google/wiki40b huggingface dataset:
Karl Johann Emanuel von Ungern-Sternberg

Vabahärra Karl Johann Emanuel von Ungern-Sternberg (23. jaanuar / 3. veebruar 1773 Paslepa mõis – 30. märts 1830 Pürksi mõis) oli Eestimaa maalikunstnik.
Aastal 1798 ostis ta Pürksi mõisa, kus ta 1830. aastal ka suri. Ta on maetud Hosby külas asuvale Noarootsi kalmistule.

Vanemad ja lapsepõlv

Tema vanemad olid vabahärra ja Paslepa mõisnik Christian Renatus von Ungern-Sternberg ja Anna Margaretha (neiuna Drummond). Ta kasvas üles Nieskys.

Haridustee ja töö

Karl Johann Emanuel alustas oma haridusteed Elbe äärses vennastekoguduste kasvatusasutuses ja jätkas seda hiljem juuraõpingutega Saksamaal. Aastatel 1803–1806 oli ta rüütelkonna sekretär ja aastal 1812 Eesti Maakrediitseltsi sekretär. Siiski tõmbas teda kunsti poole ja aastal 1806 asus ta Dresdenis maalimist õppima.

Looming

Oma loominguga esindas von Ungern-Sternberg klassitsistlikku kunstisuunda. Ta maalis portreid, sealhulgas maalis ta mitmeid Tartu Ülikooli professoreid (sh Georg Friedrich Parrot ja Johann Philipp Gustav von Ewers).
Johann von Ungern-Sternberg rändas väga palju mööda Eesti- ja Liivimaad ning tema kireks olid keskaegsed lossid ja kultuurimälestised. Ta maalis nii linna- kui asulavaateid, hoonete plaane ja arhitektuuridetaile. Muuhulgas on ta joonistanud nt Padise kloostrit, Saha kabelit ja Kiviloo piiskopilinnust.
Tema töid leiab ka Eesti Kunstimuuseumi kogudest, muuhulgas näiteks 1827. aastast pärineva litograafia Tallinna Oleviste kiriku sisevaatega.
Shasta maakond

Ajalugu

Shasta maakond moodustati 1850. aastal. 1852 loovutati osa maakonna territooriumist Siskiyou maakonnale ja 1856 osa Tehama maakonnale. Maakond sai nime Mount Shasta järgi.
Sergei Terehhov

Koondisekarjäär

Koondisedebüüdi tegi Terehhov 10. juulil 1997 Balti turniiri kohtumises Leedu jalgpallikoondise vastu. Ta viibis platsil 90 minutit. Mäng kaotati 2:1. Mängupäeval oli Terehhov 22-aastane. Samas mängus tegi oma debüüdi ka Erko Saviauk.
Värvisügavus

Värvisügavus määrab kujutise heledus- ja värviväärtused, mida arvuti ja kuvar on võimeline esitama ning digikaamera registreerima.
Piltide heledus- ja värviväärtused salvestatakse digitaalselt elementaarüksustes. Rastergraafikas on nendeks üksusteks pikslid ja vektorgraafikas värvivektorid. Värvikanali igas elementaarüksuses sisaldub teatud arv heledusastmeid. Pildi suurim võimalik värvide arv saadakse heledusastmete ja värvikanalite (RGB) koostoimel.
Värvisügavust väljendatakse bittides värvikanali kohta. Näiteks värvisügavus 1 bitt tähendaks, et värvikanal suudab esitada (kuvaril) ainult kaht värvi, nt punases kanalis punast ja musta. Kui kujutist esitatakse värvisügavusega 2 bitti, on võimalik esitada 2² = 4 olekut, nt must, tumepunane, keskmine punane ja helepunane. Peamiselt kasutatava 8-bitise värvisügavuse korral on võimalikud 2⁸ = 256 astet ja vastavalt niisama palju punase värvitoone.
Üldiselt kasutatava kolme värvikomponendiga RGB-värvimudeli korral võimaldab 8-bitine värvisügavus esitada teoreetiliselt (2⁸)³ = 16 777 216 (umbes 16,7 miljonit) värvi. Professionaalses fotograafias ja teadusrakendustes on kasutusel ka 16-bitine värvisügavus (igas kanalis).
Graafikavormingud võimaldavad kasutada erinevaid värvisügavusi, näiteks rastergraafika vorming PNG väärtusi 1, 2, 4 või 8 bpp (bit per pixel).
Botswana lipp

Botswana lipp on Botswana Vabariigi ametlik lipp.

