google/wiki40b huggingface dataset:
Laamtektoonika

Laamtektoonika on teooria ja õpetus litosfääri laamade tekkimisest, liikumisest, vastastikmõjudest ja hävimisest.
Laamtektoonika kirjeldab laamade liikumist ja jõude, mis seda liikumist põhjustavad.
Laamad liiguvad väga aeglaselt, alla 10 cm aastas. Ent kuna Maa on väga vana, siis on laamad ajaloo jooksul liikunud ikkagi vahel tuhandeid kilomeetreid. On juhtunud, et mitme tuhande kilomeetrise läbimõõduga laamad on täielikult teiste laamade alla sukeldunud ja hävinud.
Laamtektoonika tähendust geoloogiale võib võrrelda DNA avastamisega bioloogias või relatiivsusteooriaga füüsikas. Laamtektoonika loob aluse vulkanismi, maavärinate, mäetekke jms. mõistmiseks. Maa on ainus Päikesesüsteemi planeet, millel on laamad.
Laamtektoonikat mõistetakse mõnikord teadusharuna, mis tegeleb laamade ja muu sellisega. Vastava teadusharu nimi on tegelikult geotektoonika.

Laamtektoonika avastamine

Laamtektoonika rajajaks peetakse mitmekülgset saksa teadlast Alfred Wegeneri, kes avaldas aastal 1915 raamatu "Mandrite ja ookeanide päritolu", milles kirjeldas mandrite eraldumist ühest superkontinendist, mille ta aasta hiljem nimetas Pangaeaks.
Wegener ei olnud siiski esimene, kes arvas, et mandrid on aegade jooksul üksteisest eemale triivinud. Sarnaseid mõtteid tekitas Lõuna-Ameerika idaranniku ja Aafrika lääneranniku hämmastav sarnasus.
Tema hüpoteesi kinnitas ka asjaolu, et mõne väljasurnud looma fossiile leiti üksteisest kaugel asuvatel mandritel. Teooria põhjal ei olnud nendel kaugetel aegadel need mandrid üksteisest eraldatud ja ookean tekkis nende vahele alles hiljem.
Wegeneri hüpoteesi ei usutud ja lausa naeruvääristati. Teooria sai laialdase tunnustuse alles 1960ndatel, üle kolmekümne aasta pärast Wegeneri surma. Lõplikult kinnitas laamtektoonika õigsust ookeanipõhja süvapuurimine, millega tehti kindlaks, et ookeanipõhi on seda noorem, mida lähemal on ta ookeani keskahelikule.
Rahu tänav (film)

"Rahu tänav" on 1991. aastal valminud Eesti mängufilm.  
Lavastaja Roman Baskin, stsenarist Toomas Kall, operaator Ago Ruus, helilooja Erkki Sven Tüür, lavastuskunstnik Toomas Hõrak, teine režissöör Ly Pulk, filmi direktor Mati Sepping.  
Osatäitjad Katrin Karisma, Mikk Mikiver, Väino Laes, Lauri Vihman, Tõnu Kilgas, Maria Avdjuško, Sulev Luik, Salme Reek, Kaljo Kiisk, Aarne Üksküla, Jüri Järvet, Helene Vannari jt. 
Filmi tegevus toimub 1930. aastate lõpul ja 1940. aastatel ühes Euroopa riigis, mis võib olla ka Eesti, kus rahuaegsesse ühiskonda sekkub absurdses vormis militarism. Väikelinna ilmub enne jõule tundmatu sõjavägi, mis vaikselt tavainimeste ellu tungib. Filosoofilises plaanis on keskseks teemaks konformism okupatsiooni suhtes ning üksikisiku passiivsus ja tahe ajaloo pöördelistes olukordades.
Euroopa Filmiakadeemia luges filmi 1991. aasta maailmajao kuue parima debüüdi hulka. Euroopa Filmiakadeemia Felixi auhinna nominendiks sai Väino Laes kõrvalosatäitja kategoorias.
"Rahu tänav" sai 1992. aastal Cottbusi filmifestivali peapreemia.
Kaarel Aret

