google/wiki40b huggingface dataset:
René Tasmuth

René Erich Tasmuth (16. veebruar 1928 Tallinn – 23. veebruar 2008 Tallinn) oli eesti vaimulik.
Ta omandas alghariduse Tallinna I algkoolis ja lõpetas aastal 1946 Tallinna 2. Keskkooli. Seejärel käis ta leeris Tallinna Toompea Kaarli koguduses ja asus õppima Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonda, kus õppis kaks semestrit. Aastal 1947 asus ta õppima Usuteaduse Instituudis (siis veel Usuteaduse Kõrgema Katsekomisjoni nime all). Ta alustas ajalooliste ainetega oma kodukoguduse õpetaja magister Lembit Tedderi juhendamisel. Ordineeriti 23. augustil 1951 aseõpetajaks, õpetajaõigused sai ta pärast Usuteaduse Instituudi lõpetamist, aastal 1960.
Ta oli aastatel 1951–1956 (määrati 15. märtsist 1951) Vändra Martini koguduse õpetaja ja Tori koguduse hooldajaõpetaja. Aastatel 1956–1962 (määrati 1. juunist 1956) teenis ta praost Albert Roosvalti abilisena Pärnu Eliisabeti kogudust. Ta vabastati Pärnust 1. juulist 1962 tervislikel põhjustel ja arvati ajutiselt reservi. Aastatel 1963–1966 oli ta (määrati 15. septembrist 1963) Jõelähtme Püha Neitsi Maarja koguduse õpetaja, kust ta 1. detsembrist 1966 taas tervislikel põhjustel vabastati. 1. jaanuarist 1967 määrati ta õpetajaks Nõmme Rahu koguduse filiaali, Harku tänava palvelasse, mis saigi tema elutööks. Lisaks oli ta aastaid ka Tallinna praostkonna mitteametlik vikaarõpetaja, kelle teeneid asendajana kasutati kõigis pealinna kogudustes. Ametlikult jäi ta 31. märtsist 1992 pensionile, kuid ta jätkas Jumala Sõna kuulutamist. Ta oli väga mõjukas jutlustaja ja kuulutaja, kes oskas palju näiteid tuua. Tavaline õpetajatöö, kus surnuid maetakse ja ristimistalitusi peetakse, ei olnud talle eriti omane. Tema üheks kaasakiskuvaks harrastuseks oli male, ta äratas huvi selle vastu ka pojas.

Isiklikku

Tema poeg Randar Tasmuth on eesti vaimulik ja teoloog. Tema tädipoeg (isa õepoeg) Helmut Rüdmik (1923–1998) oli E.E.L.K. Toronto Peetri koguduse õpetaja.
Mihkli pastoraat

Mihkli pastoraat oli pastoraat Läänemaal Mihkli kihelkonnas, tänapäevase haldusjaotuse järgi Lääne maakonnas Lääneranna vallas Mihkli külas.
Pastoraadi mitmed ehitised (peahoone, tall-tõllakuur, kelder, park, pargi vaas) on tunnistatud riiklikuks kultuurimälestiseks.
Vahastu Vabadussõja mälestussammas

Vahastu Vabadussõja mälestussammas on mälestusmärk Esimeses maailmasõjas ja Vabadussõjas langenutele Raplamaal Rapla vallas Vahastu külas.
Mälestussammas asub Vahastu kiriku taga. Selle geograafilised koordinaadid on 58° 57′ 4,9″ N, 25° 16′ 8,6″ E.
Sammas pühitseti sisse 13. septembril 1931. 16. juunil 1941 lasti see õhku. Vahastu, Kuimetsa ja Kaiu rahva jõududega taastatud samba täpne koopia pühitseti sisse 10. septembril 1989.
Hallist graniidist samba kõrgus on 2,7 meetrit. Obeliski esiküljel on tekst: "1918–1920 VABADUSSÕJAS LANGENUILE TÄNULIK VAHASTU". Sokli esiküljel on kaheksa Vabadussõjas langenud sõduri nimed. Tagaküljel on tekst: "1914–1918 ILMASÕJAS LANGENUD" ja soklil üheksa langenu nimed. Samba külgedel on kirjas teostajad ja samba loomise ja hävitamise kuupäevad.
Stará Ľubovňa Linnakodaniku Maja

