google/wiki40b huggingface dataset:
Okaton

Okaton on rahvaloendustel arvestatav kohaliku omavalitsuseta ala (census-designated place) USA-s Lõuna-Dakota osariigis Jonesi maakonnas Okatoni vallas. Okaton paikneb tasandikulisel alal kiirtee Interstate 90 ja endise Chicago, Milwaukee, St. Paul and Pacific Railroadi raudtee kõrval Belvidere ja Murdo linna vahel.
2010. aasta rahvaloenduse kohaselt on elanike arv 36. Aastal 2000 oli elanikke 29. Enamik inimesi elab lähedal asuvates farmides. Paljud hooned on lagunenud ning elutegevusest annavad märku vaid vana universaalkauplus ja väike postkontor. Raudtee ääres paikneb mahajäetud viljaelevaator. Sellele kirjutati ühe filmi tarvis tekst "Bingo Grain Co", kuigi see film ei valminud kunagi. Asulas paikneb ka endine kool.
Asula loodi Chicago, Milwaukee, St. Paul and Pacific Railroadi raudteeliini äärde. Kuna raudtee kulges 1900. aastate alguses läände Rapid Cityni, oli asulas paljude raudteetööliste elupaik. Sinna loodi ka palju ettevõtteid.
Kui raudtee-ehitus liikus lääne poole, suundusid paljud Okatonist ära. Kuigi paljud talupidajad, kes kasvatasid karja ja põldudel vilja, jäid sinna veel elama, hakkasid ka nemad peagi asulast lahkuma, sest talved olid seal üsna karmid. Suure depressiooni ajal lahkusid paljud linnadesse tööle.
1980. aastate keskel ehitati Okatoni kõrvale kiirtee Interstate 90. Samal ajal hakati asulat muutma turismiatraktsiooniks.
Ruth Vassel

Ruth Vassel (sündinud 6. märtsil 1985 Vändras) on eesti vaibakunstnik ja noorsookirjanik.

Haridus

Ta lõpetas 2004. aastal Varstu Keskkooli ja 2007. aastal Kuressaare Ametikooli kunstilise kujundamise erialal. Seejärel õppis Tartu Ülikoolis eesti keelt ja kirjandust.

Vaibakunst

Ruth Vessel töötab Vändras OÜ Valley vaibavabrikus disainerina.
2013. aastal valmis tema kavandi järgi Valga Jaani kirikule tehtud käsitöövaip, mis on kujunduslikult inspireeritud kiriku kantsli ornamentikast. Villasest lõngast valmistatud vaip on 21 meetrit pikk ja 1,4 meetrit lai. 
Tema futuristlik vaibakollektsioon "Leaving" ("Lahkumine") esindas 2018. aastal Valley vaibavabrikut Saksamaal Hannoveris toimunud Domotexi messil.
Jõuluhani

Ettevalmistustööd

Enne jõuluhane valmistamist tuleks sügavkülmutatud linnul külmikus 2–3 päeva üles sulada lasta.
Seejärel tuleb lind hoolikalt puhastada ja eemaldada nähtavad rasvapadjad. Kuivatada hoolikalt köögipaberiga ja asuda maitsestama.

Lisakoostisained

Lisakoostisainete ja nende kombinatsioonide kasutamine oleneb jõuluhane retseptidest ja traditsioonidest. Erinevalt paljudest teistest liharoogadest, kus maitseainesegu hõõrutakse lihale väljastpoolt, tuleb jõuluhane valmistamisel maitseainesegu ja täidis asetada hane kehaõõnde.
Täidisena on levinumad sidrun, apelsin, õun, ploom, aprikoos ja paljud juurviljad (seller, sibul). Maitseainetena kasutatakse tavaliselt soola ja purustatud või jahvatatud pipart.
Koduhane valmistamisel ei ole alkohoolsete lisaainete tarvitamine nii oluline kui metshane puhul. Metshaneliha on ülimalt keeruline ka tundide kaupa küpsetades pehmeks saada, seetõttu oleks soovitatav kasutada lihapehmendajana kas veini, viina, brändit või viskit.

