google/wiki40b huggingface dataset:
Jäätee

Kandevõime

Inimest hakkab tugev jää kandma, kui selle paksus on 5–8 sentimeetrit, sõiduautod nõuavad 18–20 cm ja traktorid vähemalt 30 cm paksust jääd. Eestis avatakse ametlik jäätee siis, kui selle paksus igas punktis on rohkem kui 22 cm. Tugevaks peetakse eeskätt äsjatekkinud jääd, sest siis ei ole sulailmad jää struktuuri jõudnud kahjustada.
Jääle on rajatud ka raudteid, näiteks Baikali järvele Vene-Jaapani sõja ajal ja Laadoga järvele Leningradi blokaadi ajal. Peterburis on jääle rajatud ka trammiteid.

Mõõtmine

Jää paksuse mõõtmiseks kasutatakse jääpuuri (harvem ka jäätuura) ning roostevaba mõõdulinti, joonlauda või muud vahendit. On olemas ka spetsiaalsed radarid.

Märgistamine

Jääteed märgitakse Eestis kadakatega, mis on enamasti umbes 50–100-meetriste vahedega jääl, sest lehtpuud on talvel raagus ega paista nii hästi välja, aga männid ja kuused maksavad rohkem. Ametliku tee puhul on jää kadakate juures mõõdetud ja paksem kui liikluse avamiseks vaja. Jääpraod ja muud ohtlikud kohad tähistatakse tavaliselt kahe või enama kadakaga. Vajadusel tehakse suuremast praost üle puidust sillad.

Jää paksuse suurendamine

Püsivate külmakraadide puhul saab jääd paksemaks teha, kui jäässe auke puurida ning vett jääle peale pumbata.

Liiklemise reeglid

Jääteel peab sõiduautode pikivahe olema vähemalt 250 meetrit, et vältida liigset jää koormamist ning tagantotsasõitu, sest jääl on pidurdusteekond väga pikk. Sõidukiirus on piiratud 70 km/h, et pidurdusteekond ei pikeneks liigselt. Samas ei tohi seisma jääda. Kiirust 25–40 km/h tuleks vältida, et mitte tekitada resonantsi ja jääd lõhkuda. Jääteel toimub liiklus valgel ajal. Turvavöö ei tohi olla kinnitatud. Sõidukite tegelik mass on harilikult piiratud 2–2,5 tonniga.

Jääteed Eestis

Teadaolevalt kõige pikem jäätee, mis on Eestist alguse saanud, oli 1323. aastal Saaremaa ja Lübecki vahel.
Ametlikke jääteid on loodud Hiiumaa ja mandri (tüüpiline marsruut Sarve–Rohuküla, ~25 km), Hiiumaa ja Saaremaa (Tärkma–Jõiste, ~15 km), Muhu ja mandri (Kuivastu–Virtsu, ~10 km), Vormsi ja mandri (Sviby–Rohuküla, ~12 km), Kihnu ja mandri (~15 km), Manilaiu ja mandri (1–2 km), samuti Haapsalu ja Noarootsi vahele (3 km).
Jääteid on rajatud ka Peipsi järvel Laaksaarelt Piirissaarele.
2010. ja 2011. aastal oli Hiiumaa ja mandri vaheline jäätee Euroopa pikim.
Sangla külanõukogu

Sangla külanõukogu (1945-1954 Sangla-Jõesuu külanõukogu) oli külanõukogu Tartu rajoonis. Külanõukogu eksisteeris 1945–1960 ja seejärel liideti see Rannu külanõukoguga.
Compass (ajakiri)

Compass on Viking Line'i kliendiajakiri, mis ilmus Eestis aastail 2012–2014 kaks korda aastas. Ajakirjas oli teavet laevade kohta, intervjuusid meremeestega ja reisisihtkohtade kirjeldusi.
Compassi koostas OÜ Profimeedia, seda levitati laevadel ja Vanasadama piletikassas. Jaanuaris 2014 anti välja numeratsioonita erinumber sel puhul, et Viking Line'i tegevuse algusest Eestis möödus 20 aastat.
Virgo Saarmets