Kaarel Aret (eesnimi kuni 25. mai 1936 Karl; perekonnanimi kuni 8. oktoober 1937 Väärvold, aga ka Vervolt, Werwolt jms; 4. aprill 1892 Riidaja vald, Helme kihelkond, Viljandimaa – 23. jaanuar 1938 Põltsamaa) oli Venemaa (lipnik) ja Eesti sõjaväelane (kapten), kaitseliitlane, õpetaja ja koduloolane.
Aret õppis aastatel 1907–1911 Tartu Õpetajate Seminaris ja lõpetas selle kooliõpetaja kutsega.

Venemaa sõjaväes

Aret mobiliseeriti septembris 1915 sõjaväkke. Ta õppis jaanuarist maini 1916 Aleksei Sõjakoolis Moskvas ja sai lõpetamisel lipniku auastme. Ta teenis 3. Turkestani Kütipolgus kuni detsembrini 1917.

Eesti sõjaväes

Aret oli alates 26. novembrist 1918 Põltsamaa Kaitseliidu ülem. Ta oli aastatel 1918–1919 Põltsamaa alevi komandant. Ta teenis hiljem Viljandi II Kaitsepataljoni ja 4. (Põltsamaa) kooliõpilaste roodu ülemana. Ta demobiliseeriti 1920. aastal.

Kaitseliidus

Aret oli Kaitseliidus alates 26. novembrist 1918. Ta oli hiljem Kaitseliidu Põltsamaa–Pilistvere–Kolga-Jaani ringkonna ülem ja kuni 1931. aastani Kaitseliidu Sakala maleva Põltsamaa malevkonna pealik.

Edasine elukäik

Aret töötas Põltsamaal kooliõpetajana ning oli aktiivne ühiskonnategelane. Ta oli tegutses koduloolasena, andis välja mitu Põltsamaad käsitlevat raamatut ning asutas 1926 ajalehe Põltsamaa Teataja, mida 1932. aastani ise juhtis.
Tema algatusel hakati Põltsamaale püstitama Vabadussõja mälestussammast, mis avati pidulikult 17. augustil 1924. Ta oli "Vabadussõjas Langenute Mälestamise Põltsamaa Kihelkonna Komitee Teataja" toimetaja 1927–1930.
Kaarel Aret suri 23. jaanuaril 1938 insulti ja maeti 28. jaanuaril Põltsamaa kalmistu Elupuuaeda.
Käsukonna Külaraamatukogu

Käsukonna Külaraamatukogu on rahvaraamatukogu Järva vallas Käsukonnas aadressil Käsukonna tee 19. Kogu asub Käsukonna külamajas.

Ajalugu

Käsukonna raamatukogu sai alguse Kikevere Rahvaraamatukogu Seltsi raamatukogust, mis asus Kikevere külakoolis. 1926. aastal põles Kikevere koolimaja maha. Kool toodi üle Käsukonda, koos kooliga ka raamatukogu.
Raamatukogu sai ruumid Käsukonna Algkooli hoones. 1964. aastal võttis raamatukogu üle Käsukonna Algkooli raamatukogu. Hiljem kuulus Paide Rajooni Keskraamatukogu alla.
Ludwig Nathanael Vick

Ludwig Nathanael Vick (1. jaanuar 1745 Muhu – 9. jaanuar 1810 Karula) oli Eesti vaimulik.
Kasvas lastekodus (vanemad surid aastal 1755). Õppis usuteadust aastatel 1765–1767 (immatrikuleeriti 18. aprillil 1765) Halle Ülikoolis ja aastast 1767 (immatrikuleeriti 26. augustil 1767). Ordineeriti õpetajaks 14. augustil 1779.
Oli aastatel 1779–1810 Karula koguduse õpetaja.

