Tartu Pauluse kirik

Iseloomustus

Tartu Pauluse kirik on juugendstiilis ehitatud monumentaalne ristkülikukujulise põhiplaaniga graniidist soklil asetsev tellistest kirikuhoone, mis esindab eelkõige Soome rahvusromantilist stiili.
Tänavalt tagasiastuva ehitise vasakul poolel paiknev tiibhoone rajati pärast kiriku valmimist ning see ei kattu enam päris täpselt Saarineni esialgse projektiga. Parempoolne tiibehitis jäi aga sõja saabumise tõttu sootuks ehitamata.
Kiriku murdkelpkatus on ajastule iseloomulikult. Kiriku põhimahu keskteljel paikneva sihvaka torni alaosa kummaski ääres paiknevad hulknurksed kaarjalt väljasopistuvad ärklid, mis aitavad ühtlasi rõhku tõmmata kiriku kesksel kohal paiknevale betoonist valatud ümarkaarjale portaalile. Tornikiiver on püramiidne ja kaetud lakitud vaskplekiga.
Kirikuhoone lõpus paikneb lai apsiid. Transepti ehk ristlöövi välisnurkadesse ning pikihoone torni kõrvalisse läänepoolsesse ossa on paigutatud erinevaid abiruume.
Pauluse kirik on ainuke tänaseni säilinud Eliel Saarineni Soome-perioodil projekteeritud kirik maailmas. Hoonel on sarnasusi Joensuu ja Lahti raekojahoonetega, mis on samuti Saarineni projekteeritud.

Ajalugu

Tartu Pauluse kogudus eraldus Tartu Maarja kogudusest 1910. aastal ja kuigi uus kogudus jätkas Tartu Maarja kirikus, kerkis otsekohe päevakorda ka oma kirikuhoone ehitamine. Selleks saadi 1911. aasta jaanuaris Tartu Linnavolikogult kingitusena 1094 ruutsülla suurune krunt Riia maantee ääres.
Kiriku projekteeris kuulus Soome arhitekt Eliel Saarinen (1873–1950). Ehitamist alustati 1915. aastal neli aastat varem välja valitud krundile Riia tänava ääres. Nurgakivi pandi 31. mail 1915 ja kiriku õnnistas sisse praost Greinert 1. oktoobril 1917. Kaks aastat väldanud siseviimistlustööde järel õnnistas kiriku 9. novembril 1919 uuesti sisse piiskop Jakob Kukk (1870–1933).
1923. aasta 17. märtsil õnnistati sisse uus altar, mille keskse osa moodustas Amandus Adamsoni (1855–1929) Carrara marmorist 3,5 meetri kõrgune skulptuurigrupp "Tulge minu juurde, kes te vaevatud ja koormatud olete". Skulptuurigrupi ideega olevat tutvunud ja selle ka heaks kiitnud Rooma paavst isiklikult. Realistlikku laadi ja seetõttu ehk kiriku üldise juugendstiiliga mitte nii hästi sobituv skulptuur kujutas Jeesust, kelle parema käe all oli Maarja Magdaleena ja vasaku käe all Jeeriko pime. Säärasel viisil ei oldud igatahes Eestis varem skulptuuri altari juures kasutatud. Altariskulptuuri maksumuseks tuli 1 400 000 marka.
Samal aastal paigutati torni ka kaks terasest valmistatud kirikukella, mis olid valatud Saksamaal Ruhri linnastus asuvas Bochumis ning mis kaaluvad vastavalt 800 ja 1280 kg. Heino Eller ammutas neist inspiratsiooni oma klaveripala "Kellad" kirjutamiseks.
Kirikuhoone sai keskkütte 1924. aastal. Keskkütte ehitamine läks kokku maksma 700 000 marka.
Vasakpoolne kolmekorruseline tiibhoone ehitati aastatel 1931–1932, parempoolne jäigi ehitamata. 1931. aastal tehti ka esimene raadioülekanne jumalateenistusest.
Kirik põles 25. augustil 1944 ning selle käigus hävis enamik põlevaid osi. Kohe alustati ka varemeteks põlenud hoone taastamisega. 1946. aastaks oli kirikul katus peal ja 1947. aastal taastati tiibhoone. Jumalateenistusi peeti sel ajal Aleksandri ja Ülikooli kirikus ning pärast tiibhoone uuesti kasutusele võtmist kiriku tiibhoones. Reastuareerimistööd jäid pooleli, kui 1948. aasta veebruaris arreteeriti koguduse õpetaja Harri Haamer.
Tartu tollane linnavalitsus küll ei pooldanud kiriku taastamist, aga varemeid ka ei lammutatud. Arhitekt Arnold Matteus (1897–1986) kinnitas, et müürid on taastamiskõlblikud ja 23. märtsil 1957 lubas Eesti NSV Ministrite Nõukogu jätkata kirikuhoone taastamisega.
1959. aastal alustati lagede võlvide ja katusetarinditega tegelemist. Ehitusjärelevalvet teostas ja katuse tööjoonised koostas insener Hugo Oengo. Aasta hiljem võeti käsile ka krohvi- ja maalritöid.
3. juulil 1966 õnnistati taastatud kirik sisse. Kirikusaal oli võimude nõudmisel vaheseinaga kaheks jaotatud ja seina taha oli rajatud Eesti NSV Riikliku Etnograafiamuuseumi hoidla. Tiibhoonesse asus Tartu Linna TSN Täitevkomitee 1967. aasta 27. aprilli kinnitatud otsusega nr 126 1963. aastal asutatud Eesti NSV Riiklik Spordimuuseum, mis 2001. aasta suvel kolis uuele pinnale aadressil Rüütli 15 . 21. septembril 2005 andis Eesti Rahva Muuseum kogudusele üle ka muuseumi kasutuses olnud kirikuosa, mis võttis enda alla umbes poole kiriku peasaalist.
2005. aasta 5. aprilli öösel hävis tules koos sisustuse ja raamatutega kiriku raamatupood. Kogudus hindas põlenguga tekitatud kahju suuruseks 621 443 krooni. Süütaja tabati sama aasta lõpus ning Tartu maakohus mõistis mehe 2006. aastal Tartu Pauluse kiriku süütamise eest neljaks ja pooleks aastaks vangi.
Pärast kirikuhoone lõplikku restaureerimist, mida toetasid ka Tartu linn, Eesti Vabariik ja Euroopa Regionaalarengu Fond, on kiriku peasaalist kujunenud üks Tartu suuremaid kontserdisaale, mis mahutab kuni 300 esinejat ja üle 1000 pealtvaataja. Ehitustööd kirikus algasid 2008. aastal ja lõpptähtajaks planeeriti aasta 2015.
Tähtajaks valminud kirikusse paigaldati ka kolme manuaali ja 56 registriga orel, mille ehitas firma Paschen Kiel Orgelbau. 23. septembril 2012 pühitseti sisse kiriku perimeetrist osaliselt väljapoole keldrikorrusele rajatud kolumbaarium.

Varia

Kirikus asub kauplus, kus müüakse kristlikku kirjandust ja sümboolikat.
Alates 28. juunist 2002 antakse koostöös Tartu Linna Sotsiaalabi osakonnaga vastavaks tegevuseks remonditud ruumides koguduse keldrikorrusel vältimatut sotsiaalabi igasuguse sissetulekuta inimestele.