Asukoht

Muuseum asub Prešovi maakonna Stará Ľubovňa ringkonnas aadressil: Püha Nikolause väljak 21, 064 01 Stará Ľubovňa (slovaki keeles: Námestie sv. Mikuláša č. 21, 064 01 Stará Ľubovňa).
Muuseumi geograafilised koordinaadid on 49°18'8″ N 20°41'28″ E.

Ehitise ajalugu

Muuseum asub elumajas, mis erinevate andmete järgi on rajatud olemasolevale vundamendile kas 17. sajandi teisel poolel või hiljem, 18. sajandil või selle lõpus huvitava keskaegse arhitektuurilise üleehitusega. Mõningate väidete kohaselt maja ongi ehitatud viissada aastat tagasi ehk siis 14. ja 15. sajandi vahetusel ning 18. sajandil selles on tehtud mitmeid muudatusi.
Majas on säilinud alumise korruse sissepääsu hilisrenessanss-stiilis ornamentidega uksed, mille kohal seinal on nikerdatud ladinakeelne kirjutis 1639. aastal linna laastanud tulekahjust. Samuti on jäetud muutmata teise korruse fassaad ja üks akendest on kaetud maaliga pühast kolmainsusest.

Muuseumist lühidalt

Maja on rekonstrueeritud pööningust keldrini ning sisustatud 19. sajandi moele vastava mööbli ning töö- ja tarbevahenditega. Muuseumis on avatud ammumöödunud sajandi varakate ja lugupeetud linnakodanike elu- ja teenistusruumid biidermeierstiilis sisekujunduse ja puidust mööbliga, käsitöökodasid, originaalne must köök ja pööning. Otsese kokkupuute keskajaga annavad mannekeenid ajakohastes kostüümides. 
Majas on säilinud üks harvu keskaegseid kõrge ja musta laega kööke, mis oli aina suitsune, sest seal on lahtise tulekoldega avatud kamin või ahi keset ruumi. Siin võib tutvuda nii maalide minigalerii kui muuhulgasSigismundi ajastul käibel olnud kuldmüntide väljapanekuga, samuti võib külastada kopeer- ja tavalise paberitootmis- ning täisfunktsionaalset keraamikatöökoda. Lõpuks on võimalus käia viirastuslikul pööningul kuulamas legende ajaloolisest Spiš’ist.
Inzing

Geograafia

Inzing paikneb Inntalis Innsbrucki (idas) ja Telfsi (läänes) vahel. See asub Inni lõunakaldal. Inzingist lõunasse jääb Rangger Köpfl, põhja Zirler Berg.
Naabervallad: Flaurling, Gries im Sellrain, Hatting, Oberperfuss, Pettnau, Ranggen, Sankt Sigmund im Sellrain, Sellrain, Zirl.

Ajalugu

Inzingi esmamainimine dokumendis on aastast 1034.
1974. aastal liideti Hatting Inzingiga ja 1993. aastal sai see taas omaette vallaks.

Majandus

Tööstusala külast idas hõlmab puidutootmist.
Václav Svěrkoš

Václav Svěrkoš (sündinud 1. novembril 1983 Třinecis ) on Tšehhi jalgpallur-ründaja, kes mängib klubis FC Baník Ostrava.
Seisuga 9. juuni 2008 on Svěrkoš esinenud Tšehhi rahvuskoondise ridades 3 korda ja löönud 1 värava.
2008. aasta Euroopa meistrivõistlustel lõi ta avamängus Šveitsi vastu meistrivõistluste esimese värava.

Isiklikku

Václav Svěrkoš on 183 cm pikk.
Sooru raamatukogu

Sooru raamatukogu on Valga valla rahvaraamatukogu. Aastast 2018 tegutseb Valga Keskraamatukogu haruraamatukoguna. Raamatukogu aadress on Kesk tn 7, Sooru küla, Valga vald, Valga maakond.