Hani praad ehk pardi praad (1912)

Hani puhastatakse pealt, seest ja pestakse puhtaks. Siis õerutakse liha pealt ja seest soolaga, täidetakse seest poolenise pehmeks keedetud hapukapsastega, ehk poolite kapsaste, poolite hapude õuntega. Pandakse siis hani rinna poolega panni peale ja lükatakse palavasse ahju. Kui hanist liiga palju rasva välja sulab, kallatakse seda vähemale ja kui pann pruuniks on läinud, lisatakse üks kortel keeva vett juurde ja praetakse hani sagedasti üle valades mõlemilt poolt pruuniks ja pehmeks. Tahetakse, et praadil rabe koor saab, siis peab lõpu poole ainult rasvaga üle valama. Kaste jääb niisama, ainult üleliigset rasva peab pealt ära võtma. Niisama valmistatakse ka pardi praadi.

Serveerimine

Serveerida soovi järgi koos maitsestatud ahjukartulite, ahjuõunte, hautatud hapukapsaste või muu sellisega.

Muu

Sarnaselt saab ka kodupardi praadi ahjus valmistada.
Tõeline gurmaan sööb ära ka jõuluhane kõhuõõnes paikneva paradiisiõuna.
ARM Cortex-M

ARM Cortex-M on 32-bitiste RISC ARM protsessorituumade grupp, mille litsentsi haldab ARM Holdings. ARM Cortex-M koosneb Cortex-M0, M0+, M1, M3, M4, M7, M23, M33 ja M35A tuumadest, mida kasutatakse mikrokontrollerites.

ARM-i litsents

Arm Holdings ei tooda ega müü enda disainitud protsessoreid, vaid müüb protsessorite arhitektuure. Kõikidele litsentseeritutele tagab ARM integreeritava riistvarakirjelduse ARM-i tuumast, kogu tarkvaraarenduse tööriistakomplekti ja õiguse müüa ARM-i tuumadel põhinevaid mikrokiipe.

Käsustik

Cortex-M0, M0+ ja M1 kasutavad ARMv6-M-i arhitektuuri, Cortex-M3 kasutab ARMv7-M-i arhitektuuri.
Cortex-M4 ja M7 tuumad rakendavad ARMv7E-M-i arhitektuuri. Arhitektuurid on binaarselt ülespoole ühilduvad, alatest ARMv6-M-ist kuni ARMv7E-M-i arhitektuurini. Binaarsed käsud, mis on olemas Cortex-M0, M0+,M1 tuumadele, on modifikatsioonideta täidetavad Cortex-M3, M4, M7 tuumadel. Cortex-M3 binaarseid käske on võimalik muudatusteta täita Cortex-M4, M7 tuumadel. Cortex-M-i arhitektuuris on toetatud vaid Thumbi ja Thumb-2 käsud, toetatud ei ole eelnevad ARM-i 32-bitised käsustikud.
Kõik kuus Cortex-M-i tuuma seadmestavad ühise alamosa käskudest, mis on pärit enamik Thumbi, osa Thumb-2 käsustikust, sisaldades ka 32-bitist korrutamist. Cortex-M0, M0+ ja M1 tuumad on disainitud pidades silmas väikseimat ränikristalli ning seetõttu toetavad ka Cortex-M-i perekonnas kõige vähem käske.
Cortex-M0, M0+ ja M1 tuumade puhul on esindatud kõik Thumbi käsud, välja arvatud käsud CBZ, CBNZ, IT mis lisati ARMv7-M-i arhitektuuris. Esindatud on ka väike alamosa Thumb-2 käske (BL, DMB, DSB, ISB, MRS, MSR). Cortex-M3-s, M4-s ja M7-s on esindatud kõik Thumbi ja Thumb-2 baaskäsud. Cortex-M3 lisab 3 Thumbi käsku ja kõik Thumb-2 käsud, riistvaralise jagamise ja saturatsioonaritmeetika käsud. Cortex-M4 lisab juurde digitaalse signaalitöötluse käsud (DSP) ja valikulise ühekordse täpsusega ujukomaarvude mooduli (FPU). Cortex-M7 lisab valikulise kahekordse täpsusega ujukomaarvu mooduli.
Pianella

