google/wiki40b huggingface dataset:
Johannes-Rudolf Taimsalu

Johannes Rudolf Taimsalu (kuni 22. juunini 1935 Teimann, 5. juuli 1891 Tallinn – 24. aprill 1942 Sevurallag, Sosva, Sverdlovski oblast) oli eesti sõjaväelane (kaptenmajor) ja insener.

Elukäik

Töötas 1908.–1909. aastail Tallinna Raudteetehastes lukksepa õpilasena, 1909–1911 oli Peterburis Loode raudteede valitsuses joonestaja. 1912–1916 jõudis ta Petrogradi  Nikolai I Keiserlikus Tehnoloogia-instituudis läbida mehaanikateaduskonna neli kursust. Alates 1916. aasta suvest õppis Rudolf Taimsalu ohvitseride merelennukoolis, seejärel kuni 1917. aasta märtsini gardemariinide mehaanika-kursusel. Ta suunati sealt Musta mere laevastikku, kus ülendati mitšmaniks. Mõni nädal hiljem toodi ta üle Balti mere laevastiku allveesõidu õppesalka, kust 5. jaanuaril 1918 lähetati Petrogradi Mereväe Akadeemia juurde allveesõidu õppesalga ohvitseride klassi. 1918. aasta veebruaris teenis Balti mere laevastiku allveelaevade divisjoni insener-mehaanikuna. Balti mere laevastiku evakueerumisel Tallinnast jäi Eestisse. 1918. aasta maist alates oli Tallinna Raudteede peatehase vagunimeister.
16. novembrist 1918 kuni 15. maini 1919 oli ametis Teedeministeeriumis, olles samal ajal ka Asutava Kogu valimiste peakomitee sekretär. Pärast valimisi oli ta mõnda aega Asutava Kogu kantseleijuhataja kohusetäitja. 1. juunil 1919 asus teenima Eesti rahvaväkke – senini oli ta olnud kirjas merejõudude juhataja staabis ja saanud ajapikendust seoses Asutava Kogu valimisega. Nüüd viidi Taimsalu üle lennuväesalka tehnikajaoskonna juhatajaks.
30. novembrist 1919 määrati Taimsalu ka merelenduri õpilaseks. Ta õpetas samal ajal õppejaoskonnas lenduriõpilastele mootoriteadust, aero- ja hüdroplaani teadust ning lennumasina reguleerimist. 6. oktoobril 1920 kinnitati merelenduri kutses. Päev varem oli Taimsalu tehnikajaoskonna asjaajamise üle andnud ning lähetatud Asutava Kogu juhataja käsutusse esimest Riigikogu valimist ette valmistama. 27. aprillil 1921 vabastati ta tegevteenistusest ning ta läks seejärel Saksamaale edasi õppima.
Taimsalu lõpetas 1925. aastal Berliini Tehnikaülikooli elektrotehnika erialal. Samal kevadel võeti ta uuesti tegevteenistusse ja suunati Sõjaväe Varustusvalitsusse, kus määrati Arsenali tehnikajaoskonna juhatajaks. Aastail 1926–1934 oli Taimsalu ka Arsenali komitee esimees. 
Aastail 1927–1928 viibis ta lähetuses Prantsusmaal, kus koos Voldemar Postiga võttis vastu Eestile ostetud Hanriot H.321 ja Potez 25 tüüpi lennukeid. 1934 kuni 1937 oli ta ka Tallinna linnavalitsuse liige.  1929–1936 töötas Taimsalu õppejõuna Tallinna Tehnikumis, 1936–1941 Tallinna Tehnikaülikoolis, kus ta õpetas tööstuse organiseerimise ning soojustehnika valdkonda kuuluvaid õppeaineid.1937. aastal lahkus Taimsalu tegevteenistusest ning asus tööle AS Franz Krulli direktorina.
Annekteeritud Eestis Nõukogude võimuorganid arreteerisid Taimsalu ja saatsid ta 14. juunil 1941  Sosva vangilaagrisse, tema abikaasa koos tütrega vangistati samal päeval ning küüditati seejärel asumisele Kirovi oblastisse. Johannes Rudolf Taimsalu mõrvati NKVD Erinõupidamise otsusel Sosva vangilaagris.
Fabian von Fersen

Vabahärra Fabian von Fersen (17. veebruar (vkj 7. veebruar) 1626 Tallinn – 9. august (vkj 30. juuli) 1677 Malmö) oli Rootsi sõjaväelane ja riigitegelane.