Riigi- ja rahvuslipp

Praegune riigi- ja rahvuslipp võeti kasutusele 30. septembril 1966, selle kohta ütles riigi esimene juht Khama :"Vihm on meid elus hoidev veri, mida iseloomustab sõna pula, sadagu! See väljendab meie lootusi ja usku, et ükskord me võidame ja õnn on meiega". Põhivärvilt on lipp helesinine mille keskel on kolm horisontaalset laidu, valge-must-valge. Sinised laiud moodustavad lipu kõrgusest 9/24, valged 1/24 ja must 4/24. 
Mustvalged triibud kujutavad sebra mustrit ja sümboliseerivad eri rasside võrdsust ja ühtsust.
Helesinine lipu põhi aga kujutab nii taevast kui ka vett, mis koos sümboliseerivad vihma. Vihmavaesel kiltmaal asuv Botswana rõhutab oma lipul sademete erilist tähendust eluks vajalike tingimuste tekkimisel.

Presidendi lipp

Presidendi lipp on põhivärvilt helesinine, lipuvälja keskele on paigutatud valge sõõr musta äärisega, valge sõõri sees on aga Botswana vapp. Valge sõõri diameeter koos musta äärisega hõlmab lipu kõrgusest 1:4, aga ilma musta äärisetta 5:12. Värvid pärinevad rahvuslipult ja proportsioonid on 5:8.
Malle Pärn

Malle Pärn (sündinud 25. mail 1945 Tartus) on eesti näitleja, teoloog, publitsist ja poliitik, Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna liige.

Haridustee

Malle Pärn alustas kooliteed Avinurmes. Hiljem on ta õppinud Mustvee I Keskkoolis, Tartu 12. koolis ja Tartu 8. Keskkoolis (lõpetas 1963). Pärn jätkas haridusteed Tartu Ülikoolis inglise filoloogia erialal (1964–1966), kuid kõrghariduse omandas hoopis toonases Tallinna Riiklikus Konservatooriumis lavakunstikateedris draamanäitleja erialal (4. lend, 1966–1970). Hiljem lõpetas Malle Pärn EELK Usuteaduse Instituudi teoloogina (1991–1999), kuid pastoriks ei ole EELK teda ordineerinud. Pärn on end täiendanud Trinity Luterlikus Seminaris (Trinity Lutheran Seminary in Columbus Capital University) Ohio osariigis Ameerika Ühendriikides (1997).

Töö

Pärast lavakunstikateedrit suunati Malle Pärn näitlejaks Viljandi teatrisse Ugala, kus ta töötas aastatel 1970–1973. Ühe hooaja vältel oli Pärna koduteatriks ka Rakvere Teater (1973/1974). Edaspidi töötas Malle Pärn lavakõne ja erialaõppejõuna Eesti NSV Riikliku Filharmoonia estraadistuudios (1974–1976) ning näitejuhi abina Eesti Draamateatris (1976–1980). Ta on olnud režissööri assistent filmistuudios Tallinnfilm (näiteks lastefilmis "Nukitsamees") ning näidelnud Vanalinnastuudios ja Eesti NSV Riiklikus Filharmoonias (1980–1986). Edaspidi on Malle Pärn olnud vabakutseline näitleja. Ta on olnud Eesti Raadio mittekoosseisuline autor (1974–1991) ning teinud raadiotööd meediakeskuses Eesti Luterlik Tund (2000–2003). Malle Pärn on Milwaukee Ülikooli Gamalieli õppetooli lektor. Inglise keele õpetajana on ta töötanud Tallinna Nõmme Gümnaasiumis (2004/2005) ja Avinurme Keskkoolis (2006/2008). Ta on olnud Avinurme Suveteatri kunstiline juht (2005–2015), kust ta poliitiliste erimeelsuste tõttu trupiga lahkus. 
Pärn on kirjutanud luuletusi, avaldanud ajakirjanduses arvamuslugusid ning esitanud omaenda kirjutatud laule. Ta on olnud tegev tõlkijana ning 1970. ja 1980. aastatel autorina ETV ja Eesti Raadio lastesaadete juures.
Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna (EKRE) liikmena on ta sageli avaldanud nii ajakirjanduses kui ka sotsiaalmeedias kriitilisi arutlusi rändekriisi ja homoseksuaalsete inimeste õiguste ümber käivate arutelude kohta ning ka muudel päevapoliitilistel teemadel. Pärn on portaali Objektiiv kolumnist. Sotsiaalmeediavõrgustik Facebook on tema konto korduvalt blokeerinud seoses vihakõne kasutamise ja levitamisega.

