google/wiki40b huggingface dataset:
Sihhote-Alin

Sihhote-Alin (vene keeles Сихотэ-Алинь) on mäestik Venemaa kaguosas Kaug-Idas Habarovski ja Primorje krai territooriumil. Sihhote-Alin on Amuuri jõe, Jaapani mere ja Tatari väina veelahe.
Mäestiku pikkus on 1200 km, laius kuni 250 km, suurim kõrgus 2090 m (Tordoki-Jani mägi). Teised mäetipud on Ko (2003 m), Jako-Jani (1955 m), Anik (1933 m), Durhe (1903 m), Oblatšnaja (1856 m), Sputnik (1805 m), Ostraja (1788 m), Võssokaja (1745 m), Snežnaja (1684 m), Olhovaja (1805 m), Lõssaja (1554 m), Izjubrinaja (1433 m), Livadiiskaja (Pidan) (1334 m), Tšornõi Kust (1010 m), Kedrovaja (961 m).
Sihhote-Alini kõrgematel tippudel on reeglina teravalt visandatud kuju, suur osa neist on kaetud suurte kivide rusuga. Pinnavormid meenutavad tugevasti purustatud tsirkusorge.
Sihhote-Alini mäestik koosneb liivakivist ja kiltadest. Esineb hästi palju intrusioone, mis on põhjustanud kulla, tina ja polümetallide leiukohtade tekkimise. Nõgudes on kivi- ja pruunsöe leiukohad.
Eelmäestikus esinevad basaldiplatood. Sihhote-Alini lõuna- ja idaosa on järskude nõlvadega keskmäestikud, lääneosas esinevad sageli pikiorud ja nõod. Üldiselt on Sihhote-Alini ristiprofiil asümmeetriline, läänenõlv on laugem kui idanõlv. Vastavalt on läände voolavad jõed pikemad kui itta voolavad. Selle iseärasuse põhjal sai mäestik ka nime. Mandžuuri keeles tähendab Sihhote-Alin 'suurte läänejõgede ahelik'.

Taimkate ja loomastik

Sihhote-Alinis on mitmekesine taimkate: mäestiku lõuna- ja keskosas kõrgusel kuni 500 m on okas-laialehised metsad ning põhjaosas on okasmetsad ajaani kuuse ja amuuri nuluga. Kõrgemal esineb mägitundra. Nõgude põhjas kasvab rohi kõrgusega kuni 3,5 meetrit.
Sihhote-Alini endeemid on taimedest mikrobioota (Microbióta decussáta), olga lehis ja loomadest amuuri leopard.

Kliima

Kliima on soe ja niiske. Talv on pehme, sest esinevad sageli Jaapani mere kohal tekkinud tsüklonid. Jaanuari keskmine õhutemperatuur on -10...-15°C. Aasta keskmine sademete hulk on päris suur (kuni 800–1000 mm), suurem osa neist sajab suvel. Lumikate tekib oktoobris–novembris ja sulab ära märtsis–aprillis. Lumikattega päevade arv on 120–150. Talvel sajab ühtlaselt, tihti on tugevad lumesajud, lumetormid ja sulad. Laviiniohtlik periood kestab kuni 90 päeva.

Looduskaitseala

Sihhote-Alini territooriumil on loodud Sihhote-Alini looduskaitseala, mis aastast 2001. kuulub UNESCO maailmapärandi nimistusse.
Å (Rootsi)

Å on küla Rootsis Östergötlandi läänis Norrköpingi vallas.
Elanike arv on umbes 200.
Küla nimi tähendab rootsi keeles 'väike jõgi'.
Küla lühikese nime tõttu käib seal turiste, kes lasevad end maanteel nimesildi juures pildistada. Nimesilti rikutakse ühtelugu.
Å külas on Å kirik, mis on Å kihelkonna keskus.
Tulbi tänav (Rakvere)