Ajalugu

1926. aastal asutati Sooru vallas raamatukogu, mille juhatajaks sai Eduard Uibo, hiljem olid juhatajateks kooliõpetajad. Raamatukogu asus Sooru algkooli hoones. 1938. aastal oli juhatajaks Johannes Lillmaa.
1938. aasta detsembris toimusid koolimajas mitmed raamatunädala üritused: üleriigilise aktuse kuulamine raadio kaudu, kohalik aktus õpilastele, kirjanduslik õhtu, raamatunäitus ja selgitavad kõned. 1939. aasta raamatunädala tõmbenumbriks oli kirjanduslik kohus Friedrich Märtmanni üle, kes ei lugenud raamatuid ega tunnistanud üldse kirjasõna. Eriti hoogsaks kujunes kirjanduslik vaidlusõhtu teemal „Kas maksab raamat lugeda?”, kus koolijuhataja Johannes Lillmaa esines referaadiga „Kuidas sünnib kirjanduslik looming”. Nädala puhul tehti Sooru kooli- ja avalikule raamatukogule annetusi nii rahas kui ka kirjanduse näol. Heldemaks annetajaks osutus raamatukaupmees A. Suur, kellel oli talu Soorus ja kes kinkis 15 köidet.
Sooru mõisahoone, kus asus 6-klassiline algkool ja raamatukogu, hävis 1944. aasta augustis sõjatules. 1946. aastast paiknes raamatukogu Sooru rahvamajas, ühises toas sidega. 1975. aasta 6. jaanuaril loodi Sooru raamatukogu juurde raamatusõprade ühing, mille esimeheks sai Hans Truumaa, kes töötas kolhoosis põllundusbrigadiri ja osakonnajuhatajana. Ta oli suur raamatusõber (koduraamatukogus üle 600 raamatu) ning tegutses raamatulevitajana. 1976. aasta veebruaris toimus remont. 1983. aastal sai raamatukogu pisikese kõrvalruumi, kuhu paigutati ajalehed, ajakirjad jms.
1990. aastast läksid piirkonna raamatukogud Tõlliste külanõukogu/valla alluvusse. 1993. aastal kolis raamatukogu endisse kolhoosi kontorihoonesse, mis oli varem olnud mõisa abihoone. Ruumid olid avarad ja tunduvalt lugejasõbralikumad, miinuseks ahjuküttega. 1997. aastal koliti tagasi Sooru rahvamaja ruumidesse, kuna senine hoone läks eraomandisse. 2004. aastal sai raamatukogu arvuti ja internetiühenduse. 2008. aastal sai raamatukogu tarkvaraprogrammi RIKS, elektroonilisele laenutusele mindi üle 2009. aastal.
Šabdar Ossõp

Šabdar Ossõp (õieti Jossif Arhipovitš Šabdarov; Шабдар Осып (Иосиф Архипович Шабдаров); (8. aprill 1898 – 11. november 1937) oli mari kirjanik.
Ta sündis Izi Lužalu külas praeguses Sernuri rajoonis Mari Eli Vabariigis.
Luuletusi hakkas ta kirjutama 1918. aastal.
Aastal 1932 lõpetas ta Kaasanis pedagoogilise instituudi.
Ta langes alusetute repressioonide ohvriks (hukkus Gulagis või lasti maha "troika" otsuse põhjal). Ta rehabiliteeriti postuumselt.
Deimos

Füüsikaline iseloomustus

Nagu ka teisel Marsi kuul Phobosel sarnanevad Deimose spekter, albeedo ja tihedus C- ja D- tüüpi asteroidide vastavate näitajatega. Sarnaselt teiste sellise suurusega kehadega pole Deimos kerakujuline. Tema mõõtmed on 15 × 12,2 × 11 km, mis vastab 0,65-kordsele Phobose mahule. Deimos koosneb süsinikurikkast kivimist nagu ka C-tüüpi asteroidid ja süsinikkondriidid. Deimose kraatritega keatud pinnas on Phobose omast tunduvalt siledam, sest tema kraatrid on osaliselt täitunud regoliidiga. Regoliit on väga poorne ning selle tihedus on vaid 1,471 g/cm³.
Deimose paokiirus on 5,6 m/s ning tähesuurus 12,45.

