google/wiki40b huggingface dataset:
Semele

Semele oli Teeba printsess, Kadmose ja Harmonia tütar, Dionysose ema.
Semele oli nii kaunis, et temasse armus Zeus. Semele jäi Zeusist rasedaks. Zeusi naine Hera aga ütles talle armukadedusest, et Zeus ei armasta Semelet tõeliselt ning et selles võib ise veenduda, kui paluda end näidata kogu oma jumalikus suursugususes Zeus Piksepildujana, välgunooled käes.
Semele paluski Zeusilt seda. Zeus keeldus, sest surelikule oli tema nägemine sellisel kujul surmav. Semele pidas seda tõendiks, et Hera räägib tõtt ja et Zeus tegelikult ei armasta teda, ning jäi endale kindlaks. Zeus oli vandunud Styxi nimel, et täidab naise soovi, ega saanud enam taganeda: Styxi nimel antud vannet ei tohi ka jumalad murda.
Lossi täitis pimestav hiilgus. Zeus ilmus Semele ette talumatult sädelevana, hoides pihus välgunoolte vihku, mis kõik ümberringi ära põletas. Maa värises ja loss varises rusudeks.
Viimasel hetkel enne Semele surma haaras Zeus naise ihust veel sündimata poja ja peitis ta oma reie sisse. Kolm kuud hiljem sündis reiest veinijumal Dionysos, kelle nimi tähendab kreeka keeles 'kaks korda sündinud'. Kui Semele oleks ta sünnitanud, saanuks tast surelik, ent kuna ta sündis jumalast, sai ta surematuks. Dionysos oli ainus jumal, kelle mõlemad vanemad polnud surematud.
Kui Dionysos suureks kasvas, läks ta allmaailma ning tal õnnestus oma ema sealt päästa. Jumalad võtsid ta endi sekka Olümposele, sest kuigi ta oli surelik, oli ta jumala ema. Ta pidi vaid oma nime muutma: tema uus nimi oli Thyone. Vanarooma mütoloogias vastab sellele Stimula.
Algselt oli Semele Traakia ja Früügia maajumalanna. Tema nimi on indoeuroopa päritolu (võrdle vene "zemlja" 'maa').
Sergei Gorodetski

Isiklikku

Sergei isa Mitrofan Gorodetski oli kirjanik ja etnograaf. Sergeil oli noorem vend Aleksandr (1886–1914), kes oli kunstnik. Aleksandr oli sageli haige, kannatas sageli psüühikahäirete all ja oli 2 viimast eluaastat halvatud.
Sergei abiellus 1908. aastal näitleja ja luuletaja Anna Kozelskajaga (1889–1945), kes kasutas luuletajana varjunime Nimfa Bel-Kon-Ljubomirskaja. Aleksandr Bloki sõnul oli ta ebatavaliselt kaunis. Abielust sündis üks laps, tütar Rogneda (1909).
Anneksioon

