google/wiki40b huggingface dataset:
Tallinn (laev)

Tallinn oli Nõukogude Liidus ehitatud Projekt 592 Kõrgõzstan tüüpi reisilaev.
Algne nimi oli Svanetija.

Reisilaevana

Laev ehitati 1959-1960 Leningradis Ždanovi laevatehases ja võeti teenistusse 31. detsembril 1960. aastal, saades nimeks Svanetija. 
Aastail 1960–1966 kasutati reisilaevana Mustal merel ja laeva kodusadam oli Odessa.
1966. aastal omandas laeva Eesti Merelaevandus. Laevale anti uus nimi Tallinn (vene keeles Tallin) ja kodusadamaks sai Tallinn. Aastail 1966–1980 sõitis laev Tallinna–Helsingi liinil, vahetades välja aasta varem liiniliiklust alustanud väiksema reisilaeva Vanemuine. Reis Tallinnast Helsingisse vältas 4 tundi.

Noorte õppelaevana

Seoses uue laeva "Georg Otsa" liinile tulekuga lõpetas "Tallinn" 1980. aastal sõidud. Augustis 1980 loovutas Eesti Merelaevandus "Tallinna" Eesti Noorte Mereklubile õppelaevaks (laeva Koit asendamiseks). Mereklubi ehitas omandamise järel laeva kajutid ümber õppetööks sobivamaks. Jalutustekil asuvast suurte akendega kohvik-baarist ehitati veemoto töökoda. Samas oli ka väike õhkrelva lasketiir. Peateki reisijakajutitest said laevamudelismi töötoad ja klubi palgalise koosseisu kabinetid. Peatekil tekiehitise ahtriotsas asunud restoran suures osas säititati ja jäi pidulikumateks koosviibimisteks. Suur osa alumisi reisijakajuteid ühendati vaheseinte eemaldamise teel 3-kaupa õppeklassideks. Ümberehitused kooskõlastati tingimusega, et sõja korral on võimalik kasutada laeva hospidallaevana. 
Alates 1980 seisis laev Lahesuu sadama kaugemas sopis otse Paljassaare tee kõrval. Pardale pääses ahtrisse paigaldatud trapi kaudu. Laeval tegutsesid laevajuhtide, mehaanikute (motoristide), laevamudelismi, veemotospordi ja paljud muud huviringid, kus õppis sadu alaealisi kursante. Pardasse kinnitusid klubi väiksemad õppelaevad. Kapten ja klubi juht oli Tõnu Meltsas.
Taasiseseisvunud Eesti uued sadamaomanikud soovisid kasutada laeva senist seisukohta majanduslikumal otstarbel ja 1998. aastal tuli laev Paljasaarest ära viia. Uueks asukohaks sai Miinisadam. Miinisadama kaikoht ei olnud mugav lahendus, sest asus mereväe territooriumil ja seetõttu oli laeva pääs pisut raskendatud. Kuna Eesti Merehariduskeskusele oli laeva ülalpidamine kulukas, kerkis üles ka Tallinna mahakandmise ja klubi maismaale kolimise küsimus. 2000. aastal andis Eesti Haridusministeerium laeva üle Tallinna Linnavalitsusele koos ülalpidamisrahaga, millest oleks jätkunud aastaks-kaheks. Lepingu alusel ASiga Kalarand viidi "Tallinn" koos teiste endiste Eesti Noorte Mereklubi laevadega kasutuskõlbmatusse Kalasadamasse. 
2000. aastal alustati Vene-Balti sadamas ulatuslikku laevakere remonti, mille eesmärk oli muuta laev klubitööks sobivamaks ja mille kogumaksumuseks kujunes umbes 3,5 miljonit Eesti krooni. Laevast plaaniti isegi teha avatud noortekeskus. 
Segastel asjaoludel otsustati aga 2001. aastal "Tallinn" hoopis lammutada ja lõigati samas Kalasadama kai ääres 2003. aastal vanarauaks.
Tartu Ülikooli kohvik