Isiklikku

Tema isa August Heinrich Vick ja vanaisa Heinrich Vick olid Muhu Katariina koguduse õpetajad, onu Heinrich Vick noorem oli Urvaste Püha Urbanuse koguduse õpetaja. Ta oli abielus Heinrich Vick noorema tütre Maria-Elisabeth Vickiga (oma onutütrega).
Mereelustik

Mereelustik ehk talassobios on ookeanide ja merede elustik.
Mereelustiku uurimisega tegeleb eeskätt merebioloogia.
Tavaliselt eristatakse meres kahte elupaikade rühma: veemassi (pelagiaali) ja veepõhja (bentaali). Mere pelagiaali elustiku ehk pelagose moodustavad järgmised organismide rühmitused: plankton ehk hõljum, nekton ehk ujum, neuston ehk pindkileorganismid ja pleuston. Bentaali elustiku ehk bentose moodustavad aga füto- ja zoobentos.
Wolfgang Drechsler

Wolfgang Johannes Max Drechsler (sündinud 6. juunil 1963 Saksamaal) on Tallinna Tehnikaülikooli riigiteaduste korraline professor.
Ta oli Tartu Ülikooli avaliku halduse professor.
Väike õuduste pood (muusikal)

"Väike õuduste pood" (inglise "Little Shop of Horrors") on muusikal, millele tegi muusika Alan Menken ja libreto kirjutas Howard Ashman. Muusikali aluseks on 1960. aasta samanimeline õudusfilm. Muusikal kanti esimest korda ette 6. mail 1982 New Yorgis.
Muusikali on ette kantud ka Eestis, nt 2000. ja 2001. aastal Draamateatris.
Peeter Koljukovski

Peeter (Pjotr) Koljukovski oli õigeusu vaimulik - köster, diakon, preester.

Eluloolisi andmeid

Peeter (Pjotr) Koljukovski sündis köster Timofei Koljukovski  peres ja  lõpetas Pihkva Vaimuliku Seminari 1836. Tema sünni- ja surma aeg on teadmata.
Hilda Sabbo

Elulugu

Hilda Sabbo on talupidaja tütar, ta isa arreteeriti ja hukati Krasnodaris 1938. aastal.
Hilda Sabbo lõpetas 1951. aastal Tšerkesski velskrite kooli. Aastatel 1951–1952 töötas ta Stavropoli krais Ptitše külas velskrina. Ta asus 1952. aastal elama Eestisse ja oli aastatel 1952–1963 Elva haigla velsker ja pediaatri kohusetäitja, 1963–1984 Punase Risti Seltsi KK organisatsiooni ja san-tervistava osakonna juhataja, ühtlasi kiirabivelsker, 1984–1988 Tallinna Vabariikliku Psühhoneuroloogiahaigla org-met velsker narkoloogia alal, 1988–1991 Tallinna Kiirabi velsker. Hilda Sabbo tegeles sanitaarharidustööga, doonorluse propageerimisega. Ta on otsinud andmeid sõja ajal kadunud inimeste kohta ja abistanud omakseid hukkunud sugulaste välismaal asuvate haudade külastamisel. 1992. aastal alustas ta Abhaasia eestlaste evakueerimist sõja jalust Eestisse ja nende abistamist.

Teadustöö

Hilda Sabbo on uurinud üle 30 aasta Kaukaasia eestlaste ajalugu ja Nõukogude võimu repressioone Eestis, niisamuti Venemaal ja Nõukogude Liidu teistes piirkondades elanud eestlaste vastu toimepandud repressioone. Hilda Sabbo elutööks kujunes Nõukogude Liidu õigusjärglase Venemaa Föderatsiooni arhiivide rohkem kui 10 000 säilikust (1917–1991) kogutud eestlaste represseerimist tõendavatest dokumentidest tehtud koopiate publitseerimine kapitaalses 7-köitelises raamatusarjas "Võimatu vaikida". Ta koondas sarja alusmaterjali arhiivifondiks, mida säilitatakse Eesti Rahvusraamatukogus. Hilda Sabbo on võtnud osa filmide "Ma tahaksin kodus olla" (režissöör Irene Lään, Tallinnfilm-Mosfilm, 1992), "Rezistentsija v Stranah Baltii ("Резистeнция в странах Балтии") (Vilnius-Filmi ja NATO koostöö, 1999) ja "Tõrjutud mälestused" (režissöör ja stsenarist Imbi Paju, Soome-Eesti Allfilm, 2003–2005) tegemisest. Ta esines aastal 2000 Vilniuse rahvusvahelisel avaliku tribunali istungil tunnistajana ning andis tribunalile materjalid kommunismi kuritegude kohta eesti rahva suhtes Nõukogude Liidus.
Johann Spurzheim