Haldus

Pianella piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Catignano, Cepagatti, Loreto Aprutino, Moscufo, Nocciano, Rosciano, Spoltore.
Pianella halduspiirides asuvad järgmised asulad ja asumid: Castellana di Pianella, Cerratina di Pianella.
Boris Mikk

Boris Mikk (11. november 1922 Orissaare – 17. juuni 2007) oli eesti raamatukogutegelane.
Tema vanemad olid Anton ja Liidia Mikk, tema õde Tatjana ja vend Eino.
Ta lõpetas Saaremaa Ühisgümnaasiumi.
Aastatel 1966–1971 oli ta Eesti NSV Riikliku Raamatukogu direktor.
Christfried Otto Hörschelmann

Christfried Otto Hörschelmann (15. juuli 1858 Kose – 17. oktoober 1939 Tallinn) oli Eesti vaimulik.
Õppis aastatel 1871–1876 Tallinna Rüütli- ja Toomkoolis. Aastatel 1877–1882 õppis ta Tartu Ülikoolis, ajaloo- ja usuteaduskonnas, lõpetas ülikooli cand theol astmega. Prooviaastal oli ta Peterburi Anna koguduses Konrad Freifeldti juures. Ordineeriti 13. novembril 1883 õpetajaks.
Hörschelmann oli 1883–1887 Kose Püha Nikolause koguduse adjunktõpetaja, 1887–1905 õpetaja, aastal 1906 oli Kihelkonna Mihkli koguduse õpetaja. Aastatel 1907–1908 oli Baratajevka koguduse (Samara kubermangus) vikaarõpetaja, 1908–1933 õpetaja. Emerituuri jäi ta 12. detsembril 1933. Aastast 1935 elas ta poja juures Lüganusel. Ta suri aastal 1939 Tallinnas ja ta maeti Kose kalmistule.

Isiklikku

Tema isa Carl Anton Ferdinand Hörschelmann oli Kose Püha Nikolause kogudus õpetaja, vanaisa Friedrich August Hörschelmann oli Viru-Jaakobi koguduse õpetaja, äi Carl Friedrich Sigismund Walther oli Viru-Jaakobi koguduse õpetaja, vend Ferdinand Constantin Ludwig Hörschelmann oli mitme Krimmi koguduse pastor, suri Minussinskis, naisevend Carl Ferdinand Sigismund Walther oli Lüganuse Ristija Johannese koguduse õpetaja, õemees Adam Rudolf Winkler oli Tallinna Toomkoguduse õpetaja, poeg Bruno Hörschelmann oli Lüganuse Ristija Johannese koguduse õpetaja.
Pleonasm

Pleonasm (kreeka keeles pleonasmos "üleliigsus") on sama või lähedase tähendusega sõnade tarbetu kordamine.
Näiteks "nägin seda isiklikult omaenda silmaga pealt" või "kõrge pilvelõhkuja".
August Peet

August Peet VR III/1 (25. aprill 1881 Pati vald, Pärnumaa – ?) oli Eesti advokaat ja poliitik.
1918–1919 oli ta Ajutise Valitsuse siseminister, 1920–1921 Moskva saatkonna nõunik ja alates 1922. aastast vandeadvokaat Tallinnas. Tegev ettevõtetes ja organisatsioonides, sealhulgas Harju Panga juhatuse esimees.
Juulis 1927 müüdi tema mööbel, portselan, pildid, vaibad, kujud, kirjutusmasinad jne oksjonil maha.
August Peet oli Eesti jahtklubide liidu esimees.
Ta arreteeriti NKVD poolt 19. juulil 1940 Tallinnas ja 8. märtsil 1941 määrati talle 8-aastane vangistus. Edasine saatus teadmata.
Andres Alver (arhitekt)

