Hannoveri kuningriik

Ajalugu

Hannoveri territoorium oli varem olnud vürstkond Saksa-Rooma riigis, enne kui see 1708. aastal kuurvürstkonnaks ülendati, kui Hannover moodustas Braunschweig-Lüneburgi hertsogkonna dünastiliste üksuste liidu, väljaarvatud Braunschweig-Wolfenbütteli vürstkond.
Pärast troonileasumist 1714. aastal asus Hannoveri dünastiast Georg Ludwig Suurbritannia troonile kui George I ja Hannover ühendati Suurbritanniaga personaaluniooni. Hannoverlased, kes võitlesid brittide kõrval 1812. aasta sõjas, jäid Kanadasse. 1803. aastal Napoleoni sõdades vallutasid Hannoveri Prantsuse ja Preisi armeed. 1807. aasta Tilsiti rahu ühendas selle Preisimaa territooriumitega ja moodustas neist Vestfaali kuningriigi, mida valitses Napoleoni noorem vend Jérôme Bonaparte. Prantsuse kontroll kestis 1813. aasta oktoobrini, kui territooriumi vallutasid Vene kasakad. Leipzigi lahing varsti pärast seda tähendas Napoleoni klientriikide otsustavat lõppu ja kuurvürstkond anti Hannoveri dünastiale tagasi.
1814. aasta Viini kongressi sätted mitte ainult ei taastanud Hannoveri, vaid ülendasid selle iseseisvaks kuningriigiks ja selle kuurvürst George III sai Hannoveri kuningaks. Uus kuningriik oli ka palju suurem, saades suuruselt neljandaks riigiks Saksa Liidus (Preisimaa, Austria ja Baieri järel) ja suuruselt teiseks Põhja-Saksamaal.
George III ei külastanud oma kuueaastase valitsemise ajal kuningriiki kunagi. Olles alistunud dementsusele enne Hannoveri ülendamist, on ebatõenäoline, et ta oleks kunagi aru saanud, et ta on omandanud täiendava kuningriigi, ega võtnuks mingit rolli selle juhtimises. Hannoveri tegevjuhtimist teostas tavaliselt asekuningas, kes George III valitsemise lõpuaastatel ning kuningate George IV ja William IV valitsemisajal, aastatel 1816–1837, oli George III noorem poeg Adolphus Frederick. Kui Victoria järgnes 1837. aastal Briti troonile, lõppes Suurbritannia ja Hannoveri 123-aastane personaalunioon. Hannoveris rakendatud Saali tavaõigus välistas naise troonileasumise, kui mõni dünastia meessoost liige oli elus; seega asus Victoria asemel uue kuningriigi troonile tema onu Hannoveri dünastia meesliinis Ernst August, nüüd George III vanim elusolev poeg, kui Hannoveri kuningas; noorem vend ja pikaaegne asekuningas Adolphus Frederick läks Suurbritanniasse tagasi.
Austria-Preisi sõja (1866) ajal püüdis Hannover koos mõne muu Saksa Liidu liikmesriigiga neutraalset positsiooni säilitada. Hannoveri hääletus 14. juunil 1866 Liidu vägede mobiliseerimise kasuks Preisimaa vastu ajendas Preisimaad sõda kuulutama. Sõja tulemuseks oli iseseisva Hannoveri kuningriigi lõpetamine ja selle annekteerimine Preisi kuningriiki kui Hannoveri provints. Koos ülejäänud Preisimaaga sai sellest 1871. aastal Saksa keisririigi osa.
Pärast Georg V Hannoverist põgenemist 1866. aastal kogus ta Hollandis ustavaid vägesid (Welfenlegion). Lõpuks saadeti nood 1870. aastal laiali. Sellegipoolest keeldus Georg tunnistamast tema valduste ülevõtmist Preisimaa poolt ja väitis, et oli ikka veel seaduslik Hannoveri kuningas. Tema ainus poeg Ernst August von Hannover päris selle nõude pärast Georgi surma 1878. aastal. Ernst August oli ka esimene liinis Braunschweigi hertsogkonna troonile, mille valitsejad olid olnud Hannoveri dünastia noorem haru. 1884. aastal see haru Ernst Augusti kauge nõbu Wilhelmi surmaga hääbus. Ent kuna Ernst August keeldus loobumast oma nõudest annekteeritud Hannoverile, otsustas Saksa keisririigi Bundesrat, et ta häirib keisririigi rahu, kui ta tõuseks Braunschweigi troonile. Seetõttu valitses Braunschweigi 1913. aastani regent, kuni tema poeg, samuti Ernst August, abiellus Saksa keisri tütre Viktoria Luisega ja vandus Saksa keisririigile truudust. Hertsog loobus siis oma nõudest Braunschweigile oma poja kasuks ja Bundesrat lubas nooremal Ernst Augustil võtta Braunschweigi valdus kaasavaralaadse hüvitisena Hannoveri eest.
Saksa-Hannoveri Partei, mis mõnikord toetas Reichist lahkumist, nõudis Reichstagis provintsile eraldi staatust. Partei eksisteeris kuni keelustamiseni natsivalitsuse poolt.

Taassünd ja kaasaegne ajalugu

Preisimaa agoonias ja ametliku lõpetamise äärel (1947) kasutasid Hannoveri poliitikud 1946. aastal ära võimaluse ja toetasid, et Liitlaste Kontrollkomisjon Saksamaal (Briti haru) taaselustaks Hannoveri riikluse, luues Preisi Hannoveri provintsi kui Land Hannoveri. Riik nägi end kuningriigi traditsioonis. Selle peaminister Hinrich Wilhelm Kopf mängis keskset rolli, kui vaid mõni kuu hiljem asutati Hannoveri mitme väiksema riigiga liitmisel Alam-Saksi liidumaa, Hannoveri linn selle pealinn. Endise Hannoveri territoorium moodustab 85% Alam-Saksi territooriumist ja liidumaa jätkab vana Hannoveri vapi kasutamist.

Armee

Hannoveri kuningriik säilitas armee pärast Napoleoni sõdu. 1832. aastal andis Hannoveri kuningas Wilhelm IV oma vägedele Briti armee mundrid, kuid need erinesid kergelt originaalsetest Briti mundritest. Kui personaalunioon Ühendkuningriigiga 1837. aastal lõppes ja Ernst August sai Hannoveri krooni, asendas ta mundrid Preisi armee stiilis mundritega, mis sisaldas kaardiväele Pickelhaube kiivrit. 1866. aastal kandsid nad rohkem Austria stiilis mundrit, ainult kaardivägi kasutas Preisi stiilis mundrit. Austria-Preisi sõja ajal Hannoveri armee võitles ja võitis preislasi Langensalza lahingus selle marsil lõunasse Austria suunas. Siiski piirati see hiljem ümber ja sunniti Preisimaale alistuma.

Standard, lipp ja vapp

Pärast personaaluniooni lõppu Suurbritanniaga 1837. aastal säilitas Hannover Briti kuningliku vapi ja standardi, juurutades vaid uue krooni (Briti mudeli järgi).