Virgo Saarmets (sündinud 22. juunil 1978 Tartumaal) on Eesti jurist, Tallinna Ringkonnakohtu kohtunik.
Ta on Kose Gümnaasiumi vilistlane 1996. aastast, lõpetades kooli kuldmedaliga. 2000. aastal õpetas ta Tartu Ülikooli. 2000–2001 oli ta Justiitsministeeriumi avaliku õiguse osakonna referent. 2001–2002 oli ta avaliku õiguse osakonna nõunik ning pärast seda õigusloome osakonna avaliku õiguse talituse nõunik.
Vabariigi President Toomas Hendrik Ilves nimetas 9. aprillil 2009 Riigikohtu üldkogu ettepanekul Virgo Saarmetsa teise astme kohtunikuks alates 4. maist 2009. Ta töötab tänaseni ringkonnakohtu halduskolleegiumis.
Riigikohtu esimees kuulutas 16. märtsil 2018 välja konkursi riigikohtuniku ametikohale Riigikohtu halduskolleegiumis. Vabanenud kohtunikukohale kandideerisid riigisekretär Heiki Loot, vandeadvokaat Urmas Kukk, Tartu Ringkonnakohtu kohtunik Madis Ernits, Tartu Ringkonnakohtu kohtunik Einar Vene, Tallinna Ringkonnakohtu kohtunik Oliver Kask ja Tallinna Ringkonnakohtu kohtunik Virgo Saarmets ise. Valituks osutus Heiki Loot.
Ta on Eesti Kohtunike Ühingu liige. Ta on olnud selle organisatsiooni juhatuses, aga olnud ka selle juhatuse esimees.
Regressioon (geoloogia)

Regressioon ehk mere taganemine on geoloogiline protsess, mille käigus meri taganeb.
Mere regressioon toimub endogeensete (maasiseste) jõudude toimel (näiteks maismaa kerkimise või ookeanipõhja vajumise tõttu) või eksogeensete jõudude toimel (näiteks jäätumise või glatsioisostaasia tõttu).
Regressiooni mõjul vabanevad mere alt Põhja-Eestis lubjakivi ja dolomiit, Lõuna-Eestis aga liivakivi.
Absorptsioon (keemia)

Füüsikaline ja keemiline absorptsioon

Vastavalt sellele, kas absorptsiooni käigus toimub keemiline reaktsioon, eristatakse füüsikalist ja keemilist absorptsiooni.

Keemiline absorptsioon

Keemilise absorptsiooni puhul toimub absorbendi ja absorbaadi vahel keemiline reaktsioon. Mõnikord toimuvad füüsikaline ja keemiline reaktsioon korraga. Selline absorptsioon sõltub reaktsiooni stöhhiomeetriast ja reagentide kontsentratsioonist. Keemiline absorptsioon toimub tavaliselt paremini kui füüsikaline.
Keemilise absorptsiooni näide on maagaasi puhastumine mõne etanoolamiini vesilahuses, mille puhul divesiniksulfiid, süsinikdioksiid ja teised happelised gaasid reageerivad etanoolamiiniga.

Absorptsiooni pööratavus

Absorptsioon võib olla pöörduv või pöördumatu. Väikese hapnikukoguse füüsikalist absorptsiooni vees saab tagasi pöörata vee soojendamisega. Happeliste gaaside keemilist absorptsiooni etanoolamiini vesilahuses saab tagasi pöörata etanoolamiini destilleerimisega. Süsinikdioksiidi keemiline absorptsioon naatriumhüdroksiidi vesilahuses on pöördumatu.
Füüsikalise absorptsiooni puhul kasutatakse absorbeerunud aine absorbendist uuesti kättesaamiseks muuhulgas absorbendi kuumutamist ja mitteabsorbeeriva vedelikuga lahjendamist. Mõnikord on võimalik regenereerida ka keemiliselt absorbeerunud ained. Selleks võidakse kasutada absorptsioonisaaduste keemilist või termilist lagundamist. Paljudel juhtudel on see võimatu või tehnoloogiliselt või majanduslikult ebaotstarbekas.