Isiklikku

Malle Pärna tütar on näitlejanna Katrin Pärn, kelle isa on Eino Baskin.
Tõrva vapp

Tõrva vapp on Eesti haldusüksuse Tõrva linna vapp.
Vapp on kinnitatud 24. juulil 1992.

Vapi kirjeldus

Sinisel kilbil hõbedane müüritud kolmeastmelise püramiidikujuline tõrvasulatamise ahi, millelt kerkib hõbedane suitsupilv. Ahju allosas asuv poolkaarekujuline avaus ja suitsupilve südamikus olev leek on punased.
Juan José Estrada

Juan José Estrada Morales (1872 – 11. juuli 1947) oli Nicaragua poliitik ja sõjaväelane, aastatel 1910–1911 Nicaragua president.
Juan José Estrada sündis aastal 1869 Managuas. Tema vend oli José Dolores Estrada, kes oli enne teda presidendi kohusetäitja, ka oli tal veel kaks venda, Aurelio ja Irineo. Poliitilistelt vaadetelt oli Juan José Estrada liberaal.
Riigi varasema presidendi José Santos Zelaya poliitika ohustas USA huvisid piirkonnas ja see asus koos Guatemala valitsusega toetama Nicaragua konservatiivseid jõudusid. Aastal 1907 alustas USA laevastik Nicaragua sadamate hõivamist. Aastal 1909 hukati mitmed tabatud USA sõdurid. See tõi kaasa suurema USA interventsiooni, mille tagajärjel loobus Zelaya aasta lõpus võimust ja otsis varjupaika Mehhikost, andes võimu üle José Madriz Rodriguezele.
Zelaya võimult lahkumine aga konflikti muutusi ei toonud. Moskiitorannikul alguse saanud Revolución de la Costa Atlántica haaras üha suuremat osa riigist. 19. augustil 2010 hõivasid ülestõusnute väed Managua ja Rodriguez loobus võimust. Ka tema põgenes Mehhikosse, kus ta järgmise aasta 14. mail suri.
Pärast Rodrigueze pagemist määras liberaalne partei presidendi kohusetäitjaks José Dolores Estrada, kes oli selles ametis seitse päeva. Mõlema konfliktipoole läbirääkimiste tulemusel sai sellesse ametisse siiski Juan José Estrada, kes kuulus küll liberaalide parteisse, aga toetas siiski USA poliitikat ja valmistas ette võimu ülemineku Adolfo Díazele. Pärast seda, kui Diazest sai president, jätkas Juan José Estrada mõnda aega asepresidendina.
Juan José Estrada suri 11. juulil 1947 Managuas.
Dux Armeniae

Dux Armeniae oli Rooma keisri Constantinus I ajal Rooma idapoolse limese piirivalvevägede ülem Ponticas. "Notitia dignitatumi" ajal (ca 400) oli tema otsene ülemus magister militum praesentalis II.
Mehaaniline töö

