Pius V

Konklaav 1565–1566

Pius V valiti paavstiks 7. jaanuaril 1566 Vatikani paavstipalees ja krooniti oma sünnipäeval 17. jaanuaril 1566 kardinal Giulio Feltrio della Rovere poolt. Ta oli esimene paavst, kes valiti pärast Trento oikumeenilise kirikukogu sulgemist. Ta oli kolmas dominiiklane, kes sai paavstiks; enne teda valiti dominiiklastest paavstiks Innocentius V ja Benedictus XI, pärast teda Benedictus XIII.
Pius IV surma järel oli kardinalide kolleegiumis 70 kardinali. See arv ületati alles 1963. aasta konklaavil. 20. detsembrist 1565 7. jaanuarini 1566 toimunud konklaavi viimases voorus osales 49 kardinali. Pius V valiti paavstiks kardinal Carlo Borromeo initsiatiivil pärast seda, kui kardinal Guglielmo Sirleto ei saanud piisavalt hääli.

Välispoliitika

Pius V initsiatiivil tunnustati Trento oikumeenilise kirikukogu otsuseid 1566 Itaalias, Saksamaal, Poolas ja Portugalis, kuid tagasilöök tuli Prantsusmaalt, kus usurahutuste tõttu jäeti oikumeenilise kirikukogu otsused esialgu kinnitamata. Hispaania kuningas Felipe II nõustus Trento otsuseid tunnustama vaid sel määral, kui need ei piiranud tema volitusi kuningana.
Pius V avaldas 1568 bulla "In coena Domini", milles kinnitas kiriku mõjuvõimu riigi üle. Selles avaldatud veendumuste tõttu halvenesid paavsti suhted peaaegu kõigi Euroopa katoliiklike valitsejatega.

Suhted Inglismaaga

27. aprillil (või 25. veebruaril) 1570 avaldatud bullas "Regnans in excelsis"' pani ta kirikuvande alla Inglismaa kuninganna Elizabeth I. See jäi viimaseks juhtumiks, kui paavst langetas valitsevale monarhile nii karmi otsuse.

Suhted Prantsusmaaga

Pius V toetas Prantsusmaa kuningat Charles IX-t rahaliselt ja sõjaliselt võitluses hugenottide vastu. Ta saatis 1569 Prantsusmaale 6000 meest Santa Fiore krahvi juhtimisel. 28. märtsil 1569 toetas paavst kirjas Caterina de' Medicile võitluse jätkamist ja palus Moncontouri lahingu järel kuningal oma riigis sallida ainult katoliiklust, kuna vastasel juhul puhkeb kodusõda. Seetõttu taunis Pius V teravalt hugenottidega 1570 sõlmitud Saint-Germaini rahu. Kaitsmaks kiriku vaateid, määras ta 1571 Prantsusmaale nuntsiuseks Antonmaria Salviati ja 1572 saatis Prantsusmaale legaadina kardinal Michele Bonelli.

Suhted Saksamaaga

Pius V suhted Saksa-Rooma keisri Maximilian II-ga halvenesid, kui paavst nimetas Cosimo de' Medici keisrile kuuluva Toscana suurhertsogiks.

Suhted Hispaaniaga

Pius V soosis Hispaania kuninga Felipe II võitlust Madalmaades, kuid 1568 avaldatud bulla "In coena Domini" tõttu nende suhted halvenesid ja tõsine tüli välditi vaid tänu nuntsius Giambattista Castagna tegevusele.

Sõda türklastega

Pius V oli kogenud nägemust, mille mõjul ta kuulutas Euroopat ohustavate türklaste pealetungi tagasilöömiseks nende vastu ristisõja, moodustades Veneetsia ja Hispaaniaga Püha Liiga võitluseks türklaste vastu. Paavsti soovitusel mehitati 300 sõjalaeva, mille ta andis Jumalaema kaitse alla, paludes kõiki kristlasi palvetada ja paastuda ristisõdijate eest.
Kui liitlasväed purustasid Lepanto merelahingus 7. oktoobril 1571 türklaste väe, oli see eurooplaste esimene suur võit türklaste üle varauusajal, mille tähistamiseks pühitses Pius V võidupäeva Jumalaemale ja järgmine paavst Gregorius XIII kuulutas selle päeva roosipärja päevaks.

Sisepoliitika

Pius V taunis 29. märtsil 1567 avaldatud apostellikus konstitutsioonis "Admonet nos" Kirikuriigi valduste läänistamist ja keelas taasläänistada tagasivõetud valdusi.
Ta rehabiliteeris 26. septembril 1567 Pius IV ajal hukatud kardinali Carlo Carafa ja pühitses järgmisel konsistooriumil kardinaliks Antonio Carafa.
Ta keelustas veebruaris 1567 ja jaanuaris 1570 avaldatud bullades kvestorluse.