Tartu Ülikooli kohvik (ka Ülikooli kohvik) on kohvik Tartus aadressil Ülikooli tänav 20 ehk Tartu ülikooli peahoone kõrval.
Kohvikus esineb regulaarselt Jazzklubi kollektiiv.
Kohvik asub 1924 valminud hoones.
Zephyrinus

Zephyrinus oli paavst 199–217. Ta oli 15. paavst.
"Liber Pontificalise"järgi sündis Zephyrinus Roomas vaeses peres. Tema isa oli Habundius. Ta oli "Liber Pontificalise" järgi ametis 17 aastat 2 kuud ja 10 päeva, saades ametisse aastal 203.
Zephyrinuse tegemistest on teada presbüter Hippolytuse radikaalse kirjutise "Philosophymena" kaudu. Hippolytus iseloomustab teda lihtsameelse, harimatu, kogenematu ja kitsi mehena. Seda iseloomustust on kirikuloolased tõlgendanud ka nii, et teoloogilisi teadmisi rõhutava Hippolytuse jaoks olid Zephyrinuse praktilised eesmärgid teisejärgulised. Hippolytus taunis ka seda, et Zephyrinus määras oma nõunikuks endise orja Calixtuse, kelle ta määras Rooma kogudusele kuuluva kalmistu kuraatoriks ja pühitses ülemdiakoniks, volitades teda administreerima alamvaimulikkonda.
Zephyrinuse ajal puhkesid Rooma koguduses tõsised tülid kolme sektantliku usuliikumisega: adoptsionismiga, montanismiga ja modalismiga.
Adoptsionistide juhid Theodotus ja Asclepiodotus määrasid Zephyrinuse ajal ametisse vastupaavst Nataliuse, kellele adoptsionistid maksid igal kuul 170 denaari palka. Natalius olevat aga seejärel näinud hoiatavaid unenägusid, millele ta ei pööranud esmalt tähelepanu, kuid prohvetlike unenägude jätkudes tõlgendas ta neid jumalike märkidena ning otsustas Zephyrinusega ära leppida. Pärast patukahetsust võeti Natalius uuesti Rooma koguduse osadusse.
Hippolytus süüdistas Zephyrinust modalismis, kuna ta ei mõistnud hukka modalismi juhtide Praxease, Sabelliuse ja Noetiuse tegevust.
Tertullianuse järgi võis üks Rooma piiskop (kas Zephyrinus või Victor I) soosida Montanuse prohvetikuulutusi, kuid Praxease õhutusel ei tunnustanud ta montanismi.
Zephyrinuse ajal külastas Roomat Origenes.
"Liber Pontificalis" omistab Zephyrinusele 2 dekreeti, neist üks Rooma kirikute liturgia, teine ordineerimise kohta. Ta lubas ekskommunitseeritud patustanutel pöörduda pärast sätestatud patukahetsust tagasi kirikusse. Ta sätestas, et vähemalt 14-aastased võivad saada ülestõusmispühade ajal armulauda, seda sätet reguleeris alles Pius X. "Liber Pontificalise" järgi kasutati tema ametiajal klaasist pateeni. Ta kohustas ka, et ordineerimine peab aset leidma avalikult.
Aastal 202 või 203 kiusati Aleksandrias ja Kartaagos kristlasi taga, sest kristlased olid keeldunud osalemast Rooma keiser Septimius Severuse auks korraldatud pidustustel.
Ta ordineeris 9 presbüterit, 7 diakonit ja 8 piiskoppi.
Zephyrinust on renessansikunstis kujutatud mõõgaga.
Zephyrinus suri 20. detsembril 217 ja Liber Pontificalise järgi maeti Calixtuse katakombidesse. Teda austatakse katoliku kirikus ja õigeusu kirikus märtri ja pühakuna. Tema mälestuspäev on 26. august. Alates 1969. aastast ei ole katoliiklased enam kohustatud seda pidama, sest Paulus VI üleskutsel läbi viidud kaanoni revideerimisel oli Zephyrinus üks neist pühakutest, kelle pühategude kohta polnud säilinud piisavalt ajaloolisi andmeid.
Krypton