Tulbi tänav on tänav Rakveres.
Tänava pikkus on 65 m ja see paikneb Tammiku linnaosas. Tänav asub Rakvere Vallimäe läänekülje lõunaosas, piirkonnas, millest idas paikneb Rakvere tammik. Tänav saab alguse Õie tänavalt ning ristub lääne pool Vahtra puiesteega.  
Rakvere Tammiku linnaosa on kujunenud välja 20. sajandi teises pooles, linnaosas paiknevad põhiliselt ühepereelamud. Tänavad kannavad linnaosale iseloomulikke taimenimetusi.
Fokkmast

Fokkmast on vähemalt 2-mastilise laeva vöörist ahtri suunas loetuna eesmine ja ühtlasi järgnevast mastist (tavaliselt grootmast) mitte kõrgem, vaid pigem madalam mast.
Fokkmasti külge kinnitatud esimest mastipikendust nimetatakse fokk-tengiks, teist fokk-praamtengiks ja kolmandat fokk-roiltengiks. Kõigil laevadel (eriti mootorlaevadel) ei pruugi mast koosneda mitmest osast või pikendusest.
Purjelaevadel kinnituvad fokkmasti külge eespurjed ja vastavalt laevatüübile raapurjed, kahvelpurjed või muud tüüpi purjed.
Väga paljudele fokkmasti kinnituvadtele taglase trossidele ja purjedele kirjutatakse ette fokk– kui masti tunnus.
Leer (Ostfriesland)

Geograafia

Leer oli asula kaua enne, kui seda esmakordselt ürikutes mainiti. Algselt asus linn meandril Leda Emsi suubumiskoha lähedal, mis on siiani kesklinn. Isegi kui Leer on umbes 30 km rannikust eemal, jõuab selleni suurte laevadega Emsi kaudu.

Ajalugu

Ajaloolised kuuluvused
Ida-Friisimaa krahvkond 1464–1744
Preisi kuningriik 1744–1806
Hollandi Kuningriik 1806–1810
Prantsuse esimene keisririik 1810–1813
Preisi kuningriik 1813–1815
Hannoveri kuningriik 1815–1866
Preisi kuningriik 1866–1871
Saksa keisririik 1871–1918
Weimari vabariik 1918–1933
Kolmas riik 1933–1945
Saksamaa 1945–1949 1945–1949
Lääne-Saksamaa 1949–1990
Saksamaa 1990–
On palju jälgi piirkonna varajasest asustusest, sealhulgas tahumata ränikivist tööriistad, mis pärinevad umbes aastast 3200 eKr.
791. aastal ehitas Liudger esimese kabeli Ida-Friisimaal Leeri asula lääneserva, siis nimega Hleri ("paju"). Seda kabelit on esmakordselt kirjalikult mainitud aastal 850.
14. ja 15. sajandil oli Leer Ukena perekonna kodulinn; see oli sel ajal üks mõjukamaid Ida-Friisimaa pealikuperekondi. Linn sai kasu kaubandusest Hansa Liiduga, ja ehitati Leerorti linnus.
1508. aastal omandas krahv Edzard ametliku õiguse turgu pidada, millest sai alguse "Gallimarkti" traditsioon, mis nüüd on iga-aastane laat. 1744. aastal läks Ida-Friisimaa Preisi kuningriigile, mida siis valitses Friedrich Suur. Linnaõigus anti 1823. aastal George IV poolt, kes oli Hannoveri kuningas.
1854. aastal sai Leer ühenduse "Hannoversche Westbahn" raudteega, mis sel ajal ühendas Emdenit ja Rheinet Ruhrimaal. 1856. aastal ühendati Westbahn Kesk-Saksa raudteevõrku.
Erinevalt Emdenist kannatas Leer vähe Liitlaste pommirünnakutes Teises maailmasõjas. Linna okupeerisid 28. aprillil 1945 Kanada väed.
1. oktoobril 1955 sai Leer iseseisva linna staatuse.

