google/wiki40b huggingface dataset:
Kuremäe klooster

Pühtitsa Jumalaema Uinumise Stauropegiaalne Naisklooster ehk Kuremäe klooster (ka Pühtitsa (Kuremäe) Uspenski naisklooster) on Moskva ja kogu Venemaa patriarhi otsealluvuses olev Vene Õigeusu Kiriku nunnaklooster Eestis Alutaguse vallas Kuremäe külas. Klooster on rajatud aastatel 1892–1895. Kloostris elab üle saja nunna ja noviitsi.

Ajalugu

Õigeusuliste legendi järgi nägid karjased 16. sajandil Kuremäel jumalaema ilmutust ja leidsid hiljem iidse tamme alt õigeusu ikooni. Peeter Kaldur on avaldanud arvamust, et tegu oli vadjalaste järglaste metsakabeli jäänustega. Sest ajast hakati mäge kutsuma teise nimega: Pühitsa ehk pühitsetud koht.
1608. aastast on teada, et Kuremäel oli õigeusu kabel.
1888 saatis õigeusu kirik Kostroma Ipatjevi kloostrist nunn Varvara (Blohhina) kolme õe saatel Virumaale haigeid ravitsema. Aastal 1891 anti luba rajada Pühtitsasse nunnaklooster, mille esimeseks eestseisjaks saigi ema Varvara. Ehituse patroon oli Eestimaa kindralkuberner vürst Sergei Šahhovskoi. Kloostri peakirik ehitati kohta, kus varem oli ehitusjärgus luteri Illuka kirik. Uue kiriku rajamisel kasutati osaliselt Illuka kiriku materjali. See oli esimene Eestisse rajatud õigeusu klooster.
Kloostri hooned on püstitatud tervikut silmas pidades: nunnade elumajad, talvekirik-söögimaja, haigla, Jumalaema Uinumise peakirik, värava kellatorn, kool ja võõrastemaja. Kloostriaias kasvab tamm tüveümbermõõduga 4,3 meetrit. See on usklike hulgas püha puu.
Kloostri tähtsaim ehitis on Moskva-Jaroslavli koolkonna sakraalehitisi jäljendav viiekupliline Jumalaema Uinumise (Uspenski) peakirik, mis ehitati aastatel 1908–1910. Selle arhitekt oli Aleksander Poleštšuk. Kolmelöövilises kirikus on kolm altarit, rikkalik männipuust nikerdatud ikonostaas ja haruldasi seinamaalinguid. Seal on ruumi 1200 inimesele.
Aastail 1917–1923 oli klooster evakueeritud Rostovisse Jaroslavli kubermangus, Vabadussõja ajal oli kloostri hoonetes tüüfusehaigla. Pärast Eesti iseseisvumist konfiskeeris Eesti valitsus 1919 enamiku kloostri maadest ja allutas selle Eesti Apostlik-Õigeusu Kirikule, mis ei allunud alates 1923. aastast Moskvale.
Teise maailmasõja ajal möödus rindejoon kirikust kõigest mõne kilomeetri kauguselt ja sakslased asutasid kloostri lähedale Kuremäe koonduslaagri.
Fustik

Fustik on kollane orgaaniline värvaine, mida saadakse mitmete troopiliste ja lähistroopiliste puuliikide puidust ja koorest. Kasutatakse villa- ja siidikiust tekstiilide värvimiseks.
Värvainete indeksis on fustiku üldnimetuse tähis C.I. Natural Yellow 11 ning iga orgaaniline ühend, mis värvi annab, kannab oma tähist: moriin 75660, makluriin 75240, teised 75710, 75720, 75730, 75750.

Etümoloogia

Tõenäoliselt pärineb sõna "fustik" araabiakeelsest sõnast fustuq 'pistaatsia', 'põõsas'. Põõsakujulise vormiga on parukapuu, mis kasvab Vahemere maades ja Türgis ning mis oli tuntud kollast värvi andva värvitaimena juba enne Ameerika avastamist. Eesti keelde on sõna jõudnud arvatavasti saksakeelse sõna Fustik või venekeelse sõna фустик vahendusel.

