Gregorius XV

1621. aasta konklaav

Gregorius XV valiti paavstiks 9. veebruaril 1621 Vatikani Capella Paolina kabelis ja krooniti 14. veebruaril kardinal Andrea Baroni Peretti Montalto poolt. Ta valis nime arvatavasti Gregorius XIII järgi, kes oli pärit samuti Bolognast.
8. – 9. veebruarini 1623 toimunud konklaavil osales 51 ja sellelt puudus 19 kardinali. See on suurim hulk konklaavilt puudunud kardinale ajaloos. Gregorius XV osutus valituks kardinal Scipione Caffarelli Borghese soovitusel peetud aklamatsioonhääletusel. Ta jäi viimaseks paavstiks, keda ei valitud skrutiiniumidega hääletamisel.
Konklaavi algus viibis, kuna Rooma kuberner ei sulgenud Prantsusmaa suursaadiku François Anibal d'Estreesi käsul kabeli ust enne, kui saadik oli jõudnud külastada Prantsusmaa jaoks meelepäraseid kardinale. Konklaavil tekkis 6 fraktsiooni: vanad kardinalid Montalto juhtimisel, kardinal Pietro Aldobrandini juhitud fraktsioon, kardinal Scipione Caffarelli-Borghese juhitud fraktsioon, Hispaania fraktsioon, Prantsusmaa fraktsioon ja Firenze fraktsioon.
Konklaav sai alata alles kell 2 öösel. Aldobrandini oli vahetult enne konklaavi algust haigestunud. Soosikuteks olid kardinal Pietro Campori, Roberto Bellarmino, Francesco Maria Bourbon del Monte Santa Maria ja Ludovisi, kuid Campori ei saanud algul piisavalt toetust. Esimeses voorus enim hääli saanud Bellarmino keeldus paavstiks saamast ja soovis François de La Rochefoucald' valimist. Too ei viibinud konklaavil ja teised kardinalid ei soovinud teda uue paavstina näha. Kardinal Bourboni vastu esitas aga Hispaania veto. Paavstiks sooviti valida ka Federico Borromeod ja Camporit, kes Bellarmino eeskujul keeldusid ametit vastu võtmast. Ludovisi saabus konklaavile järgmisel päeval ja leiti olevat sobiv kandidaat, mistõttu ta kuulutati üksmeelselt paavstiks.

Konklaavi protseduuride reform

Gregorius XV avaldas 15. novembril 1621 apostelliku konstitutsiooni "Aeterni patris" ja 12. märtsil 1622 "Decet romanum pontificem", milles ta sätestas detailselt konklaavi tegevuse ja konklaavil kasutatavad tseremooniad. Ta kinnitas Coelestinus V 1294. aasta otsust, et paavsti saab konklaavil valida kolmel viisil: aklamatsioonhääletusel, kompromisshääletusel ja skrutiiniumitega valimisel.

Välispoliitika

Gregorius XV välispoliitika eesmärk oli tagada ühtsus katoliiklike valitsejate seas. Ta sai võimule Kolmekümneaastase sõja ajal, soovides katoliikluse taastamist protestantide valduses olevatel aladel.

Suhted Prantsusmaaga

Gregorius XV rõhutas hugenottide vastase võitluse pidamise vajadust religioosse ühtsuse taastamiseks Prantsusmaal. Ta muutis Pariisi piiskopkonna peapiiskopkonnaks ja pühitses kardinaliks Luçoni piiskopi Richelieu.

Suhted Hispaaniaga

Gregorius XV soovis, et Hispaania kuningas Felipe III katkestaks Madalmaadega sõlmitud 12-aastase vaherahu. Kui Hispaania ja Austria vahel ähvardas puhkeda sõda Valtellina pärast, okupeerisid paavsti väed Orazio Ludovisi juhtimisel vaidlusaluse ala. Selle otsusega soovis paavst ära hoida katoliiklike suurriikide vahel puhkeda võiva sõja.

Suhted Inglismaaga

Gregorius XV oli valmis tunnustama abielu prints Charles Stuarti ja Hispaania printsessi Maria vahel, milles nägi võimalust leevendada Inglismaa katoliiklaste vastu kasutatavaid repressioone. See abielu ei saanud teoks.

Suhted Poolaga

Gregorius XV toetas Poola kuningat Zygmunt III võitluses türklastega.