Absorptsioonimahtuvus

Absorptsioon võib seisneda gaasi lahustumises vedelikus. Absorptsioonimahtuvus näitab, kui palju gaasi mingi vedelikukogus saab vastu võtta. Henry seaduse järgi see kasvab gaasi rõhu kasvades; temperatuuri kasvades see kahaneb. Gaasisegude puhul kehtib madalate partsiaalrõhkude korral Henry-Daltoni seadus.

Absorptsioon looduses ja olmes

Looduses on absorptsiooni näiteks seemnete paisumine.
Õhuniiskuse füüsikaline absorptsioon põhjustab puitesemete paisumist ja kihtideks lagunemist. Hapniku keemiline absorptsioon kummis põhjustab kummi elastsuse kadu ja pragunemist.

Kasutamine

Absorptsiooni kõige sagedasem kasutusala on selliste segude lahutamiseks, mille komponentide absorbeerumisvõime sobivas absorbendis on erinev. Aineks, mida niiviisi saadakse, võib olla absorbeeritav komponent kui ka absorbeerimata jääv komponent. Näiteks on absorptsiooni kasutatud benseeniaurude eemaldamiseks söegaasist. Absorptsiooni abil puhastatakse ka heitgaase mürgistest komponentidest.
Absorptsiooni abil toodetakse joodi jt aineid, seotakse lahustiaure ja tehakse keemilist analüüsi.
Gaaside kuivatamiseks või mõne gaasisegus sisalduva komponendi absorbeerimiseks kasutatakse absorptsioonikolonni, millest gaas läbi lastakse. On ka teisi absorptsiooniaparaate.
Tartu Ülikooli ajaloo osakond

Tartu Ülikooli ajaloo osakond oli Tartu Ülikooli struktuuriüksus 1990. aastate algusest kuni 2007. aastani.
Enne Eesti iseseisvuse taastamisega seotud ümberkorraldusi oli Tartu Riiklikus Ülikoolis samuti ajaloo osakond.
Ajaloo osakonnas oli seitse õppetooli: arheoloogia, arhiivinduse, Eesti ajaloo, etnoloogia, kunstiajaloo, lähiajaloo ja üldajaloo õppetool.
2007. aastal moodustati ajaloo osakonna baasil (välja arvatud etnoloogia õppetool, mis ühines filosoofiateaduskonna kultuuriteaduste ja kunstide instituudiga) ajaloo ja arheoloogia instituut.
Fermat' printsiip

Fermat' printsiip (Pierre de Fermat' järgi) või vähima aja printsiip on printsiip optikas, mis väidab, et valguskiir punktist A punkti B levib mööda teed, mille läbimiseks kulunud aeg on minimaalne.
Fermat’ printsiibist on võimalik tuletada valguse murdumis- (Snelli seadus) ja peegeldumisseadus kahe erineva optilise keskkonna piirpinnal.

Ajalugu

Aleksandria Heron uuris oma teoses "Catoptrica" valguse peegeldumist, kus ta väitis, et valgus läbib punktist S punkti P peegeldumisel sellise tee, mis on kõige lühem.
1637. aasta alguses kirjutas Descartes oma teoses "Dioptrique", kuidas valgus levib vees ja leidis valemi vähima aja jaoks, ent kasutas olukorra piltlikustamiseks väga veidraid näiteid ega rääkinud katsetest valguse endaga.
Üldise põhimõtte vähima aja printsiibi jaoks avaldas Fermat oma kirjas 1. jaanuaril 1662 Cureau de la Chambre'ile. Kirja sisu kohtas aga tugevat vastuseisu Descartesi austajalt Claude Clerselier'lt, kes oli omal ajal tugev ekspert optikas. Clerselier, nagu ka teisedki Descartesi austajad, ei uskunud, et valguse levimiseks kuluks õhus vähem aega kui vees.