Anneksioon ehk annekteerimine (ladina keeles annexio, 'liitmine') on võõra riigi kogu territooriumi või selle osa seadusevastane ühepoolne (ilma selle riigi nõusolekuta toimuv) liidendamine oma riigi külge. See toob tavaliselt kaasa annekteerija riigi poolt oma seaduste ja võimu vägivaldse kehtestamise ning võõra territooriumi kontrolli alla võtmise.  Erineb okupatsioonist, kuid võib sellest tuleneda.
Klassikaline rahvusvaheline õigus lubas sõja võitjal vaenlase territooriumi osaliselt või täielikult annekteerida. Alates Itaalia renessansist kuni 1919. aasta Pariisi rahukonverentsini oli üldlevinud nähtus, mis kaasnes koloniaalekspansioonidega. 1866. aastal annekteeris Preisimaa Hannoveri, Hessen-Kasseli, Nassau, Schleswigi ja Holsteini ning Maini-äärse Frankfurdi. 19. sajandi lõpus liideti Hawaii saared pärast annekteerimist Ameerika Ühendriikide külge. Suurbritannia annekteeris 1900. aastal buuride vabariigid Transvaali ja Oranje. 20. sajandi alguses hõivas Austria-Ungari Bosnia ja Hertsegoviina (1908) ja Suurbritannia Küprose (1914). Anneksiooni näiteks on ka Boliiviale kuulunud Atacama kõrbe osade ülevõtmine Tšiili poolt ja Portugali alade ülevõtmine India poolt.
Suurriikidel oli tavaks ka omavahel vahetada hõivatud territooriume või ära jagada vastavad mõjusfäärid. Enne Teist maailmasõda paistsid Euroopa omavahelise jagamisega silma Saksamaa ja Nõukogude Liit. Saksamaa korraldas 1938. aastal anšlussi Austrias, liites viimase Saksamaa külge. Molotovi-Ribbentropi pakti salaprotokollide alusel jagasid Saksamaa ja Nõukogude Liit Poola ning Nõukogude Liit sai võimaluse 1940. aastal okupeerida ja annekteerida Balti riigid Eesti, Leedu ja Läti. Hiina omakorda hõivas Tiibeti ja Iisrael esitas pretensioonid Palestiina aladele, sh Jeruusalemma linnale. 20. sajandi lõpu tüüpilisi näiteid on Kuveidi annekteerimine 1990. aastal Iraagi poolt. Venemaa annekteeris Ukrainale kuuluva Krimmi 2014. aastal. 
Anneksioon on rahvusvahelise õiguse järgi keelatud. See põhimõte on fikseeritud ka mitmes ÜRO deklaratsioonis (1965, 1970, 1974). ÜRO põhikirja artikkel 2 keelab mis tahes ähvarduse või vägivalla kasutamise, mis on suunatud mõne riigi territoriaalse terviklikkuse vastu.
Tiit Randla (majandusteadlane)

Elulugu

Tiit Randla on teenistuja poeg.
Randla lõpetas 1961 Rapla Keskkooli ja 1966 Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) masinaehituse ökonoomika ja organiseerimise erialal; 1976–80 oli ta TPI aspirant. Ta on töötanud TTÜ 1970–80 töö- ja juhtimise teadusliku organiseerimise labori juhatajana, 1980–90 tootmise ökonoomika ja organiseerimise kateedri vanemõpetajana, 1990–2004 käitismajanduse instituudi tööteaduse õppetooli lektorina, majandusteaduskonna prodekaanina, 1991–2006 TTÜ majandusõpikonna juhatajana, TTÜ majandusteaduskonna dekanaadi juhatajana ja peaspetsialistina.

Teadustöö

Uurimisvaldkond: töö- ja palgakorraldus Eesti tööstusettevõte- ja teenindusettevõtetes. Üle 20 teadustrükise.
Jüri Kuuskemaa

Jüri Kuuskemaa (vahepeal perekonnanimi Keevallik, sündinud 25. oktoobril 1942 Tallinnas) on eesti kunstiajaloolane.
Kuuskemaa lõpetas Tartu Ülikooli kunstiajaloo eriala 1965.
Jüri Kuuskemaa töötas alates 1964. aastast Kadrioru kunstimuuseumis, algul teadurina, hiljem kuraatorina. 1. veebruarist 2010 töötab Kuuskemaa Tallinna linnapea nõunikuna, peamisteks töövaldkondadeks muinsuskaitse, vanalinn, arhitektuur ja kultuuriküsimused.
Ta on rahvusvaheliselt hinnatud giid ja turismireiside juht. Kuuskemaa on avaldanud rea muinsuskaitse- ja ajalooteemalisi raamatuid ning teinud raadiosaateid, sageli kirjutab ta arvamuslugusid ajalehtedesse.
Kuuskemaa on tuntud muinsuskaitselise tegevuse ja harivate raadiosaadete poolest (Kuku Raadios teeb ta saadet "Memoria"). Eriti suurt tähelepanu on ta pööranud Kadriorule, sealsele barokkstiilis lossile ja pargile. Kuuskemaa on väljendanud arvamust, et kui tuleb valida väärtusliku maja ja puu vahel, eelistab tema igal juhul maja: "Küllap on meie linnas ja maal keskkonda risustavaid inetuid parasiithooneid, mis tuleks maha lammutada, et lasta loodusharuldusest puudel kasvada. Kuid UNESCO maailmapärandisse kuuluvate ürgvanade hoonete puhul ei tohiks olla kahtlust, et puu ja maja, puu ja kiriku, puu ja torni vastuolu tekkides peab taanduma puu. Mis tahes liigist."