Töö ehk mehaaniline töö (tähis: A või W) on füüsikaline suurus, mis kirjeldab olukorra muutmisel tehtavat pingutust ning võrdub jõu ja jõu mõjul liikunud keha siirdevektori skalaarkorrutisega. Kui kehale mõjub jõud ja keha selle jõu mõjul liigub, siis teeb see jõud tööd.
Orlando di Lasso

Orlando di Lasso (tuntud ka kui Orlandus Lassus; 1532 Mons – 14. juuni 1594 München) oli renessansihelilooja. Ta oli Madalmaade koolkonna viimane suur meister.
Lasso alustas kirikus kooripoisina. Alates 12. eluaastast töötas ta eri õukondades muusikuna. 21-aastaselt sai Rooma Lateraani basiilika kapellmeistri ametikoha, hiljem oli Münchenis Baieri hertsogi Albrecht V õukonnas kapellmeister. Saavutas kuulsuse juba oma eluajal.
1997. aasta kergejõustiku maailmameistrivõistlused

1997. aasta kergejõustiku maailmameistrivõistlused olid VI kergejõustiku maailmameistrivõistlused. Need toimusid 1997. aasta 1.–10. augustini Kreekas Ateenas Ateena Olümpiastaadionil.

Eestlaste osalemine

Eesti sportlasi osales 5. Kümnevõistluses sai Erki Nool 6. koha ja Indrek Kaseorg 11. koha, kettaheites sai Aleksander Tammert 12. koha, maratonijooksus sai Pavel Loskutov 48. koha ning Jane Salumäe katkestas.
Jakob Jaason

Jakob Jaason (kasutusel ka nimekuju Jakob Jason), (pseudonüümiga Meie Mats), (20. august 1882 Keila vald – 16. september 1931 Keila vald) oli toimetaja ja kirjastaja.
Jakob Jaason oli pilkeajakirjade Meie Mats (ajakirja tegelik väljaandja oli raamatukaupmees Jakob Ploompuu), Nalja Madis (1903), Nalja Liisa (1904), Meie Matsi vastane (1905) ja muude trükiste (laulikud, kalendrid) väljaandja. Arvatavasti oli Jaason nendes väljaannetes ka peamisi autoreid.
Hochkirch

Hochkirch (sorbi Bukecy) on asula Saksamaal Saksimaa liidumaal Bautzeni kreisis Hochkirchi vallas.
Asula on esmamainitud 1222. aastal nime all Bukewiz.
Sudaani lipp

Sudaani lipp on Sudaani ametlik lipp.

Riigi- ja rahvuslipp

Sudaani riigi- ja rahvuslipul on kolm horisontaalset laidu, punane, valge ja must, mis pärinevad Egiptuse lipult, ning vardapoolses osas roheline kolmnurk. Lipp võeti kasutusele pärast 1969. aasta sõjaväelist riigipööret 20. mail 1970.
Punane on märtrite, revolutsiooni, sotsialismi ja progressi värv, valge kujutab rahu ja usku tulevikku ning see on ka 1924. aasta rahvusliku tõusu tunnus. Roheline sümboliseerib looduse rohelust ja on islami värv, must aga viitab riigi nimele (araabia keeles tähendab Sudaan musta) ja mustale Aafrikale. See on ka Mahdi ülestõusnute lipu värv.

Riigipea lipp

Sudaani riigipea lipuks on rahvuslipp, mille valge välja keskele on paigutatud Sudaani vapp. Lipu proportsioonid on 1:2.

Sudaani ajaloolised lipud

Aastatel 1956–1970 oli Sudaani lipuks horisontaalsete laidudega sini-kolla-roheline trikoloor. Sinine sümboliseeris Niilust, kollane kõrbeid ning roheline põllu- ja karjamaid.
Agaate Veeber

