, oli Peter Brooki suurim eeskuju siiski Joan Littlewood, keda ta on nimetanud "20. sajandi keskpaiga Britannia kõige inspireerivamaks ja tegutsema ärgitavamaks lavastajaks". Brookile on loomingulist ainest andnud ka Jerzy Grotowski eksperimentaalteatri ideed, Bertolt Brecht, Chris Covics ja Vsevolod Meierhold, samuti George Gurdjieffi, Edward Gordon Craigi ja Matila Ghyka looming.

Koostöö

Kogu oma karjääri jooksul tegi Brook koostööd väga paljude lavastajate, kirjanike ning näitlejatega, kellest tuntuimad on näitlejad Paul Scofield ja Glenda Jackson, kunstnik Georges Wakhévitch ning kirjanikud Ted Hughes ja William Golding. Wakhévitchiga puutus Brook esmakordselt kokku Londonis, kus tal oli võimalus jälgida Jean Cocteau balleti "Le Jeune Homme et la Mort" ("Noormees ja surm") valmimist. Wakhévitchi ülesandeks oli luua balletile lavakujundus. Tema tööd nähes oli Brook veendunud, et just sellist kujundajat oli ta "juba kaua aega otsinud".
Mikroajalugu

Mikroajalugu on üks kaasaegse ajalooteaduse uurimissuundadest. Selle olulisim põhimõte on uurida seni tähelepanuta jäänud sündmusi, isikuid või protsesse, tehes seda äärmiselt detailselt ning interdistsiplinaarselt.
Mikroajalugu kujunes eraldi uurimissuunaks 1970. aastatel. Uurimusi, mis olid käsitlenud marginaale või üldiselt tähelepanuta jäänud asju, oli mõistagi ilmunud ka varem, kuid selle ajani ei olnud need pälvinud erilist tähelepanu. Nüüd aga hakkasid neid kirjutama ka suurt akadeemilist tunnustust leidnud ajaloolased, kellest esimesteks võiks pidada Carlo Ginzburgi ja Emmanuel Le Roy Ladurie'd. Nende eesmärgiks oli mingi väikse nähtuse läbiuurimise järel teha laiemaid üldistusi, mis muudaksid ka üldist arusaama ajaloost kui lineaarsest ja pika kestusega protsesside (longe duree) poolt juhitud sündmustekulust, kus üksikisikutel pole pea mingit rolli. Mikroajaloolastele muutus indiviid taas oluliseks, kuid erinevalt varasemast peamiselt tuntud tegelastele, poliitikutele ja väejuhtidele keskendunud ajaloost, pöörati tähelepanu tavainimestele ja ka mingil põhjusel ühiskonna äärealadel seisvatele gruppidele, erinevatele heidikutele ja teistele sarnastele.
Aja jooksul on mikroajalooga seondunud väga palju ajalooteaduse uusi suundi, nagu ajaloolise mälu uuringud, uus kultuuriajalugu ja postmodernism, ent saanud mõjutusi ka varasematelt suundadelt, nagu strukturalism. Lisaks sellele on iga ajaloolane selle tähendust enda jaoks mõistagi ka sobitanud, mistõttu mikroajaloost kui selgelt ühtsest distsipliinist rääkida on väga raske. Siiski pole tegu ka ainult metodoloogiaga, sest tähtis pole mitte uurida võimalikult väikseid küsimusi detailselt, vaid saavutada uus mõistmistasand kogu ajalooteaduse jaoks tervikuna.
Kaja Wunder

Kaja Wunder (sünninimi Kaja Vilo; sündinud 6. jaanuaril1968 Tallinnas) on eesti ettevõtja ning endine modell.
Wunder on lõpetanud Tallinna 2. Keskkooli hõbemedaliga ning õppinud kolm aastat TPI-s informaatikat. Kooli ajal laulis ta tütarlastekooris Ellerhein.
1990. aastal kolis ta Stockholmi. 1993 alustas Wunder modellitööd – algul Rootsis ja Itaalias, hiljem Pariisis ja 1996. aastast Londonis, modelliagentuuris Models 1.
Praeguseks on Wunder modellitööst loobunud, tema moepoest sündinud meelelahutusfirma The Button Club korraldab Londonis moeüritusi ja heategevuslikku pidusid.