Ühiskondlik tegevus

Kuuskemaa oli 1987. aastal Eesti Muinsuskaitse Seltsi (EMS) asutaja ning juhatuse liige.
1990 oli ta Eesti Kongressi delegaat.
Jüri Kuuskemaa on kandideerinud Keskerakonna nimekirjas 1996., 2013. ja 2017. aasta kohalikel valimistel ning 2015. ja 2019. aasta Riigikogu valimistel, kuid valituks ei ole osutunud.

Isiklikku

Jüri Kuuskemaa on näitlejate August ja Betty Kuuskemaa pojapoeg. Alates aastast 1978 on ta abielus Aet Kuuskemaaga. Nelja lapse isa.
Keevalliku nime sai Kuuskemaa 1951. aastal, kui vanavanemate soovil adopteeris ta kasuisa Udo Keevallik. Vanavanemad lootsid, et selle nime all on Nõukogude korra ajal kergem, kuna August Kuuskemaa oli langenud jaanuaris 1944 Teises maailmasõjas Saksa vägede poolel võideldes.
Jüri Kuuskemaa poeg on ettevõtja Juhan Kuuskemaa.
Tõikvere mõis (Haljala)

Tõikvere mõis (saksa keeles Toigfer) oli rüütlimõis Haljala kihelkonnas Virumaal.
Volodõmõr Kilikevitš

Volodõmõr Kilikevitš (ukraina keeles Володимир Володимирович Кілікевич; sündinud 30. novembril 1983 Ždanovis) on Ukraina jalgpallur.
Aastast 2015 mängib ta klubis FC Narva Trans.
Rukkimaarjapäev

Rukkimaarjapäev (ka: külvimaarjapäev) on 15. augustil, kirikukalendris on see neitsi Maarja taevamineku ehk uinumise päev (nimetatakse ka Assumptio Mariae), õigeusu kirikukalendris ka Jumalaema Uinumise püha.
Eesti rahvakalendri järgi pidi sel päeval vili saama külvatud, sageli oligi see rukkikülvi lõpuaeg.
Urotropiin

Urotropiin ehk heksametüleentetramiin (keemiline valem (CH₂)₆N₄) on heterotsükliline orgaaniline ühend, valge kristalne aine, mis lahustub mõnedes orgaanilistes lahustites ja vees mõõdukalt. Kõrgemal temperatuuril (kuni 280 °C) sublimeerub. Urotropiin annab komplekse halogeenidega, mõnede sooladega, aktiivsete orgaaniliste haliididega jt, näiteks
(CH₂)₆N₄•2HgCl₂  või  
[R–CH₂–N(CH₂)₆N₃]⁺X–.
Urotropiini valmistatakse formaldehüüdi ja ammoniaagi ühinemisreaktsioonil.
Urotropiini kasutatakse meditsiinis antibiootikumina. Sõjaväelased, matkajad jt kasutavad välitingimustes tahke kütuse (nn "kuiva piirituse") tablette, mille põhikomponent on urotropiin. See põleb ilma veeldumata, ega anna suitsu ja tuhka.
Urotropiini kasutusala tööstuses on üsna lai: kasutatakse fenool-formaldehüüdvaikude tootmisel, lõhkeainete tootmisel, tekstiilitööstuses, värvide tootmisel, korrosioonitõrjes jm.
Orgaanilises sünteesis kasutatakse urotropiini Duffi reaktsioonis (areenide formüülimine), Sommelet' reaktsioonis (primaarsete bensüül-, allüül- jmt haliidide konversioon aldehüüdideks), Delepine reaktsioonis (primaarsete amiinide saamine alküül-, bensüül jmt haliididest).
Analüütilises keemias leiab urotropiin kasutust hapete neutraliseerimisel, puhverlahuste koostises, ioonide määramisel jne.
Joseph Pilates

Joseph Hubertus Pilates (9. detsember 1883 – 9. oktoober 1967) oli Saksamaal sündinud USA treener, pilatese treeningumeetodi arendaja, edendaja ja levitaja.