Orbiidi iseloomustus

Deimose orbiit on enam-vähem ringikujuline ning asub Marsi ekvaatoriga peaaegu ühel tasapinnal. Deimos võib olla Jupiteri kihutatud asteroid, mille Marss enda orbiiti püüdis, kuigi seda hüpoteesi on vaidlustatud. Mõlemal kuul on väga ringitaolised orbiidid, mis asuvad Marsi ekvaatoriga peaaegu täpselt ühel tasapinnal, kuigi juhul, kui Marss püüdis asteroidid enda orbiiti, peaks see olema väga elliptiline ning ekvaatori suhtes kallutatud.
Marsilt vaadates on Deimose nurkläbimõõt maksimaalselt 2,5 minutit, mis moodustab kaheteistkümnendiku Kuu läbimõõdust Maalt vaadatuna.
Vastupidi idas loojuvale Phobosele loojub Deimos läänes. Phobos loojub idas seetõttu, et ta tiirleb kiiremini, kui Marss pöörleb.
Kuna Deimose orbiit asub Marsile suhteliselt lähedal ning pole peaaegu üldse ekvaatori suhtes kaldus, ei ole ta alates 82.7° laiuskraadist vaadeldav.

Päikese eest läbiminek

Marsilt vaadates varjutab Deimos regulaarselt Päikest. Ta on liiga väike, et põhjustada täielikku päikesevarjutust, ning paistab musta täpina, mis liigub üle Päikese. Selle nurkläbimõõt on 2,5 korda suurem Veenuse läbimõõdust, kui ta Maalt vaadatuna Päikese eest möödub. 2004. aasta 4. märtsil pildistas Deimost Mars Rover ning 13. märtsil pildistas seda Mars Rover Spirit.

Päritolu

Deimose ega Phobose päritolu pole kindlalt teada ning senipakutud hüpoteesid on vastuolulised. Põhiline hüpotees väidab, et nad said kuudeks aretsiooni teel või sattusid Marsi gravitatsiooni mõjusfääri.
Vaidlusrästik (perekond)

Levila

Vaidlusrästikud elavad valdavalt Belutšistanis (Iraani, Afganistani ja Pakistani piirimail).

Mürgisus inimeste suhtes

Vaidlusrästiku hammustuse kohta inimesel on vähe infot.
Pelagos

Pelagos ehk avavee-elustik (kreeka sõnast pelagos 'avameri') on veekogu (ookeani, mere ja järve) pelagiaalis elutsevad organismid ehk pelaagilised organismid. Pelagos moodustub planktonist ja nektonist, pleustonist ja neustonist.
Pelagos on kõige rikkalikum pindmistes veekihis.
Pelaagiline liik on näiteks tuulehaug.
Hobulaid

Asend

Hobulaid asub Vormsi ja Rohuküla vahel 2,4 kilomeetrit Pinukse neemest läänes. Hobulaiu lähedal asuvad Obholmsgrunne (Upholm), Odrarahu ja Varsarahu.

Loodus

Saare pindala on 89 hektarit ja kõrgus kuni 6,6 meetrit. Hobulaid on põhja-lõuna suunas piklik ning kuni 2,5 kilomeetrit pikk. Hobulaiu põhiosa moodustab radiaalne oos, mille meri on ümber kujundanud. Laiul kasvab lehtmets (sanglepad, kased, saared), võsa ja kadastik.
Laid kuulub Väinamere hoiualasse. Laiul pesitsevad merikotkad.