Krypton (Krüpton) on väljamõeldud planeet koomiksi- ja filmikangelase Supermani mütoloogiast. Krypton on Supermani koduplaneet, mida kujutatakse hävinemas vahetult pärast Supermani põgenemist sellelt. Planeedi hävimise üksikasjad erinevad sõltuvalt teoste kirjutamise ajast, autoritest ja frantsiisist.
Krüptoon on tegelikult keemiline element perioodilisussüsteemis. Selle nimi on tuletatud kreekakeelsest sõnast κρυπτός (kryptos), mis tähendab 'peidetud'. Koomiksi ühe autori Jerry Siegeli väitel sai planeet Krypton nime element krüptooni järgi, kuna mõlemale on omane suur tihedus ja viskoossus.
Koomiksi paljude versioonide kohaselt oli Krypton koduks suurele tsivilisatsioonile, mis hooples arenenud teaduse ja tehnoloogiaga. Samuti oli Krypton paljudes versioonides viljatu või jäine planeet, kuid seal oli siiski oma loomastik ja taimestik. Krypton hävib, kuid enne planeedi purunemist saadetakse kosmoselaevaga Maa poole teele imik. Imiku leiab ja kasvatab üles abielupaar. Hiljem saab temast ajalehes Daily Planet töötav ajakirjanik, kes tegutseb samal ajal Supermanina.
Paljudes versioonides hävib Krypton planeedi sisemise surve tõttu, mis paneb plahvatama uraanist koosneva planeedituuma. Veel ühe versiooni kohaselt tiirleb Krypton koos teiste planeetidega ümber punase hiidtähe. Tähe supernoovana plahvatades Krypton hävib. Planeedi hävingust jäävad järele radioaktiivsed jäänused mida hakatakse nimetama krüptoniidiks. Krüptoniit on radioaktiivne mineraal, mis esineb eri kujudel, millest levinuim on roheline krüptoniit, kuid on mainitud ka punast krüptoniiti. Rohelisel krüptoniidil on laastav mõju Supermanile ja teistele krüptonlastele, mis põhjustab neile valu ja surma. Punane krüptoniit mõjutab Supermani ja teisi krüptonlasi nii, et nad on ükskõiksed ümbritseva suhtes, või lööb nende võimed sassi. Samuti saab selle mineraali abil siirata võimed krüptonlaselt maalasele. Põhjus, miks krüptoniit mõjutab ainult krüptonlasi, on arvatavasti selles, et see mineraal kiirgab kõrgsageduskiirgust, mida tunnetavad vaid nemad.
Ühe versiooni kohaselt ei hukkunud mitte kõik krüptonlased planeedi hävingus, umbes tuhat neist pääses enne hävingut kosmoselaevaga planeedi pinnalt. Nad otsivad ning leiavad endale sobiva planeedi, mille tingimused on analoogsed vanaga, mis tiirleb samuti punase tähe ümber ja mis saab nimeks Uus Krypton.
Boris Kaljuveri

Boris Oleg Ernst Kaljuveri (kuni 1935. aastani Boris Oleg Ernst Drachenfels; 19. september 1894 Ufa – 7. juuli 1942 Verhoižemlag, Venemaa) oli Eesti sõjaväelane (major). 
Boris Kaljuveri põlvnes vanast Kuramaa Drachenfelsi aadlisuguvõsast.
Vladimir Lazarev