Elukäik

Agaate Veeber alustas kunstiõpinguid Ants Laikmaa ateljeekoolis, õppis seejärel Nürnbergi kunstikoolis ning Riigi Kunsttööstuskoolis. 1933. aastast õppis ta Kõrgemas Kunstikoolis Pallas maalimist Ado Vabbe ja Nikolai Triigi ateljeedes. Maalimisega rööbiti alustas ta õpinguid graafikaklassis Hando Mugasto juures ning lõpetas graafikuna 1938. aastal, olles õppinud Arkadio Laigo ning Roman Vaheri käe all. Ametlik tunnustus tema kunstile tuli üsna varakult. 1939 oli ta juba valitud osalema Eesti kunsti välisnäitusel Roomas, Budapestis ja Antwerpenis.
Veeber alustas näitustel esinemist Eesti Kujutavate Kunstnikkude Keskühingu viiendal näitusel 1926. aastal Tallinnas Harjumäe paviljonis. Järgmine esinemine tuli 1930. aastal sama rühmituse 10 järjekordsel kunstinäitusel. 1939. aastal alustas Veeber tööd raamatukunstnikuna illustreerides P. von Manteuffeli "Ajaviide peeruvalgusel". 1940–1941 töötas ta mitme Tallinna ajalehe illustraatorina. Ta on illustreerinud ka Henrik Visnapuu "Kogutud luuletused I ja II" ning Marie Underi "Porkuni preili".
Agaate Veeber põgenes Suure põgenemise lainel Nõukogude okupatsiooni eest Eestist esialgu Austriasse, kus täiendas end stipendiaadina Viini Kunstiakadeemia graafikakunsti katseinstituudis. Hiljem siirdus ta edasi USA-sse, kus elas New Yorgis.

Looming

Tema loomingu peaosa valmiski USA-s. Veeberi peatehnikaks kujunes kuivnõel, ent ta valdas kõiki sügavtrükitehnikaid. Agaate Veeberi looming muutus paguluses järjest dramaatilisemaks, must-valge kontrast omandas valulise tähenduslikkuse, graveeritud joon oli sageli järsk ja kare. Talle said oluliseks filosoofilised ja eetilised probleemid, millele ta leidis lahenduse kõikenägeva ingli kujul. Agaate Veeber, nagu paljud kunstnikud, joonistas ka arvukalt loomi.
Agaate Veeberi graafilisi lehti omandasid Metropolitan Museum of Art New Yorgis, Public Library Print Collection, Cincinnati Museum of Art ning Albright Art Gallery Buffalos.

Isiklikku

Ta kaotas varakult abikaasa, andeka maalikunstniku Kuno Veeberi (1898–1929), kellega oli abiellunud 1926. aastal.
Sergei Eisenstein

Sergei Mihhailovitš Eisenstein [aisenštain] (22. jaanuar (vkj. 10. jaanuar) 1898 Riia – 11. veebruar 1948 Moskva) oli vene filmilavastaja, -stsenarist ja -teoreetik.
Sergei Eisenstein kogus tuntust filmidega "Soomuslaev "Potjomkin"" (1925), "Oktoober" (1927), "Aleksander Nevski" (1938) ja "Ivan Julm" (1944).

Elukäik

Sergei Eisenstein sündis 22. jaanuaril (vkj. 10. jaanuaril) 1898 Riias saksa-juudi päritolu inseneri ja arhitekti Mihhail Eisensteini ja vene rahvusest Julija Eisensteini (neiupõlvenimi Konetskaja) ainsa lapsena. Tema vanemad lahutasid 1909. aastal.
Eisenstein õppis Riia Humanitaargümnaasiumis süvendatult saksa, inglise ja prantsuse keelt. Hiljem õppis Petrogradi Arhitektuuri Instituudis.
Aastal 1918 astus vabatahtlikuna Punaarmeesse. 
Aastal 1920 suunati Eisenstein õppima Kindralstaabi Akadeemiasse jaapani keelt. Seejärel läks ta tööle Proletkulti I töölisteatrisse, kus ta esialgu töötas kunstnikuna, hiljem lavastajana. 
Aastail 1921–1922 õppis lavastamist Vsevolod Meierholdi käe all. Aastal 1924 valmis tema esimene täispikk mängufilm "Statška", mis võitis 1925. aasta Pariisi kunstinäitusel (Exposition Internationale des Arts Décoratifs et Industriels Modernes) hõbemedali.
Aastal 1925 valmis filmistuudios Mosfilm tema teine film "Soomuslaev "Potjomkin"".
Sergei Eisenstein suri 11. veebruaril 1948 Moskvas, olles 50-aastane.
Eesti Looduseuurijate Seltsi teoreetilise bioloogia sektsioon