Ajalugu

Hobulaidu mainiti esmakordselt 1391. aastal. Keskajal peeti seal Haapsalu piiskopilinnuse hobuseid.
Saar asustati 20. sajandi algul. 1936 elas saarel 2 peret ja lisaks omas üks pere veel kinnisvarakrunti. 
1970.-ndatel rajas Märjamaa külanõukogu laiule oma puhkebaasi.
Hobulaiul on karjamaa ja see on tänapäeval ka suvituskohaks.
6. juunil 2015 sõitis laiu lähistel karile väikelaev 
Saarel asuvad Hobulaiu põhja-tulepaak ja Hobulaiu lõuna-tulepaak.
Calais' väin

Calais' väin (ka Doveri väin; prantsuse Pas de Calais, inglise Strait of Dover) eraldab Suurbritanniat Euroopa mandriosast ja ühendab Põhjamerd La Manche'iga.
Väina laius kitsaimas kohas on 32 kilomeetrit. Seal on mõlemal kaldal kõrged kriitpangad. Väina keskosas valdavad sügavused 30 meetri ümber, kuid avamerel on ka mitmeid madalikke.
Väina alt on läbi kaevatud tunnel.
Davise karikavõistlused

Davise karikavõistlused ehk Davis Cup on iga-aastane riikidevaheline meeste meeskonnamängu võistlus tennises.
Seda korraldab Rahvusvaheline Tenniseföderatsioon.
Võistlus sai alguse 1900. aastal, kui vastamisi astusid Suurbritannia ja Ameerika Ühendriigid. 2013. aastal osalesid 130 riigi meeskonnad. Kõige edukam osaleja on võistluse ajaloo jooksul olnud Ameerika Ühendriigid (32 korral esikoht ja 29 korral teine koht). Austraalia on turniiri võitnud 28 korral ja teiseks jäänud 19 korda.
Võistlus sai nime tennisisti ja hilisema poliitiku Dwight Davise järgi, kes tellis esimeseks võistluseks karika ja maksis selle eest.
Nicole Aunapu Mann

Isiklikku

Nicole Aunapu Mann on eesti juurtega.
Tema vanaisa Helmuth Werner Aunapuu (1903–1957) sündis Tallinnas ja oli meremees. Ta astus 17. märtsil 1936 Ameerika Ühendriikide kodakondsusesse ning vabastati Eesti kodakondsusest 30. märtsil 1939. Ta teenis Teise maailmasõja ajal USA relvajõududes ning sai kolonelleitnandi aukraadi.
Risto Kallaste

Koondisekarjäär

Oma koondisedebüüdi tegi Kallaste 3. juunil 1992 sõpruskohtumises Sloveenia vastu. Ta kuulus algkoosseisu, aga 86. minutil vahetas Viktor Alonen ta välja. See oli koondise esimene kohtumine pärast Eesti iseseisvuse taastamist. Oma debüüdi samas mängus tegid veel Mart Poom, Meelis Lindmaa, Urmas Kaljend, Urmas Hepner, Igor Prins, Toomas Kallaste, Martin Reim, Indro Olumets, Sergei Ratnikov, Tarmo Linnumäe, Viktor Alonen, Aleksandr Puštov, Urmas Kirs, Marko Kristal. Mäng lõppes viigiga 1:1. Kallaste oli mängupäeval 21-aastane.

Isiklikku

Tema poeg on jalgpallur Ken Kallaste.
Külvaja (Pärnu rajoon)

Külvaja oli kolhoos Pärnu rajoonis Varbla külanõukogus. Kolhoosi keskasula oli Mõtsu. Kolhoosi pindala oli 6300 ha.
Thomas Clayhills and Son

Thomas Clayhills and Son (ehk Thomas Clayhills & Son) oli Eestis tegutsenud ekspeditsioonifirma. Ettevõte asutati 1633. aastal (kuigi selle nime all hakati tegutsema pisut hiljem). Nimi jäi püsima kuni 1940. aastani.
Firma tegevusalad olid väliskaubandus, impordi- ja ekspordikorraldus.

Arhiivimaterjalid

Eesti Ajalooarhiiv (EAA) f. 4924.
Kaputsiinahv

Etümoloogia

Nimetuse on kaputsiinahvid saanud katoliikliku frantsisklaste kerjusordu alamordu munkade kaputsiinide järgi, kel tavaks kanda pruuni mungarüüd suure kapuutsiga.