Kiriku institutsioonide reformid

1621 lubas Gregorius XV frantsiskaani reformaatidel omada kindralvikaari.
1621 tunnustas ta mertsedariaanide kongregatsiooni.
17. mail 1621 tunnustas ta benediktiini mauriste
8. novembril 1621 tunnustas ta Lucca Jumalaema kongregatsiooni.
18. novembril 1621 tunnustas ta piariste.
6. jaanuaril 1622 rajas ta Usupropaganda kongregatsiooni, mille volitused kinnitas 22. juunil 1622 bullaga "Inscrutabili". Uue ametkonna peaülesandeks sai misjoni koordineerimine.
1622 tunnustas ta paljasjalgseid augustiinlasi.
7. aprillil 1623 tunnustas ta teatiini nunnaordut.
Ta tunnustas benediktlaste nunnaordu Kolgata Jumalaema kongregatsiooni, Pii Operariit, Jumalaema preestreid ja birgitiini preestreid Belgias.
Ta kehtestas haudriettidele augustiinlaste reeglid.

Liturgilised otsused

4. juulil 1622 sätestas Gregorius XV Porziuncola indulgentsi kõikidele usklikele, kes pärast pihti ja armulauda külastavad samal päeval teatavaid kirikuid. 12. oktoobril 1622 kehtestas ta sarnase indulgentsi kaputsiinidele.
30. augustil 1622 avaldatud bullas "Universi Gregis" kinnitas ta solitsitatsiooni (sollicitare).
Ta kohustas 1622 Toledo peapiiskopkonnas tähistama 17. septembrit neitsi Maarja nimepäevana.
31. jaanuaril 1623 kirjas "Romanae sedis" kinnitas ta Roberto de' Nobili ettepaneku põhjal Indias malabari riituse kasutamise.

Teoloogilised vaidlused

Gregorius XV tühistas 1622 neitsi Maarja pärispatuta saamise doktriini üle peetavas arutelus dominiiklaste kasutatud mõiste "sanctificatio".
Gregorius XV oli Hispaanias levinud valgustusteoloogia (illuminaadid) vastane.

Onupojapoliitika

Gregorius XV noorim vend Orazio Ludovisi abiellus Lavinia Albergatiga. Nende poeg Ludovico Ludovisi sai 1621 kardinaliks, Bologna peapiiskopiks ja 1622 Zagarolo hertsogiks. Orazio tütar Ippolita Ludovisi abiellus esmalt Rossano vürsti Giorgio Aldobrandiniga, seejärel Bracciano hertsogi Flavio I Orsiniga. Orazio Ludovisi oli paavsti vägede kindral ja Fiano hertsog.
Gregorius XV kaugem sugulane Giulio Ludovisi sai Aleksandria titulaarpatriarhiks.

Gregorius XV kultuuriloos

Gregorius XV oli Giovanni Barbieri ja Domenichino patroon. Tema ihuarst oli Giambattista Castellani.
Gregorius XV rajas 18. märtsil 1621 benediktlaste kolleegiumi Roomas.
1621 avaldatud bullas "In eminenti" kinnitas ta jesuiitidele privileegi teaduskraade välja anda Ameerika ülikoolides.
Ta rajas 1621 Pamplonas dominiiklaste seminari.
22. septembril 1622 kinnitas ta Lissabonis asuva inglise kolleegiumi rajamist.
Ta avaldas nõidade ja maagide vastu 20. märtsil 1623 bulla "Omnipotentis Dei". See jäi viimaseks paavsti üleskutseks võidelda jõumeetmetega nõiduse vastu.
Gian Lorenzo Bernini tegi temast 1622. aasta paiku büsti, kunstnik Giovanni Francesco Barbieri (Il Guercino) on temast teinud portree.

Legendid

Olles lähetatud Chambrey'sse ametiülesandeid täitma, tutvus Ludovisi seal kalvinistist Lesdiguieres'i hertsogiga, kelle Prantsusmaa kuningas oli saatnud kaitsma oma huve. Kui Ludovisi volitused hakkasid lõppema, olevat hertsog naerdes lisanud, et Ludovisi võib tulevikus saada paavstiks. Ludovisi vastanud talle, et kui see juhtub, võiks hertsogist saada katoliiklane. Hertsogil polnud selle ettepaneku vastu midagi. Paavstina tuletas Gregorius XV 84-aastasele hertsogile kunagi antud lubadust meelde ja hertsogist sai katoliiklane.

Surm

Gregorius XV suri 8. juulil 1623 Roomas Palazzo del Quirinale palees ja maeti Vatikani basiilikasse. 13. juunil 1634 maeti tema säilmed ümber Rooma kolleegiumi Annunziata kabelisse ja hiljem maeti tema säilmed ümber Rooma San Ignazio kirikusse.