Teoreetilise bioloogia sektsioon on Eesti Looduseuurijate Seltsi allüksus.
Sektsioon loodi aastal 1977, ELUSi üldbioloogia ja geneetika sektsiooni asemele selle tollase juhataja Kalju Põldvere ettepanekul Kalevi Kullile.
Sektsioon on korraldanud ettekandekoosolekuid ning regulaarselt aastakonverentsina Eesti teoreetilise bioloogia kevadkoole. Kevadkoolidega seoses antakse välja raamatusarja Schola biotheoretica. Publitseeritud on ka eraldi kogumikke (Looduseuurijate Seltsi aastaraamat kd. 69, 1984; raamat Teooria ja mudelid eluteaduses, 1984, jt.).
Sektsiooni juhataja on olnud pikka aega (1997–2012) Ivar Puura.
Teoreetilise bioloogia sektsioonist on välja kasvanud Jakob von Uexkülli Keskus.
Balhaši ahven

Balhaši ahven (Perca schrenkii) on ahvena perekonda kuuluv kalaliik.
Ta elab Balkaši järves ja Alakoli järves, samuti mitmes Hiina veekogus.
Balhaši ahven sarnaneb väga hariliku ahvenaga.
Diferentseeruv muutkond

Diferentseeruv muutkond (inglise keeles differentiable manifold, differential manifold) on matemaatikas geomeetriline objekt, mis näeb lokaalselt välja nagu vektorruum üle reaalarvude korpuse, nii et seal on rakendatavad tuletise mõiste ja sellega seotud mõisted. See on näiteks joone ja pinna üldistus. 
Diferentseeruvat muutkonda saab kirjeldada kaartidega, mis moodustavad atlase. Teine võimalus on võtta seda kõrgema mõõtmega eukleidilise ruumi alamhulgana (eukleidilise ruumi alammuutkonnana) ning kirjeldada võrrandi või parameetrilise esitusena. Whitney sisestamisteoreem näitab, et need lähenemisviisid on samaväärsed. 
Diferentseeruvat muutkonda saab defineerida topoloogilise muutkonnana koos diferentseeruva struktuuriga. 
Diferentseeruvad muutkonnad on diferentsiaalgeomeetria ja diferentsiaaltopoloogia põhiline uurimisobjekt.  
Diferentseeruvad muutkonnad on füüsikas väga olulised. Nendega opereeritakse füüsikateooriates, sealhulgas klassikalises mehaanikas (sidemetega süsteemid), üldrelatiivsusteoorias (aegruumi kirjeldus) ja Yangi-Millsi teoorias.

Diferentseeruv muutkond

korda diferentseeruv muutkond on Hausdorffi ruum, milles on täidetud teine loenduvusaksioom, koos -diferentseeruva struktuuriga.
Diferentseeruval muutkonnal on mõõde , kui mõni kaart ja seetõttu kõik kaardid kujutavad ruumi   mõnda alamhulka.

Kompleksmuutkonnad

Ka kompleksmuutkonnad (diferentseeruva muutkonna mõiste modifikatsioon) on siledad, kuid neis peab kaardivahetus olema ka biholomorfne.
Valka raudteejaam