Vladimir Lazarev (vene keeles Владимир Лазарев; sündinud 5. juunil 1964 Saratovis) on vene päritolu Prantsusmaa maletaja, rahvusvaheline suurmeister (2000). 
1991. aastal sai Lazarev FIDE-lt rahvusvahelise meistri nimetuse. Suurmeistriks sai ta 36-aastaselt 2000. aastal. 
Lazarev on abielus Lätist pärit naiste malesuurmeistri Anda Šafranskaga. 2000. aastast elavad nad Prantsusmaal.
Sõpruse sild (Tartu)

Sõpruse sild on Tartu ja ühtlasi ka Eesti kõige pikem sild. Silla pikkus on 488,2 meetrit ja laius 26,5 meetrit.
Vajadus uue silla järele tekkis Tartus 1960. aastate lõpus, kui rajatav elamurajoon Annelinn sooviti ühendada paremkalda linnaosadega. Projekteerimist alustati 1970. aastate alguses. Tolleaegsete normide kohaselt tohtisid Eesti projekteerimisasutused projekteerida sildu, mille pikkus jäi alla 100 meetri, seega projekteeriti Sõpruse silda Leningradis. Kahe eraldatud sõidusuunaga silla ööpäevaseks läbilaskevõimeks kavandati 20 000 autot, mis arvestuste kohaselt pidi vastama 1990. aastate liikluskoormusele.
Sõpruse silla projekt valmis 1977. aastal. 
Silda toetama ehitati projekti kohaselt 20 sambapaari, neist Emajõkke 4. Esimesel kahel aastal kulgesid ehitustööd tõrgeteta, kuid 1979. aastal hakkas kimbutama materjalipuudus, mis seiskas tööd mitmeks kuuks. Silla valmimistähtaeg lükati 1980. aasta pealt edasi.
Vahetult enne silla avamist poolitati muldvalliga selle alla jääv sõudekanal. Poolitamist põhjendati sellega, et kanali linnavälises osas oli avastatud veereostus ning täidetud kanali lõik pidi tõkestama reovete pääsu ujulapoolsesse otsa. Rajatud muldvall eraldab Anne kanalit praeguseni.
Sõpruse sild avati 5. detsembril 1981. Silla ehitusmaksumus oli 5 miljonit rubla.
Rahvasuus nimetati silda tollase linna täitevkomitee esimehe Nikolai Preimani järgi "Preimani purdeks", hiljem aga ka lihtsalt 'uueks sillaks'.
Sild kulgeb üle Anne kanali, Emajõe, raudtee ja Turu tänava.
Sillal on 4 sõidurada autodele ja 2 rada jalakäijatele.
Oleksandr Litvinenko

Oleksandr Litvinenko (ukraina keeles Олександр Валерійович Литвиненко; sündinud 27. aprillil 1972 Kiievis) on Ukraina teadlane ja riigiametnik.

Töökäik

Oli 2014-2019 Ukraina Rahvusliku Julgeoleku ja Kaitse Nõukogu sekretäri asetäitja. 13. augustil 2019 asus juhtima Rahvuslikku Strateegiliste Uuringute Instituuti.
Pierre-Emile Højbjerg

Pierre-Emile Kordt Højbjerg (sündinud 5. augustil 1995 Kopenhaagenis) on Taani jalgpallur. Ta mängib poolkaitsjana Premier League'i klubis Southampton ja Taani jalgpallikoondises.
Ta alustas profikarjääri Saksamaal Müncheni Bayernis. Debüüdi klubi meeskonnas tegi ta 13. aprillil 2013 liigamängus 1. FC Nürnbergi vastu. Ta sai 17 aasta ja 251 päeva vanuselt kõige nooremaks mängijaks, kes on Müncheni Bayerni meeskonnas Bundesligas mänginud. Järgmistel hooaegadel mängis ta põhiliselt Müncheni Bayerni duubelmeeskonnaga Regionalliga Bayernis.
Hooaja 2014–15 teise poole veetis ta laenul Augsburgis. 11. aprillil 2015 lõi ta mängus Paderborni vastu oma esimese värava Bundesligas. Hooajal 2015–16 mängis ta laenul Schalkes.
2016. aasta juulis sõlmis ta Southamptoniga viieaastase lepingu. Arvatav üleminekusumma oli 12,8 miljonit naelsterlingit. Esimese värava Inglismaa kõrgliigas lõi ta 1. septembril 2018 mängus Crystal Palace'i vastu.
Debüüdi Taani jalgpallikoondises tegi Højbjerg 28. mail 2014 sõprusmängus Rootsi vastu. Esimese värava lõi ta oma koondisekarjääri kolmandas mängus 7. septembril 2014 Armeenia vastu.
Chicago (muusikal)