Saamine

Värvaine saadakse puidu keetmisel. See on punakaskollane ning lahjendamisel oranžikaskollane. Värvainet turustatakse kas vedela ekstraktina või kuivatatuna oliivjas- kuni tumepruunide kookide või graanulitena.

Koostis ja omadused

Fustiku peamised värvi andvad komponendid on flavonoidid moriin ja makluriin. Värvimakluura koor sisaldab ka parkaineid tanniine. Veneetsia sumahhi puit sisaldab flavonoidide hulka kuuluvaid värvaineid müritsetiini ja füsetiini.
Värvaine annab villale ja villasele kangale kollaseid toone maarjasega peitsides, tina- ja pliisooladega peitsides eredamaid oranžkollaseid värvusi. Oliivrohelisi värvitoone saab kroomi- ja vasesoolasid peitsainena kasutades. Saadud värvid pole eriti valguskindlad, kuid nad on vastupidavad seebi ja aluseliste pesuainetega pesemisele.

Kasutamine

Fustikunimelist värvainet mainitakse juba varauusaja kirjalikes allikates, kuid sageli jääb ebamääraseks, millisest taimest toodetud värvainet on mõeldud. Ajalooliselt on vanim nn ungari kollapuu fustiku kasutus, mida tarvitati laialt Euroopas, eriti Itaalias siidkangaste kollaseks värvimiseks, sageli kombineerituna teiste kollast andvate värvitaimedega, juba keskajal. Nn vana fustikut kasutati Euroopas 16.–19. sajandini villa ja siidi värvimiseks, Venemaal on fustikuga värvitud villa, harvem siidi kollaseks alates 17. sajandist 20. sajandi alguseni.
Esimese maailmasõja ajal oli fustik oluline värvaine khaki nime all tuntud tekstiilide tööstuslikul tootmisel.
Pulau Ubin

Nimi

Pulau Ubin tähendab otsetõlkes malai keeles graniitsaart, millele viitavad ka mitmed mahajäetud graniidikaevandused. Pulau tähendab saart ning ubin on jaavakeelne sõna kandilise kivi kohta. Kunagi tehti saare kividest põrandaplaate, mida kutsuti jubinateks ning hiljem lühemalt – ubin.

Legend

Legendi järgi tekkis saar, kui kolm looma – konn, siga ja elevant – võistlesid, kes jõuab esimesena Singapurist Johori. Need loomad, kes reisiga hakkama ei saanud, pidid muutuma kiviks. Kõigil loomadel tekkiski reisi vältel mitmesuguseid tõrkeid ning nad ei jõudnud Johori, nii et elevandist ja seast tekkis Pulau Ubini saar ning konnast Pulau Sekudu saar, mida tuntakse ka Konna saarena.

Praegune seisukord

Pulau Ubin on üks viimaseid maapiirkondi Singapuris, mis on puutumatuks jäänud urbaniseerumisest, betoonhoonetest ja asfaltteedest. Saarel on vana Singapuri puuhooned, muulid ja puutumatu loodus. Kuigi viimastel aastatel on ühiskonnas korduvalt arutatud mitmesuguseid arendusplaane, näiteks metrooliini pikendamist saareni, siis seni on piirdutud mõne üksiku asfalttee ja varjualuse ehitamisega, toetamaks aina arvukamaks muutuvate turistide seas populaarseks saanud jalgrattamatku.
Peeter Panksep

Peeter Panksep (ka Peeter Panksepp; 14. aprill 1898 Unipiha vald, Tartumaa – 1. august 1970 Montreal) oli Eesti ajakirjanik ja poliitik, Vabariigi Valitsuse eksiilis liige.
Õppis 1928–1942 Tartu Ülikoolis õigusteadust (lõpetas 1942) ja filosoofiat 1943–1944, korporatsiooni Sakala vilistlane. 
Ta oli 12 aastat Tartu Eesti Majaomanike Seltsi esimees ja Majaomanikkude Koja liige. 1939 valiti Tartu linnavolinikuks. 
1944 põgenes Saksamaale. Hiljem siirdus Kanadasse.
Saaremaa Noorte Naiste ja Noorte Meeste Kristlik Ühing