Elulugu

Spurzheim sündis 31. detsembril 1776 Trieri lähedal Saksamaal ning ta õppis meditsiini Viini Ülikoolis. Ta tutvus 1800. aastal Galliga, kes palkas ta peatselt endale assistendiks. Gall soovis, et Spurzheim jätkaks tema tööd ning märkis ta kaasautoriks oma raamatutele ja teadustöödele. Kuid 1812. aastal läksid nad tülli ning Spurzheim alustas omaenda karjääri, pidades loenguid kirjutades palju töid "Dr Galli ja dr Spurzheimi füsiognoomilise süsteemi" teemal. Ta populariseeris edukalt frenoloogiat ja reisis mööda Euroopat, kus ta sai kõige edukamaks Inglismaal ja Prantsusmaal.
Spurzheim suri 1832. aastal Bostonis oma Ameerika ringreisi ajal kõhutüüfusse. Pärast Spurzheimi avalikku lahkamist eemaldati ta aju, kolp ja süda ning need säilitati alkoholiga täidetud purkides reliikviatena, mida näidati avalikult. Kaastundlikud bostonlased korraldasid Spurzheimile suurejoonelise matuse ning püstitasid tema auks Mount Auburni surnuaeda Cambridge’is monumendi.

Kokkupuude frenoloogiaga

Peale selle, et ta populariseeris frenoloogiat Euroopas, eksportis ta Galli mõttekaaslasena  frenoloogia ka Ameerikasse.
Spurzheim tegi Galli frenoloogilises süsteemis palju muudatusi, mille hulka kuulub "organite" arvu suurendamine ning nende jagamine hierarhilisse süsteemi. Lisaks kasutas Spurzheim pilte ja büste, et illustreerida frenoloogia kraniograafilist lähenemist.
Kuigi frenoloogial puudus tõenduspõhine alus kuulus see pigem "ajumütoloogia" valdkonda. Kuid samas oli alusidee ratsionaalne. Kui senini arvati, et mõistuse asukohaks on aju, siis on kaalumisel võimalus, et mingi väiksem osa või piirkond ajust võib täita mingit ühte funktsiooni. Seega on frenoloogia üks üldiselt ebaõnnestunud samm psüühiliste funktsioonide lokalisatsiooni ajaloos.
Jean Pierre Flourens avaldas 1843. aastal frenoloogia tõsiseima kriitika: ajukoore paksus ei lange kokku kolju paksusega. Samuti kõneles ta suure rõõmuga juhtumist, kui Spurzheim külastas Magendied, kes säilitas lugupidamisega markii Pierre Simon de Laplace (1749–1827) aju, kuid näitas külalisele imbetsilli aju, mida viimane suure hardusega vaatas.
Kui Spurzheim kuulis, et Descartesi aju oli tavalisest palju väiksem, siis tegi järelduse, et "võimalik, et ta ei olnud nii suur mõtleja, kui seda tavaliselt arvatakse".
M198

Ajalugu

M198 projekteeriti aastatel 1968–1977. Ta oli ette nähtud Teise maailmasõja aegse haubitsa M114 väljavahetamiseks. Teda toodeti alates 1978 ja ta on relvastuses alates 1979. Kokku on toodetud 1600–1700 eksemplari. M198 tootmine lõpetati 1992, kuid ta on veel mitme riigi relvastuses. On osalenud mitmes sõjas.
M198 järeltulija on kergekaaluline välihaubits M777, mida on juba suurtes kogustes tellitud, kuid mis pole veel täielikult relvastusse jõudnud.