"Chicago" on USA muusikal, mille muusika kirjutas John Kander ja libreto Fred Ebb. 
Muusikal kanti esimest korda ette 1975. aastal Broadwayl. Muusikal põhineb Maurine Dallas Watkinsi samanimelisel näidendil.
1975. aastal Broadwayl ette kantud muusikal kandideeris mitmele Tony auhinnale, ent ei võitnud neist ühtegi. 1996. aastal Broadwayl ette kantud uue koreograafiaga muusikal kandideeris samuti mitmele Tony auhinnale.
2002. aastal tehti muusikali põhjal samanimeline film.
Albert Freimund Daniel Hesse

Albert Freimund Daniel Hesse (5. mai 1869 Mustjala – 24. august 1941 Bad Reichenhall) oli Eesti vaimulik.
Lõpetas Tartus rahvakooli. Õppis Tartu Ülikooli usuteaduskonnas aastatel 1890–1895. Ordineeriti 3. detsembril 1896 õpetajaks Peterburis.
Oli aastatel 1896–1902 pastor saksa asunduses Eigenheimis (Bessaraabia). 1902–1918 oli ta pastor Sangaste ja Laatre koguduses, 1919–1923 oli pastor Lötzenis Ida-Preisimaal (praegu Giżycko, Warmia-Masuuria vojevoodkonnas), 1923–1932 oli pastor Kandienis (praegu Kanigowo, Warmia-Masuuria vojevoodkonnas). Emerituuris olles elas 1932–1935 Königsbergis ja 1935–1941 Bad Reichenhallis (Baieri liidumaal). Bad Reichenhallis ta ka suri.

Isiklikku

Tema isa Theodor Heinrich Renatus Hesse oli 1871–1903 Sangaste koguduse õpetaja. Tema vend Carl Immanuel Philipp Hesse oli 1907–1918 Jõhvi koguduse õpetaja, kes mõrvati bolševike poolt; teine vend Eduard Alexander Hesse oli luterlik vaimulik Jekaterinoslavis. Tema vanaisa Conrad Eduard Hesse oli 1834–1880 Kuressaare Laurentiuse koguduse ülemõpetaja.
Alan Parker

Alan William Parker (sündinud 14. veebruaril 1944 Londonis) on Briti režissöör, filmiprodutsent ja stsenarist.
Alan Parker sündis töölisklassi peres. Tema isa William Leslie oli maaler, ema Elsie Ellen oli õmbleja.
Alan alustas reklaamikirjanikuna, saavutades selles edu ja võites mitu auhinda parimate reklaamide eest.
1971 valmis esimene film, millele Parker oli stsenaariumi kirjutanud. See kandis pealkirja "Melody" ja see rääkis kahest lapsest, kes omavahel abielluda soovivad. Film ei võitnud auhindu, kuid sai ülemaailmseks kassahitiks, näiteks Ladina-Ameerikas ja Jaapanis. Mitmes filmis töötas Parker koos produtsendi David Puttnamiga.
Alan Parker on tuntust kogunud filmide ja muusikalidega "Kesköine ekspress" (1978), "Pink Floyd: The Wall" (1982), "Linnuke" (1984), "Ingli süda" (1987), "Mississippi tules" (1988), "Evita" (1996), "Angela tuhk" (1999) ja "David Gale'i elu" (2003).
Parker löödi 2002 rüütliks. 2005 sai ta Sunderlandi ülikooli audoktoriks (selle ülikooli kantsler oli tema kauaaegne töökaaslane Puttnam, kes löödi rüütliks 1995).
Bostoni teejoomine