Andres Alver (sündinud 23. detsembril 1953 Tartus) on Eesti arhitekt ja Eesti Kunstiakadeemia professor.
Keskhariduse on Alver omandanud Tartu 2. Keskkoolis (Miina Härma Gümnaasium, 1961–1972). Kõrghariduse arhitektuuri erialal omandas ta Eesti Riikliku Kunstiinstituudi (Eesti Kunstiakadeemia) arhitektuuriteaduskonnas aastatel 1972–1977.
Aastatel 1977–1990 töötas ta S. M. Kirovi nimelise kalurikolhoosi projekteerimisbüroos. Alates 1990. aastast kuni 2006. aastani töötas arhitektuuribüroos Alver&Trummal OÜ. Alates 2006. aastast töötab ta arhitektuuribüroos A. Alver Arhitektid OÜ.
Andres Alveri loomingut 1980. aastatel iseloomustab postmodernistlike ideede sidumine kohalike ehitustavadega – puhkebaas Loksal, “Toidutare” Kose-Ristil, kauplusehoone Tallinnas. 1990. aastatest alates pöördub A. Alver kainemate modernistlike lahenduste poole. Tema tuntumad tööd on “Toidutare” Pirital, Arktikumi võistlustöö Rovaniemis, De La Gardie kaubamaja, City Plaza ning Vabaduse väljaku kujundus. Neid töid iseloomustab hea keskkonnatunnetus, innovaatiline materjalikasutus ning selge mahujaotus.
Andres Alver on Eesti Arhitektide Liidu liige alates 1992. aastast.
Alam-Pedja looduskaitseala

Loodus

Huvitavad on Suure Emajõe 55 vanajõge, kuhu tulevad kudema paljud Võrtsjärve ja isegi Peipsi kalad. Rände ajal on Emajõe luht täis uju- ja sukelparte ning luiki. Meri- ja kalakotkaidki näeb sel ajal sageli. Luhaäärsetes metsades pesitseb rohkesti väike-konnakotkaid, kuid siin võib kohata ka suur-konnakotkast ja rabade kohal kaljukotkast. Jõeluhtadel pesitseb rohkesti rohuneppe.
Mark Kantšukov

Mark Kantšukov (sündinud 22. oktoobril 1981) on Eesti majandusteadlane. Tema peamiseks uurimisvaldkonnaks on finantsanalüüs.

Haridus

Keskkooli lõpetamise järel jätkas Mark Kantšukov 2000. aastal õpinguid Tartu Ülikooli majandusteaduskonnas, kust omandas 2004. aastal bakalaureusekraadi (cum laude) ja 2006. aastal magistrikraadi.
Praegu jätkab ta õpinguid doktorantuuris, kirjutades Toomas Haldma ja Priit Sanderi juhendamisel väitekirja teemal "Kasumi maksustamisega seotud aspektide arvestamine ettevõtete väärtuse hindamisel".

Ametialane tegevus

Mark Kantšukov on töötanud elamuehitusprojekti disainerina (1998), osalenud Eesti Haigekassa perearsti tulu-kulumudeli koostamises (2003) ja tegutsenud ka tõlkijana.
Aastatel 2004–2007 töötas ta analüütikuna Eesti investeerimispankades, esmalt aktsiaseltsis LHV Financial Advisory Services ja seejärel aktsiaseltsis Suprema Securities.
Alates 2006. aastast on Kantšukov Tartu Ülikooli majandusteaduskonna õppejõud. 2006–2007 luges ta külalislektorina loenguid ka Estonian Business Schoolis.
Aastatel 2006–2009 osaleb ta Eesti Teadusfondi rahastatud ja Mart Sõra juhitavas projektis "Väike- ja kesksuurusega ettevõtete finantskeskkonna arendamine Eestis: finantsvahenditele juurdepääsu tagamine ja finantsriskide maandamine".
Mark Kantšukov on avaldanud hulgaliselt finantssituatsioonide analüüsi käsitlevaid artikleid ajakirjades Raamatupidamisuudised ja Buhgalterskije Novosti.
Kiltsi mõis (Ridala)

Kiltsi või Valgevälja mõis (saksa Weissenfeld) oli rüütlimõis Ridala kihelkonnas Läänemaal. Tänapäeval jääb kunagine mõis Lääne maakonda Haapsalu linna territooriumile.

Ajalugu

Kiltsi mõisa on esmakordselt mainitud 1323. aastal Alba Curia nime all. 16. sajandil kuulus mõis Gilsenitele, kelle järgi sai Kiltsi ka oma eestikeelse nime.
1871. aastal omandas mõisa Karl von Hunnius. Hunniustele kuulus mõisasüda 1939. aastani.