Kirjeldus

M198 on traditsioonilise kahehaarse lafetiga. Raua saab keerata ladustamiseks haarade kohale, vähendades nii hõivatavat laopinda. Sel juhul tuleb aga transportimiseks suudmepidur eemaldada. Relva veetakse taktikalise 3-teljelise veoautoga. Õhutranspordiks sobivad mitmesugused kopterid, aga selle saab isegi lennukilt langevarjuga alla visata.
Karuse lahing

Eellugu

Otto von Lutterberg viibis orduvägedega sõjakäigul Zemgales, kui sai teate, et leedulased planeerivad rüüsteretke Liivimaale. Ordumeister suundus kiiresti Riiga ning saatis oma käskjalad Tartusse, Lihulasse ja mujalegi.
Leedu väed suundusid suurvürst Traidenise juhatuse all läbi Läänemaa ning üle jäätunud mere Saaremaale, kus nad kõvasti rüüstasid. Ordumeister oli leedulaste järel liikunud Läänemaale ning tema väega olid ühinenud Tartu piiskop Friedrich ja Saare-Lääne piiskop Hermann I oma vägedega, samuti Taani vasallid Eestimaa hertsogkonnast.

Lahing

Lahing leidis aset merejääl. Leedulased võitsid lahingu ning sundisid vastased põgenema. Kroonika andmeil hukkus lahingus 1600 leedulast ja 600 liivimaalast. Teiste hulgas hukkus ordumeister ja 52 ordurüütlit. Piiskop Hermann sai vigastada.
Lahingus langenud Otto von Lutteberg maeti tõenäoliselt Karuse kirikusse.
Ernst Joll

Sportlasena

Eesti jalgpallikoondises mängis ta 23 mängu ja lõi 4 väravat. Ta võttis osa 1924. aasta olümpiamängude jalgpalliturniirist.
Ta lõi värava Eesti esimeses võiduga lõppenud jalgpallimaavõistluses Soome vastu 30. septembril 1923. Joll lõi värava ka Rootsi vastu 7. juulil 1929, kuigi Eesti kaotas mängu 1:4.
Ta tuli Eesti meistriks Kalevi (1923) ning 1926 ja 1928 Tallinna Jalgpalliklubi meeskonnas.

Ajakirjanikuna

Ta töötas aastast 1921 Päevalehes spordireporterina ja aastast 1925 Rahvalehes sporditoimetajana. Uudislehes alustas ta humoorikate, enamasti spordisündmusi ja -probleeme käsitlevate lugude sarja. Joll andis 1930. aastal välja kolm numbrit nädalalehte Sport ja Auto.
Aastatel 1932–1935 oli Joll Tallinna Spordipressi Klubi tegevliige.

Isiklikku

Joll oli 173 cm pikk ja kaalus 67 kg.
Tema varjunimest Jaan Kägu on tekkinud väljend "käojaani ajama".
Suri 1935. aastal kõhutüüfusse. Joll on maetud Tallinna Rahumäe kalmistule.
Rootsi Eestlaste Esindus

Rootsi Eestlaste Esindus (lühend REE; rootsi keeles Esternas Representation i Sverige) oli Rootsis elavate eestlaste keskorganisatsioon. REE tegutses 1956–1993. REE õigusjärglane on 1993 moodustatud Rootsi Eestlaste Liit.
REE ülesannete seas oli kaitsta rootsieestlaste rahvuslikke, kultuurilisi ja sotsiaalseid huvisid. Ülesannete täitmiseks tegi REE mitmeid ettepanekuid ka Rootsi Riigipäevale.
Trahhüüt

Trahhüüt on afaniitne kuni porfüüriline vulkaaniline kivim.

Keemiline koostis

TAS-diagrammi alusel jääb trahhüüt rüoliidi ja datsiidi vahele, sisaldades vähem SiO₂ kui rüoliit ja rohkem SiO₂ kui datsiit.