Elulugu

Sündis Eestimaa maanõuniku, Laupa, Lohu ja Jäneda mõisniku (aastast 1630 ka Abja) Reinhold Fabian von Ferseni (1594–1649) ja Dorothea Wrangelli (1590–1652) pojana. Tema ema oli Rootsi feldmarssali ja Liivimaa kindralkuberneri Herman Wrangeli õde.
1663. aastal määrati kindralmajori auastmes Liivimaa ja Riia kuberneriks ja ülendati 1668. aastal jalaväe kindralleitnandiks.  Aastatel 1671–1674 oli ka kindralkuberneri kohusetäitja.
1674. aastal sai jalaväekindraliks ja koos venna Hans von Ferseni (Riia kuberner aastast 1675), ning onupoegade Otto Wilhelm von Ferseni ja Hermann von Fersen nooremaga Cronendahli (Skabersjö, Skåne maakonnas) vabahärra tiitli.
Skåne sõja alguses ülendati 1675. aastal Rootsi kuningliku väe feldmarssaliks ja oli 1676. aastast Skåne, Hallandi ja Blekinge kindralkuberner.
Ta oli Maardu (aastast 1663), Abja, Palupera, Sipa ja Laupa pärushärra.
1677. aasta juunis juhtis ta Malmö piiramisel Rootsi vägesid. 26. juunil löödi küll Taani väed tagasi, kuid Fersen suri mõned päevad hiljem lahingus saadud haavadesse. Fabian von Fersen soovis oma testamendi kohaselt saada maetud Tallinna toomkirikusse, kuhu ta juba eluajal endale ja oma pereliikmetele hauakoha oli ostnud. Ferseni surnukeha toodi Stockholmi, kus kadunuke saadeti suurte sõjaväeliste auavalduste ja saatjaskonna saatel laevadega viimsele teekonnale Tallinnasse. Fabian von Ferseni sarkofaag asub Tallinna toomkiriku pikihoone loodenurgas, selle kõrval paikneb tema venna, Hans von Ferseni kivist sark. Sarkofaagi kohal asus kuni 20. sajandi alguseni uhke pinkloož. Ferseni hauamonument-sarkofaag on võetud kunstimälestisena riikliku kaitse alla.

Perekond

Fabian von Fersen abiellus 13. mail 1657. aastal Krakówis ooberst Christian von Brettlachi lese Sabina Elisabethiga (surnud 1684/92), kes oli Heinrich Arnold von Westernhageni ja Helene Eleonore von Witzlebeni tütar. Abielust sündis Adam Johan von Fersen (1666–1667).
Tema lesestunud abikaasa abiellus 19. septembril 1680 Tallinnas Virumaa Uhtna pärushärra ja Ubja mõisniku, hilisema feldmarssali, Brüsseli asehalduri ja Hispaania krahvi (1709) Fabian von Wrangeliga (1651–1737; de).
Lõunakroon

Lõunakroon (ladina Corona Australis, CrA) on lõunataeva tähtkuju. See on kirjeldatud Ptolemaiose 48 tähtkuju hulgas ning kuulub 88 tänapäeva tähtkuju hulka. Lõunakroon on pindalalt 88 tähtkuju hulgas 80. kohal, kattes 128 ruutkraadi.
Lõunakroonis on 21 palja silmaga nähtavat tähte, kuid ükski neist pole tähesuuruselt heledam kui 4. Heledaim täht on α CrA ehk Alphekka Meridiana ja heleduselt teine on Beta Coronae Australis (4,10 magnituudi). Tähtkujus asub kerasparv NGC 6541.
Tähtkuju on tervikuna nähtav lõuna pool 44° põhjalaiusest ja osaliselt 53° põhjalaiusest.