Kiriku institutsioonide reformid

Pius V lubas 29. mail 1566 avaldatud bullas "Circa pastoralis" klausuuri eiramist vaid kolmel juhul: tulekahju, pidalitõve ja nakkushaiguse tõttu. Ühtlasi nõudis ta Bonifatius VIII sätestatud nõuete kasutamist klausuuri kehtestamisel.
Ta mõistis 31. mail 1570 avaldatud bullas "Durum nimis" hukka piiskoplikud ja paavstlikud kapitulatsioonid.
Ta saatis 8. veebruaril 1571 laiali humiliaatide ordu.
Ambrosiaanid
Ta kinnitas ambrosiaani nunnade kongregatsiooni Lombardias.
Benediktlased
Ta taunis 1569 benediktlaste kamalduleeslaste Murano kongregatsiooni konventuaalide tegevust.
Dominiiklased
Ta kinnitas 1571 La Vallettas Porto Salvo kloostri dominiiklaste privileegid.
Frantsisklased
Ta kinnitas 16. aprillil 1567 avaldatud bullas "Superioribus mensibus" frantsiskaani konventuaalide õigused sarnaselt teiste ordude konventuaalide õigustele. 8. juunil 1568 avaldatud bullas "Ad extirpandos" julgustas ta frantsiskaani observante järgima askeetlikke eluviise ja kinnitas seda 23. juunil 1568 avaldatud bullas "Illa nos cura", liites observantidega amadeiidide ja klareenide kongregatsioonid. Tema käsul lammutati Porziuncolas asuv pühakoda, välja arvatud kong, kus suri Franciscus, ja 1569 asuti sinna rajama basiilikat.
Hieronümiidid
1568 lubas ta tegutseda hieronümiitide kongregatsioonil.
Jesuiidid
Pius V käskis 25. mail 1568 Kölni peapiiskopile saadetud kirjas abistada jesuiite ja 7. juulil 1571 avaldatud bullas "Dum indefessae" kinnitas jesuiitide privileegid.
Karmeliidid
Ta kinnitas Antonio Velasco poolt Sevillas rajatud konvendi tegevuse.
Rüütliordud
Ta kinnitas 1570 Ristisõdijate Seltsi privileegid ja kohustas neid kaitsma inkvisitsiooni tegevust. Pius V toetas Malta ordu rüütleid, kuid tühistas Pius IV poolt Mauritiuse rüütliordule antud privileegid ja võimaldas 1571 Püha Hieronymuse rüütliordu liikmetele täieliku absolutsiooni.

Rooma inkvisitsiooni reformimine

Pius V rajas Rooma inkvisitsiooni jaoks uue peakorteri, sest eelmine oli Paulus IV surma järel puhkenud rahutustes hävitatud. Ta lootis inkvisitsiooni tõhusamat tegevust protestantismi leviku takistamiseks ja külastas sageli selle istungeid. Ta sätestas 1566 avaldatud apostellikus konstitutsioonis "Cum felicis record" Rooma inkvisitsiooni volitused. 1571 rajas ta keelatud raamatute nimekirja kongregatsiooni (Indeksi kongregatsioon), mille tegevuse tõttu põgenesid paljud trükkalid Itaaliast Saksamaale või Šveitsi.
Tema ajal olid inkvisitsiooni otsusega vangistuses näiteks Toledo peapiiskop Bartolomé Carranza ja Pietro Carnesecchi.

Liturgilised reformid

Pius V alustas valitsemist vaestele almuste jagamisega ja kuulutas oma esimese valitsemisaasta juubeliaastaks.
Ta keelas kirikus almuste andmise ja palumise, seda lubati teha vaid kiriku ukse ees.
1566 määras ta ametisse komisjoni, mis pidi revideerima kanoonilise õiguse koodeksit.
Tema tegevuse tulemusena avaldati 1566 Rooma katekismus, 1568 anti uuesti välja breviaariumi parandatud väljaanne ja 1570 Rooma missaal.
Pius V kinnitas 8. veebruaril 1566 avaldatud bullas "Superna dispositione" karmeliitide sabatiini privileegi.
Ta kohustas prelaate resideerima oma ametikohtadel ja määras 3. mail 1567 ametisse komisjoni, mis pidi kontrollima ametissemääratavaid piiskoppe.
Ta määras ametisse komisjoni, mille eesmärk oli kirikukihelkondade visiteerimine, ja külastas seejuures ise väga sageli Rooma basiilikaid.
11. aprillil 1568 nimetas ta Kiriku doktoriteks Aquino Thomase, Athanasiose, Basileiose, Johannes Kuldsuu ja Gregorios Naziansenose.
Ta taastas 9. juulil 1568 avaldatud bullas vahepeal lakanud indulgentside kasutamise, määrates 100-päevase indulgentsi kõikidele, kes loevad breviaariumis sätestatud palveid neitsi Maarjale. Ta avaldas 17. septembril 1569 bulla "Consueverunt romani", milles rõhutas roosipärja palvete tähtsust ja pühade tekstide lugemist päevaste palvetundide ajal.
14. juulil 1570 avaldas ta apostelliku konstitutsiooni "Quo primum", milles kinnitas Trento liturgia pühitsemist, samuti rooma riituses viie liturgilise põhivärvi kasutamise ning sellest ajast on katoliku kirikus ametlikult liturgilisteks värvideks valge, punane, roheline, violett ja must.
Ta tutvustas liturgias uusi hümne "O sola magnarum urbium", "Salvete flores martyrum" ja "Audit tyrannus anxius".
1569 määras ta komisjoni revideerima "Vulgatat".
5. aprillil 1571 kinnitas ta neitsi Maarja austamiseks tunnipalved (Officium Beate Marie Virginis), kuid ilma litaania kasutamiseta. Ta kuulutas 5. augusti neitsi Maarja auks peetavaks pühaks, millega mälestatakse paavst Liberiuse nägemust Santa Maria Maggiore basiilika rajamise eel.