Mõisakompleks

Tõenäoliselt 14.–15. sajandil rajati mõisakeskusse Kiltsi vasallilinnus, mis sai tõenäoliselt Liivi sõjas kannatada. 17. sajandi alguses ehitati linnus ümber renessanss-stiilis kahekorruseliseks mõisahooneks, säilitades siiski hoone keskaegse mahu ja kuju. Härrastemajale lisati ka kolm renessanssportaali. Lõvimaskarooniga kaunistatud peaportaal asus hoone fassaadil, kaks väiksemat siseportaali asusid vestibüüli külgseintes.
18. sajandil lisati peahoonele pikad ühekorruselised tiibhooned.
Teise maailmasõja järel kuulus mõisakompleks Nõukogude sõjaväele. 1993. aasta tulekahju järel jäi peahoone varemeisse, külgtiivad olid seda olnud juba varem. 2001–2002 toimusid hoone tagaküljel suured varingud. 2000. aastal purustasid vandaalid peaportaali lõvimaskarooni ning 2002 murti välja ja varastati külgportaalid.
Mõisa kõrvalhoonetest on mõned säilinud ümberehitatud kujul.
Stewarti maakond

Ajalugu

Stewarti maakond moodustati 1. novembril 1803. aastal Montgomery maakonna osast. Maakond sai nime Mississippi osariigi asekuberner Duncan Stewarti järgi.
Karl Murakin

Karl Murakin (18. veebruar 1895 Halliste kihelkond – 1980 Viljandi) oli eesti kunstnik.
Ta õppis kunsti 1925. aastal ühe semestri Ants Laikmaa juures ja oma venna Ants Murakini juures. Ta kuulus harrastuskunstnikuna Viljandi kultuurimaja kunstiringi esimesse põlvkonda. Esines mitmetel Viljandi kunstinäitustel. Tema maale avaldati ka ajakirjas Olion. Joonistas ka karikatuure, mida avaldati ajalehes Esmaspäev (1924). Töötas raamatupidajana. Kuulus Eesti Kunstnike Liitu aastail 1929–1936.

Isiklikku

Tema vend oli tõlk ja kunstnik Ants Murakin.
Santa Cruzi hertsog

Santa Cruzi hertsog (Duque de Santa Cruz) oli Brasiilia tiitel, mille keiser Pedro I andis oma abikaasa, Leuchtenbergi Amélie, vennale Auguste de Beauharnais'le 5. novembril 1829.
Auguste abiellus 1. detsembril 1834 keisri tütre, Portugali kuninganna Maria IIga, ja suri järglasteta 24-aastaselt 28. märtsil 1835. Ta on ainus Santa Cruzi hertsog.
Harrison Salisbury

Harrison Evans Salisbury (14. november 1908 Minneapolis – 5. juuli 1993 Providence) oli Ameerika Ühendriikide ajakirjanik ja ajaloolane.
Ta lõpetas aastal 1925 Minneapolises keskkooli ja aastal 1930 Minnesota Ülikooli.
Ta töötas Teise maailmasõja ajal Nõukogude Liidus. Pärast sõda oli ta esimeseks alaliseks New York Timesi korrespondendiks Moskvas (aastatel 1949-1954). Hiljem on ta töötanud ajakirjanikuna Hiinas ja Vietnamis.
Veonoot

Veonoot on kaldale, laevale või jääle väljaveetava kurnpüünise üldnimetus.

Veonooda ehitus

Veonoot on suure pära ja harilikult kahe tiivaga veovõrk, mille tiibadel on pikad veoköied. Pära kujutab endast toestamata võrkkotti. Mõlemal pool pära on ühepikkused või eri pikkusega tiivad ja tiibade otsas veoköied, mis võimaldavad ujuvahendil manööverdada enne püünise väljavõtmist. Esimesena veeskatavat veoköit nimetatakse kannaköieks, viimasena veeskatavat jooksuköieks.  Tiivad on ühepikkused, kui mõlemad veoköied võetakse välja üheaegselt.
Osadel nootadel on pära peaosaks trapetsikujulised võrgulina lõiked, mis moodustavad pärakoti küljed. Lõigete laiemad servad moodustavad pära suu, kitsamad põhja ehk timbu. Saagi väljavõtmisel vallandatakse timbunöör ning kalad lastakse tekkinud avausest kaldale või paati.