Religioon

Leer on traditsiooniliselt protestantlik linn ja siin on nii luterlikud kui ka kalvinistlikud kirikud. Saksa reformeeritud kiriku peakontor on Leeris. Veelgi enam, Leeris on tavatult suurel hulgal väiksemaid religioosseid kogudusi, eriti baptiste, mennoniite, metodiste, adventiste ja mormoone. Isegi kui Ida-Friisimaa on peamiselt protestantlik piirkond, on Leeris väike katoliiklik kogukond.
Gera

Ajalugu

Gerat on mainitud esmakordselt 995. aastal. 13. sajandi alguses sai Gera linnaõigused.
Judith Resnik

Noorus

Resnik sündis 1949. aastal Ukrainast pärit juudi immigrantide peres. Ta lõpetas 1966. aastal keskkooli väga heade tulemustega. 1970. aastal sai ta Pittsburghi Carnegie Melloni ülikoolist bakalaureusekraadi elektrotehnika erialal. 1977. aastal sai ta samal erialal doktorikraadi.

Karjäär

Pärast Carnegie Melloni lõpetamist töötas Resnik RCA-s insenerina ning oli seotud ka mitme NASA projektiga. Doktorikraadi omandades töötas ta Xerox Corporationis süsteemiinsenerina. 
Judith Resnik liitus NASA astronautide koolitusprogrammiga 1978. aasta jaanuaris, kui näitlejanna Nichelle Nichols, kes töötas NASA värbajana Resniku värvas. Tema esimene missioon oli kosmosesüstik Discovery esmalend STS-41-D 1984. aasta septembris. Selle missiooniga sai ta teiseks juudiks kosmoses. NASA avaldatud piltidel tõmbas Resnik tähelepanu oma pikkade juustega, mis kaaluta olekus hõljusid ta pea ümber. Selline juuste hõljumine hämmastas inimesi, kes olid varem näinud ainult lühikeste juustega mehi.

Surm

Resnik hukkus 28. jaanuaril 1986 Cape Canaveralil, kui kosmosesüstik Challengeri väliskütusepaak plahvatas 73 sekundit pärast starti. 
Pärast meeskonnaruumi sama aasta märtsis leidmist tõid tuukrid esimesena ära Resniku surnukeha ja seejärel Christa McAuliffe'i. Kõigile Challengeri pardal hukkunud astronautidele sooritasid lahkamised mereväe kohtuarstid, aga ühegi meeskonnaliikme täpset surmapõhjust välja selgitada ei õnnestunud.
Challengeri katastroofi uurimise ajal avastasid meeskonnaruumi uurinud spetsialistid, et mitmed piloodi juures olnud lülitid polnud tavapärases stardiasendis ja kolm neljast avariihapnikupakist olid manuaalselt aktiveeritud. Põhjalikumal uurimisel selgus, et üks aktiveeritud pakk kuulus piloot Michael J. Smithile. Kuna Smithi hapnikupaki lüliti oli piloodi istme seljatoe taga, tähendab see, et Resnik või Onizuka võisid selle Smithi jaoks aktiveerida. See on ainus tõend, et Resnik ja/või Onizuka elasid plahvatuse üle. Aktiveerimata hapnikupakk kuulus komandör Dick Scobeele ning ülejäänud kahe aktiveeritud paki omanikke tuvastada ei õnnestunud.

Pärand

Resnik on postuumselt saanud mitmeid teenetemärke ja tema auks on nimetatud mitu hoonet ja paika. Samuti annab Elektri- ja Elektroonikainseneride Instituut alates 1986. aastast välja Judith A. Resniku auhinda.
Üks mu sõber

Valmimisest

Mart Kivastik asus stsenaariumi kirjutama 2006.–2007. aastal. Pärast ühel stsenaariumi workshop'il osalemist asus ta lugu täpsemalt arendama, tihendades teksti ja muutes lõppu positiivsemaks. Filmi loomiseks tegi tootjastuudio Exitfilm koostööd Tartu linna ja ettevõtjatega. Film võeti üles 2010. aasta jaanuaris läbinisti Tartus.

Film arvudes

2011. aasta jooksul kogus film "Üks mu sõber" Eesti kinodes 7858 vaatajat.
Carl Philip

Sünd

Carl Philip sündis 13. mail 1979 Stockholmis Rootsi kuninga Carl XVI Gustafi ja kuninganna Silvia teise lapse ning esimese pojana. Ta ristiti 31. augustil 1979 Storkyrkani toomkirikus ning tema ristivanemad on Hallandi hertsog prints Bertil, Baieri prints Leopold, Taani kuninganna Margrethe II ja Rootsi printsess Birgitta.