Teoloogilised vaidlused

1. oktoobril 1567 mõistis Pius V bullas "Ex omnibus afflictionibus" hukka Michael Baiuse 79 teesi, mis toetusid augustiinlikule teoloogiale armust ja langusest.

Suhtumine juutidesse

Pius V kinnitas 19. aprillil 1566 avaldatud bullas "Romanus pontifex" Paulus IV poolt juutidele sätestatud kohustused.
19. jaanuaril 1567 avaldatud bullaga "Cum nos nuper" keelas ta juutidel omada kinnisvara. Ta süüdistas 26. veebruaril 1569 avaldatud bullas "Hebraeorum gens" juute liigkasuvõtmises, röövimises ja prostitutsiooni vahendamises, lubas neil elada getodes Roomas ja Anconas, kuid kohustas neid mujalt Kirikuriigist lahkuma. Tema ajal sai Rooma pearabi katoliiklaseks.

Kristlik eetika ja moraal

30. augustil 1567 avaldas Pius V apostelliku konstitutsiooni "Romani pontificis", milles keelas India katoliiklastel mitmenaisepidamise ja bigaamia.
Ta keelustas 1. novembril 1567 avaldatud apostelliku konstitutsiooniga "De salute" härjavõitlused ja taunis loomade väärkohtlemist.
Ta avaldas 30. augustil 1568 bulla "Horrendum illud secelus", milles mõistis karmilt hukka preestrid ja mungad, keda süüdistati seksuaalsetes pattudes.
Ta andis korralduse vaestemajade rajamiseks.

Uued piiskopkonnad

Pius V rajas 1570 Itaalias Ortona piiskopkonna, 10. mail 1570 Cordoba piiskopkonna Argentinas, 9. juunil 1570 Elvasi piiskopkonna Portugalis ja taastas 18. juulil 1571 Jaca piiskopkonna. 1. augustil 1571 rajas ta Itaalias Ripatransone piiskopkonna.

Onupojapoliitika

Pius V pühitses oma õetütre poja Michele Bonelli kardinaliks, kuid teised sugulased said temalt vähest majanduslikku abi.

Pius V kultuuriloos

Inkvisitsiooni surve ja Keelatud raamatute nimekirja kongregatsiooni tegevuse tõttu põgenesid Kirikuriigist paljud trükkalid.
Ta lubas 1568 laiendada Rooma botaanikaaeda.
1570 avaldati Aquino Thomase teoste uus väljaanne.
Ta kinnitas 25. juulil 1571 avaldatud apostellikus kirjas "Exponi nobis nuper" Lima ülikooli privileegid.
Ta sätestas, et ükski arstija ei tohi saada doktoriks, kui ta pole andnud vannet külastada haigeid ilma pihiisata rohkem kui kolm päeva.
El Creco on temast teinud portree ja Baldassare Croci on teda kujutanud oma maalil. Ambrogio Oliva on paavsti kujutanud 1580. aasta paiku Occimiano Santi Nome di Gesù e del Rosario kiriku maalil.

Surm

Pius V suri 1. mail 1572 Roomas neeru- või sapikivide tõttu tekkinud tüsistustesse ja maeti Vatikani basiilikasse. 9. jaanuaril 1588 maeti tema säilmed ümber Rooma Santa Maria Maggiore basiilikasse.

Pius V kanoniseerimine

Pius V kuulutati õndsaks 1. mail 1672 Clemens X poolt ja kanoniseeriti 22. mail 1712 Clemens XI poolt. Tema mälestuspäev on 30. aprill. Pius V on Malta patroon.

Hinnang

Kirikuajaloolane J. N. D. Kelly iseloomustab teda kui otsekohest ja vaga, kuid ketserite tagakiusamisel karmi isiksust.