Elulugu

Joseph H. Pilates sündis 1883. aastal Mönchengladbachis Saksamaal. Tema isa oli kreeka päritolu auhinnatud võimleja ja ema tegeles naturopaatiaga. Lapsepõlves nõrga tervisega hädas olnud, nii astma, rahhiidi kui ka liigesepõletike all kannatanud Pilates pühendas kogu oma elu hea füüsilise vormi saladuste väljaselgitamisele. Juba lapsena uuris ta ja katsetas enda peal erinevaid treeningukavasid – nii kulturismi, gümnastikat, joogat kui ka kung fu'd, olles 14-aastaselt juba sedavõrd heas vormis, et poseeris anatoomiliste kaartide joonistajatele. J. Pilates jõudis arusaamisele, et moodne elustiil, halb rüht ja vale hingamine on paljude tervisehädade põhjus. Ta leidis, et kui inimese nahk on võimeline pidevalt uuenema, siis peab olema võimalik tervendada ja tugevdada kõiki elundeid ja kogu keha. See ajendaski teda välja töötama ainulaadse harjutuste kava ja uurima erinevate treeninguvahendite kasutegureid, mille põhjal ta hiljem arendas välja omaenda unikaalsed treeningumasinad.
32-aastaselt kolis Pilates Inglismaale, kus ta andis enesekaitsetunde, tegutses elukutselise poksijana ning esines isegi tsirkuses. Esimese maailmasõja puhkedes võeti Joseph Pilates koos teiste sakslastega vahi alla ning paigutati vangilaagrisse. Laagris viibides õpetas ta teistele vangidele kehalisi harjutusi ning nimetas oma treeningumeetodit "kontroloogiaks" – tänu harjutustele olid vangid hea tervise juures ja suutsid üle elada gripiepideemia, milles hukkus 1918. aastal tuhandeid inimesi. Seda aega saab ühtlasi lugeda Pilatese tehnika sünniajaks.
Pärast sõda naasis Pilates Saksamaale, kus ta tegi koostööd mitme tantsu- ja võimlemisasjatundjaga, sealhulgas näiteks Rudolf Labaniga. Samuti jätkas ta tööd politseinike treenimisel.
Pärast seda, kui tal paluti hakata treenima sõjaväge, lahkus ta 1926. aastal, kodumaas pettununa, Saksamaalt ning reisis Ameerikasse. Teel uude maailma kohtas ta Clarat, oma tulevast naist ja äripartnerit. Koos rajasid nad New Yorgis stuudio, kus Pilates jätkas oma treeningumeetodi arendamist, kuni jõudis lõpuks tulemuseni, mida tunneme täna Pilatese meetodina. Clara ja Joseph Pilates õpetasid ja juhendasid oma õpilasi New Yorgi stuudios mitu aastakümmet, leides oma kõige pühendunumad järgijad tantsijate ja baleriinide kogukonnast – kust pärinevad kõik meistrid, kes tänapäeval Joseph Pilatese elutööd edasi kannavad. Lisaks kirjutas Pilates mitu raamatut ning suutis viljaka leiutajana kinnitada 26 patenti.
Joseph Pilates suri 1967. aastal 83 aasta vanuselt.

Allikad

Britt Kalbus. "True Pilates Eesti koduleht". 23. september 2011. Kasutatud 23.09.2011. Eesti keeles. 
Marguerite Ogle. "Joseph Pilates: Founder of the Pilates Method of Exercise – A Brief Biography of Joseph Pilates". 1. veebruar 2011. Kasutatud 25.09.2011. Inglise keeles.
Adelaide

Ajalugu

Linn asutati 1836. Aastal 1840 sai ta esimese Austraalia linnana omavalitsuse.