Bostoni teejoomine (inglise keeles Boston Tea Party) oli  16. detsembril 1773 korraldatud Ameerika kolonistide protestiaktsioon Briti võimude vastu. Pärast seda kui Bostoni ametnikud keeldusid kolme laeva maksustatud teelaadungit Suurbritanniasse tagasi saatmast, läksid kolonistid laevade pardale ning viskasid tee vette. See on oluline sündmus Ameerika Ühendriikide ajaloos, millele on viidatud ka hilisemates protestiaktsioonides.  
See oli Briti valitsuse 1773. aastal kehtestatud "Teeseadus", mis vabastas Ida-India Kompanii Inglismaal tollimaksust ja andis talle kolooniates sisuliselt teemüügi monopoli.
Bostoni teejoomist on peetud üheks neist sündmustest, mis vallandas 1775. aastal Ameerika iseseisvussõja.
Frank Lloyd Wright

Frank Lloyd Wright (sünninimi Frank Lincoln Wright; 8. juuni 1867 Richland Center, Wisconsin – 9. aprill 1959 Phoenix, Arizona) oli Ameerika Ühendriikide arhitekt, sisekujundaja, kirjanik ja lektor.
Ta projekteeris oma 70-aastase karjääri jooksul üle tuhande ehitise, millest 532 ehitati valmis. Tema loomingusse kuuluvad isikupärased ja uuenduslikud näitekd paljudest hoonetüüpidest, sh kontorihooned, kirikud, koolid, pilvelõhkujad, hotellid ja muuseumid. Ta kavandas oma hoonetele ka rohkesti sisekujunduselemente, nt mööblit.
Ta lähtus oma töös põhimõttest, et arhitektuur peab olema harmoonias inimlikkuse ja keskkonnaga, ning nimetas selle vaate orgaaniliseks arhitektuuriks. Selle mõtteviisi parimaks näiteks on 1939. aastal valminud elamu Fallingwater, mida on nimetatud Ameerika kõigi aegade parimaks arhiktuuriteoseks.
Ta kirjutas 20 raamatut ja palju artikleid ning pidas loenguid nii Ameerika Ühendriikides kui ka Euroopas.
Ta oli juba eluajal väga tuntud ja populaarne ning 1991. aastal nimetas Ameerika Arhitektide Instituut ta kõigi aegade suurimaks Ameerika arhitektiks.
Pühati mägi

Pühati mägi on looduslik pühapaik Muhu Levalõpme külas või Nõmmkülas.
Mägi on ida-lääne suunas 660 meetrit pikk ja kuni 200 meetrit lai, kuni 2 meetrit kõrge, hõreda kadastikuga kaetud kõrgendik. Kohati leidub mäel paepaljandeid ja soolappe. Mäel on asunud leedutule koht. Mäel on varem asunud ka Nõukogude armee õpperajatised.
Pühati mäe nimi viitab pühakspidamisele. Kohalikud elanikud on osanud 21. sajandi algul näidata mäe ümbruses mitmeid rändrahne, mille olevat pärimuse järgi äike puruks löönud.
Mäel on kohamuistendi järgi peetud hiiepidusid:
Levalõpma küla Aadu talu karjaorus oli üks mägi, nimega Pühati mägi. Seal peetud ennemuiste ikka hiiepidusid. Seal mäe all oo üks kivi kua, see olle oln ohvrikivi. Selle kivi peal oo veel paerguski näha nõgusat lohku, vist tulease. Selle kivi olle välk pärast lõhki löön. Kui Pühati mäel ennemalt ikka hiiepidusid peeti, siis Vanapagan olle vihaseks saanud, et jumalaid nii palju austati ja temast ei tehtud väljagi. Ta hakan siis kive vädama, et pidulisi surnuks visata. Toon siis hulga kiva. Sial Pühati mäe juures oo üks teine mägi veel, toon siis sõnna neid kive ja tahta just parajast hakata pidulisi kividega patsima, kui äkist hakan kangesti müristama ja välku heitma. Oh sa poiss, kuidas Vanapagan joosma pistis! Kivid aga jään kõik sinna mäele ja sest aast kutsutse seda kivi Kivismäeks. (ERA II 250, 51/2 ja 54/5 (1; 3; 7) < Muhu khk, Hellamaa v, Tupenurme k – A. Vaga < Maria Vaga, 66 a (1939).
Kelly Vainlo

