Biotsentrism

Biotsentrism (kreeka sõnadest βίος 'elu' ja κέντρον 'kese, keskpunkt') poliitilises ja ökoloogilises mõttes on eetiline seisukoht, mille kohaselt on kõigel elusal iseväärtus. See vastandub antropotsentrismile, mis keskendub inimese väärtusele. Lähedane mõiste biotsentrismile on zootsentrism, mille puhul omistatakse iseväärtus loomadele. Biotsentrismi pooldajad kaitsevad sageli elurikkust, loomaõigusi ja keskkonda. Terminit on kasutanud ka vasakpoolse biotsentrismi pooldajad. Vasakpoolne biotsentrism põimib süvaökoloogiat industrialismi- ja kapitalismivastaste seisukohtadega (David Orton jt).

Suhe loomade ja keskkonnaga

Kuigi biotsentrism ja ökotsentrism sarnanevad omavahel mitmes mõttes, on need siiski kaks erinevat eetilist lähenemist. Biotsentrism on "omamoodi individualistlik eetika", kuna see rõhutab üksikute elusolendite väärtust, õigusi ja ellujäämist. Ökotsentrism see-eest läheneb terviklikumalt, nähes prioriteedina pigem liike ja ökosüsteeme kui neid moodustavaid üksikolendeid.

Biotsentrism ja õigus

Biotsentrismi paradigmat ja selle pakutavaid väärtusi on hakatud kasutama ka seadustes.
Maine'i, Pennsylvania, New Hampshire'i ja Virginia osariigis Ameerika Ühendriikides on vastu võetud seadused, mis kaitsevad looduse õigusi. Nende seaduste eesmärk on ära hoida looduse seisukorra halvenemist. Eeskätt kaitsevad need loodust ettevõtete eest, kes võivad tahta ekspluateerida loodusvarasid ja maad või kasutada keskkonda prügimäena oma toksilistele jäätmetele.
Ecuador on esimene riik, mille põhiseadus sisaldab looduse õigusi (vt Ecuadori 2008. aasta põhiseadust). Artikkel 71 ütleb, et loodusel "on võõrandamatu õigus olla austatud tema olemasolu, eluringi, struktuuri, toimimise ja evolutsiooniliste protsesside hoidmise ja taasloomise eest".

Kriitika

Biotsentrismi on mitmel põhjusel kritiseeritud. Osa kriitikat tuleneb murest, et biotsentrism on anti-humanistlik paradigma ega kõhkle ohverdamast inimese heaolu suurema hüve nimel. Samuti on biotsentrismi arvustatud individualismi pärast, kuna see rõhutab liiga palju üksiku elu tähtsust, hüljates suuremate kogumite, näiteks ökosüsteemi tähtsuse.
Põhjalikum kriitika keskendub biotsentrismi vastuoludele. Vastandudes antropotsentrismile, mille järgi on inimesel kõrgem staatus kui teistel liikidel, võrdsustab biotsentrism inimese muu loodusega. Oma essees "A Critique of Anti-Anthropocentric Biocentrism" ("Antropotsentrismivastase biotsentrismi kriitika") leiab Richard Watson, et kui nii, siis "Inimeste teguviisid, inimeste kultuur ja tegemised, on sama loomulikud kui viisid, kuidas mistahes muud liiki loom käitub". Ta jätkab, et kui inimene peab muutma oma käitumist, et hoiduda kahjustamast ja häirimast looduskeskkonda, siis see eraldab inimese teistest liikidest, omistades talle rohkem võimu. See jälle viib meid tagasi antropotsentrismi algsete tõekspidamiste juurde. Watson väidab ka, et liikide väljasuremine on "looduse teguviis" ja kui inimene õhutab nende enesehävitust, kasutades ära ülejäänud loodust, siis olgu nii. Sellepärast leiab ta, et tegelik põhjus, miks inimene peab vähendama oma destruktiivset käitumist teiste liikide suhtes, ei tulene mitte sellest, et me oleme võrdsed, vaid teiste liikide hävitamine viib meie eneste hävinguni. Ka see vaade toob meid tagasi antropotsentristliku seisukoha juurde.