Bedřich Smetana

Elulugu

Bedrich Smetana (sündinud Friedrich Smetana) sündis 2. märtsil 1824 Litomyšlis, Prahast idas, siis veel Habsburgi impeeriumi provintside Böömimaa ja Moraavia piiri lähedal. Ta oli pere kolmas laps, František Smetana ja tema kolmanda naise Barbora Lynkova esimene poeg. Tema isa František oli varasematest abieludest olnud isaks kaheksale lapsele, kellest ainult viis kasvasid suureks; tal ja Barboral oli veel 10 last, kellest seitse jõudsid elusalt täiskasvanuikka. Habsburgide võimu all oli Böömimaa riigikeeleks saksa keel. František oskas küll tšehhi keelt, aga ta kasutas seda majanduslike ja sotsiaalsete põhjuste tõttu vähe. Františeki lapsed olid tšehhi keelest elu algusaastatel vähe huvitatud.

Muusika

Põhimaterjalid, millele tuginedes Smetana oma kunsti kujundas, olid rahvuslikkus, realism ja romantism. Tema hilisema muusika iseloomulikuks jooneks on programmilisus – kõik tema mažoorsed instrumentaalteosed on narratiivse iseloomuga, osad neist autobiograafilised. Smetana eestvõitlejad tundsid ära peamised mõjutused tema tööle "progressiivsetelt" heliloojatelt nagu Ferenc Liszt, Richard Wagner või Hector Berlioz – kuid pisendasid samas Smetanat mõjutanud traditsiooniliste heliloojate tähtsust nagu Gioachino Rossini, Gaetano Donizetti, Giuseppe Verdi ja Giacomo Meyerbeer.

Klaveriteosed

Smetana teosed enne Göteborgi siirdumist olid peale mõne erandi kirjutatud klaverile.
Tema 1848. aastal kogumikuna valminud "Kuus karakteristlikku pala" oli pühendatud Lisztile, kes kirjeldas neid kui kõige silmapaistvamaid teoseid, mis tema kätte hiljuti sattunud. Samal perioodil plaanis Smetana ka nn "albumilehtede" tsüklit – lühipalu igas mažoori- ja minoorihelistikus, järgides nii Chopini prelüüdide eeskuju. Projekt jäi küll pisut lõpetamata; valminud palades kippusid mõned helistikud korduma, samal ajal kui mõned jäid üldse vahele. Pärast Smetana viimset naasmist Göteborgist, kui ta pühendus peamiselt Tšehhi ooperi edendamisele, ei kirjutanud ta 13 aastat midagi klaverile.

Vokaal- ja koorimuusika

Smetana varased laulud on saksa poeemide seaded ühele häälele. Kui tema 1848. aastal komponeeritud "Vabaduse laul" välja jätta, alustas ta täiskoosseisus koorile komponeerimist alles pärast Göteborgis viibimist, kui ta komponeeris arvukalt töid Hlaholi kooriühingule, enamasti saateta meeshäältele. Smetana koorimuusika on üldiselt karakterilt rahvuslik, ulatudes lühikesest tseremoniaalsest kooriloost, kirjutatud pärast helilooja revolutsioonilise sõbra Havliceki surma, "Laulumere" seadeni, märkimisväärse tööni kooridraama karakteriga.

Kammermuusika

Peale nooruses kirjutatud fantaasia viiulile ja klaverile on Smetana kirjutanud ainult neli kammerteost, igaüks sügava isikliku tähtsusega. 1855. aastal komponeeritud klaveritrio g-moll oli komponeeritud pärast tema tütre Bedřiška, surma; selle stiil on sarnane Robert Schumannile, koos viidetega Lisztile. Kogu teose üldine meeleolu on eleegiline. 
Smetana naasis kammermuusika juurde alles 20 aasta pärast, kui ta kirjutas oma esimese keelpillikvarteti e-moll, alapealkirjaga "Minu elust". See teos oli justkui helilooja autobiograafia, kujutades helilooja nooruslikku entusiasmi oma kunsti, sõprade, armastuse vastu. Teist, 1882–1883, d-moll keelpillikvartetti kirjutades oli Smetana juba peaaegu täielikult kurt. See teos esindab Smetana pettumust enda elus, aga ei ole ometigi tervenisti sünge, sisaldades ka eredat polkat. See oli üks tema viimaseid teoseid; kahe kvarteti vahel kirjutas ta veel duo viiulile ja klaverile "Kodumaalt", mis on segu melanhooliast ja rõõmust tugeva lähedusega Tšehhi rahvamuusikale.

Orkestrimuusika

Olles rahulolematu oma esimese suure ulatusliku orkestriteosega 1848st aastast avamänguga D-duur, õppis Smetana passaaže Beethovenilt, Mendelssohnilt, Weberilt ja Berliozilt, enne oma 1853. aasta "Võiduka sümfoonia" komponeerimist. Teos võeti 1860. aastal Göteborgis hästi vastu ning redigeeritud versiooni teosest esitati 1882. aastal Prahas, ilma alapealkirjata "võidukas", Adolf Čechi taktikepi all. Nüüd on teost mõnikord nimetatud ka "Pidulikuks sümfooniaks".
Smetana külastas Liszti Weimaris 1857. aasta suvel, kus ta kuulis viimase "Fausti sümfooniat" ja "Ideaale". See põhjustas muutusi ka Smetana orkestrimuusikas. Need tööd andsid vastused Smetana mitmetele kompositsiooniprobleemidele seoses orkestrimuusika struktuuridega. See võimaldas Smetanal kirjutada kolm Göteborgi sümfoonilist poeemi ("Richard III", "Wallensteini laager" ja "Hakon Jarl"). Need olid teosed, mis muutsid Smetana salongimuusika heliloojast modernseks neo-romantikuks.
1862. aastast töötas Smetana peamiselt ooperite kallal ja kui paar lühiteost välja jätta, ei naasnud ta puhta orkestrimuusika juurde enne "Minu isamaa" (1872) komponeerimist. "Minu isamaa" on üks esimesi Smetana küpseid suuremahulisi teoseid, mis on sõnades iseseisev ja oma muusikalistes ideedes söakam kui kõik muu, mida ta varem proovinud oli. Muusikateadlase John Claphami hinnangul kujutab see tsükkel läbilõiget Tšehhi ajaloost, legendidest ja muljeid selle loodusest, andes eredalt edasi Smetana paatoslikku vaatenurka oma riigi vägevusest. Smetana pühendas "Minu isamaa" Praha linnale; pärast selle esiettekannet 1882. aasta novembris kuulutas Tšehhi publik selle tõeliseks Tšehhi rahvusliku stiili esindajaks.
Ühtekokku kirjutas Smetana 8 ooperit: "Müüdud mõrsja" (1866, 1870), "Suudlus" (1876), "Saladus" (1878), "Brandenburglased Böömimaal" (1866), "Dalibor" (1868), "Kuradi müür" (1882), "Kaks leske" (1874), "Libuše" (1881) ja "Viiul" (lõpetamata). Samuti lõi ta 9 sümfoonilist poeemi (sh "Minu kodumaa", 1879) ja orkestriteose "Praha karneval".