Haridus

Aastatel 1984–1986 õppis Carl Philip Västerledi algkoolis. 1986. aastal alustas ta õpinguid Brommas Smedslätti koolis ning jätkas Ålsteni koolis. 1992 suundus ta keskkooliõpinguteks Stockholmi Enskilda gümnaasiumi, millele 1994 järgnes kaks aastat õpinguid Kent Schoolis Connecticutis. Seejärel jätkas ta oma haridusteed Lundsbergsi keskkoolis, mille lõpetas 1999.

Vaba aja tegevused

Prints Carl Philip on tegelenud skautlusega ning naudib tegevusi värskes õhus. Ta on ka huvitatud spordist, eriti jalgpallist, ujumisest ja suusatamisest. 2003 osales ta Vasaloppeti suusamaratonil, mis on maailma pikim suusatamisvõistlus. Carl Philipi kireks on autovõidusõidud ning tal on ka luba nendest osa võtta.

Sõjaväelised kohustused

Carl Philip täitis oma sõjaväekohustuse Vaxholmi rannikukaitse rügemendis 2000. aasta sügisel. 2002. aasta detsembris sai temast fänrik (lipnik) ja 2004 Rootsi Kuningliku Mereväe leitnant.

Eraelu

Carl Philip oli üheksa aastat koos jõuka Rootsi ärimehe tütre Emma Pernaldiga. Paar elas Stockholmis. Räägiti, et noored plaanisid abielluda, kuid Carl Philip tahtis oodata, kuni tema troonipärijast vanem õde abiellub. Carl Philip ja Emma Pernald lõpetasid oma suhte 2009. aastal. 27. juunil 2014 kihlus Carl Philip Sofia Hellqvistiga. Laulatus toimus 13. juunil 2015 Stockholmi kuningapalee kuninglikus kabelis. Carl Philipil ja Sofial on kaks poega: Alexander
sündis 19. aprillil 2016 ja Gabriel 31. augustil 2017.

Tunnustused

2011. aastal andis president Toomas Hendrik Ilves Carl Philipile Maarjamaa Risti I klassi teenetemärgi.
Kalade-Vaala superparvede kompleks

Kalade-Vaala superparvede kompleks (inglise keeles Pisces–Cetus Supercluster Complex) on kosmiline struktuuriüksus, galaktiline filament, millesse kuulub Laniakea superparv (kuhu kuulub ka meie Linnutee tähesüsteem).
Galaktikate kompleksi pikkus on umbes 1 miljard valgusaastat ja laius 150 miljonit valgusaastat. 
Kompleksi kuulub umbes 60 galaktikate superparve, sealhulgas (lisaks Laniakeale) Shapley, Perseuse-Kalade, Coma ja Herkulese superparv.
Kompleksi avastas 1987. aastal ameerika astronoom Richard Brent Tully Hawaii Ülikooli astronoomiainstituudist.
Hakassia Vabariigi lipp

Hakassia Vabariigi lipp on Venemaa Föderatsiooni koosseisu kuuluva Hakassia Vabariigi lipp.
Praegune lipp võeti kasutusele 24. septembril 2003.

Lipu kirjeldus

Plagu on ristkülik, mis on jagatud neljaks laiuks (kolm horisontaalset ja üks vertikaalne). Vertikaalne roheline laid paikneb lipul varda pool, ning tema laius moodustab lipu kõrgusest 1:3, laiu keskel on kollane päikesemärk, universumi sümbol. Ülejäänud lipu väli on jagatud võrdselt kolmeks horisontaalseks laiuks (sinine, valge ja punane).
Lipu laiuse ja pikkuse suhe on 1:2.
Algselt olid horisontaalsete laidude värvid samas järjekorras nagu Venemaa lipul. See rõhutas, et Hakassia on Venemaa föderatsiooni subjekt. 2003. aastal muudeti lipul värvide järjekorda, nimelt sinine ja valge vahetasid omavahel kohad. See muutus tehti selleks, et Hakassia lipp ei kordaks Venemaa lippu.