Ajalugu

Babüloonia tähekataloogis MUL.APIN on Lõunakroon arvatavasti nimetuse MA.GUR all.
Vanakreeka legendi kohaselt asetas Lõunakrooni pärjana taevasse Dionysos oma ema Semele auks. Ptolemaios nimetas Almagestis seda tähtkuju Στεφάνος νοτιος (Lõunapärg), kaasates sinna ka α Tel. Hiina astronoomid nägid Lõunakroonis suurt kilpkonna.   Lõuna-Austraalia boorongi hõim pidas seda tähtkuju bumerangiks Won, mille heitis taevasse Totyarguil. Kesk-Austraalia arandad pidasid seda lapsekandmisvahendiks kuulamoniks, mille taevanaised Linnuteel tantsides maha pillasid. Futuna saarel nimetati Lõunakrooni Tanuma ja Tuamotu saartel Na Kaua-ki-Tonga.
Ivan Bunin (jõelaev)

Ajalugu

Kiil pandi laevale tehasenumbriga 385 VEB Elbewerften Boizenburg/Roßlau laevatehases ning laev anti Kiievis asuvale Dnepri Laevakompaniile (DRPile) üle 1985. aastal Aleksei Vattšenko  nime all. Kuni 1988. aastani oli laevaomanik RE Glavnoje Upravlenije retšnogo flota (ГП Главное Управление речного флота при Совете Министров УССР) kuni 1990. aastani PO Glavretšflot (ПО Главречфлот). Laevakompanii RE UkrRetšFlot (Межотраслевое государственное объединение Укрречфлот), Laevakompanii UkrRetšFlot ja alates 2000. aastast KSK Kiiev on kasutanud laeva NSVLi ja Ukraina lipu all.
Aastail 2001-2004 andis KSK Kiiev Ukraina lipu all oleva laeva Moskva reisisadamale rendile. Rentnik ostis laeva 2005. aastal, vahetas lipu ja müüs laeva edasi Doni ääres Rostovis asuvale OOO Doninturflotile, kus vahetati ka laeva nimi.
3. mail 2012 sõitis laev pärast talvitumist Rostovist Doni ääres Peterburi, et seal suvel välisturistidega töötada.
Mona Hatoum

Biograafia

Mona Hatoum sündis 1952 Liibanonis Beirutis palestiinlastest vanemate lapsena, kuid ei pea end liibanonlaseks. Hatoumi perekond ei toetanud tema püüdlusi kunsti teha. Sellest hoolimata tegeles ta kogu oma lapsepõlve joonistamisega, illustreerides oma koolitöid. Hatoum õppis Beiruti Ülikooli Kolledžis Liibanonis kaks aastat graafilist disaini ja hakkas tööle reklaamiagentuuris. 1975. aastal, kui Hatoum oli parasjagu reisil Londonis, algas Liibanoni kodusõda ning Hatoum oli sunnitud jääma eksiili. Ta jäi Londonisse ja õppis aastatel 1975–1981 nii Byam Shaw Kunstikoolis kui ka Slade'i Kaunite kunstide koolis (ülikooli kolledž, London).

Kesksel kohal keha

Hatoumi töödes on esikohal keha. Sellega näidatakse, kuidas institutsionaalne vägivald inimestele mõjub.
„Ma ei ole tahtnud luua ühtegi tööd, mis oleks selles mõttes ühedimensionaalne, et oleks suunatud vaid intellektile. Tahtsin, et see oleks terviklik kogemus, mis hõlmaks keha, meeli, vaimu, tundeid, kõike.“
Selliste teoste näited on "Look No Body!" (1981), "Under Siege" (1982), "So Much I Want to Say" (1983), "Corps Etranger" )1994) ja "Deep Throat" (1996).

Poliitiline dimensioon

Töödel on poliitiline dimensioon, kui pooli kunstnik ei vali:
„Ta kasutab oma analüütilist teravat silma ja on poliitiline kunstnik ilma agiteerimata või end konkreetsetesse positsioonidesse kaotamata. Ja ta jääb lihtsaks. See hoiab ära valepaatost.“
Selliste teoste näited on "The Negotiating Table" (1983) ja "Measures of Distance" (1988).