Looduses

Sipelgad käituvad üsna sarnaselt valgusega, valides punktist A punkti B liikumisel enda jaoks kõige optimaalsema teekonna. Kui neil on valida mitme trajektoori vahel, kus kõige lühem tee ei pruugi ajaliselt olla kõige kiirem, siis nad valivad raja, mis võtab liikumiseks kõige vähem aega, täpselt nagu valgus.
Toiduainetööstus

Toiduainetööstus (ka toiduainetetööstus) on töötleva tööstuse haru, mis tegeleb põllumajanduse, jahinduse ja kalanduse saaduste töötlemisega toiduaineteks.
Toiduainetööstuse harud on liha-, piima-, leiva-, suhkru-, veini-, tubaka-, juustu-, õlletööstus jms.
Neeme Põder

Neeme Põder (sündinud 29. septembril 1976) on eesti luuletaja, kirjanik ja tõlkija.
Neeme Põder kuulus aastail 1998–2000 tegutsenud Tallinna noorte kirjanike rühma Tallinna Noored Tegijad, samuti aastast 2002 rühmitusse !peatus.

Isiklikku

Tema ema on laulja ja teatrinäitleja Mare Jõgeva, isa oli kirjanik ja kirjastuse Eesti Raamat peatoimetaja Rein Põder ning noorem vend on mälumängur Ove Põder.
Fernando Llorente

Koondisekarjäär

Llorente osales Hispaania kuni 20-aastaste koondisega 2005. aasta juunioride maailmameistrivõistlustel, kus ta lõi kokku viis väravat.
Debüüdi Hispaania rahvuskoondises tegi ta 14. novembril 2008 sõprusmängus Tšiili vastu.
Esimese värava lõi ta koondise särgis 11. veebruaril 2009 sõprusmängus Inglismaa vastu.
2009. aasta FIFA konföderatsioonide karikaturniiri viimases alagrupimängus lõi ta värava Lõuna-Aafrika Vabariigi vastu.
2010. aastal tuli ta Hispaania koondisega maailmameistriks ja 2012. aastal Euroopa meistriks.
Metsavennad

Relvastatud vastupanu pärast 1944. aastat

Punaarmee taasokupeeris Eesti, Läti ja Leedu aastatel 1944–1945. Järgnenud aastatel, kui stalinistlikud repressioonid tugevnesid, peitus rohkem kui 70 000 nende riikide kodanikku Nõukogude võimu eest, kasutades ära metsaseid maakohti loodusliku varjupaigana relvastatud nõukogudevastases võitluses. Vastupanuüksuste suurus ja koosseis olid erinevad, alates individuaalselt tegutsevatest, ainult enesekaitseks relvastatud metsavendadest kuni suurte ja hästiorganiseeritud lahinguvalmis gruppideni.
 Metsavendade tegutsemine sai uuesti hoo sisse 1980. aastatel, kui rahvuslikult meelestatud inimesed asusid okupatsioonivõimu lagunemise ajal koguma relvi, rüüstama Nõukogude Armee sõjaladusid ja ründama okupatsioonivägede üksuseid, pidades nendega tulevahetusi ja isegi lahinguid Harjumaal (Ellamaa lahing), Tartumaal (Kärkna lahing), Saaremaal.