Intelligentsus

Kaputsiinahvid kuuluvad Uue Maailma intelligentsemate ahvide hulka ja neid kasutatakse palju laborites, varem ka tänavameelelahutuses. Pruun ehk tupsuline kaputsiinahv on eriti tähelepanuväärne oma pikaaegse (üle 30 aasta) tööriistakasutusoskuse tõttu, ühena vähestest mitteinimahvidest. Kui nad näevad araraunasid söömas palmipähkleid, valivad kaputsiinahvid mõned kõige rohkem valmis viljad, joovad vedela sisu ära ja viskavad puuvilja koos pähkliga maha, kaotades justkui huvi pähkli enda vastu. Kui need äravisatud on aga mõne aja pärast tahkestunud ja muutunud rabedaks, korjavad kaputsiinahvid need uuesti üles ning viivad suure lameda kivi juurde, kuhu on kogunud jõest leitud kive. Seepeale purustavad nad lamedat kivi alasina ja jõekive haamrina kasutades pähklid ja söövad sisu. Noored kaputsiinahvid õpivad seda vanadelt, kogenumatelt ahvidelt, kuid neil võib kuluda kuni 8 aastat, kuni ise pädevaks muutuvad. On tõestatud, et tegu pole uudishimuliku, vaid etteplaneeritud ja tasu nimel tehtava käitumisega.
2005. aastal tehti eksperiment, kus uuriti kaputsiinahvide võimet raha kasutada. Pärast mitmekuist treeningut hakkasid ahvid käituma viisil, mis näitas nende arusaama rahast kui vahetusvahendist, sealjuures reageerides ratsionaalselt hinnatõusudele ja püüdes vältida võimalikke kahjusid, sarnaselt inimestega. 
Moskiitohooajal purustavad kaputsiinahvid sajajalgseid ja teatud taimede lehti, hõõrudes neid oma seljale ja muule karvastikule, kasutades neid loodusliku putukatõrjevahendina.
Legend (kirjastus)

Legend on 2013. aastast Tallinnas tegutsev raamatukirjastus. 
Kirjastatavate raamatute peamised žanrid on ilukirjandus ja ajalooline fantaasiakirjandus.
Ilukirjanduse žanris annab kirjastus välja taskupärases formaadis juturaamatute sarja, milles on seni ilmunud krimiromaan ja romantiline põnevik, ilmumas ajalooline fantaasia. Lisaks ilmuvad kinke-, eneseabi- ja reisiraamatud.
Legendi kirjastatud raamat "Palgasõdur. Üksik hunt", mille autor on Kalle Klandorf, nomineeris Apollo 2013. aasta parimaks Eesti autori ilukirjanduslikuks teoseks. Sinna valitakse üldiselt uued, aasta jooksul enimmüüdud, rohket tähelepanu pälvinud ning omas žanris uudse lähenemisega teosed. Aastal 2015 ilmus raamatu teine osa "Palgasõdur: Kassi-hiire mäng" ning aastaks 2016 oli ilmunud sarja kolmas osa "Palgasõdur: Jaht Tuumakohvritele". 
Legendi "jutukate" sarjas on aastal 2013 ilmunud ka romantiline fantaasiapõnevik "Karmavõlad". 
Aastal 2014 ilmus Legendi Kirjastuselt esimene rahvusvaheline bestseller "Meluha surematud" ning ka eluabiraamat "Suhtesõlmed".
Kirjastusel ilmus 2017. aastal eduka Hooandja kampaania käigus raamat "Väikese taimetarga 12 saladust", mis õpetab lapsi vanuses 8-13 tundma taimi, millega saab ise ennast aidata. Raamatu autor on Maret Markko, kes on Eesti tuntuim taimetark ning elukutselt apteeker.
Roel Boomstra