Mitmemõttelisus

Mitmesse skulptuuri, mis on kujundatud lihtsalt ja mis mõjuvad esteetiliselt väga atraktiivsena, on Mona Hatoum ehitanud sisse n-ö konksud, mis alles teisel pilgul lasevad nähtavale tulla peidetud vägivallal. Muutes igapäevaste esemete materjali, proportsioone või funktsioone või lisades neile mingeid elemente, annab kunstnik edasi üksikisiku ohutunnet. Sellised teosed on näiteks "Divan Bed" (1996), "Untitled (wheelchair)" (1998), "Home" (1999) ja "Natura morta (Schrank mit geschwungener Front)" (2012).
Stella (laev)

Stella oli algselt Saksamaa kaubalaev, hiljem Venemaa sõjalaev (miinitraaler).

Ajalugu

Laev ehitati 1889. I maailmasõja ajal kohandas Venemaa merevägi selle relvastatud miinitraaleriks (miinitraaler nr 6). Miinitraaler sattus 22. augustil 1915 Naissaare lähedal Venemaa enda paigaldatud allveelaevatõrje võrkudesse ja pärast võrgus oleva kolme tõkkepadruni plahvatust uppus. 
Laevavrakk asub Naissaare lähedal 60 m sügavuses vees. Vrakk avastati 1996 miinitõrjeoperatsiooni MCOPEST ja Eesti tuukriettevõtte Snorkel ühisettevõtmisena. Vrakk on arvele võetud kultuurimälestisena.
Veski tänav (Rakvere)

Veski tänav on tänav Rakveres.
Tänav on 102 meetrit pikk ja see asub Südalinna linnaosas. Tänav paikneb Laada tänava ja Võidu tänava vahel.
Praeguse tänava idaosas paikneb alates 19. sajandi algusest tuulik, mida möldri järgi mäletati 20. sajandil kui Sõnajala veskit. Praegu seisab veski kasutuseta. 
Rakvere tuuleveski on arhitektuurimälestis.
Hannes Konno

Johannes (Hannes) Konstantin Konno (1. jaanuar 1892 Helsingi – 22. märts 1942 Helsingi) oli eesti päritolu Soome muusik ja helilooja.
Ta oli 1927. aastal Soome Džässorkestri (soome Suomi Jazz Orkesteri) asutajaid. Tema on maetud Helsingi Hietaniemi kalmistule.
Hemoglobiin

Termin

Sõna "hemoglobiin" tuleneb kreekakeelsest sõnast haima ('veri') ja ladinakeelsest sõnast globus ('kera').

Avastamine

Punase verepigmendi ehk hemoglobiinkristalli (saksa keeles Hämoglobinkristalle) õnnestus teadaolevalt esimesena eraldada saksa arstil Otto Funkel 1852. aastal.

Struktuur

Nagu nimigi ütleb, on verevärvnik ka pigment, mis annab erütrotsüüdile iseloomuliku punase värvuse. Hemoglobiini molekul koosneb tinglikult kahest osast: valgulisest (vt joonisel sinine ja punane) ja prosteetilisest (mittevalguline) molekulist. Mittevalgulise sümmeetrilise kujuga molekuli, niinimetatud heme grupi (joonisel neli helerohelise värviga kujutatud ringikujulise molekuli porfüriini rühma) keskel asub raua aatom.
Kui raua kahevalentne aatom molekuli keskmest puudub, siis vastav molekul hapniku ja süsihappegaasi molekule siduda ei saa. Seega on prosteetilise rühma, porfüriini osa hemoglobiinis kõige tähtsam. Valguline osa on nii öelda abistavas, "taristu" rollis. See abistav osa on aga küllaltki aktiivne – valgud muudavad molekuli kuju vastavalt sellele, kas ja mitu hapniku molekuli on hemoglobiiniga liitunud.
Kaaluliselt on hemoglobiinis 94% globiini (valguline osa) ja ainult 4,6% langeb prosteetilise rühma arvele.