Valka raudteejaam oli raudteejaam Valka piirkonnas Valka linnas. Jaam oli mitme raudtee lõppjaamaks.
Jaam rajati aastal 1903, mil avati Pļaviņasesse viiv raudtee. Kuigi mõni aasta varem oli juba avatud jaama juures lõppev Valga–Ruhja–Pärnu raudtee, tolle juures jaama veel ei olnud (rongid sõitsid toona Valga raudteejaama). Uus raudteejaam oli siis mõlema raudtee lõppjaamaks. Kuna linna läbis juba laiarööpmeline raudtee, millel jaam oli olemas, hakkas uus jaam kandma nime Valga II (lätipäraselt Valka II). Pļaviņase suunal järgnes jaamale Žuldiņi raudteejaam, Pärnu suunal aga Pedele raudteepeatus.
Nime Valka raudteejaam sai jaam pärast aastat 1920, mil Valga raudteejaam jäi Eesti aladele. Toona ehitati Pihkva–Riia raudteelt  jaama juurde laiarööpmelise raudtee haru ja jaam hakkas toimima ka kui laiarööpmelise raudtee piirijaam, jäädes siis Valga raudteejaama ja Saule raudteejaama vahele. Aastal 1927 valmis uus jaamahoone, mis on säilinud ka tänase päevani (teine säilinud hoone on käimla). Teise maailmasõja ajal hakkasid sakslased Ruhja suunas viiva tee laiarööpmeliseks ümber ehitama. Sõja järel kaotati jaamast Koikkülla viiv raudtee, kuna piiri kadumisega kahe maa vahelt ei olnud kahe teineteist dubleeriva tee järele enam vajadust. Ka ei jätkatud Ruhja raudtee ümberehitust, mistõttu sealne osalt laiarööpmeline ja osalt kitsarööpmeline tee muutus kasutuskõlbmatuks. Jaam oli veel kantud 1963. aasta kaardile, mil laiarööpmeliseks ümber ehitatud teelõik oli veel säilinud. Jaama juurde viiv laiarööpmeline teelõik on veel praegugi säilinud, see on kasutusel Valka kütusebaasi juurdeveoteena ja Valga raudteejaama manööverteena. Jaamahoone kuulub aastast 2003 Valka linnale.
Endine Valka raudteejaam on Mārciena raudteepeatuse kõrval üks kahest Läti raudteele alluvast kohast, kus teostatakse kaubaveooperatsioone ja millel ei ole ei jaama staatust.
Jaapanikeelne Vikipeedia

Jaapanikeelne Vikipeedia (jaapani keeles ウィキペディア) on Vikipeedia jaapanikeelne versioon.

Ajalugu

2001. aasta märtsikuus loodi esimesed kolm mitte-ingliskeelset Vikipeedia versiooni – saksa, katalaani ja jaapani. Alguses paiknes lehekülg aadressil http://nihongo.wikipedia.com ja see ei toetanud jaapani kirja. Veel sama aasta lõpus oli seal ainult 2 artiklit.
1. septembril 2002 läks Vikipeedia üle uuele tarkvarale. Asuti koostama jaapanikeelset kasutajaliidest. Septembrit 2002 peetakse ka jaapanikeelse Vikipeedia ametlikuks loomisajaks. 2002. aasta detsembris oli jaapanikeelsel versioonil aga alles 10 registreerunud kasutajat. Ka artikleid oli 10.
Tuhande artiklini jõuti 12. veebruaril 2003. See tõi kaasa mõningast meediatähelepanu ja võimaldas jõuda 10 000 artiklini juba sama aasta 15. juulil.
Juunis 2008 jõuti poole miljoni artiklini. Siis oli jaapanikeelne Vikipeedia artiklite arvult 5. vikipeedia.
Seisuga 26. september 2013 oli jaapanikeelses Vikipeedias umbes 876 400 artiklit ja see oli artiklite arvult 11. keeleversioon.
Noble'i maakond (Indiana)