Roel Pjotr Boomstra (sündinud 9. märtsil 1993 Utrechtis) on Hollandi kabetaja, rahvusvaheline suurmeister. Ta on kahekordne maailmameister (2016 ja 2018/19) ning 2014. aasta Euroopa meister. Ta on kahekordne Hollandi tšempion (2012 ja 2015) ja kiirkabe maailmameister (2012). Ta on tulnud kahel korral Euroopa noortemeistriks (2008, 2010) ning ka juunioride maailmameistriks (2010).
Skeemiteraapia

Lapsepõlves välja arenevad toimetulekut mittesoodustavad skeemid

Varajaselt välja kujunevad toimetulekut mittesoodustavad skeemid on ennastkahjustavad emotsioonide ja kognitsioonide korduvad mustrid. Nad võivad olla seotud emotsionaalsete mälestustega valust, tragöödiast, hirmust, väärkohtlemisest, hülgamisest, turvalisuse või üleüldisest läheduse ja kiindumuse puudumisest. Skeemid võivad sisaldada ka emotsionaalsete mälestustega seotud olevaid kehalisi aistinguid. Toimetulekut mittesoodustavad skeemid võivad olla erineva tõsiduse ja ulatusega: mida tõsisema sisuga skeem, seda intensiivsem ja pikaajalisem võib olla negatiivne afekt skeemi aktiveerumisel; mida kõikehõlmavam skeem, seda rohkem situatsioone võivad skeemi vallandada.

Skeemide moodid

Skeemide moodid on hetkelised meeleseisundid, mida iga inimene ühel või teisel hetkel kogeb. Skeemi mood koosneb skeemidest ja toimetulekuviisidest. Elusündmused, mis kutsuvad esile negatiivset afekti või halbu mälestusi, kutsutakse skeemimoodide „vallandajateks“. Psühholoogiliselt stabiilsetel inimestel on skeemide moodid mõõdukad ja paindlikud meeleseisundid, mis on kergelt rahustatavad, kuid näiteks isiksusehäire puhul on skeemide moodid tõsisemad ja rigiidsemad, justkui eraldatud ülejäänud isiksusest.
Sibylla

Vanemad ja vanavanemad

Tema isa oli Charles Edward, Saksi-Goburgi-Gotha hertsog, ja ema Victoria Adelaide, Schleswig-Holsteini printsess. Emapoolsed vanavanemad olid Caroline Mathilde, Schleswig-Holstein-Sønderburg-Augustenburgi printsess ja Friedrich Ferdinand, Schleswig-Holstein-Sønderburg-Glücksburgi hertsog. Tema isapoolne vanaisa oli Leopold, Albany hertsog, kes oli Suurbritannia kuninganna Victoria neljas poeg.

Abielu

1932. aastal abiellus printsess Sibylla oma nõo, Rootsi printsi Gustav Adolfiga, Västerbotteni hertsogiga. Nii Sibylla kui ka Gustav Adolf olid kuninganna Victoria lapse-lapselapsed. Sibylla ei saanud kroonprintsessiks, kuna prints Gustav Adolf suri enne oma vanaisa (Gustav V).

Hilisemad aastad

Sibylla jäi leseks, kui 1947. aastal prints Gustav Adolf Kopenhaagenis lennuõnnetuses hukkus. Nende 1-aastane poeg Karl Gustav tõusis troonijärjekorras teisele kohale ning kolme aasta pärast sai temast kroonprints.
Pärast oma ämma, kuninganna Lovisa surma 1965.aastal, sai Sibyllast kuningapere vanim printsess ning ta toetas oma äia Gustav VI Adolfit.
Sibylla suri enne oma poja troonile tõusmist.