Püügiviis

Noodal lastakse esmalt sisse pära ja siis kahest paadist üheaegselt tiivad. Noodapärasse jäävad kalad tõstetakse väljatõmbamisel kahvaga väiksematesse paatidesse.
Veonooda omapära seisneb selles, et tema võrksein peab ulatuma kogu kokkuvedamise ajal pinnast põhjani.

Ajalugu

Noot oli arvatavalt Eestis kasutusel juba kiviajal. 19. sajandil oli Eestis kasutusel nii lihtsaid kui keerulise ehitusega nootasid. Suured noodad ( tiiva pikkus kuni 400 m ja kõrgus 5 m) valmistasid nootkonna liikmed, kes olid enamasti ühe küla mehed. Neile kuuluvatest osadest pandi noot kokku püügihooaja alguses, selle lõppedes igaüks oma osa koju tagasi.

Tänapäev

Veonooda definitsioon kehtivas kalapüügieeskirjas on – koosneb veoköitest, tiibadest, kerest ja pärast, mis kokku vedamisel kurnab läbi kogu veekihi ümberpiiratud alal. Veonooda alaliigid on kaldanoot ja pöördnoot.
Rudolf Ise

Rudolf Theodor Ise (24. jaanuar 1892 Peterburi – 5. mai 1982 Huntsville) oli Eesti diplomaat, konsul ja insener.
Tema pojad on vabadusvõitleja Sven-Aleksander Ise (1923–2009) ja insener Fred Ise (1925– ).
Raplamaa Sõnumid

Raplamaa Sõnumid on eesti ajaleht, mis hakkas ilmuma nädalalehena Raplas 1992. aastal.
Kuni 2. aprillini 2012 kandis leht nime Nädaline.

Ajalugu

Ajaleht Raplamaa Sõnumid on  kord nädalas (kolmapäeviti) ilmuv poliitiliselt ja majanduslikult sõltumatu väljaanne, mille missiooniks on koguda ning avaldada Rapla maakonda puudutavat informatsiooni, olla tribüüniks ühiskonnaelu puudutavate erinevate seisukohtade esitajatele ning seista niimoodi demokraatia arengu eest. Raplamaa Sõnumid toetab maakonna kultuurielu arendamist ja maakonna (lähi- ja ka kaugemat) minevikku kirjeldavate materjalide kogumist ning korrastamist. Leht asutati 1992. aasta oktoobri viimastel päevadel nädalalehena ja kandis siis nime Nädaline. Maakonnalehe staatuses oli tol ajal ajaleht Ühistöö, mille asutamisaastaks on 1951. Nädalise eelkäijaks oli siiski 1992. aasta veebruaris ajakirjanike poolt loodud aktsiaseltsi Lehtline ja AS Eesti Kaubakompanii ühise ettevõtmisena asutatud nädalaleht Nädalaring, mis lõpetas ilmumise sama aasta oktoobris. 1996. aastast on Nädaline ainus kogu Rapla maakonda kattev ajaleht. Alates 3.aprillist 2012 jätkas Nädaline ilmumist uue nimega, milleks on Raplamaa Sõnumid. Raplamaa Sõnumid ilmub kord nädalas, igal kolmapäeval 32 leheküljelise lehena. Trükib Printall AS. Ajaleht Raplamaa Sõnumid on müügil Raplamaal ja Tallinnas. Raplamaa Sõnumid on Eesti Ajalehtede Liidu liige.