Saaremaa Noorte Naiste ja Noorte Meeste Kristlik Ühing (lühend: Saaremaa NNKÜ-NMKÜ; ingliskeelne lühend: Saaremaa YWCA-YMCA) on Eesti usuorganisatsioon; ühtlasi Noorte Naiste ja Noorte Meeste Kristlik Ühingu haruorganisatsioon.
Signe Falkenberg

Signe Falkenberg (sündinud 13. mail 1962) on eesti sporditegelane ja invaspordi edendaja.
Ta on Eesti Invaspordi Liidu ja Eesti Paralümpiakomitee peasekretär.
Ta on tulnud Eesti meistriks ratastoolitennises ja kuulub Eesti ratastoolicurlingu koondisse.
Inna Bulkina

Inna Bulkina (sündinud 12. novembril 1963) on kirjandusteadlane.
Ta kaitses Tartu Ülikoolis 2010. aastal doktoritöö teemal "Kiiev 19. sajandi esimese kolmandiku vene kirjanduses: ajalooline ja kirjanduslik ruum".
Vana-Piigaste mõis

Vana-Piigaste mõis (saksa keeles Alt-Pigast; ka Piigaste mõis) oli rüütlimõis Kanepi kihelkonnas Võrumaal. Nüüdisajal jääb mõis Põlva maakonda Kanepi valda.
Mõisat on esimest korda mainitud 1510.
Viimased (enne 1919. aastat) mõisa omanikud olid Pfeifferid.
MacOS

Mac OS

Mac OS on arvutifirma Apple Inc. loodud graafilise kasutajaliidesega operatsioonisüsteemide sari Macintoshi arvutitele.
Algset operatsioonisüsteemi tutvustati 1984. aastal ning see kandis siis nime System. 1996. aastal avaldatud versioonile System 7.6 pandi nimi Mac OS.
Tsiistre karstinõod

Tsiistre karstinõod (ka: Tsiistre vetevaotus) on karstinõod Võru maakonnas Setomaa vallas Tsiistre asulas.
Karstinõod asuvad ülemdevoni lubjakividest paelaval. Suurvee ajal moodustuvad nõgudesse u 20 ajutist järvikut. Nõgude laius on kuni 40 m ja pikkus kuni 100 m.
Arthur Puksov

Elulugu

Arthur Puksov oli talupidaja poeg.
Lõpetas 1916 Tartu Aleksandri Gümnaasiumi. Astus 1916 Petrogradi Polütehnilisse Instituuti, siis vabatahtlikuna sõjaväkke, osales aastast 1916 suurtükiväelasena esimeses maailmasõjas, lõpetas 1917 Odessas lipnikekooli. Demobiliseeriti 1918, õppis 1918 Tomski Ülikooli füüsika-matemaatika-teaduskonnas, töötas Siberis raudteel, juunis mobiliseeriti, teenis 1918–20 Siberis Koltšaki armees. Naasis 1920 Eestisse. Lõpetas 1925 TÜ keemiaosakonna mag. chem. tehn. kraadiga, väitekiri "Piirituse ja õhu segude plahvatuskiiruse uurimine mootorilisel põlemisel", dr. phil. nat. (1929, TÜ), väitekiri "Asphalt põlevkivist".
Oli 1923–25 TÜ füüsikalise keemia labori noorem- ja vanemassistent, 1925–28 Riigi Põlevkivitööstuse (Kohtla-Järvel) keemik, 1928–37 Tallinna Gaasi- ja Veevärgi vanemkeemik, 1937–38 Kehra Sulfaattselluloositehase keemiaosakonna juhataja, 1938–40 tehase abijuhataja, 1940–44 juhataja.
Läks 1944 Saksamaale, oli 1946–47 Pinnebergis (Hamburgi lähedal) Balti Ülikooli keemia-farmaatsia teaduskonna õppejõud keemilise tehnoloogia ja orgaanilise keemia alal. 1947 siirdus Rootsi, oli 1947–50 Köpingis Svenska Salpeterverken AB juures uurimiskeemik. Aastast 1950 elas Kanadas, oli 1950–72 Montrealis McGilli Ülikooli Royal Victoria Hospital'i labori keemik.
On maetud Roxboro kalmistu (Rideau Memorial Gardens) eestlaste osasse.