Taust

Eesti, Läti ja Leedu saavutasid iseseisvuse aastal 1918 pärast Vene impeeriumi kokkuvarisemist ning uus põlvkond oli Teise maailmasõja alguseks täisealiseks saanud. Sarnaselt muu maailmaga olid ka neil tugevad rahvusluse ideaalid ja enesemääramine. Olles juba kogenud nõukogude ja pärast seda natsirežiimi, ei olnud enamik inimesi nõus teise okupatsiooniga.
Erinevalt Eestist ja Lätist ei olnud Leedul kunagi oma Relva-SSi diviisi. 1944. aastal olid Saksa võimud Leedus loonud halvasti varustatud, kuid 20 000-mehelise tugeva "Leedu territoriaalkaitseväe" kindral Povilas Plechavičiuse juhtimise all, et võidelda nõukogude partisanidega, keda juhtis Antanas Sniečkus. Üsna varsti nähti selles väes ohtu riiklikule julgeolekule. Ülemused arreteeriti 15. mail 1944. Kindral Plechavičius küüditati koonduslaagrisse Salaspilsis, Lätis, kuid ligikaudu pool allesjäänud vägedest moodustasid partisanide üksused ja läksid maakohtadesse laiali, et valmistada idarinde lähenemisel ette partisanide operatsioone Punaarmee vastu.
Saksa vägede taandumisel Eestist 1944. aasta septembri lõpul jäid paljud Eesti sõdurid partisanidena kodumaale, peamiselt Virumaal ümber piiratud 300. Eriotstarbeline Diviis ja 20. Eesti Relvagrenaderide SS-diviisi osad, mis otsustasid jääda kodumaale, nende hulgas ka Friedrich Kure pataljon. Paljud eesti ja läti sõdurid ning mõned sakslased vältisid vangistust ja võitlesid maakohtades metsavendadena aastaid pärast sõda. Teised, näiteks Alfons Rebane ja Alfrēds Riekstiņš põgenesid Inglismaale ja Rootsi ning osalesid liitlaste luureoperatsioonidel metsavendade abistamisel.
Vastupanu osutajate hulk suurenes, kui Punaarmee üritas noori värvata kohustuslikku sõjaväeteenistusse. Mõnes piirkonnas tulid kutse peale kohale vähem kui pooled registreeritud kutsealustest. Laialdane sõjaväest kõrvalehoidvate kutsealuste perekondade tagakiusamine sundis rohkem inimesi vältima võime metsades. Paljud värvatud mehed deserteerusid ja võtsid relvad endaga kaasa.

Kajastused kunstis

Metsavendade vabadusvõitlusest on loonud graafikasarja "Tuli tuha all" kunstnik Axel Roosmann.
Karksi kirikumõis

Karksi kirikumõis (saksa keeles Pastorat Karkus) oli kirikumõis Karksi kihelkonnas Pärnumaal.
Kirikumõisasse 19. sajandil ehitatud kelder on arvele võetud kultuurimälestisena.
Aseri mõis

Aseri mõis oli rüütlimõis Viru-Nigula kihelkonnas Virumaal. Nüüdisajal asub mõis Lääne-Viru maakonnas Viru-Nigula vallas.
Aseri mõis oli Viru-Nigula kihelkonna vanemaid mõisaid, mainitud juba aastal 1367 nime Asserien all, kuid moodustamise ajal kuulus mõis Lüganuse kihelkonda 15 – 16. sajandil arvestades rahva liikumist liideti need alad Viru-Nigula kihelkonnaga.
Mõis kuulus 1581. aastani Lodede suguvõsale. Aastal 1433 valdas mõisa lühikest aega Lodede allvasall Asserien (Acerus), kelle järgi mõis on nime saanud, olgugi et Aseri omanikeks on olnud kuulsaid Rootsi ja Vene võimukandjaid.  Pärast Liivi sõda (1558–83) redutseeritud mõisana oli Aseri Rootsi kõrgema riigivõimu lääni- ja kinkeobjekt.
Aastatel 1520–1920 oli mõisaomanikke 18.  160 aastat oli mõis Tiesenhausenite ja Essenite valduses ning 1807. aastal sai Aseri mõis Koogu mõisaga ühise omaniku.  Koogu sai siis peamõisaks, Aseri jäi kõrvalmõisaks.  Aseri mõisale kuulus Mereküla, Rannu, Korkküla, Raudna, osa Viru-Nigula külast ja Oru mõisa karjamõis.
Et pärast kahe mõisa ühinemist kaldus majanduselu rohkem peamõisasse, kus paiknesid ka avaramad põllumaad, soikus elu Aseri mõisakeskuses.  Sinna ei ehitatud enam uusi majandushooneid, vanadki lagunesid pikkamööda.  Mõisa likvideerimisel 1920. aastal jagati säilinud hooned talusoovijate vahel.
Tänaseks on Aseri mõisa hooneist säilinud vaid paar väiksemat maja. Maastikul on eristatavad kümmekonna hoone alusvaremed.
Viru-Nigula kihelkond
Kirik: Viru-Nigula
Mõisad: Andja mõis | Aseri mõis | Haansalu mõis | Kabala mõis | Kalvi mõis | Koogu mõis | Kunda mõis | Lontova mõis | Malla mõis | Pada mõis | Satsu mõis |  Samma mõis | Tüükri mõis | Ulvi mõis | Unukse mõis | Varudi mõis | Vasta mõis
Nõmmeküla oja