Kelly Vainlo (sündinud 28. augustil 1995) on eesti laske- ja murdmaasuusataja.
2012 võttis ta osa Innsbruckis toimunud noorte taliolümpiamängudest, kus sai 5 km klassikasõidus 21. ja vabatehnikasprindis 25. koha.
2013 osales ta Haanjas toimunud suvebiatloni Euroopa meistrivõistlustel, kus sai sprindis 24. ja jälitussõidus 22. koha.
Logo (programmeerimiskeel)

Ajalugu

Logo loodi 1967. aastal BBN, Cambridge’i uurimisfirma töötajate Wally Feurzeig, Seymour Papert ja Cynthia Solomon’i poolt. Esimese nelja aasta jooksul teostati Logo uurimis-, arendamis- ja õpetamistööd BBN-is. Logo esimene implementatsioon nimega Ghost oli kirjutatud LISPi põhjal ning kirjutamiseks kasutati PDP-1 arvutit. Eesmärgiks oli luua matemaatilist pinda, millel lapsed saaksid mängida sõnade ja lausetega.
Esimene töötav Logo kilpkonna robot loodi 1969. aastal. Ekraanipõhisele (virtuaalsele) kilpkonnale eelnes füüsiline "põranda kilpkonn". Esimest kilpkonna robotit juhiti juhtmega. Esmakordselt said virtuaalset ja füüsilist Logo kilpkonna kasutada 70ndate alguses Lexingtoni Bridge kooli viienda klassi õpilased.

Kilpkonn ja graafika

Logo tuntuim tunnusjoon on kilpkonn, mille idee arenes välja Seymour'i loodud robotist, mis paiknes põrandal ja sai liikuda eri suundades arvuti poolt saadetud käskude mõjul. Tänapäevase Logo kilpkonna all mõeldakse lihtsate Logo käskude abil kontrollitavat kursorit, mis liikudes ekraanil joonistab enda virtuaalse pliiatsi abil lineaarse graafika kujundeid. Seymour Papert lisas Logole kilpkonnagraafika 60ndate lõpus, et toetada enda füüsilist kilpkonnarobotit, mis täitis sarnaseid ülesandeid, joonistades füüsiliselt pinnale kujundeid. 
Kilpkonna juhtides kasutatakse kilpkonna geomeetriat – kilpkonna juhtimise käsud on otseses seoses kilpkonna enda asukohaga, nii tähendab näiteks käsk „LEFT 90“ kilpkonna pööramist 90 kraadi vasakule tema hetkepositsiooni suhtes.  
Kilpkonna geomeetriat kasutatakse keskkondades väljaspool Logo’t alternatiivina rangelt koordineeritud graafika süsteemile. Näiteks on kilpkonna graafika idee kasulik fraktaalide genereerimisel Lindenmayeri süsteemis.
Näited Logo kilpkonna käskudest on leitavad Logo Foundationi kodulehelt.