Kliima

Adelaide'is on lähistroopiline kliima. Enamik sademeid langeb vihmana talvel. Suvel on sademed harvad ja kerged, seevastu talvel sajab palju ja esineb rahetki. Öökülm on väga haruldane: ilmajaamas on seda esinenud 20. sajandi jooksul kõigest kahel korral, 1908. ja 1982. aastal. Linna ümbritsevatel kõrgendikel (Mount Lofty ja Adelaide Hills) on see aga sagedasem ja viimati sadas neil lund 2012. aasta oktoobris. Järgnev kokkuvõte kliima kohta on valminud aastate 1981–2010 andmete põhjal.
Kõige kõrgemad temperatuurid Adelaide'is on mõõdetud jaanuaris (+45,7 °C) ja veebruaris (+44,3 °C). Kõige madalamad maksimumtemperatuurid on juulis (+23,1 °C) ja juunis (+25,4 °C). Kõige madalamad miinimumtemperatuurid on mõõdetud juunis (-0,4 °C) ja juulis (+0,4 °C). Kõige kõrgemad miinimumtemperatuurid on veebruaris (+9,5 °C) ja jaanuaris (+9,2 °C).
Aastas langeb sademeid 546 mm, neist kõige rohkem juunis (80 mm) ja juulis (76 mm), kõige vähem veebruaris (13 mm) ja jaanuaris (20 mm). Sajupäevi on kõige rohkem juulis ja augustis (12), kõige vähem veebruaris (2) ja jaanuaris (3).
Päikest paistab aastas 2370 tundi, neist kõige rohkem jaanuaris (270 tundi) ja detsembris (260 tundi), kõige vähem juunis (123 tundi) ja juulis (136 tundi).

Rahvastik

2006. aasta Austraalia rahvaloenduse andmetel on Adelaide'i elanikest ligi veerand ehk 23,7% sündinud välismaal. Kõige rohkem välismaalasi on sündinud Inglismaal (73‰), Itaalias (19‰), Šotimaal (10‰), Vietnamis (9‰) ja Kreekas (9‰).
Kui maha arvata inglise keel, siis on kõige rohkem neid inimesi, kelle emakeel on itaalia (30‰), kreeka (22‰), vietnami (12‰), mandariini (8‰) ja kantoni keel (7‰).

Religioon

Adelaide'is on sedavõrd palju kirikuid, et seda on hakatud kutsuma kirikute linnaks. Adelaide on katoliku Adelaide'i peapiiskopkonna keskus.
Kuid see ei peegelda linna tänapäevaste elanike meelsust. 2011. aasta Austraalia rahvaloenduse järgi ei pidanud 28% inimestest end ühtegi usku kuuluvaks, mis on märksa rohkem Austraalia keskmisest (22,3%) ja teeb Adelaide'ist ühe Austraalia kõige vähem religioossetest linnadest. Enam kui pool rahvastikust peab end kristlasteks, kusjuures kõige suurema poolehoidjate arvuga kirikud on katoliku kirik (21,3%), anglikaani kirik (12,6%), Austraalia Ühinenud Kirik (peamiselt metodistid ja presbüterlased, 7,6%) ja õigeusk (3,5%).

Sport

Aastail 1985–1996 korraldati Adelaide'is Austraalia Grand Prix. See sõideti linna tänavatel Adelaide'i tänavaringrajal. GP-etapi korraldamine lõpetati raskete majandusolude tõttu, mis tekkisid Lõuna-Austraalia Riikliku Panga pankroti tõttu 1991.
Sikupilli kaubanduskeskus

Sikupilli kaubanduskeskus on kaubanduskeskus Tallinnas Sikupilli asumis aadressil Tartu maantee 87.
Keskuse projekteeris Raivo Puusepa meeskond.
Kreenbalt

Kreenbalt oli aastatel 1928–1940 Tallinnas tegutsenud kaubandus-tööstuslik aktsiaselts.
Aktsiaseltsi moodustasid Balti Puuvilla Ketramise- ja Kudumise Vabrik ja Kreenholmi Puuvillasaaduste Manufaktuuri Osaühisus. Hiljem ühendati Kreenbaltiga ka Sindi Tekstiilivabrikute Ühisuse ja Eesti Niidi Vabriku hulgimüügiüksused.
Ettevõttel oli ka oma jaemüügiettevõte Tekla, mille kauplusi oli 11 Eesti linnas.
Aastal 1940 Kreenbalt riigistati.
Ökoloogiline taastamine