Mineraloogiline koostis

Tänapäevane trahhüüdi definitsioon on sarnaselt teiste tardkivimite definitsiooniga rahvusvahelise geoloogiaühingu (IUGS) tardkivimite süstemaatika alakomisjoni (Subcommission on the Systematics of Igneous Rocks) poolt välja töötatud. Kui kivimi modaalne mineraloogiline koostis on määratud, siis klassifitseeritakse trahhüüti QAPF-diagrammi kasutades järgmiselt: Q/(Q+A+P) on vahemikus 0–20%, F/(F+A+P) on vahemikus 0–10%, P/(A+P) on 10–35%. Q, A, P ja F on vastavalt kvarts, leelispäevakivi, plagioklass, feldšpatoidid.
Trahhüüt koosneb peamiselt sanidiinpäevakivist. Trahhüüdi struktuur on afaniitne või peeneteraline vedela magma kiire jahtumise tõttu. Koostises leidub sageli fenokristalle ja klaste. Fenokristallid on moodustunud vedelast magmast kristalliseerumise tulemusena ajal, kui magma polnud veel laavana maapinnale jõudnud. Klastid on teiste kivimite fragmendid, mis on sattunud laava või magma koostisse kas maa-alustes tingimustes magmakambri või vulkaanilõõri seintest või siis maapinnal, olles näiteks liikuva laavavoolu poolt kaasa haaratud. Trahhüüdi süvakivimiline analoog on süeniit. Päevakividest on ülekaalus leelispäevakivid. Kvartsisisaldus ei ületa 5% kolmnurkdiagrammil, mille tipud moodustavad plagioklass, leelispäevakivi ja kvarts. 
Kvartsi puudumisel võib trahhüüt kui ka süeniit sisaldada feldšpatoide, näiteks nefeliini. Kvartsi feldšpatoididega koos trahhüüdis olla ei saa. Värvilistest mineraalidest võivad esineda biotiit, pürokseenid ja amfiboolid. Nende osatähtsus ehk värviindeks võib ulatuda kuni 40%. Sarnane, kuid suurema kvartsisisaldusega kivim on rüoliit. Värvuselt on nii trahhüüt kui ka süeniit enamasti punakad või hallid. Võib olla seotud granitoidsete kivimitega või minna järk-järgult üle rüoliidiks.

Trahhüüdi leiukohti maailmas

Trahhüüdid on enim esindatud tertsiaaris ja Euroopas viimasest vulkaanilise aktiivsuse perioodist. Suurbritannias on trahhüüdid Skye saarel (laavavooludena, daikidena ja intrusioonidena). Mandri-Euroopas on trahhüüdid levinud Reini piirkonnas, Eifeli piirkonnas, Auvergne'i piirkonnas, Čechy piirkonnas, Colli Euganei mägedes, Rooma naabruses, Napolis ja Ischia saarel. 
Ameerikas on trahhüüt vähem levinud, teatakse leiukohta Lõuna-Dakota osariigis Black Hillsi mäestikus. Lisaks leidub trahhüüte Islandil, Assooridel, Tenerifel, Ascensioni saarel, Uus-Lõuna-Walesis (Austraalia), Ida-Aafrikas, Madagaskaril ja Adenis (Jeemen). Permi-aegseid trahhüüte leidub Inglismaal Exeteri piirkonnas ning kivisütt sisaldavad trahhhüüte leidub mitmel pool Central Valleys Šotimaal. Viimased erinevad Itaalia ja Reini oru trahhüütidest selle poolest, et neid on augiit ja biotiit sageli asendunud kloriidi ja teiste sekundaarsete mineraalidega. Permi trahhüüdid esinevad ka Tüüringi ja Saarimaa liidumaal Saksamaal. Keratofüüre, mis erinevad trahhüütidest väga vähe, esineb Paleosoikumi-aegstes kihtides Harzis Saksamaal ja Lõuna-Šotimaal Cornwallis.
Priit Eelmäe