Logo Eestis

Logo’t on õpetatud ka Eestis. Üks esimesi interneti teel toimunud kursusi oli Eestis aastal 1996 toimunud õpetajatele mõeldud Logo algkursus, kuhu registreerus üle neljakümne õpetaja Eesti koolidest. Kilpkonna graafikat ja sellega seonduvalt Logo programmeerimiskeelt mainitakse mitme Tartu Ülikooli programmeerimisega seotud kursuse raames. Nii näiteks mainitakse Logot Tartu Ülikooli tuntuima MOOCi „Programmeerimine maalähedaselt" kilpkonnagraafika osas.
Logo õpetused on saadaval ka  eesti keeles.
Hobukaan

Välimus

Hobukaani keha on lihaseline ja usjas, selg must, pruunika varjundiga, vahel tumedate laikudega. Kõht on hall või rohekashall, harva külgedel kollakad vöödid. Keha algab ja lõpeb iminapaga.
Täiskasvanud isendid on keskmiselt 10–12 cm pikkused, vahel isegi suuremad.

Elupaik ja levik

Asustab kõikvõimalikke mageveekogusid, ka ajutisi. Järvedes ja jõgedes liigub kaldavees, peitudes kivide alla. Ohtralt levinud kõikjal Eestis.

Toitumine

Hobukaan ei suuda oma kolmele lõuapaarile vaatamata läbi hammustada inimese nahka, hobuse nahast rääkimata. Hobukaan jahib kõikvõimalikke väheldasi selgrootuid, ka teisi kaane, ning konnakulleseid ja kalamaime. Vahel roomab ta kaldale vihmausse püüdma. Saagi neelab tervelt või mõnikord ka tükkidena.

Paljunemine

Juulis–augustis matab emane kaan oma paarisentimeetrise munakookoni kaldapinnasesse, veidi veepiirist kõrgemale. Kuu aja pärast koorub sellest 15 sõrmeotsapikkust kaanihakatist.
Tukums

Ajalugu

Tukums asus kuralaste Vanema muinasmaakonnas. Asulat on esimest korda kirjalikult mainitud aastal 1253. Asudes strateegiliselt tähtsal kohal (olles väravaks Kuramaale), oli see Liivi ordu ordumeistrite isiklikus valduses. Keskajal oli Tukums alev (kirjalikes allikates on Tukumsit aleviks nimetatud esmakordselt aastal 1445). Aastal 1485 rüüstasid Tukumsit Riia linna väed.
XVIII sajandil rajati linna kaitseks selle kirdepiirile kahekorruseline torn, kus asub praegu Tukumsi ajaloomuuseum. Linn on see aastast 1798. Aastal 1800 avati Tukumsis esimene kool. Aastal 1860 sillutati seal paraadi tarbeks esimene tänav. Aastal 1877 avati Riia–Tukumsi raudtee. Aastal 1923 hakati linna varustama elektriga. Aastani 2009 oli linn Tukumsi rajooni halduskeskus.

Vaatamisväärsused

Vanalinn, Tukumsi muinaskalmed, vana apteegihoone, Durbe mõisa hoonetekompleks (sealhulgas park, teenijate maja ja häärber), linnamüüri ja selle tornide jäänused, sealne luteri kirik (sealhulgas orel, orelirõdu, kirikuliste pingid ja neli vitraaži), katoliku kiriku oreli noodivihik ja altar  oma maalidega, Tukumsi linnamägi ja Tukumsi ordulinnuse varemed  on riikliku kaitse all olevad muinsusmälestised.
Looduskaitse all on Lauksargi dendropark, Veļķi tamm, neli tamme M. Gravas iela lõpus, tamm Kuldīgas iela pargis, vaher ja saar Durbe autobusside lõpp-peatuses, Durbe lossi valge mänd, Durbe lossi rotundi valge mänd, Durbe lossi valgepöök, Durbe lossi lehised, Kirsipuu Durbe lossi taga metsas, Durbe kuused ja Durbe männid.