Sümbolite tähendused

Roheline sümboliseerib igavest elu, taigat, kevadist steppi, aasasid, taassündi, sõprust ja vendlust hakassi rahvaste vahel, ning on traditsiooniline Siberi värv. Päikesemärk pärineb iidsetelt kivijoonistustelt, mida on leitud ainult Hakassia territooriumilt.
Monroe maakond (Indiana)

Monroe maakond (Monroe County) on maakond USA-s Indiana osariigis. Geograafilised koordinaadid on 39°16' N, 86°52' W.
Maakonna halduskeskus on Bloomington.
Maakonna pindala on 1065 km², millest 44 km² moodustab veepindala.
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 137 974. Aastal 2000 oli elanike arv 120 563.

Ajalugu

Monroe maakond moodustati 1818. aastal Orange'i maakonna osast. Maakond sai nime viienda Ameerika Ühendriikide presidendi James Monroe järgi, kes oli ametis maakonna loomise ajal.
Pühapaikade andmekogu

Pühapaikade andmekogu on andmebaas, kuhu on koondatud info Eesti ala hiite, pühade kivide, puude, veekogude ja teiste ajalooliste looduslike pühapaikade kohta. Andmebaasi haldavad TÜ looduslike pühapaikade keskus ning SA Hiite Maja.
Andmekogu info pärineb suuresti järgnevatest allikatest: Eesti Kirjandusmuuseumi allüksused (Eesti Rahvaluule Arhiiv, Eesti Kultuurilooline Arhiiv ja Arhiivraamatukogu), Eesti Keele Instituudi murdekogud, Tartu Ülikooli arheoloogia kabineti arhiiv, Tallinna Ülikooli ajaloo instituudi arhiiv ning Rahvusarhiivi kaardikogu, samuti Kultuurimälestiste register, Eesti looduse infosüsteem ja Maa-ameti geoportaal.
Bibikov

Bibikov (saksa keeles Bibikow) on tatari päritolu Vene aadlisuguvõsa.

Ajalugu

Suguvõsa esivanem oli XIV sajandi algul Sinihordist Venemaale Tveri siirdunud mursaa Židimir. Tema pojapojapoeg oli Fjodor, kelle hüüdnimi oli Bibik. Tema järgi sai suguvõsa oma nime. Tal oli arvukalt järeltulijaid ja Bibikovidest sai üks paljuharulisemaid aadlisuguvõsasid.

Bibikovid rüütelkonna matriklis

11. märtsil (vkj) 1725 võeti Eestimaa rüütelkonda kindralmajor Ivan Ivanovitš Bibikov (u 1686−1744). Matriklite koostamise ajal immatrikuleeriti ta aadlimatriklisse. 29. juunil (vkj) 1747 kanti ta ka Liivimaa rüütelkonna matriklisse. 17. märtsil (vkj) 1769 immatrikuleeriti Liivimaal kindralporutšik Ilja Aleksandrovitš Bibikov (1698−1784).
Kaido Liiva

Kaido Liiva (pseudonüüm Nipri Veljo; 13. veebruar 1937 – 16. august 2011) oli ajakirjanik, näitekirjanik ja följetonist.
Ta oli 1992–2000 Politseiameti kuukirja Politsei vastutav toimetaja ja 1984–1992 ajakirja Pikker peatoimetaja.