Teadustöö

Eestis uuris peamiselt põlevkivi termilise töötlemise saadusi, nende tehnilise rakendamise võimalusi; nt doktoritöös esitas meetodid asfaldi tootmiseks põlevkivi pürogeense lagundamise või põlevkivi-toorõli oksüdatsiooni teel. Uuris ka põlevkivist kõrgtemperatuuril saadud gaasi koostist, omadusi ja sellest benseeni tootmise võimalusi. Saanud 2 patenti põlevkivist valgustusgaasi ja generaatorgaasi valmistamise alal. Asutustelt ja üksikisikutelt kogutud andmete põhjal koostas ülevaateid Eesti keemikute koosseisu ja rakendatuse kohta. Eesti Keemikute Seltsi liige ja esimees (1931, 1934–35), osales mitme tehn komisjoni töös. Tema testamendi alusel moodustati Eesti Üliõpilaste Seltsi (EÜS) juures 1975 Arthur Puksovi nimeline fond Eesti ajalooteaduse arendamiseks. 26 teadustrükist.
Ilmar Kimm

Ilmar Kimm (1. märts 1920 Petrograd – 24. oktoober 2011) oli eesti maalikunstnik.
Ilmar Kimm sündis Petrogradis Punaarmee komandöri perekonnas. Ta õppis aastatel 1927–1935 Leningradis eesti koolis, aastatel 1936–1939 õppis ta Ülevenemaalise Kunstiakadeemia kunstikeskkoolis. Aastatel 1939–1941 õppis ta Ülevenemaalises Kunstiakadeemias. Aastal 1941, pärast Teise maailmasõja puhkemist läks ta Leningradi üliõpilaste partisanisalka, sügisel 1941 mobiliseeriti Punaarmeesse. Sai Velikije Luki all lahingus raskesti haavata ja demobiliseeriti. Jätkas aastal 1944 kunstiõpinguid, lõpetas 1948. aastal Ilja Repini nimelise kunstiinstituudi Leningradis.
Ta töötas aastatel 1948–1951 Tartu Riiklikus Kunstiinstituudis maaliõppejõuna. Aastatel 1952–1988 ERKIs õppejõuna: oli aastast 1954 dotsent, aastast 1965 professor. Aastatel 1963–1983 oli ta maalikateedri juhataja, aastatel 1983–1988 oli ta konsultantprofessor. Aastast 1951 oli ta Kunstnike Liidu liige.
Paide vald (1939)

Paide vald oli vald Järvamaal aastail 1939–1950.
Esimene vallavanem oli Juhan Nurmik, kes valiti 21. aprillil 1939 Järva maavolikogu liikmeks. 1939. aasta detsembris valiti vallavanemaks senine abivallavanem Jaan Krassi 10 poolt- ja 4 vastuhäälega, senine vallavanem Juhan Nurmik võttis oma kandidatuuri tagasi. Abivallavanemateks valiti Peet Joandi ja Otto Niimann.

Väljavõte Vabariigi Presidendi otsusest nr. 88 – 7. oktoobrist 1938 (RT 1938, 87, 776)

7. Paide vald – maa-alaga, mis moodustub: a) senise Mäo valla maa-alast, välja arvatud suurem osa Prandi asunduse maa-alast; b) senise Anna valla maa-alast; c) senise Esna valla Vodja asunduse maa-alast, välja arvatud maatükkide Kivila nr. A-17 ja Koolimaja nr. 18 maa-alad; d) senise Väätsa valla Prääma asunduse ja Purdi metskonna Paide metsandiku kvartaalide nr. 66 ja 67 maa-aladest; e) senise Kirna valla, Reopalu, Reopalu nr. A, Reopalu nr. A-1, Metstalu, nr. A-87, A-88, Pärna, Uuesauna, Mäe, Reinu, Männaru, Kaeramäe-Hans ja Kaeramäe-Rein talude, Kolu metskonna Türi metsandiku kvartaalide nr. 10–12 ning nende piirkonnas asuvate lahus-heinamaatükkide maa-aladest; f) senise Kuksema valla Purdi mõisa järgi olevate sootükkide nr. A-78, A-76 ja A-57 maa-aladest.