Heme grupist

Hemoglobiinis sisalduv sümmeetrilise kujuga heme grupp, porfüriin, sarnaneb taimedes fotosünteesi käivitava klorofülli molekuliga, mille keskmes asub magneesiumiaatom.
Judith Butler

Judith Butler (sündinud 24. veebruaril 1956 Clevelandis) on Ameerika Ühendriikide filosoof, poststrukturalist ja feminist, kes on andnud panuse feminismi, queer-teooriasse, poliitilisse filosoofiasse ja eetikasse. Ta lõpetas aastal 1984 Yale'i Ülikooli doktorikraadiga ning õpetab praegu California Ülikoolis Berkeleys. Tema tuntuim teos on "Gender Trouble".

Elulugu

Butler sündis Ohio osariigis Clevelandis juudi perekonnas. Butler on öelnud, et esimesed kokkupuuted filosoofiaga olid tal juba lapsena. 14-aastasena pidi ta karistuseks selle eest, et oli olnud tundides liiga jutukas ning ei kuulanud sõna, käima eratundides rabiga, kellega nad vestlesid erinevatel eetika teemadel.
Butler õppis Benningtoni Kolledžis ning seejärel Yale'i Ülikoolis, kust ta sai ka doktorikraadi. Oma doktoritöös püüab Butler aru saada, kuidas sugu meis päriselt rakendub ja kuidas me mõtleme soost kui millestki loomulikust ning mitte kui millestki ajaloolisest. Butler toob välja, et tegelikult on inimesel võimalik valida, millist sugu ta soovib olla, kuid sotsiaalsed piirangud keelavad tal seda teha.
Butler elab Californias koos oma partneri, politoloog Wendy Browniga. Teda huvitab ka Iisraeli poliitika ning ta on sel teemal kirjutanud mitmeid artikleid. Butler peab terroriorganisatsioone Hamasi ja Hezbollah'd progressiivseteks sotsiaalseteks liikumisteks.

Tunnustused

Judith Butler valiti 2007. aastal Ameerika Filosoofiaseltsi liikmeks.
Aseri tsemendivabrik

Aseri tsemendivabrik oli vabrik Virumaal Aseris, mis tootis eeskätt tsementi.
Vabriku asutas 1899 Hermann Otto Schilling. 1902 andis vabrik esimese toodangu.
Vabrik lõpetas tegevuse 1926. aastal. Vältimaks konkurentsi, maksis Kunda tsemenditehas Aseri tsemendivabriku omanikele mittetöötamise eest, töölistele anti tasuta korter ja maa. Kunda tsemenditehas ostis Aseri vabriku 1934. aastal, vabriku hooned lammutati. 1922 loodi vabriku baasil O/Ü Telliskivitehas "Saue". 1936 loodi Riiklik A/S "Tellise Tehased".
Tänapäeval on endisaegsed vabrikuhooned varemetes.
Johann Karl Simon Morgensterni monument

Johann Karl Simon Morgensterni monument on pühendatud Tartu Ülikooli elokventsi ja klassikalise filoloogia, esteetika, kirjandus- ja kunstiajaloo professori Johann Karl Simon Morgensterni mälestusele. Monumendi rajas 1851. aastal, Morgensterni eluajal, K. Tool  Tartu Toomemäele endise Morgensterni aia alale.
Lümati künnapuu

Lümati künnapuu (botaaniliselt vigaselt nimetatud ka: Lümati jalakas) on kaitsealune ja Eesti jämedaim künnapuu, mis kasvab Tartu maakonnas Peipsiääre vallas. 
Künnapuu ümbermõõt on 608 cm (mõõdetuna 1,2 m kõrguselt), kõrgus 17 m.
Walter Bagehot

Walter Bagehot [ˈbædʒət] (3. veebruar 1826 – 24. märts 1877) oli briti ajakirjanik, majandustegelane ja esseist, kes kirjutas ulatuslikult valitsuse, majanduse ja kirjanduse teemadel.