Auhinnad

Kaido Liiva rahvalik tragikomöödia “Kihlvedu” sai ergutusahinna 2009. aasta kuuldemängude võistlusel.
Dominiiklased

Ajalugu

Dominiiklased kandsid valget rüüd, mille peal kanti musta mantlit ja neid nimetati mustadeks vendadeks. Ordu eesmärgiks sai jutluste ja õpetuse abil katoliku usu tugevdamine. Dominikaani mungad olid haritud inimesed. Nad tundsid hästi pühakirja ja oskasid vaidlustes osavalt katoliku usu tõdesid põhjendada. Mitmest ordu liikmetest sai tuntud õpetlased. 
Frantsisklased ja dominiiklased tegutsesid ka Eestis. Tallinnas on osaliselt säilinud Dominiiklaste Katariina kloostri hoone (Tallinna Püha Katariina klooster).
Igas dominiklaste kloostris olid prior ehk kloostriülem, prokuraator ehk majandusjuhataja, abipriorid, lektorid ehk õpetajad, noviitsid ehk mungakandidaadid, konversid ehk ilmikvendadest abilised. Dominiiklaste ordureegli järgi oli konvendi rajamiseks minimaalselt vaja 12 munka.

Dominiiklased Eestis

Dominiiklased saabusid Tallinna 1229. aastal, dominiiklaste täpset saabumise aega kinnitavat ürikut pole säilinud, kuid usaldusväärsete andmetena on kasutatud taani krooniku Isacus Pontuse (ka Pontanus) kroonikat, milles ta märgib, et Taani kuningas Waldemar II saatis Taanist paavsti legaadi Modena Wilhelmi nõuandel dominiiklaste ordu 1221. aastast alates Taanis tegutsevaid munki ka Tallinna. Olulist rolli mängis ka Tallinnasse Taani kuninga asehalduriks - riigihoidjaks (aastatel 1222–1233) määratud endine Ribe piiskop Tuve, kes asudes Tallinna linnuses juhtiski misjonitegevust Eestis.
Esimene dominiiklaste puitkirik ehitati arvatavasti tänase Tallinna toomkiriku kohale Toompeale, kuid 1233. aastal toimunud Mõõgavendade ordu ja Aina Balduini vahel tekkinud konfliktis tapeti kirikusse põgenenud vasallid ning ka piiskopile ega vaimulikele ei halastatud. Toompeal algselt sisse seadnud dominiiklaste elupaik hävitati taanlaste ja Mõõgavendade ordu omavahelise konflikti käigus.
1246. aastal saadeti Taanist Ribest Ribe provintsiaalkapiitli korraldusel Taani ja Rootsi kloostreist üksteist munka prior Danieli, (kes oli ellu jäänud 1233. aastal) (Visbyst) juhtimisel Tallinna. Kuna Toompeal asuv kirik oli 1240. aastal muudetud Toomkirikuks, valiti kloostri uueks asukohaks suhteliselt kõrge ja korraliku aluspinnaga paik linna idapoolse külje alla, kus nad Tallinna Suure linnuse "kaitsekraavi kõrvale väikesest linnusest põhja poole ehitasid kiriku ning teised kloostrihooned”. Tallinnasse kloostri rajamise initsiaator oli paavsti legaat Modena Wilhelm, keda toetas Taani kuningas Valdemar II. 
Esimene prior ehk kloostriülem 1246. aastal asutatud Tallinna all-linna dominiiklaste Püha Katariina kloostris oli dominikaani munk Daniel, kes tuli Tallinna Visby linnast Gotlandi saarelt. Keskajal olid dominiiklastel kloostrid Tallinnas, Tartus ja Narvas.
Väo lubjakivimaardla

Väo lubjakivimaardla on üleriigilise tähtsusega lubjakivimaardla, mis asub Harju maakonnas Rae vallas. Maardla pindala on 487 ha. 
Tootsa kihi paksus on maksimaalselt 6,7 m ja geoloogiliselt on see Ordoviitsiumi ladestu Lasnamäe lademe lubjakivi. Maardla katendi paksus on kuni 4,5 m. 
Maardla lubjakivi saab kasutada nt killustiku valmistamiseks.
Maardlast on Eestis kaevandatud (nt 2002)
Kaevandamisel tekkinud Väo karjäär on Väo kihistu stratotüübiks. Kuna karjääris kaevandatakse, on sealne läbilõige aktiivselt uuenev.
Vene-Rootsi sõda (1554–1557)

