Udo Kasemets

Udo Kasemets (16. november 1919 Tallinn – 19. jaanuar 2014 Toronto) oli eesti-kanada helilooja.
Ta lõpetas aastal 1938 Jakob Westholmi Gümnaasiumi. Aastatel 1940–1944 õppis ta Tallinna Konservatooriumis Heino Elleri juures kompositsiooni ja Olav Rootsi juures dirigeerimist.
Aastal 1944 põgenes ta Saksamaale ja lõpetas aastal 1950 Stuttgardi Muusikaakadeemia, kus õppis professor Philipp Mohleri kompositsiooniklassis ja H. Höpfeli klaveriklassis; tema põhilisteks õpetajateks olid kompositsiooni alal Ernst Křenek ja dirigeerimise alal Hermann Scherchen. Ta on täiendanud ennast Darmstadtis Kranichsteini Uue Muusika Instituudi suvekursustel. Saksamaal olles tegutses ta Geislingeni Eesti Gümnaasiumis muusikaõpetajana.
Aastal 1951 siirdus ta Kanadasse. Ta tegutses Kanadas koori- ja orkestrijuhi, organisti ja muusikaõpetajana ning muusikakriitikuna. 
1951–1957 oli ta Hamiltoni konservatooriumi õppejõud, kus õpetas klaverit, muusikateooriat, kompositsiooni ja dirigeerimist ning aastatel 1952–1957 juhatas ta Hamiltoni Konservatooriumi koori ja Hamiltoni Collegium Musicumi. 
1963–1967 oli ta õpetaja Toronto koolis Brodie School of Music and Modern Dance. 
1971–1987 oli ta eksperimentaalkunsti osakonna õppejõud Ontario kõrgkoolis Ontario College of Art & Design, hiljem emeriitprofessor.
Ta on avaldanud rohkesti artikleid Eesti, Kanada ja Ameerika Ühendriikide muusikast.
1991. aastal valiti Udo Kasemets Kanada Yorki Ülikooli audoktoriks.

Tegevus 1960ndate aastate Torontos

Aastatel 1959–1963 oli Kasemets muusikakriitik ja kolumnist ajalehe The Toronto Daily Star lehekülgedel, kus ta andis muuhulgas ka otsekoheseid ja karme hinnanguid kohalikule stagneerunud muusikaelule, kutsus noori muusikuid tõusma uue muusikalise mõtlemise nimel üles barrikaadidele jne. Ajakirjas The Canadian Music Journal avaldas ta artikli, kus tutvustas John Cage'i seisukohti tolle raamatust "Silence".
1963. aastal korraldas Udo Kasemets neljast kontserdist koosneva sarja "Men, Minds, and Music", mida on hiljem hakatud pidama esimesteks avangardistlikeks kontsertideks Torontos.
Aastatel 1965–1967 korraldas Toronto avangardistlike kunstiinimeste keskus Isaacs Gallery Udo Kasemetsa eestvõttel erilisi Mixed Media kontserte. Need olid üheksa nädalalõpu-üritust läbi mitme hooaja, kus erinevates ruumides toimusid samaaegselt muusikalised, tantsulised, teatraalsed ja sõnalised etteasted, näitused ja filmiprogrammid ja palju muudki nii, et osalejad said vabalt ringi liikuda ja sageli ka ise sellesse kõigesse sekkuda.
Kriitikud võtsid mõlemad kontserdisarjad vastu jahedalt, kuna seesuguse muusikaga poldud tol ajal Torontos veel harjutud. Kaheldi, kas üldse on tegemist muusikaga ja oldi arusaamatuses taoliste ürituste vajalikkuses üldse. Kuna Mixed Media kontserte toetas Canada Council for the Arts, siis süüdistati Kasemetsa ka maksumaksjate raha raiskamises. 
Kauakestvama mõjuga oli Udo Kasemetsa kirjastusprojekt Canavangard, mille käigus said enam kui viiskümmend avangardistlikku heliloojat Kanadast ja Ameerika Ühendriikidest graafilises notatsioonis kirjutatud teoseid trükis avaldada. Canavangard oli muusikakirjastuse Broadcast Music Incorporated Kanada osakonna (BMIC) väljaanne aastatel 1967–1970 ning seeläbi tagati paljudele teostele ka autoriõigused. 
1968. aastal toimus Torontos Ryersoni Polütehnilises Instituudis Udo Kasemetsa organiseerimisel nädalapikkune kunsti- ja tehnoloogiafestival "SightSoundSystems". Selle festivali 5. märtsil toimunud avaürituseks oli John Cage'i Reunion, mille käigus John Cage ja Marcel Duchamp mängisid malet nii, et iga käik malelaual lülitas sisse või katkestas sealsamas ettekantavate avangardistlike heliteoste esituse. Seda peetakse üheks John Cage'i nimetamisväärsemaks teoseks, millest on hiljem palju kirjutatud.
Samal aastal avaldas Udo Kasemets kokkuvõtte oma kogemustest avangardistliku muusika tutvustamisel ja õpetamisel.