Isiklikku

1986. aastal abiellus ta kümnevõistleja Marko Vunderiga, 1987. aastal sündis neil tütar Johanna. Nüüdseks on abuelu lahutatud ja Kaja elab Londonis. Ta on 183 cm pikk.
Kaja Wunderi vend on bioinformaatik Jaak Vilo.
Teaduse ja Tehnoloogia Andmekomitee

Teaduse ja Tehnoloogia Andmekomitee, lühend CODATA (ingliskeelsest nimetusest Committee on Data for Science and Technology), on Pariisis asuv organisatsioon, mille eesmärk on parendada fundamentaalsete andmete ja konstantide kvaliteeti ja usaldusväärsust teaduse ja tehnoloogia kõigis valdkondades. CODATA asutas 1966. aastal Rahvusvaheline Teadusnõukogu (International Council for Science).
Ambitus

Ambitus (ladina sõnast ambitus, 'piir') on muusikalise struktuuri kõrgeima ja madalaima heli intervall. 
Mõistet ambitus kasutatakse näiteks muusikainstrumendi konkreetse tööpiirkonna, meloodia, välja või muu muusikalise struktuuri kõrgeima ja madalaima heli intervalli tähenduses.
EstDocs

EstDocs on filmifestival Kanadas Torontos, millel võistlevad Eesti või eestlastega seotud dokumentaalfilmid.
Festival toimus 2015. aastal 11. korda. Võitjad valib žürii, aga ära märgitakse ka publiku lemmikud. Lühifilmide võistlusel osalevate filmide pikkus on piiratud 7 minutiga, lisaks tiitrid.
Eesti Metsa- ja Puidutööstuse Liit

Eesti Metsa- ja Puidutööstuse Liit (lühend: EMPL) on 1996. aastal asutatud, valdavalt puidu- ja metsatööstusega seotud ettevõtteid ühendav mittetulundusühing.
EMPLi tegevuse eesmärkideks on oma liikmeskonna huvide esindamine ja kaitse ning mehaanilise ja keemilise metsatööstuse väljaarendamiseks vajalike seadusandlike ja majanduslike tingimuste loomisele kaasa aitamine.
2002. aastal käivitas liit projekti "Puuinfo", mille eesmärgiks on säästva puidukasutuse suurendamine. 2003. aastal alustatud projekti "Tee metsa" eesmärgiks on metsa ja puiduga seotud informatsiooni levitamine.
Eesti Metsa- ja Puidutööstuse Liit on Eesti Kaubandus-Tööstuskoja ja Eesti Tööandjate Keskliidu liige. Alates 2002. aastast on EMPL Euroopa Puidutööstuste Konföderatsiooni CEI-Bois liige, alates 2004. aastast Euroopa Vineeritootjate Liidu FEIS liige. EMPLil on head koostöösuhted Eesti Metsaseltsi, Eesti Erametsaliidu, Eestimaa Looduse Fondi, Euroopa Saeveskite Liidu, Soome ja Rootsi Metsatööstuste Liidu ning Euroopa Komisjoni Delegatsiooniga Eestis.
EMPL haldab portaali Estonian Timber ning teeb koostööd Ettevõtluse Arendamise Sihtasutusega eksportivate metsatööstusettevõtete andmebaasi ajakohastamisel.
EMPL korraldab oma liikmetele infopäevi ja seminare aktuaalsetel metsatööstuslikel ja -poliitilistel teemadel, osaleb erinevatel puidukasutamist propageerivatel üritustel, korraldab välis-äridelegatsioonide külaskäike Eestisse jne.
Toomas Rebane

Toomas Rebane (sündinud 13. aprillil 1930 Pärnus) on eesti füüsik.
Ta lõpetas Leningradi Ülikooli 1954. Ta on töötanud Moskvas ja Leningradis.

Pere

Tema vennad olid Jaan Rebane, Karl Rebane, Jüri Rebane ja õde Miina Rebane.
Ole Lund Kirkegaard

Ole Lund Kirkegaard (29. juuli 1940 Aarhus – 24. märts 1979 Stenderup) oli taani laste- ja noorsookirjanik. 
Kirkegaard kirjutas põhiliselt täiskasvanute ja laste omavahelisest suhtlemisest ja suhetest. Peategelane tema raamatutes oli tavaliselt antikangelane. 
1969. aastal sai Kirkegaard Taani Kultuuriministeeriumi lasteraamatute auhinna (Kulturministeriets Børnebogspris) raamatu "Albert" eest.
Ühel külmal talveööl teel koju kukkus Kirkegaard lumme ega suutnud enam tõusta. Ta külmus surnuks sealsamas, kus ta lamas, olles kõigest 38-aastane.
Eesti lugejatele on tõenäoliselt tuntumad tema lasteraamatud "On üks ninasarvik Otto" ning "Kummi Tarzan ja teised". Need raamatud on (olnud) mõnedes koolides kohustusliku või soovitusliku kirjanduse nimekirjas. Jutustust "On üks ninasarvik Otto" on Eesti teatrites ka lavastatud.
Johann Sirmann