Priit Eelmäe (sündinud 8. oktoobril 1972) on eesti tervishoiujuht.
Ta on lõpetanud 1990. aastal Tartu 5. keskkooli ja 1994. aastal Tartu Ülikooli liikumis- ja sporditeaduste erialal ning kaitsnud 1997. aastal samas teadusmagistri kraadi füsioteraapia valdkonnas. 
Eelmäe on töötanud Tartu ülikooli kehakultuuriteaduskonna õppeprodekaanina, Tartu ülikooli füsioteraapia- ja terviseedenduse õppetooli lektori ning juhatajana, Tallinna ülikooli Haapsalu kolledži terviseedenduse ja rehabilitatsiooni kompetentsikeskuse taastusravi valdkonna juhina. 
Alates 2008. aastast on Eelmäe olnud SA Haapsalu Rehabilitatsioonikeskuse juhatuse esimees ning arendanud välja Eesti meditsiinis olulise valdkonna. 
Priit Eelmäe on olnud Eesti Haiglate Liidu liige ning Eesti Füsioterapeutide Liidu president.
2018. aasta 1. oktoobrist on ta TÜ Kliinikumi juhatuse esimees.
Eesti avalikus ringhäälingus edastatud ametisseasetumise intervjuust lähtuvalt oli ta esimene Eesti arst, kes kinnitas, et võitlus korruptsiooni vastu on tema ametisoleku ajal üks peamistest eesmärkidest. Teadaolevalt on see esimene juhtum Eesti inimestele meditsiinilise abi osutamise kaastekstis korruptsiooni olemasolu avalikust tunnistamisest.
Leppetrahv

Leppetrahv on lepingus ettenähtud lepingut rikkunud lepingupoole kohustus maksta kahjustatud lepingupoolele lepingus määratud rahasumma. Eesti õiguses reguleerib leppetrahvi võlaõigusseaduse 8. peatüki (kõrvalkohustused) 3. jagu (§§ 158-163).
Tähelepanu tasub pöörata VÕS § 162 lõikele 1, mille kohaselt juhul kui tasumisele kuuluv leppetrahv on ebamõistlikult suur, võib kohus seda leppetrahvi maksmiseks kohustatud lepingupoole nõudmisel vähendada mõistliku suuruseni, arvestades eelkõige kohustuse täitmise ulatust tema poolt, teise lepingupoole õigustatud huvi ja lepingupoolte majanduslikku seisundit.
Saperavi

"Saperavi" (gruusia keeles საფერავი; gruusia-eesti transkriptsioonis "Sapheravi"; tõlkes "värv" või "värvi andma") on happeline tumeda viljalihaga Gruusiast pärinev viinamarjasort. Gruusias kasutatakse seda mitmete piirkonna tuntuimate veinide valmistamiseks. "Saperavi" viinamarja kasvatatakse väikestes kogustes ka Ameerika Ühendriikide New Yorgi osariigis ja endistes Nõukogude Liidu riikides.

Iseloomustus

"Saperavi" taime lehed on kolme soonega, suured ja ümarapoolsed. Marjad on keskmise suurusega kuni suured ja sordist sõltuvalt kas elliptilise või ümara kujuga. Nende värv on tumesinine ja koor on õhuke. Sordi küpsemisaeg on umbes viis kuud ja saagikus on mõõdukas.
"Saperavi" viinamarjale iseloomulikud nüansid tulevad veinis hästi esile. Iseloomuliku buketiga veinide kangus jääb vahemikku 10,5-12,5% ja happesus vahemikku 5-7%. "Saperavi" veini on teadaolevalt toodetud alates aastast 1886. "Saperavi" viinamarjast saab väga sügavpunase värviga veine, mis sobivad pikaajaliseks laagerdumiseks. Sel on olemas potentsiaal kõrge alkoholisisalduse tekitamiseks ja sageli segatakse seda kergemate viinamarjasortidega. Kogutoodangu mõistes on "Saperavi" Gruusia ülekaalukalt domineerivaim punase viinamarja sort.
"Saperavi" viinamarju iseloomustab ka suur vastupidavus ja sort talub väga külma ilma. Seetõttu on tegemist populaarse sordiga suurtel kõrgustel ja sisemaa piirkondades (Kahhethi) kasvatamiseks. Tumeda viljalihaga "Saperavi", mis sisaldab antotsüaniini nii viinamarja viljalihas kui ka nahas, on ebatavaline selle poolest, et tegemist on ühega väga vähestest sellise omadusega viinamarjasortidest, millest valmistatakse ka ainult selle sordi viinamarju sisaldavat veini.