Elu

Bagehot sündis Inglismaal Somersetis Langportis pankuri peres. Ta õppis ülikoolis (University College London) matemaatikat ja 1848. aastal sai magistrikraadi moraalifilosoofias. Bagehotile esitati kutse advokatuuri, kuid ta eelistas 1852. aastal minna tööle pere laevaettevõttes ja pangas.

Ajakirjandus

1855. aastal asutas Bagehot koos sõbra Richard Holt Huttoniga ajakirja The National Review. 1860 sai ta oma äia James Wilsoni asutatud ajalehe The Economist peatoimetajaks. Seal töötatud 17 aasta jooksul laiendas Bagehot The Economisti poliitikakajastust ja suurendas ajalehe mõju poliitika kujundajate hulgas.

Raamatud

1867. aastal kirjutas Bagehot raamatu "The English Constitution", milles uuris Suurbritannia institutsioonilist toimimist. Erilise tähelepanu all olid parlament ja monarhia, samuti kirjeldas Bagehot Suurbritannia ja Ameerika Ühendriikide valitsuste erinevusi. 
1872. aastal ilmus "Physics and Politics", milles Bagehot vaatles, kuidas tsivilisatsioonid end alal hoiavad. Ta väitis, et varaseimas faasis tsivilisatsioonid vastanduvad kaasaegsele liberalismile, kuna ennast hoitakse alal konformismi ja sõjalise edu abil. Kuid turvalisuse suurenedes on neil võimalik küpseda süsteemideks, mis on avatud suuremale mitmekesisusele ja vabadusele.
1873. aastal avaldatud raamatus "Lombard Street" avab Bagehot finants- ja pangandusmaailma telgitaguseid. Eriti oluliseks peetakse "Bagehoti diktumit" (Bagehot's Dictum), mille kohaselt peaksid keskpangad  maksejõulistele hoiuasutustele vabalt laenama, aga ainult korraliku tagatise vastu ja selliste intressimääradega, mis mõjuksid tõrjuvalt nendele laenajatele, kellel ei ole selleks tõsist vajadust. Tihti viitavad Bagehoti tähelepanekuile keskpankurid, eriti 2007. aastal alanud ülemaailmse majanduskriisi kontekstis. On leitud sarnasusi Bagehoti kirjeldatava 19. sajandi pangandussüsteemi ja nüüdisaegse varipanganduse vahel.

Pärand

Pärast 1867. aastal põetud kopsupõletikku ei saanud Bagehot enam päris terveks ning suri 1877. aastal külmetushaiguse tüsistuste tõttu. Pärast ta surma avaldati mitu kogumikku Bagehoti kirjanduslikest, poliitilistest ja majandusalastest esseedest. Teemad ulatusid Shakespeare'ist ja Disraelist hõbeda hinnani. Bagehoti auks kannab ajakirja The Economist iganädalane Briti päevakajalisi teemasid kajastav kommentaar nime "Bagehot". Igal aastal annab Briti poliitikauuringute assotsiatsioon (Political Studies Association) välja Walter Bagehoti auhinda parima valitsemise ja avaliku halduse teemat käsitleva väitekirja eest.
Bonnie Tyler

Bonnie Tyler (kodanikunimi Gaynor Hopkins, sündinud 8. juunil 1951 Lääne-Glamorganis, Walesis) on Walesi laulja.
Tema tuntumate laulude hulka kuuluvad "It's a Heartache" ja "Total Eclipse of the Heart".
Tema ja Meat Loafi album "Heaven & Hell" ilmus 1994. aastal.
Ta esindas 2013. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Malmös Suurbritanniat lauluga "Believe in Me" ning saavutas 19. koha.
Kidali piirkond

Valitsemine

Piirkonna kuberneriks on alates jaanuarist 2005 Alhamdou Ag Ilyène.
Jaguneb neljaks cercle'iks: Abéibara cercle, Kidali cercle, Tin-Essako cercle, Tessaliti cercle.