Natsism

Kirjaniku ja ajakirjaniku Henrik Arnstadti väitel oli Sibylla nagu ta isagi Natsionaalsotsialistliku Saksa Töölispartei liige (NSDAP).
Subate

Ajalugu

Subate tekkis kaubanduskeskuse ja sõjalise tugipunktina seelide aladele. Algselt allus see Daugavpilsi komtuuridele. Aastal 1570 andis Gotthard Kettler Subate turupaiga (Subbath) Platerite suguvõsa valdusse.
XVII sajandil võtsid Platerid vastu katoliku usu. Sellega seoses muudeti ka Subate luteri kirik aastal 1677 katoliku kirikuks. Aastal 1690 sai sellest jesuiitide kirik. Luterlikud linnaelanikud asusid seepeale elama Subate järve idakaldale, Prode mõisa maadele, rajades sinna alevi, mida hakati nimetama Jaunsubateks (tõlkes Uus Subate). Aastal 1682 andis mõisa omanik H. F. Osten-Sacken kaks tuhat taalrit alevisse ladinakooli rajamiseks, kus õpetati lätlastest talunike lapsi. Aastal 1686 püstitati Jaunsubatesse ka luteri kirik.
Vana Subatet oli sel ajal hakatud nimetama Vecsubateks. Aastal 1680 sai see Magdeburgi õigused. Aastal 1720 ehitasid jesuiidid sinna uue puidust palvemaja, mida uuendati aastal 1763. Aastal 1773 lõpetasid jesuiidid asulas oma misjonitegevuse.
Umbkaudu samal ajal asusid asula idaossa elama vanausulised. Aastal 1831 püstitati läänepoolse asula turuväljakule praegune katoliku kiriku hoone. Aastal 1894 liideti Vecsubate ja Jaunsubate ühtseks Subate aleviks, asula sai piiratud linnaõigused. Linn aastast 1917. 2009. aastani kuulus Daugavpilsi rajooni.
Doris Lessing

Doris Lessing [d'oris l'essing] (kodanikunimega Doris May Tayler; 22. oktoober 1919 Iraan, Kermānshāh – 17. november 2013 London) oli inglise kirjanik. Ta sai 2007 Nobeli kirjandusauhinna.

Elukäik

Doris Lessing sündis 22. oktoobril 1919. aastal Kermānshāhis, Iraanis ning kasvas üles Briti koloonias Rodeesias, praeguses Zimbabwes.
14-aastaselt lõpetas ta õpingud koolis ja hakkas tööle sekretäri-kirjutajana ühes advokaadibüroos. 19-aastaselt abiellus ta Frank Wisdomiga ning sai kaks last, poja ja tütre. Mõne aja pärast liitus Doris Lessing vasakpoolsete noorte rühmaga ja jättis oma mehe ja lapsed maha. 
Sama vasakpoolse grupi liige oli ka saksa kommunist Gottfried Lessing, kellega Doris peagi abiellus. Neil sündis poeg Peter. Aastal 1949, pärast lahutust teisest mehest, kolis Doris Lessing koos pojaga elama Inglismaale. Seal astus ta Kommunistlikku Parteisse, kust lahkus 1956. aastal.
Vanemast võõrandumise vastane päev

Vanemate võõrandumise vastaseks päev on päev, millega juhitakse tähelepanu, et lapsevanem hoiaks ja arendaks sidet lapsega ning et üks lapsevanem ei kaugendaks teist vanemat lapsest. Probleemi teadvustamise päevaks on rahvusvaheliselt valitud 25. aprill. Idee võttis kasutusele Sarvy Emo Kanadas 2005. aasta lõpus. Algne kuupäev oli 28. märts, aga kuupäev muudeti, et ühitada, Toronto vanemliku võõrandumise ekspert Richard Warshaki kampaaniaga. 
2011. aastal ametlikult tunnustatud 25. aprilli vanemate võõrandumise vastase päevana Bermuda, 17 USA osariiki (New York, Maine, Connecticut, Florida, Indiana, Iowa, Kentucky, Montana, Nebraska, Alabama, Arkansas, Georgia, Maryland, Mississippi, Lääne-Virginia, Indiana, Oklahoma) ja paljud Kanada linnad.
Päeva on korraldatud vähemalt 25 riigis. Soomes näiteks aastast 2012.

Eestis korraldati esmakordselt midagi teadaolevalt Vanemate võõrandumise vastase päeva raames 25. aprillil 2019. a., mil toimus Riigikogu konverentside saalis konverents.  Konverents leidis kajastamist ka mitmes meediaväljaandes.