Ökoloogiline taastamine (inglise ecological restoration) on ökosüsteemi terviklikkuse, koosluse struktuuri ja funktsionaalsuse, ökoloogiliste protsesside, populatsioonide arvukuse, liigi elupaiga või mõne muu rikutud või hävinud ökosüsteemi komponendi loodusliku või jätkusuutliku seisundi taastamine.
Ökoloogia haru, mis uurib ökoloogilise taastamise võimalusi, vahendeid ja tagajärgi, nimetatakse taastamisökoloogiaks.
Raul Salumäe

Raul Salumäe (28. oktoober 1960 Kuressaare – 25. aprill 2015) oli eesti ajaloolane.
Ta lõpetas aastal 1979 Kingissepa 2. Keskkooli. Pärast ajateenistust Nõukogude Armees astus ta Tartu Riikliku Ülikooli ajalooteaduskonda, mille lõpetas aastal 1988. aastal ajaloolasena, kitsamaks erialaks etnoloogia.
Ta töötas aastaid Saaremaa Muuseumis.
Eugen Johann Alexander von Nottbeck

Eugen Johann Alexander von Nottbeck (4. august (vkj 23. juuli) 1842 Tallinn – 8. detsember (vkj 26. november) 1900 Tallinn) on Eesti baltisaksa jurist ja ajaloolane.

Elulugu

Eugen von Nottbeck oli kubermanguvalitsuse sekretäri poeg.
1856–60 õppis Nottbeck Tallinna Toomkoolis ja Kubermangugümnaasiumis, 1861–64 TÜ-s majandust ja õigusteadust.
Eugen von Nottbeck oli 1865 Tallinnas Eestimaa Ülemmaakohtu advokaat, 1865–77 Eestimaa kubermanguvalitsuse sekretär ja 1881–86 nõunik, 1877–81 Peterburis Venemaa Siseministeeriumi ametnik, 1888–89 Läänemaa meeskohtu assessor, aastast 1890 Tallinna Linnavolikogu liige.

Teadustöö

Eugen von Nottbeck uuris Tallinna ajalugu, samuti kohaliku kunsti ja õiguse ajalugu. Osales Eestimaa Kirjandusliku Ühingu tegevuses, oli 1891–1900 selle abiesimees ja auliige, Õpetatud Eesti Seltsi auliige, Kuramaa Kirjanduse ja Kunsti Seltsi, Moskva Arheoloogiaseltsi, Riia Ajaloo- ja Muinasteaduste Seltsi liige. TÜ ja Rostocki Ülikooli audoktor (1891). Üle 30 teadustrükise.
Bárðarbunga

Bárðarbunga on Islandil Vatnajökulli liustiku all asuv kihtvulkaan. Tänu oma kõrgusele 2009 meetrit üle merepinna on tegemist Hvannadalshnjúkuri järel kõrguselt teise Islandi mäega. Bárðarbunga on osa suurimast vulkaanilisest süsteemist, mille pikkuseks peetakse ligi 200 km ning laiuseks kuni 25 km.

Kirjeldus

Bárðarbunga on liustikualune kihtvulkaan, mille kraater on ligikaudu 70 ruutkilomeetrit suur, kuni 10 km lai ja umbes 700 m sügavune. Vulkaan on kaetud jääga, mis varjab liustikuga täidetud kraatri.
Kõrvalise asukoha ja harvade pursete tõttu oli vulkaan varem vähetuntud. 
Hiljutised uuringud on näidanud, et mitu tefra kihti, mida varem peeti teistest vulkaanidest pärinevateks, pärinevad ikkagi Bárðarbunga vulkaanist. 
Vulkaani jätkuvat aktiivsust kinnitab pidev seismiline aktiivsus mitme viimase aasta jooksul.