Nõmmeküla oja (ka Laiassoon) on oja Lääne-Viru maakonnas Väike-Maarja vallas. Oja pikkus on 4,6 km. Oja valgla suurus on 11,6 km².
Ants Pärna

Elulugu

Ants Pärna on põllutöölise poeg ja Ahti Pärna isa.
Ants Pärna lõpetas 1957. aastal Tallinna Merekooli laevajuhi erialal ja 1969 Tartu Ülikooli ajaloo osakonna. Aastail 1957–1960 töötas ta Eesti Merelaevanduses tüürimehena, järgmisel aastal Tallinna Linnamuuseumi merendusosakonna restauraatorina ja alates Eesti Meremuuseumi taasloomisest 1961. aastal kuni 1998. aastani selle muuseumi direktorina ning seejärel kuni pensionileminekuni 2009. aastal teadurina. Aastail 1976–1979 töötas ta Kultuuriministeeriumi muuseumide ja kultuurimälestiste teaduslik-metoodilise nõukogu esimehena.

Teadustöö

Ants Pärna uurimisvaldkond oli Eesti mereasjanduse ajalugu. Ta on avaldanud artikleid ja raamatuid eestlaste meresõidust, laevadest, merekoolidest ja meremeeste kutseühingutest. Aastail 1976–1979 oli ta Kultuuriministeeriumi muuseumide ja kultuurimälestiste teaduslik-metoodilise nõukogu esimees. Ants Pärna osales 1990ndail ka väliseesti meremeeste arhiivide läbivaatamisel ja Eestisse toimetamisel.

Ühiskondlik töö

Eesti Meremeeste Liidu loomisel 1989. aastal valiti Ants Pärna liidu vanemaks ja ta pidas seda ametit kuni 2000. aastate alguseni.
Ants Pärna osales ka merekeele nõukoja loomisel 1973. aastal ja oli kuni surmani selle liige.
Hildor Lundvik

Hildor Lundvik (6. märts 1885 – 24. jaanuar 1951 Stockholm) oli Rootsi muusikapedagoog, organist, dirigent ja helilooja.
Ta alustas õpinguid juuraga Uppsala Ülikoolis, seejärel õppis muusikat Stockholmis Rootsi Kuninglikus Muusikakõrgkoolis ja lõpetas selle 1912. aastal muusikaõpetajana. Aastal 1928 sai temast organist Stockholmi St. Görani kirikus. Aastatel 1930–1950 oli ta Bellmani meeskoori peadirigent.
Ta kirjutas põhiliselt vokaalteoseid, kuid lõi ka mõne instrumentaalteose, sealhulgas klaveripalu. Tema tuntumad kooriteosed on "Som ett blommande mandelträd", "Verlaine-stämning" (1937) ja kantaat "Sången". Lundvik kirjutas romantilis-lüürilises stiilis, kasutades impressionistlikku tooni.
Madis Ernits

Madis Ernits (sündinud 18. mail 1971) on Eesti riigiõigusteadlane.
Eesti rootsikeelne meedia

Eesti rootsikeelne meedia käsitleb Eesti aladel ilmunud rootsikeelset perioodikat, mis peamiselt on seotud siinsete rannarootslaste häälekandjatega.