Külanõukogude moodustamine ja valla likvideerimine

1945 augustis moodustati Paide vallas Paide külanõukogu keskusega Paide linnas, Purdi külanõukogu keskusega Purdi asunduses ja Sargvere külanõukogu keskusega Mäe külas. 1950. aastal Paide vald likvideeriti ja selle alad arvati Paide rajooni koosseisu.
Kaheaastane kuningakepp

Botaaniline kirjeldus

Kaheaastane kuningakepp on kaheaastane rohttaim. Ta võib kasvada 30–100 cm kõrguseks. Taime varred on hõredalt karvased. Kaheaastase kuningakepi õied on kollased, lõhnavad, kuid avanevad õhtuti. Vili on kupar, milles on palju 1,5 mm suurusi punakaspruune kuni mustjaid moonilõhnalisi seemneid.

Levila

Kasvab metsikult Eestis ja mujal Euroopas.

Kasvatamine kultuuris (1927)

"Mullapinna suhtes taimel suuremad nõudmised puuduvad. Seeme külvatakse hõredalt peenrale 20 sm kaugustesse ridadesse ja kaetakse õhukese mullakorraga. Seemne idanemiseks tuleb mullapind niiske hoida. Tärganud kuningkeppe harvendatakse 10 sm kaugusele üksteisest."

Kasutamine

Toiduainena tarvitatakse kaheaastase kuningakepi juuri salatiks, aga ka keedetakse ja küpsetatakse; võrseid soovitatakse süüa värkselt või keedetult. Õisi, mis on magusamaitselised, kasutatakse salatites või nende garneerimisel.
Indiaanlased kasutavad taime vesitõmmist kootava ja rahustava vahendina köha, seedehäirete, valu ja haavade korral.
Sõja ajal on seemneid kasutatud kohvi aseainena.
Küpsenud seemnetest valmistatakse heksaaniga ekstraheerides või külmpressides kuningakepiõli (Oenotherae biennis oleum).
Eesvokaalid

Eesvokaalid on need täishäälikud, mille hääldamisel asetseb keel suu eesosas ja keeletipp on hammaste lähedal. Eesti keeles peetakse eesvokaalideks /i, ü, e, ö, ä/.
Adolf Yllö

Adolf Yllö (11. aprill 1920 Hakaja – 14. veebruar 1992 Uppsala) oli ingerisoome päritolu eesti arst.
Ta sündis Eesti-Ingeris Hakaja külas koolmeistrite pojana. Aastal 1922 rändasid tema vanemad Virumaale Haljala kihelkonda, kus isa hakkas talu pidama. Ta õppis Narvas ja lõpetas aastal 1938 Rakvere Ühisgümnaasiumi. Aastal 1938 astus ta Tartu Ülikooli arstiteaduskonda, mille lõpetas aastal 1944. Ta kuulus Üliõpilasselts Liivikasse.
Aastal 1944 pääses ta soomlasena kogu perega Soome elama, kus astus vabatahtlikuna Soome sõjaväkke ja teenis arstina soomepoiste rügemendis JR200. Aastal 1944, pärast Soome-Nõukogude rahulepingu sõlmimist, siirdus ta Soomest Rootsi.
Rootsis töötas ta alguses Hallstavikis (praeguse haldusjaotuse järgi Norrtälje vallas) jaoskonnaarsti abilisena ja hiljem paljudes kohtades, sealhulgas ka 10 aastat sõjaväearstina. Meditsiinilitsentsiaadi eksamid sooritas ta aastal 1952 Karolinska Instituudi juures. Aastatel 1952–1954 viibis ta Stockholmis Södra sünnitusmajas (Södra BB-s, sv:Södra barnbördshusetis), olles spetsialiseerumas günekoloogiale. Aastatel 1955–1968 töötas ta Göteborgi Volvo peatehastes tööstuse ülemarstina. Tööstusarstina arendas ta väga palju sellealast teenistust Rootsis ja on avaldanud selleteemalisi kirjutisi ka ajakirjanduses. Aastatel 1968–1969 oli ta arst Göteborgi Raudteevalitsuses ja 1969–1973 Göteborgi linnaarst. Aastal 1973 oli ta Rahvusvahelise Tööorganisatsiooni konsultant Tais. Aastatel 1973–1985 oli ta Uppsala linnavalitsuses tööstuse ülemarst. Tema huvialaja harrastus oli ergonoomia, sel alal on ta avaldanud töid Rootsis. Tema sulest on ilmunud ka pikemad mälestused ajakirjanduses.
Dr. Adolf Yllö suri 14. veebruaril 1992 Uppsalas.

