Egüptoloogia

Mälestiste hävimine

Kristluse levik Niiluse deltas ning järk-järgult lõuna poole tõi kaasa paljude Vana-Egiptuste mälestiste hävimise. Peale selle, et koptid pidasid neid paganlikeks, sobisid nad hästi ehitusmaterjaliks.
Kui 641 vallutasid Egiptuse muslimite väed, oli egiptuse hieroglüüfiline kiri juba ammu unustusse vajunud. Ka muslimid pidasid Vana-Egiptuse mälestisi saatanlikeks ja kasutasid neid ehitusmaterjalina.
Liiva toimel ja hävitustöö tagajärjel hävisid Vana-Egiptuse mälestised peaaegu täielikult. Keskaegsed kristlikud palverändurid Euroopast leidsid eest ainult püramiidid ja muud varemed.

Egüptoloogia eellugu

Kui Rooma riik 30 eKr Egiptuse vallutas, hakkasid keisrid mälestisi, sealhulgas obeliske kaasa võtma ja kodumaal üles panema. Jõukad roomlased kasutasid Egiptuse muistised dekoratiivseks otstarbeks majas ja aias. Esemeid viidi ka väljaspool Egiptust paiknevatesse egiptuse templitesse.
Tõsine tutvus Vana-Egiptusega sai Euroopas alguse renessansiaja. Loeti 5. sajandil eKr Egiptust kõlastanud Herodotose kirjeldusi; Egiptust mainisid ka näiteks Apuleius, Diodoros Sikeliotes, Iamblichos, Plutarchos ja Strabon ning kirikuisadest Klemens Aleksandriast, Eusebios ja Lactantius. Antiikautoritelt võeti üle ka moonutatud ettekujutusi: näiteks arvati, et hieroglüüfiline kiri on puhas sümbolkiri, milles esitati esoteerilist filosoofiat.
17. sajandil võeti ette esimesed uurimisretked Egiptusse. Näiteks rändas Pietro della Valle 1614–1626 läbi kogu Vahemere maade idaosa ning viis Itaaliasse kaasa muumiaid ja kopti käsikirju. Kopti käsikirju uuris ka Athanasius Kircher. 17. ja 18. sajandil püüti lahendada hieroglüüfilise kirja mõistatust antiikajast pärinevatel vääreeldustel.

Teaduslikud ekspeditsioonid

Egüptoloogia sai alguse Napoleoni sõjalisest ekspeditsioonist Egiptusse 1798. Sellega käis kaasas suur rühm teadlasi ja kunstnikke, kelle ülesandeks oli teadmisi koguda. Maalikunstniku ja teadlase Domenique Vivant Denoni juhtimisel avaldati 1809–1813 24-köiteline illustreeritud teos "Egiptuse kirjeldus", mis tegi Egiptuse mälestised Euroopa uurijatele kättesaadavaks. Teos avaldas suurt mõju ka tollasele Euroopa moele, kirjandusele, kunstile ja arhitektuurile.
Korraldati uusi ekspeditsioone. Näiteks käisid Egiptuses 1828–1829 Jean-François Champollion ja Ippolito Rosellini ning 1842–1845 Karl Richard Lepsius koos joonistajatega Egiptuse sisemaal ning tõid Euroopasse kaasa tekste ja esemeid.

Muististega kauplemine

Suur huvi Vana-Egiptuse muististe vastu viis Egiptusse aaretejahtijaid ning kutsus esile ebaseaduslikke väljakaevamisi, mille tagajärjel viidi Euroopasse suurel hulgal muistiseid. Need riisutud muistised moodustavad põhiosa Euroopa ja Ameerika suurte muuseumide Egiptuse kogudest. Üks esimesi muististega kauplejate seas oli Giovanni Battista Belzoni, kes viis 1821 Inglismaale Briti Muuseumi Egiptuse kogu põhiosa.

Hieroglüüfilise kirja dešifreerimine

Aastal 1799 avastasid Napoleoni sõdurid kirjadega mälestise Rosetta kivi, mis viidi 1802 Inglismaale. Sellel kivil on sama tekst hieroglüüfilises kirjas, demootilises kirjas ja vanakreeka keeles. Paljud uurijad püüdsid selle mälestise abil egiptuse kirja dešifreerida. Rootslasel Johan David Åkerbladil õnnestus lugeda osa demootilises kirjas tekstist ning ka inglane Thomas Young andis teksti mõistmisse oma panuse. Lõpliku lahenduse andis Jean-François Champollion 1822, kelle avastus võimaldas hakata Vana-Egiptuse kultuuri uurima originaaltekstide põhjal.