Vene-Rootsi sõda oli 1554–1557 Vene tsaaririigi ja Rootsi kuningriigi vahel toimunud sõda. Sõda algas kahe riigi piiritülide tõttu. Sõja lõpetas 1557. aastal Novgorodis sõlmitud vaherahu, mis pidi kestma 40 aastat.
Rootsi suhted Moskva tsaaririigiga pingestusid taas 16. sajandi keskpaiku, kui Moskva tsaar Ivan Julm hakkas enda omaks pidama samu Soome alasid Neeva jõe suudmes, mis rootslasedki. 1554. aastal piirasid Rootsi väed Viiburit, 1555. aastal toimus Joutselkä lahing ja Gustav Vasa saabus isiklikult Soome, kaasas 12 000 meest (ehk kogu Rootsi toonane sõjavägi). Riigi idapiir oli saanud kuninga suurema tähelepanu osaliseks kui kunagi varem.
Kokkupõrge lõppes aga eriliste tulemusteta: kumbki pool luges endale kuuluvaks need alad, mis olid ennegi nende omad Pähklisaare rahulepingu järgi. 1556. aastal toimusid lahingud Nöteborgi eest, sõja lõpetas Rootsi ja Moskva tsaaririigi vahel Novgorodis 40 aastaks sõlmitud vaherahu.
Otto Strandman

Elulugu

Otto Strandmani isa oli Kadrina kihelkonna Undla valla Neeruti mõisa õpetaja Hans Strandman, ema neiupõlvenimi oli Apfelbaum. Vend Andres Strandman oli Vene Keisririigi teenistuses ning 1905. aastal Peterburi Krestõ vangla ülem. Tal oli ka õde Anna.
Õppis Tallinna Aleksandri ja Peterburi V ja VII gümnaasiumis, lõpetas eksternina Tallinna kubermangugümnaasiumi. Seejärel töötas kolm aastat Riigipanga Tallinna kontoris.
Õppis 1899–1901 Peterburi Ülikooli ja 1901–1903 Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas.
Osales 1905. aasta revolutsioonis, 1905–1909 elas seetõttu pagulasena Šveitsis, Soomes ja teistes Euroopa riikides. 
1918 oli Saksa okupatsioonivõimude poolt vangistatud.
1919. aasta mai – november sõjaminister.
1924 võeti tema ettepanekul Eesti rahaühiku nimetusena kasutusele kroon. 
Oli Eesti delegaat Rahvasteliidu Assamblee 9. istungil 1928.
Strandmani saadikuajal Poolas käis novembris 1928 Varssavis eridelegatsioon eesotsas kindralite Johan Laidoneri ja Paul Lillega.
Riigivanemana käis 1930 visiidil Poolas. Eestisse naastes sõitis ta Lätist läbi seal toimunud rahvaloenduse ajal ja loeti seetõttu loendusel Läti elanikuks.
Oli kurikuulus oma kokkuhoidlikkuse poolest. 
1938 oli Strandman Alalise Rahvusvahelise Kohtu rahvuslik kohtunik.
Mürgitas end 5. veebruaril 1941, kui NKVD oli saatnud talle kutse ülekuulamisele. On maetud Tallinna Siselinna kalmistule. 
Strandman kuulus Tööerakonda.

Isiklikku

Otto Strandmani abikaasa oli Lydia Strandman (Lydia Hindrikson, 24. august 1889 – 29. juuli 1934). Nad abiellusid 20. veebruaril 1908; neil sündis kolm last.
Tamsalu Lunastaja kirik

Tamsalu Lunastaja kirik on kirik Lääne-Viru maakonnas Tapa vallas Tamsalus.
Tamsalu Lunastaja kirik valmis 1993. aastal. Pidulik võtmete üleandmine toimus 27. juulil 1993 peetud jumalateenistusel. Kirik on ehitatud enne 1940. aastat tegutsenud töökoja vundamendile. Hoone asub Tamsalu eramajade kvartalis. Kiriku seisukord on hea.
Kirik asub aadressil Tamsalu, Paide mnt 7. Kirikus tegutseb EELK Tamsalu Lunastaja kogudus.
Dörfleri liivatee

Morfoloogia

Ta on 2 cm kõrgune ja 20 cm laiune poolpõõsas. Helelillad või roosakad õied. Hallid, karvased, õhukesed lehed, madal padjand.