Ajalugu

"Saperavi" viinamari on pärit Ida-Gruusia Kahhethi piirkonnast ja on tänaseks levinud ka ümbritsevatesse piirkondadesse (Kahhethi, Saingilo, Kharthli, Şavşat-Klarjeti, Imerethi, Guria, Ratša ja Letšhumi). Gruusia on tuntud kui üks maailma vanimaid veinivalmistamise piirkondi. Gruusia pealinnast Thbilisist 50 kilomeetri kauguselt asuvatest leiupaikadest on leitud veinijääkidega potikilde, mille vanuseks on hinnatud 8000 aastat. "Saperavi" on üks piirkonna vanimatest sortidest ja läbi aegade on selle roll Gruusia veinitööstuses olulisim olnud.

Sünonüümid

"Saperavi" on tuntud ka järgmiste nimede all: "Didi Saperavi", "Kleinberiger", "Nerki Khagog", "Patara Saperavi", "Saparavi", "Sapeavi De Kakhetie", "Saperaibi", "Saperavi de Kachet", "Saperavi de Kakhetie", "Saperavi Patara", "Sapeur", "Sapperavi", "Sapperavy", "Scoperawi" ja "Szaperavi".
Polesje madalik

Polesje madalik (ukraina keeles Полісся, valgevene keeles Палесьсе) on madalik kummalgi pool Ukraina-Valgevene piiri, osaliselt ka Venemaa ja Poola territooriumil. Madaliku pindala on umbes 270 000 km², kõrgus 100...250 meetrit. Suurem osa Polesje madalikust on kaetud metsade ja soodega (Pinski soostik).
Polesje madalikul voolavad Dnepr (keskjooksul), Prõpjats ja Desna. 1960. kuni 1980. aastateni tehti madalikul ulatuslikke kuivendustöid.
Kvalsund

Kvalsund (põhjasaami Ráhkkerávju) on asula Norra Finnmargi maakonnas, Kvalsundi valla keskus.
Volare

Volare, rahvakeeli "kreeka laev", on vrakistunud ja osaliselt vanarauaks lõigatud kaubalaev, mis asub aastaid madalikul Ariste lahes Saaremaa rannikul.

Ajalugu

Laev ehitati 1957. aastal Rootsis ja kandis esialgu nime Alta. Seejärel on laev kandnud nimesid Archenar, Vola ja Tiger Bay.
29. novembril 1980, olles teel Gdanskist Riiga, sõitis Volare navigatsioonivea (mõnede allikate arvates ka tahtluse) tõttu Saaremaa rannikul Ariste lahes madalikule.
Hoolimata katsetest ei õnnestunud laeva madalikult kätte saada ja samuti pole õnnestunud seda hiljem täielikult vanarauaks lõigata. Siiski on suur osa veepealsest osast küljest ära lõigatud. Väidetavalt on laevas veel hulk kütust, mis ohustab keskkonda.
Taćciana Valodzina

Publikatsioone

T. Valodzina on avaldanud üle 200 teadustöö, neist 10 raamatut (4 monograafiat, sõnastik, 5 folklooritekstide kogumikku), 13 kollektiivsete monograafiate peatükki.
Hermann Haken

Hermann Haken (sündinud 12. juulil 1927 Leipzigis) on saksa füüsik.
Ta on tuntud kui sünergeetika rajaja.