Geograafia

Piirkond piirneb läänes Tombouctou piirkonnaga, lõunas Gao piirkonnaga, idas Nigeriga ja põhjas Alžeeriaga.
Valitseb kuum ja kuiv kõrbeline kliima. Temperatuur tõuseb keskpäeval 45° C-ni.
85 000 elanikust enamik on tuareegid ja songaid.
Piirkonna peamised linnad on Kidal, Tessalit, ja Aguel'hoc.

Transport ja majandus

Keeruka kliima tõttu asuvad piirkonnas vaid üksikud talud. Toodang turustatakse turgudel. Piirkond on äärmiselt eraldatud, seal puuduvad kõvakattega teed ja jõed. Elanikest paljud on püsiva elukohata karjakasvatajad.

Kultuur

Igal aastal toimub Essoukis kõrbe muusika festival.
Elanikest valdava osa moodustavad tuareegid kasutavad tifinagi kirja.
Ohakvere mõis

Ohakvere mõis (saksa keeles Ahagfer) oli rüütlimõis Jõhvi kihelkonnas Virumaal.
Mõis rajati 1621 Jõhvi mõisast eraldatud alast.
Mikk Reintam

Klubikarjäär

2014. aasta veebruaris sõlmis Reintam Nõmme Kaljuga üheaastase lepingu.

Koondisekarjäär

Reintam on mänginud Eesti noortekoondises. Ta debüteeris rahvusmeeskonnas 25. mail 2011 kohtumises Baskimaa vastu, kuid see ei olnud ametlik kohtumine. Tema esimene ametlik A-koondise mäng oli Tšiili vastu 19. juulil 2011. Samas mängus tegid oma debüüdi veel Henri Anier, Joonas Tamm, Siim Tenno, Joel Indermitte, Meelis Peitre, Albert Prosa ja Andrei Veis. Teises rahvuskoondise mängus Uruguay vastu lõi ta omavärava.
Elmar Jaanimägi

Elmar Jaanimägi (animafilmi tiitrites ja näitusekuulutustes kasutati ka nimekuju Janimägi) (19. veebruar (ukj 4. märts) 1907 Tallinn – 3. november 1937 Viiburi) oli eesti kunstnik, šaržimeister ja karikaturist. Oma joonistustel kasutas ta pseudonüümi "Jan".

Noorus

Elmar Jaanimägi sündis Tallinnas raudteelase perekonnas. Ta õppis Jakob Westholmi era-reaalgümnaasiumis ning aastatel 1923–1924 Riigi Kunsttööstuskoolis. Kunsti alal täiendas ta end Anatoli Kaigorodovi ateljees. Hiljem töötas Elmar Jaanimägi Tallinna ja Nõmme kinodes plakatikunstnikuna.

Filmitöö

1929. aastal töötas ta draamafilmi "Dollarid" kunstnikuna. Aastatel 1930–1931 töötas ta koos filmioperaatori ja -ettevõtja Voldemar Pätsiga Tallinnas tuntud fotograafi Aleksander Teppori ateljees Suur-Karja tänavas esimese Eesti joonisfilmi „Kutsu-Juku seiklusi” kallal; film esilinastus Tallinna kinos Modern 30. aprillil 1931.
Tal oli joonisfilmi vastu nii suur huvi, et jaanuaris 1937 kirjutas ajaleht Esmaspäev, et Jaanimägi teeb uut joonisfilmi "Kaval Ants ja Vanapagan". Selleks olid juba valmis joonistatud näidistüübid, mis avaldati ka ajalehes. Kahjuks ei saanud see film siiski valmis.

