Pindpinevus

Pindpinevus on molekulaarjõududest tingitud pinnanähtus, mille puhul vedeliku pinnakiht käitub nagu kergelt pingul olev elastne kile (kuid pinge ei sõltu venimisest). 
Õhuga kokkupuutuva vedeliku pinnamolekulid mõjutavad üksteist tõmbejõududega, mis on suunatud piki pinda ja püüavad pinna suurust vähendada. Põhjuseks on see, et vedeliku molekulid tõmbuvad (kohesiooni tõttu) üksteise poole tugevamini kui (adhesiooni tõttu) õhu molekulide. Nii tekib vedeliku pinnal sissepoole suunatud resultantjõud. (Seevastu vedeliku sees olevale molekulile mõjuvad jõud on tasakaalus.) Selle jõu tõttu pinnamolekulid lähenevad üksteisele ning tekib kiht, mis paneb vastu venitamisele ja lõhkumisele. Seda, et pindpinevusjõud mõjub pinnaga paralleelselt, näitavad arvukad mõõtmismeetodid ja efektid, näiteks raamimeetod, kapillaarsus ja kontaktnurk.
Pindpinevuse tõttu väikesed kehad "ujuvad" vedeliku pinnal, sest keha ei suuda vedeliku pinnakihti lõhkuda. Kui keha on vedeliku pinnal, siis pind käitub nagu elastne kile.
Et vee molekulide vahel on vesiniksidemete tõttu suhteliselt suur külgetõmme, siis on veel suurem pindpinevustegur (72,8 mN/m temperatuuril 20 °C) kui enamikul teistel vedelikel (elavhõbedal on see suurem, puhastest ainetest kõige suurem). Vee pinnakiht, mida pindpinevus koos hoiab, tekitab õhu ja vee vahele barjääri.
Pindpinevusel on oluline osa kapillaarsuse tekkes.

Põhjused

Kohesiooni tõttu tõmbub vedeliku molekul võrdselt kõigi ühesuguste naabermolekulide poole, mistõttu tõmbejõud tasakaalustavad üksteist ja resultantjõud on null. Pinnamolekulide naabruses ei ole igas suunas ühesugused molekulid ja seetõttu nad tõmbuvad sissepoole. Nii tekib siserõhk, mille tõttu vedeliku pind omandab minimaalse pindala.
Ühesuguste molekulide vahelisi tõmbejõude nimetatakse kohesioonijõududeks, erisuguste molekulide vahelisi tõmbejõude nimetatakse adhesioonijõududeks. Kui kohesioon on adhesioonist tugevam, siis vedelik omandab kumera meniski (nagu elavhõbe klaasanumas). Kui adhesioon on tugevam, siis vedeliku pind muutub nõgusaks (nagu vesi klaasis).

Vee peal kõndimine

Väikesed putukad, näiteks liuskurlased, saavad vee peal kõndida, sest nende kaalust ei piisa pinnast läbitungimiseks.

Nõela ja kirjaklambri ujumine

Märgamata kehad saavad vedeliku pinnal ujuda, kui nende kaalust ei piisa pindpinevuse ületamiseks.
Nõela saab panna vee peale ujuma, kuigi nõel on veest mitu korda tihedam. Kui veepind liikuma panna, siis pindpinevus väheneb ja nõel upub.
Veepinnale pandud kirjaklamber ei märgu või märgub osaliselt, vajub veepinnast pisut madalamale, kuid võtab veepinna kaasa.

Telgi veekindlus

Telk on sageli veekindel sellepärast, et vee pindpinevus tekitab telgiriide peene koe avade vahele sillad. Kui riiet näpuga katsuda, siis veekiled purunevad ja riie hakkab sellest kohast läbi tilkuma.

Kollatõvetest

Normaalse uriini pindpinevustegur on umbes 66 dyn/cm, kuid kui see sisaldab sappi, langeb pindpinevustegur umbes 55 dyn/cm-ni. Hay testis raputatakse uriini pinnale väävlipulbrit. Kui uriin on normaalne, jääb pulber pinnale; kui uriin sisaldab sappi, vajub pulber uriini sisse.

Desinfitseerimisvahendid

Desinfitseerimisvahendid on tavaliselt väikese pindpinevusega lahused. See võimaldab neil läbida bakteri rakuseina.

Meekärg

Mesilaste kärjekannud on kuuetahulised. Kõigepealt ehitatakse mesilasvahast ümmargused kannud. Et taru on soe, hakkab vaha voolama ning moodustab kannude vahele tasapinnalised piirpinnad (minimaalpinnad).

Uurimislugu

Pindpinevuse mõiste võttis kasutusele Niccolò Cabeo 1629. aastal ning 1751. aastal selgitas seda Johann Andreas von Segner.
Pindpinevuse teooriasse on väärtusliku panuse andnud Thomas Young 1805, Pierre-Simon Laplace 1806, Siméon Denis Poisson 1830 (Youngi-Laplace'i võrrand, Youngi võrrand) ning Joseph Plateau 1842–1868.