Varasemad pursked

Läbi ajaloo on vulkaani suured pursked toimunud iga 250–600 aasta järel: teada on pursked aastatest 870, 1480 ning hulk purskeid aastatest 1701–1864. Umbes 8500 aastat vana Þjórsá laava on maakera suurim holotseeniaegne laavavool: laavavoolu kogumaht on 21–30 kuupkilomeetrit ja see katab ligikaudu 950 ruutkilomeetri suuruse ala. Bárðarbunga suurima purske vulkaanilise plahvatuslikkuse indeks oli 6 ning viimase 10 000 aasta jooksul on toimunud palju väiksema suurusega purskeid.

Aktiivsus 21. sajandil

2010. aasta septembris leidis Bárðarbunga lähistel aset sari maavärinaid ning 26. septembril registreeriti kokku üle 30 maavärina, millest suurimate magnituud oli 3,5 ja 3,7.
2014. aasta augustis leidis aset järjekordne maavärinate seeria ning 16. ja 17. augustil loendati vähemalt 1155 maavärinat, millest suurim oli magnituudiga 4,5. Mõni päev hiljem evakueeriti vulkaani ümbritsevatelt aladelt rohkem kui 300 inimest. 29. augustil, varsti pärast keskööd, hakkas vulkaan purskama ja õhuruum vulkaani kohal suleti.
Kaisa Roose

Kaisa Roose (sündinud 1969 Tallinnas) on eesti dirigent.
Kuueaastaselt hakkas ta õppima klaverit Tallinna Muusikakeskkoolis. Tallinna Konservatooriumi lõpetas koorijuhtimise erialal. 1997. aastal lõpetas ta Taani Kuningliku Muusikaakadeemia Michel Tabachniku dirigeerimisklassis. Samal aastal võitis ta Kuningliku Balleti dirigendikonkursi. Roose on juhatanud orkestreid Taani Kuninglikus Muusikateatris ja Malmö Muusikateatris Rootsis.
Koigi mõis (Ambla)

Koigi mõis (saksa keeles Koik) oli rüütlimõis Ambla kihelkonnas Järvamaal.
Mõisa omanikud olid Mohrenschildtid.
Euroopa Liidu kolmik

Euroopa Liidu kolmik (inglise keeles EU 3, vahel ka G-3) viitab Prantsuse Vabariigile, Saksamaa Liitvabariigile ning Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriigile. Kõiki neid riike peetakse suurteks jõududeks nende mõju tõttu nii Euroopa Liidu sees kui ka sellest väljaspool. Pärast 2004. aastal toimunud Euroopa Liidu laienemist on senise kolmiku asemel liidu poliitikat sagedamini juhtimas kuut riiki ühendav G6. Eriti üritatakse juhtida liidu välispoliitikat, näiteks kui riigid juhivad Euroopa Liidu pingutusi Iraani tuumaprogrammi lõpetamiseks.
Tähis EU 3+3 (ka E3+3 või E3/EU+3) viitab riikide grupile, mis hõlmab Euroopa liidu kolmikut ning Hiinat, Venemaad ja Ameerika Ühendriike. Tähis võeti kasutusele siis, kui need kuus riiki ühendasid enda ja Iraani diplomaatilised püüdlused viimase tuumaprogrammi asjus. Ameerika Ühendriikides ja Venemaal tuntakse kuuikut pigem nimega P5+1, mis viitab ÜRO Julgeolekunõukogu viiele alalisele liikmele ja Saksamaale.
Pontus De la Gardie