Ajalugu

Maakond moodustati 7. veebruaril 1835.
Ofotfjorden

Ofotfjorden on fjord Norras Nordlandi maakonnas, Vestfjordeni kirdepoolne jätk, Nordlandi suurim fjord. Vestfjordenit ja Ofotfjordenit eraldab 13,3 ruutkilomeetri suurune Barøya saar.
Fjordi pikkus Barøy meremärgist Rombaksbotnini on 78 km. See on Nordlandi pikim fjord, mis Norras on pikkuselt 12. kohal.
Suurim sügavus on 554 m (18. koht Skandinaavias).
Tähtsamad harud on Herjangsfjorden, Rombaken, Beisfjorden ja Skjomen.
Fjordi ümbritsevad mäed, mille kõrgus ulatub 1700 meetrini. Kuni 500 m kõrgusel kasvavad kased.
Fjord on kalarikas. Seal elavad tursk, makrell (suvel ja talvel) ja heeringas (talvel). Fjordil elavad ka merikotkad ja saarmad.
Nimi pärineb vanapõhja kohanimest Ófóti või Ófótr. See nimi on moodustatud sõnast fótr ('jalg'), mis võib-olla viitab fjordi kujule. Fjordi järgi on nime saanud Ofoten (algselt oli see fjordi enda nimi).
Tähtsaim sadam on fjordi idaosa lõunarannikul paiknev Narvik. Ofotfjordeni-äärsete valdade seas on Narviki, Tjeldsundi, Evenesi ja Ballangeni vald.

Ajalugu

Teise maailmasõja ajal toimusid Ofotsfjordenil aprillis 1940 rängad lahingud. Pärast Saksamaa sissetungi Norrasse püüdis Briti sõjalaevastik (sealhulgas HMS Warspite) edutult maabuda Narvikis.
Merelahingute käigus uppusid kõik kümme Saksa ja kaks Briti hävitajat. Mõned vrakid on Norra valitsus kuulutanud merehaudadeks ja need on kaitse all. 5. märtsil 2008 avastati kajaloodi abil tol ajal uppunud hävitaja HMS Hunter (H35) asukoht.
Wā‘il Nādir al-Ḩalqī

Isiklikku

Ta on abielus ja on nelja lapse isa.
Toompea

Etümoloogia

Toompea mäe muistne nimi võis olla Härjapea ehk Härjänpää (Härja neem), mille järgi sai nime ka Härjapea jõgi. Kaudselt kinnitab seda ka Taani hindamisraamatus esinev Harju kirjapilt Hæriæ ehk Härjä.
Toompea on nime saanud toomkiriku (Domus Mariana) järgi, mil 1486. aastal viidati saksa keeles esmakordselt sellele kui Domberg (`toomimägi`). Varasemad säilinud ürikud mainivad piirkonda lihtsalt mäena (1327 ladina mons, 1372 saksa bergh) või linnusena (ladina castrum).
Esimest korda mainis kirjalikes allikates Toompead eesti keeles Anton thor Helle 1732. aasta nimeloendis, mis kajastas piirkonna jagunemist kaheks. Toompea all pidas ta silmas suurt linnust, kus asusid toomkirik ja aadli elamud. Ülejäänud Toompead ehk väikest linnust nimetas ta Linnapeaks (vastavalt Toompä ja Linnapä).
Eesti rahvaluule tunneb Toompead Kalevi kalmuna, mille on kokku kandnud tema lesk Linda.

Looduslik asend ja moodustumine

Toompea pind paikneb muust kesklinnast kuni 24 m kõrgemal kirde-edela sihilisel ligi 7 ha (umbes 400×250 meetri) suurusel paesel saarlaval, mis ulatub kuni 48 m üle merepinna (kultuurikihita 45,5 m).
Geoloogiliselt on Toompea aluspõhjalisel Tallinna keskkõrgendikul asuv paene kirde-edelasihiline kõvik, mille jalamiosaks on kambriumi liivakivid, kehamiks ordoviitsiumi lubjakivid Pakerordi lademest Lasnamäe lademeni. Toompea lava läbivad edelast kirdesse kaks tektoonilist rikkevööd, jalamit palistab rusukalle.
Toompea oli juba enne jääaega Põhja-Eesti paelavast kulumise tagajärjel eraldunud panganeemik. Hiljem on Toompea pinnamoodi kujundanud mandrijää, meremurrutus ja viimasel aastatuhandel peamiselt inimtegevus. Läänemere arenguloos ilmus Toompea esile saarekesena Antsülusjärve staadiumil. Litoriinamerest ulatus Toompea välja juba kõrge neemeotsana, mida üle Tõnismäe ühendas Ülemiste luiterannikuga kitsas tombololaadne kruusavall.
Toompea paljand asub Toompea läänenõlval. Paljand on arvele võetud ürglooduse objektina.