Soomes

1937. aastal läks Jaanimägi Soome tööle ja elama. Kaks kuud hiljem, 3. novembril 1937, sattus ta Viiburis pussitamise ohvriks. Pussitaja oli purjus endine kontoriametnik E. D. Taurio, kellega jagati seal ühist korterit.
Jaanimäe matused toimusid 13. novembril Soomes Helsingi krematooriumi kabelis, surnukeha tuhastati. Tema õde tõi tuha Eestisse, kus see maeti Hageri surnuaeda. Tema hauale on paigutatud filmi "Kutsu-Juku seiklusi" joonistusega mälestuskivi.
Reliikvia

Reliikvia (ladina keeles reliquiae 'jäänused') on religioosse tähendusega säilmed, mis on tavaliselt seotud religiooni seisukohalt oluliste isikutega ja on religioosse austamise objektiks. Reliikviaks võib olla mõni säile pühaku kehast või tema riietusest, samuti esemed, millel on seos pühaku või mõne teise religioonis olulise isikuga. Reliikviaid hoitakse tavaliselt relikviaarides, mis on tihti kunstiteosed ja hinnalised ajaloolised väärisesemed. Reliikviad on olulised enamikus usundites, sealhulgas kristluses (eriti õigeusus ja katoliikluses), hinduismis, budismis jm.
Viskenuga

Kesk-Aafrika

Viskenoad nägid kasutust Kesk-Aafrikas.  Kuna viskenuge kasutati üle väga suure piirkonna, kujunesid neile mitmed nimed, nagu Kulbeda, Pinga ja Trombash.  Nendel relvadel oli mitmed rauast terad ja neid kasutati sõjaks ja jahipidamiseks.  Soovitatud maksimaalseks efektiivseks vahemikuks oli umbes 50 meetrit.  Relv tundub olevat pärit Sudaani keskosast kuskil 1000 pKr, kust see lõuna suunas levis.  Siiski on välja pakutud, et sama relva kujutatakse Liibüa seina skulptuurides, mis on pärit umbes 1350 eKr.  
Eurooplased kogusid laialdaselt viskenuge, mistõttu paljudel Euroopa ja Ameerika muuseumidel on ulatuslikud kogud.  Kollektsionäärid ei suutnud siiski plaatide päritolu või nende kasutamist registreerida.  Selle tulemusena on viskenugade ajalugu ja kasutamine halvasti mõistetav.  Edasine probleem on see, et etnograafide poolt paigaldatud viskenoad kinnitati erinevatele objektidele, mis ei sobinud teistesse relva kategooriatesse, isegi kui neid ei loobitud.

Lääne traditsioon

Erinevalt teistest noatüüpidest on harilikud noad tavaliselt valmistatud ühest terasest või muust materjalist. Nuga koosneb kahest osast: tera, mis on noa teritatud pool ja käepide, mis ei ole teritatud. Käepideme eesmärk on võimaldada kasutajal nuga ohutult käsitseda ja tasakaalustada tera kaalu. 
Nuge on kahte tüüpi, tasakaalustatud noad ja tasakaalustamata noad. Tasakaalustatud nuga on valmistatud nii, et raskuskese asub noa keskel. Selline tasakaalustatud nuga järgib lennus peaaegu ringikujulist trajektoori. Tasakaalustamata noa puhul ei vasta raskuskese geomeetrilisele keskmisele. Kui noa käepide on raskem, on käepideme ringid ja tera ringid erineva läbimõõduga, muutes trajektoori vähem prognoositavaks. Tasakaalustamata noad visatakse tavaliselt kergema otsa käes hoides. On ka reguleeritavate kaaludega noad, mis võivad libiseda tera pikkusele. Nii võib see toimida nii tasakaalustatud kui ka tasakaalustamata noana, sõltuvalt kaalu asendist. Tasakaalustatud noad on üldiselt eelistatud tasakaalustamata nugadele kahel põhjusel: tasakaalustatud nuge saab nii käepidemest kui ka terast visata ja lihtsam on vahetada ühest tasakaalustatud noast teise.  
Viskenoa kaal ja viskamiskiirus määravad löögi võimsuse. Kergemaid nuge saab visata suhteliselt kergesti, kuid nad ei pruugi sihtmärki tugevalt tabada, mille tulemuseks on noa tagasi põrkamine. Rasked viskenoad on oma lennus stabiilsemad ja põhjustavad sihtmärgile rohkem kahju, kuid nende täpseks viskamiseks on vaja rohkem jõudu.
Bretnig-Hauswalde

Vallaosad

Bretnig ja Hauswalde