Elulugu

Pontus De la Gardie oli pärit Prantsusmaalt Languedocist. Noorena kandis ta nime Ponce Scorperier. Ta õppis kloostris, kuid loobus vaimuliku elukutsest ja astus Prantsuse armeesse, teenis 1551. aastast Piemontes krahv Brissaci juhitud Prantsuse ratsaväes ja võttis nimeks Pontus De la Gardie. Seejärel Šotimaal, kuninganna Mary Stuarti õukonnas, kus osales Šotimaa protestantide ja katoliiklaste vahelises sõjas. Aastast 1559 teenis ta Taani sõjaväes, kus Nils Boije juhitud Rootsi väed 1565 Põhjamaade seitsmeaastase sõja ajal (1563–1570) Varbergi vallutamise järel sattus vangi ja astus Rootsi kuninga Erik XIV teenistusse. Rootsi teenistuses tegeles ta välissuhtlusega Rootsi Euroopas, tänu eelnevale keeleoskusele ning 1568 sai temast kuningas Erik XIV õuemarssal.
1569. aastast oli ta Gyllenstierna, Bjelke, Flemingi ja Stenbockiga Rootsi kuninga Johan III poolt asutatud Jumala talle ordu (Guds Lambs Orden) rüütel.1571. aasta 17. juulil sai ta Ekholmi vabahärratiitli. Ta oli ka Kjulaholmi, Sundby ja Toresta härra Uppsala piiskopkonnas ning Kolga mõisa omanik Kuusalu kihelkonnas.
Ta oli aastast 1574 Eestimaa asehaldur ja aastast 1581 kuberner, juhatas väliooberstina 1580–1583 Liivimaa sõjas Rootsi väge, vallutas 1580 Schlossburgi (Käkisalmi).
Eestisse saabus ta 1581. aasta talvel Soomest, juhtides oma väe üle külmunud Soome lahe, Narva piiramise ajal võttis ta kasutusele sõdadest Euroopas tuntuks saanud siksakikujulised piiramiskraavid, mis sel ajal oli veel Liivimaal uus nähtus, vallutas 1581 Rakvere, Toolse, Narva, Ivangorodi ja Jama (Jamburg, praegu Kingissepp).
1583. aastal nimetati ta uuesti Eestimaa kuberneriks. 
Kahekümneviieaastase sõja Pljussa vaherahu läbirääkimiste ajal (1585) Moskva tsaaririigiga uppus Pontus De la Gardie koos Määri mõisniku Brun Dückeriga ja vene keele tõlgi Hans von Strassburgiga Narva jõkke. Ta maeti Tallinna Toomkirikusse. Tema hauamonumendi valmistas Arend Passer.
Salutaguse mõis

Salutaguse mõis (saksa keeles Sallentack) oli rüütlimõis Hageri kihelkonnas Harjumaal, tänapäeva Rapla maakonnas Kohila vallas Salutaguse külas. Mõis eraldati Angerja mõisast 1700. aastal.

Arhitektuur

Historitsistlikus stiilis piklik ühekorruseline peahoone valmis 19. sajandi teisel poolel. Ehitise fassaadi kaunistasid astmikviiludega kesk- ja külgrisaliidid. Hoone põletati 1905. aasta revolutsiooni käigus, ent ehitati veidi muudetud kujul taas üles (astmikviilud tehti siledaks; mõisaesine terrass ehitati ümber). Korterelamuna kasutust leidnud mõisahoone põles uuesti 1980ndatel, misjärel jäi varemeisse.

Mõisaansambel

Mõnesaja meetri pikkune sihitee viis Kohila–Tuhala maanteelt otse mõisasüdamesse, osutades künkale ehitatud peahoone keskteljele. Kõrvalhooned paiknesid peahoonest põhja pool, nii peahoone esise auringi servas kui ka sissesõidutee-allee äärsetel aladel. Mõisasüdant ümbritseb mõisapark.

Omanikud

Aastani 1879 kuulus mõis Meyendorffidele. 1879. aastast oli ta Ungern-Sternbergide ja Rammide valduses. Mõisa viimane võõrandamiseelne omanik oli Fridolf von Ramm. Edaspidi on mõisasüdame nimetamisväärseimaks omanikuks olnud Busch, kes 1930. aastal rajas Salutaguse mõisa endisesse viinavabrikusse pärmitehase. Venemaa riigiametnik Konrad Axel von Gernet on sündinud Salutaguse mõisas.

Mõis tänapäeval

Pärast 1980ndatel toimunud põlengut mõisa peahoonet ei taastatud, ohtlikud varemed lammutati lõplikult 23. veebruaril 2012. Samuti on hävinud ka paljud kõrvalhooned, mõni hoone on aga kohandatud Salutaguse pärmivabriku tootmishooneks. Veidi muudetud kujul eksisteerib tänaseni peahoone läheduses mõisa valitsejamaja (puithoone), pargis on seni alles aiapaviljon, mis on tihti külaürituste keskuseks.