Rootsi aeg

Esimene rootsikeelne ajaleht Ordinari Post Tijdener hakkas Rootsis ilmuma aastal 1645. Sel perioodil kuulus Eestimaa küll juba Rootsi koosseisu, kuid Rootsi ajal Eestis rootsikeelset ajakirjandust ei trükitud. Stockholmis ilmusid esimesed omakeelsed ajalehed vaid korra nädalas ja olid range riigipoolse kontrolli all. Samas ilmusid kuningriigi dominioonides ajalehed saksa keeles (sh Revalische Post-Zeitung Tallinnas), rohkem kordi nädalas ning kohati ka väiksema riigipoolse sekkumisega.

Eesti Vabariigi aeg

Kohalike rootslaste omakeelne kirjavara muutus palju mitmekesisemaks pärast Eesti Vabariigi iseseisvumist. Ilmumist jätkas 1903. aastal alguse saanud "Rannarootslaste kalender", mille viimane number ilmus 1940. aastal, ja trükkima hakati ajalehte Kustbon. Lisaks anti välja rannarootslastega seotud teemasid kajastavat aastaraamatut "Svio-Estonica".

Rootsikeelne nädalakroonika Eesti Raadios

Sel perioodil ei piirdunud Eesti rootsikeelne meedia enam trükisõnaga. Nimelt andis Eesti Raadio vähemalt 1940. aasta märtsis eetrisse ka rootsikeelset nädalakroonikat.

Senised väljaanded lõpetavad ilmumise

Ajakirja Kustbon viimane number Eestis ilmus 1940. aasta 20. juulil ja samal aastal ilmus ka viimane "Rannarootslaste kalender". Kuid siinsete rootslaste huvi oma ajalehe järele püsis. Nimelt ilmus Postimehe 1942. aasta 14. novembri numbris nupuke Haapsalust, mille järgi pidavat lähemal ajal hakatama Eestis elavatele rootslastele mõeldud rootsikeelse ajalehe välja andma. Leht pidi hakkama ilmuma Haapsalus või Tallinnas ja eriti suur oli huvi selle vastu Vormsil ja Riguldis. Kuid ajaleht Kustbon ilmus uuesti alles 1944. aastal ja seda Rootsis, mitte enam Eestis.

Sovjet-Estland (1940–1941)

Ajalehe Kustbon asemel hakkas 1940. aasta oktoobris ilmuma nõukogudemeelne ajaleht Sovjet-Estland. Uus ajaleht oli jätkuvalt suunatud eestirootslastele, kuid pakkus ka ajastule vastavat teistsugust sisu – üldine kommunistlik sisu, kirjeldused sellest, kuidas rootslasteni jõuab uus ja parem tulevik, ülevaade Euroopa uudistest ("Rootsi talunike katastroofiline olukord", "Norra natsifitseerimine" jne) ja regulaarsed ülevaated rootsikeelsetest küladest. Siiski on leitud, et võrreldes teiste selleaegsete Eestis ilmunud ajalehtedega oli ajalehes Sovjet-Estland näiteks vähem juttu Stalinist. Ajakiri Sovjet-Estland ilmus kuni 1941. aasta augustini, mil Eesti olid juba jõudnud Saksa väed.

Taasiseseisvumisjärgne aeg

Taasiseseisvunud Eesti Vabariigis on ilmunud kaks tähtsamat rootsikeelset väljaannet, millest mõlemad on valdavalt käsitlenud eestirootslastega seotud teemasid. Need kaks ajakirja on 1980. aastate lõpust 1990. aastate keskpaigani ilmunud RONOR ja 2009. aastal ilmuma hakanud Eestirootslane.

Muid väljaandeid

Alates 2004. aastast oli rootsikeelne Skandinaavia maadele suunatud väljaanne ka ajalehel The Baltic Guide. Kord kuus ilmunud tasuta ajalehte levitati veel 2011. aastal turistidele Eestis ja Rootsis sadamates, lennujaamades, laevade pardal jne.
Neobaltia hoone

Neobaltia hoone on Tartu ülikooli üliõpilaskorporatsioonile Neobaltia ehitatud konvendihoone aadressil Kastani 1, mis on üks varasemaid juugendstiili näiteid Tartus.
Ehitis valmis aastatel 1902–1904 arhitekt Rudolf von Engelhardti poolt koostatud projekti järgi. Ehitustöid juhtis tolleaegne tuntud Tartu ehitusmeister Wilhelm Sternfeldt, aiakujunduse autoriks oli arhitekti vend Walter von Engelhardt.
Praegu asub hoones Tartu Saksa Kultuuri Instituut. Hoone on arvatud kultuurimälestiseks.