Isiklikku

Tema vend oli agronoom Leo Yllö. 
Ta oli abielus ning kahe tütre ja ühe poja isa.
Millennium Bridge

Millennium Bridge on Suurbritannia pealinnas City of Londoni linnaosas Thamesi jõge ületav jalakäijate sild. Seda hakati aastatuhandevahetuseks ehitama 1998. aastal ja sind avati juunis 2000.
Programmeerimiskeel

Programmeerimiskeel on süntaksi- ja semantikareeglite kogum arvutile programmi kirjutamiseks (programmeerimiseks).
Programmeerimiskeeli liigitatakse peamiselt toetatud programmeerimise paradigmade ja tüüpimise järgi.
Mõned programmeerimiskeeled on standardiseeritud.

Eesti keeleruumis

Paljud programmeerimiskeelte keelenditest põhinevad inglise keelel. On olemas ka teiste keelte, näiteks eesti keele põhjal loodud programmeerimiskeeli.
Alissovi kliimaklassifikatsioon

Alissovi kliimaklassifikatsioon on 1956. aastal vene klimatoloogi Boriss Alissovi poolt loodud kliimaklassifikatsioon. Alissovi kliimaklassifikatsioon on kõige laiemalt kasutatud kliimaklassifikatsioone endises NSV Liidus.
Alissovi kliimaklassifikatsioon põhineb geneetilisel printsiibil, kus kliimatüüp sõltub õhumasside liikumisest, mida määrab globaalne õhuringlus.
Alissovi kliimaklassifikatsiooni järgi eristatakse kliimavöötmed, mille piires eristatakse merelist, mandrilist ja kohati mussoonkliimat (kliimatüübid).
Aavalaiu säär

Aavalaiu ehk Aivalaiu säär ehk Haavalaid on poolsaar Saare maakonnas Saaremaa vallas Laidevahe lahe ääres.
Moshe Kahlon

Moshe Kahlon (heebrea keeles משה כחלון; sündinud 19. novembril 1960 Haderas) on Iisraeli poliitik, ta kuulus aastatel 2003–2013, aastast 2014 kuulub ta enda asutatud erakonda Kulanu. Ta on aastast 2015 Iisraeli rahandusminister.
Ta sündis aastal Haderas Haifa ringkonnas Liibüast pärit repatriantide perekonnas. Aastatel 1978–1986 oli ta aja- ja üleajateenistuses Iisraeli armees. Pärast ajateenistust tegeles ta autotarvikute äriga. Seejärel õppis ta poliitteadusi Haifa Ülikoolis, kus ta lõpetas ülikooli bakalaureusena.
Esimest korda valiti ta Knessetisse aastal 2003, teda on mitu korda Knessetisse tagasi valitud. 14. juulist 2009 kuni 31. märtsini 2013 oli ta Iisraeli sideminister, lisaks oli ta 19. jaanuarist 2011 kuni 31. märtsini 2013 (peaminister Binyamin Netanyahu palvel) ka Iisraeli sotsiaalkindlustusminister. Aastast 2015 on ta Iisraeli rahandusminister.