Egüptoloogia areng

Champollioni tööd arendasid edasi teiste seas prantslased Emmanuel de Rougé ja Auguste Mariette ning sakslased Karl Richard Lepsius ja Heinrich Brugsch. Viimane pani aluse demootilise kirja teaduslikule uurimisele.
Aastal 1858 rajati Egiptuses prantsuse ja inglise teadlaste eestvõttel muinsustevalitsus, mis tegutses Egiptuse iseseisvumiseni 1952.
Egüptoloogia kuldajaks peetakse aega 1880. aastast esimese maailmasõjani. Berliini egüptoloogiakoolkonna rajaja Adolf Erman avaldas 1880 ja 1884 oma klassikalised grammatikad, rajades aluse tekstide täpsemale tõlkimisele ja pannes aluse egiptuse keele grammatikale kui teaduslikule distsipliinile. Aastal 1886 avaldas ta ka esimese esmaaallikatele tugineva vanaegiptuse kultuuriloo. Koos Hermann Grapowiga avaldas ta mitmeköitelise egiptuse keele sõnaraamatu. Ta võrdles egiptuse keelt ka semi keeltega. Aastal 1887 ilmus Eduard Meyeri Vana-Egiptuse ajalugu, milles ta esmaallikate põhjal parandas antiigist pärit eksitusi. Demootilise kirja uurimist viisid oluliselt edasi inglane Francis Llewellyn Griffith ja sakslane Wilhelm Spiegelberg. Teaduslikule Egiptuse arheoloogiale pani aluse Flinders Petrie, kelle meetodeid arendasid edasi ameeriklane George Andrew Reisner jt. Gaston Maspero oli väljapaistev uurija nii arheoloogia kui ka usundiloo alal.
Egüptoloogiat viisid edasi sakslane Kurt Sethe ja inglane Alan Gardiner, kes uuris hieraatilises kirjas papüürusi ning koostas egiptuse keele grammatika, mida kasutas mitu põlvkonda. Vana-Egiptuse kunstiajaloo alal tõusis esile Heinrich Schäfer. Hermann Kees avaldas esimese süstemaatilise töö Vana-Egiptuse haldusest ja valitsemisest. Henri Frankfort ja Alexandre Moret uurisid egiptuse usundit. Hans Jakob Polotsky andis suure panuse egiptuse ja kopti keele grammatika uurimisse.
20. sajandi suuremad sündmused egiptuse arheoloogias olid Howard Carteri Nuubia-ekspeditsioon ja Tutanhamoni hauakambri avastamine 1922.

Teaduskorraldus

Tänapäeval on maailmas umbes 300 egüptoloogiaga tegelevat teadlast.
Egüptoloogia eriajakirju on 10.
Esimene egüptoloogiakongress toimus 1976 Kairos. Seda peetakse kolme aasta tagant.
Egiptuse muististe kogusid on rohkem kui 500 muuseumis, peamiselt USA-s, Egiptuses ja Euroopas, samuti Austraalias, Brasiilias, Kuubas, Jaapanis, Mehhikos ja Sudaanis.

Eesti

Eestis tegeles egüptoloogiaga Sergei Stadnikov, kes oli pikki aastaid Eesti ainus silmapaistev egüptoloog. Ta tegeles egüptoloogia ja Egiptuse-teemaliste teadmiste populariseerimisega, tutvustades Vana-Egiptuse kultuuri ja ajalugu artiklites, raamatutes ja tõlgetes. Tema tõlgituna ja kommentaaridega ilmus ajakirjas Looming Vana-Egiptuse klassikaline kirjandusteos "Sinuhe jutustus", samuti ilmus tema tõlkes ja kommenteeritult "Ptahhotepi elutarkus". Ta õpetas mitmes Eesti ülikoolis Vana-Lähis-Idaga seotud aineid, sh egiptuse keelt. Sergei Stadnikov oli Rahvusvahelise Egüptoloogide Assotsiatsiooni tegevliige.
Eesti muuseumides leidub üksikuid esemeid: Tallinna Linnamuuseumis leidub muumia käsi Johannes Burchart VIII kogust, Tartu Ülikooli kunstimuuseumi kogus on Egiptuse nooruki muumia.

Norra

Üks varajasi egüptolooge oli Jens Lieblein.
Norras on muuseumides ja raamatukogudes üksikuid esemeid. Bergeni ülikoolis on egüptoloogia professor.

Taani

Kopenhaageni ülikooli tõi egüptoloogia 1883 Valdemar Schmidt. Ala viis edasi H. O. Lange.