Arhitektuur

Vastavalt hoone tellijaks olnud baltisaksa korporatsioon Neobaltia maitsele on kujunduses lähtutud sajandivahetuse saksa villaarhitektuurist. Heimat-stiilile omane on krohvitud seinu kaunistav saksapärane puitsõrestik- ehk vahvärkdekoratsioon. Kõrge sokkel on laotud maakivist.
Maja peafassaadil asub puust sammastele toetuva varikatusega peaportaal, milleni viib kõrge trepp. Nii välisuks kui ka ehitise arvukad rikkaliku puulõikeornamendiga kaunistatud aknad on juugendlikult ümarkaarsed.
Arhitektuurilahendus on rõhutatult ebasümmeetriline. Ehitise kõrge poolkelpkatus on liigendatud paljudeks eri tasapindadeks ning hoonet ilmestavad ülespoole kaarduvad katuseservad. Maja loodenurgas paikneb püramiidja kiivriga, kaarakende ja konsoolidele toetuva räästaga loodetorn.
Väliskujunduses ilmneva saksa rahvusromantilise traditsiooniga on plaanilahenduses ühendatud inglise elamu ratsionaalne ülesehitus. Peasissekäik avaneb avarasse vestibüüli, kust pääses konvendiruumidesse. Hoone keskseks ruumiks on avar läbi kahe korruse ulatuv suure kaaraknaga saal. Selle kõrval olid lükandseina abil eraldatav söögituba ning seltskondlikeks ruumideks mõeldud puhvet ning väike kaminasaal. Teisel korrusel asusid raamatukogu ja oldermanni ruum, tornis aga väike galeriiruum vaatega Toomemäele.
Hoone idaküljel eendub pilastrite ja puitkaartega kaunistatud veranda, mis jätkus terrassiga, moodustades sujuva ülemineku aeda. Juugendile omaselt kujutasid maja ja aed endast lahutamatut tervikut ning pargikujunduses peegeldus maja konfiguratsioonist lähtuvaid elemente: näiteks järgiti muruparteri kujundamisel veranda kumerust.
Pärast Teist maailmasõda muudeti endise konvendihoone siseruumide jaotust.
Mundži keel

Leviala

Kirde-Afganistanis: Badaghxáni provintsi Kuran wa Munjani ringkonnas Mamalgha ja Munjani mägiorus, alal, mida Afganistani sõja ajal läbis sõjatee Doráh kuru kaudu Chitrali, kust vastupanuliikumisele toimetati võitlejaid ja relvi.

Murded

Mamalgha-, põhja-, lõuna- ja keskmurde ühissõnavara on ligi 68%.

56% kuni 80% sõnavara ühtib Pakistanis kõneldava jidga keelega.

Keeleoskus

Emakeelne kirjaoskus on alla 1%. On tarvitanud araabia kirja. Välismaaimaga suheldakse dari ehk ida-pärsia keeles, milles kirjutada oskab 15% kuni 25%. Naised on täiesti ükskeelsed.
Karlova sadam

Karlova sadam on Tartus Rebase tänaval 2014. aastal avatud jõesadam Emajõel.
Sadamas on bensiinijaam veesõidukitele, kohvik, parkla, paadisild, slipp jms. Karlova sadamat haldab Seto Liinid OÜ, mis korraldab reise Emajõel ja Peipsil.
Henrik Ibsen

Henrik Ibsen (20. märts 1828 Skien – 23. mai 1906 Kristiania) oli norra näitekirjanik, kes seisis ka Norra Rahvusteatri rajamise juures.