Isiklikku

Moshe Kahlon on abielus ja kolme lapse isa.
Ameerika filosoofia

Ameerika filosoofia all mõeldakse tavaliselt Ameerika Ühendriikides viljeldavat filosoofiat.
Ameerika filosoofia tähtsate kujundajate hulka kuuluvad 19. sajandil transtsendentalistid (Ralph Waldo Emerson, Henry David Thoreau, Walt Whitman) ja pragmatistid (Charles Sanders Peirce, William James, John Dewey).
20. sajandil on Ameerika filosoofias tugevasti esindatud analüütiline filosoofia, samuti on tugev mõju darvinismil.
Jakob Johann von Patkul

Jakob Johann von Patkul (20. veebruar (vkj 9. veebruar) 1757 – 15. mai (vkj 3. mai) 1811 Ääsmäe mõis) oli baltisaksa poliitik. 
Jakob Johann von Patkul sündis Ämari, Rägavere ja Tohisoo mõisniku Wilhelm Rudolf von Patkuli ja Gertrude Margarethe Stael von Holsteini pojana.
1776–1777 teenis Patkul Württembergi armees.
1792–1795 oli ta Eestimaa kubermangu aadlimarssal ja hiljem maanõunik.
Talle kuulusid Ämari, Ääsmäe, Tohisoo, Rägavere ja Põriki mõisad.
Arno Babadžanjan

Arno Babadžanjan (armeenia Առնո Բաբաջանյան, vene Арно Арутюнович Бабаджанян; 22. jaanuar 1921 Jerevan – 11. november 1983 Jerevan) oli armeenia helilooja ja pianist.
Arno Babadžanjan oli pärit õpetaja perekonnast. Oma esimesed muusikateosed kirjutas ta juba 9-aastaselt. Tema talenti märkas tuntud helilooja Aram Hatšhaturjan. 1938. aastal kolis Arno Babadžanjan Moskvasse ja astus Moskva Gnessinite-nimelise Muusikapedagoogilise Õppeasutuse viimasele kursusele, kus lõpetas Jelena Gnessini klaveriklassi ja Vissarion Šebalini kompositsiooniklassi. Seejärel asus ta õppima Moskva Riiklikus Tšaikovski nimelises Konservatooriumis. 1947. aastal lõpetas Arno Babadžanjan eksternina Jerevani Konservatooriumi ja 1948. aastal Moskva Riiklik Tšaikovski nimelise Konservatooriumi.
Aastatel 1950–1956 oli ta klaveriõppejõud Jerevani Konservatooriumis. 1956. aastal kolis Arno Babadžanjan Moskvasse.
Arno Babadžanjan saavutas laulukirjutajana suure populaarsuse. Tema lauludele kirjutasid sõnu tuntud luuletajad Robert Roždestvenski, Jevgeni Jevtušenko, Andrei Voznessenski ja Leonid Derbenjov. Paljusid Babadžanjani laule esitas Muslim Magomajev.
Arno Babadžanjan kirjutas ka instrumentaaldžässi lugusid ja muusikale.
Babadžanjani süvamuusikaline looming oli algul tugevasti mõjutatud armeenia rahvamuusikast, 1950. aastate lõpust kasutas ta aga ka uuenduslikke vormilahendusi.
Andrea Orlando

Andrea Orlando (sündinud 8. veebruaril 1969 La Spezias) on Itaalia poliitik, ta kuulub aastast 2007 Demokraatliku Partei ridadesse. Ta on aastast 2006 Itaalia Parlamendi alamkoja liige. Ta oli aastatel 2013–2014 Itaalia keskkonna-, maa- ja merekaitse minister. 22. veebruarist 2014 on ta Itaalia justiitsminister.
Ta sündis aastal 1969 La Spezias Liguuria maakonnas. Tast sai aastal 1989 Itaalia Kommunistlike Noorte Föderatsiooni La Spezia provintsi sekretär. Aastal 1990 valiti ta Itaalia Kommunistliku Partei La Spezia provintsi nõukogusse, hiljem juhtis ta Itaalia Vasakpoolse Demokraatliku Partei fraktsiooni.
2006. aasta Itaalia parlamendivalimistel valiti ta koalitsiooni "Oliivipuu" koosseisus Itaalia parlamendi alamkoja liikmeks. Samuti valiti ta Itaalia parlamendi alamkoja liikmeks 2008. aasta ja 2013. aasta Itaalia parlamendivalimistel.
28. aprillist 2013 kuni 22. veebruarini 2014 oli ta Itaalia keskkonna-, maa- ja merekaitse minister;  22. veebruarist 2014 on ta Itaalia justiitsminister.
Ta kuulus aastani Itaalia Kommunistliku Partei ridadesse, aastatel 1991–1998 kuulus ta Itaalia Vasakpoolse Demokraatliku Partei ridadesse, aastatel 1998–2007 kuulus ta erakonda Vasakdemokraadid. Aastast 2007 kuulub ta Demokraatliku Partei ridadesse.
Aru vald (Nõo kihelkond)