Levila

Taim on pärit Balkani poolsaarelt.

Kasutamine

Sobib kiviktaimlates ja murukatusel kasvatamiseks.
Wottele

Wottele (ka Vottele, tõlgendatud kui Võtteli või Vootele; surnud 21. septembril 1217) oli muinaseesti vanem, kes langes Madisepäeva lahingus.
Henriku Liivimaa kroonika mainib Wottelet vaid lahingu kirjelduses, kus ta koos Lembitu, Maniwalde ja teiste Sakala vanematega langes:
De bello Sackalanensium, quod commiserunt cum eis. Letti quoque, in sinistro cornu dimicantes, audacter una cum Theuthonicis suos adversarios invadebant, contra quos ordinati erant Sackalanenses simul cum Lembito et ceteris senioribus suis. Qui multos de Lettis vulnerantes et quosdam interficientes fortiterque pugnantes diuque restiterunt. Sed videntes turbam mediam a Theuthonicis in fugam conversam terga verterunt et ipsi. Et persequuti sunt eos Letti et multos occiderunt ex eis, et ceteri fugerunt. Et cognovit Veko, frater Roboam, Lembitum et persequutus est eum, tollens vestimenta eus, et ceteri caput eius amputantes detulerunt secum in Lyvoniam. Et ceciderunt ibidem alii seniores de Sackala, Wottele, Maniwalde cum aliis quam plurimis. Lyvones vero, qui ad dexteram erant ordinati, videntes lanceas Estonum crudeliter super se volantes declinaverunt ad Theuthonicos et cum eis persequebantur fugientes.
Sakalaste lahingust, mille nad nendega pidasid. Ka lätlased, võideldes vasakul tiival, ründasid julgesti koos sakslastega oma vastaseid, nende vastu olid seatud sakalased ühes Lembito ja oma muude vanematega. Haavates paljusid lätlaste hulgast ja mõningaid tappes ja vapralt võideldes, panid nad kaua vastu. Kuid nähes, et sakslased olid keskmise väesalga põgenema pööranud, pöörasid nad ka ise selja. Ja lätlased ajasid neid taga ja tapsid neist paljud ning muud põgenesid. Ja Veko, Roboami vend, tundis Lembitu ära ja ajas teda taga ja tappis ta, võttes ta riided, teised aga, võttes tema pea maha, viisid endaga kaasa Liivimaale. Ja langesid seal ka teised Sakala vanemad, Wottele, Maniwalde koos õige paljude teistega. Liivlased aga, kes olid seatud paremale, nähes eestlaste odasid julmalt enda peale lendamas, põikasid kõrvale sakslaste juurde ja ajasid koos nendega põgenejaid taga.
Varasemal ajal on tõlgendatud Wottele eestikeelseks nimekujuks Vootele ja uuemal ajal Võtteli ~ Võitelija, kuid Henriku kroonika 1982. aasta tõlke kommentaarides on Enn Tarvel hinnanud neid kõiki küsitavaiks.
Steve Ovett

Olümpiamängudel

1980 olümpiavõitja 800 m (1.45,4) ja pronksmedal 1500 m (3.39,0)
1984 hõbemedal 1500 m (3.33,40)

Euroopa meistrivõistlustel

1978 Euroopa meister 1500 m (3.35,6)

Briti Ühenduse mängudel

1986 kuldmedal 5000 m (13.24,11)
Dryocalamus

Levila

Need maod on levinud Kagu-Aasias, Indoneesias ja Filipiinidel.
Parasmetsa mõis

Parasmetsa mõis (saksa keeles Parrasmetz) oli rüütlimõis Karja kihelkonnas Saaremaal.
Mõisast on teateid alates 1563.
Tuulepesa

Tuulepesa (ka: tuuleluud, nõialuud) on nt seenhaigusest tekkinud peente okste põimik puu võras. Nähtust esineb peamiselt kasel.
Eesti rahvameditsiinis on tuulepesa suitsutamist kasutatud tuulerõugete ravimisel.