Johann Sirmann (aastast 1936 Süvari; 30. aprill 1891 Pärnu – 12. veebruar 1950 Stäket, Rootsi) oli Eesti tõstja.
1909–1912 oli ta Baltimaade ja Liivimaa meister tõstmises.
Fritz Riemann

Fritz Riemann (15. september 1902 Chemnitz – 24. august 1979  München) oli saksa psühhoanalüütik, psühholoog, psühhoterapeut, astroloog ja kirjamees.
Aulla

Haldus

Aulla piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Bolano (SP), Fivizzano, Fosdinovo, Licciana Nardi, Podenzana, Santo Stefano di Magra (SP), Sarzana (SP).
Aulla halduspiirides asuvad järgmised fraktsioonid: Albiano Magra, Bettola, Bibola, Bigliolo, Calamazza, Canova, Caprigliola, Chiamici, Gorasco, Filanda, Lizzano, Malacosta, Olivola, Pallerone, Piano di Bibola, Quercia, Ragnaia, Ripa di Quercia, Sannaco, Serricciolo, Stadano, Stadano Bonaparte,Vaccareccia, Valenza, Vecchietto, Venezia di Albiano.

Loodus

Aulla asub ajaloolises Lunigiana piirkonnas, mõne kilomeetri kaugusel Liguuria piirist. Strateegilises Aulella jõe suubumiskohas Magra jõkke kitseneb ümbritsevate mägede vahele jääv org märgatavalt. Cisa ja Cerreto mäekurudesse viivate teede ristumiskohal asuvat Aullat läbis antiikajal Itaaliat Prantsusmaaga ühendav Via Francigena.

Raudtee

Aullat läbivad Parma-La Spezia ja Aulla-Lucca raudteeliinid.
Max Wilhelm Fick

Max Wilhelm von Fick (2. veebruar 1838 Keila – 24. november 1918 Tallinn) oli Eesti vaimulik.
Õppis aastal 1851–1856 Tallinna Toomkoolis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1857–1861. Oli aastal 1863 prooviaastal Käina Martini koguduses. Ordineeriti 3. mail 1864 õpetajaks Tallinnas.
Oli 1864–1883 Keila Miikaeli koguduse adjunktõpetaja, õpetajaks sai 26. juulil 1883. Emerituuri jäi ta aastal 1906.

Isiklikku

Tema isa Carl Georg Fick oli enne teda Keila Miikaeli koguduse õpetaja.
Sekstant (laev 1859)

Ajalugu

Sekstant ehitati 1859. aastal Inglismaal Vene Balti laevastikule koos kolme sõsarlaevaga.
1870. aastal osales laev pikemal ekspeditsioonil erinevatele meredele.
1897. aasta septembris tõsteti Sekstandi abiga veest välja mais 1790 Aegna saare juures madalikule sõitnud (ja seal meeskonna poolt põlema pandud) 74-kahurilise rootsi sõjalaeva Riksens Ständer kahur ja ankur. Neist püstitati 19. sajandi lõpus mälestusmärk Tallinna Estonia puiesteele Tallinna Reaalkooli kõrvale.
1910. aastal laeva kapitaalremonditi.
Aastal 1918 jäi Sekstant Jääretkest Tallinna maha ja selle hõivasid sakslased, kes andsid laeva hiljem edasi Eesti võimudele. Aastail 1918-1940 oli Sekstant Veeteede Valitsuses meremärkide panija. Lisaks oli Eestis teenistuses tema sõsarlaev Kompass.
1940. aastal võtsid okupatsioonivõimud Sekstandi üle ja laev osales Nõukogude-Saksa sõjas, läbides ühtlasi 1941. aasta Juminda miinilahingu 4. konvoi koosseisus.
Laev lammutati arvatavasti 1952. aastal. Seega oli laeva teenistusiga pisut vähem kui 100 aastat.