Aru vald (saksa keeles Gemeinde Arrohof) oli vald Nõo kihelkonnas Tartumaal.
Aru vald oli eravald, mille hingekirjas oli 1882. aastal 1230 inimest.
Vallas asus Aru mõis.
Vallas sündisid Eesti vanim inimene Maria Tomson, põllumajandusteadlane Richard Toomre, loomaarst Karl Taagepera, vaimulik Peeter Kohandi, poliitik Karl Hellat, metsateadlane Harry Paal, aiandusagronoom Väino Pallum.
1891. aastal liideti Aru vald Meeri vallaga.
1939. aasta valdade reformiga arvati valla maa-ala Konguta valla koosseisu.
Serialism

Serialism on muusikas üldmõiste, millega tavaliselt peetakse silmas kas seriaalset meetodit, seriaalse meetodi rakendusi seriaalse muusikana konkreetsetes teostes konkreetsete heliloojate poolt või vahel ka n-ö seriaalset muusikastiili kui 1950.–1960. aastatel loodud seriaalse muusika abstraktset ühist nimetajat.
Ants Nummert

Ants Nummert (sündinud 9. oktoober 1934 Vana-Antsla vald, Võrumaa – 20. mai 2017) oli eesti loomaarstiteadlane.

Elulugu

Ants Nummert oli talupidaja poeg.
1954. aastal lõpetas Nummert Võru 1. Keskkooli, 1959 EPA veterinaariateaduskonna, 1967 samas aspirantuuri, veterinaariakandidaat (1967, EPA), väitekiri “Veiste udara ja nisade kirurgiliste haiguste esinemine ENSV-s, nende tekkepõhjused, profülaktika ja ravi”, veterinaarmeditsiini doktor (füsiol, 1998, EPMÜ), väitekiri “Toitumise adaptatsioon koduloomadel ning selle mõjutamine ensüümpreparaatidega”.
Nummert stažeeris 1993 Taani Kuninglikus Veterinaariaülikoolis, 1994 Soomes, 1995 Rootsis. Oli 1968–1972 Valga sovhoosi peaveterinaararst, 1972–1977 Balti Tsonaalse Teadusliku Uurimise Veterinaarialabori vanemteadur, 1977–1984 EPA sisehaiguste kateedri assistent ja vanemõpetaja, 1984–1994 dotsent, 1994–1997 EPMÜ teraapiainstituudi dotsent ja sisehaiguste õppetooli juhataja, 1998–2000 professor, aastast 2000 emeriitprofessor. Õpetanud kliinilist diagnostikat, sisehaigusi ja lindude haigusi.

Teadustöö

Ants Nummerti uurimisvaldkonnad on udara- ja nisakirurgia, koduloomade seedefüsioloogia, adaptatsioon biotehnoloogias ja ensüümpreparaatide kasutamine farmakoteraapias. Eesti NSV riiklik preemia (1987; kollektiivi juht). 70 teadustrükist, 35 aimeartiklit.
Ahti-Veikko Pietarinen

Ahti-Veikko J. Pietarinen (sündinud 4. novembril 1971) on soome semiootik, kes töötab Tallinnas.
Ta kaitses doktorikraadi 2002. aastal Helsingi Ülikoolis. 
Ta on töötanud semiootikaprofessorina Helsingi Ülikoolis (2009–2014). Aastail 2014–2015 töötas ta Hiinas Xiameni Ülikoolis. Ta on alates 2011. aastast  Tallinna Tehnikaülikooli professor.
Ta on põhjalikult tegelenud Charles Peirce'i pärandi uurimisega.

Teoseid

Tema toimetatud on ajakirja Sign Systems Studies erinumber – kd. 43(2/3), 2015 – Charles Peirce'ist.