Tänapäev

Raplamaa Sõnumid ilmus täisvärvilisena kolm korda nädalas: igal teisipäeval, neljapäeval ja laupäeval. Ajalehe tiraaž oli 3000 eksemplari (kuni detsembrini 2012). Lehte trükitakse Kroonpressi trükikojas. Ajalehe Raplamaa Sõnumid vahel on ilmunud lisalehed: "Teatriküljed", "Vaimuvara", noorteleht "Skriim", "Talu Leht", "Mõeldes Tagasi", "Terviseedendaja". Alates 2013. aastast ilmub Raplamaa Sõnumid kord nädalas kolmapäeviti.
Ajalehe peatoimetaja on asutamise algusest Tõnis Tõnisson.
Advaita-vedaanta

Advaita-vedaanta ehk advaita (sanskriti keeles अद्वैत वेदान्त (advaita-vedānta)) on vedaanta levinuim alakoolkond. Advaitat ('mittekahesus, mittedualism') peetakse enamasti monistlikuks süsteemiks. Sõna "advaita" viitab mina (aatmani) ja brahmani samasusele.
Kõigi vedaanta alakoolkondade alustekstid on Prasthānatrayī – upanišadid, Bhagavadgītā ja Brahma-suutrad.
Advaita-vedaanta põhimõtted sõnastas lõplikul kujul Šankara.
Elisa Kolk

Haridus

2015. aastal lõpetas ta Tartu I muusikakoolis klassikalise laulu eriala. 2016. aastal lõpetas ta Tartu Tamme Gümnaasiumi.

Looming

Elisa Kolk võistles juba oma esimestel eluaastatel lastelauluvõistlustel. 9-aastaselt asus ta laulmist õppima Tartu 1. Muusikakooli lauluerialal, mille ta ka lõpetas. Juba 13-aastaselt avaldas ta esimese enda kirjutatud loo. 2011. aastal ilmus tema esimene singel "Tahan olla sinu" , mille sõnade ja muusika autor on Kristjan Reinvee. Nende koostöös ilmus ka lugu "Kaugeks jäänd". 
2014. aasta alguses alustas Kolk koostööd kitarrist Mart Abroga, kellega koos hakati andma akustilisi kontserte üle Eesti. 
25. augustil 2014 avaldas ta oma uue loo "L.O.V.E" debüütvideo koostöös laulja Kristjan Kasearuga.
Samal aastal avaldas Elisa Kolk uue singli "Superlove", kus lõi kaasa ka Uku Suviste ja mille produtsendiks on Vahur Valgmaa. Ta võistles selle lauluga Eurovisiooni eelvoorus Eesti Laul 2015 ja tuli kolmandale kohale.
Kevadel 2015 avaldas Elisa Kolk uue singli "Vee ja taeva piir", mis valmis koostöös Vahur Valgmaaga. 2015. aasta sügisel avaldas lauljatar neljanda singli oma ilmuvalt plaadilt "Mis ootab ees". Lugu valmis koostöös Vahur Valgmaa, Uku Suviste ja Kaire Vilgatsiga.
Ta on osalenud paljudes Eesti telesaadetes, nagu "Eesti Laul 2015", "Nädalalõpp Kanal 2-ga", "Klipijaht" ja "Me armastame Eestit". 2015. aasta suvel töötas ta ajutiselt "Suvereporteri" ilmatüdrukuna. 2016. aasta alguses alustas Elisa Kolk tegevust ka näitlejana Eesti seriaalis "Köök".
2016. aasta septembris avaldati uus lugu ja muusikavideo "Silence the Sirens", koostöös muusikaprodutsent Vahur Valgmaaga. 2017. aasta mais avaldas Elisa Kolk oma esimese rahvusvahelise singli "Amora", mille produtsendiks on Vahur Valgmaa. Loo avaldas Norra plaadifirma Ghost Town.

Muu tegevus

Koolitüdrukuna käis Elisa Kolk mõne aasta modellikoolis ning hiljem tegutses hobimodellina Laura Kõrgemäe ja Kerstin Koorti agentuuris Invidia. 2017. aastast viibib Ameerikas.
Kompost

Kompost (ladina keeles compositus) on orgaanilise aine aeroobsel lagunemisel (kompostimisel) tekkiv ebameeldiva lõhnata, huumuserikkas ja stabiilne lõppsaadus. Kompost on looduslik väetis.
Orgaaniliste ainete lagundamist viivad peamiselt läbi mikroorganismid (mesofiilsed ja termofiilsed bakterid), aga ka mitmed seened. Lagunemisprotsesside alguses madalatel temperatuuridel osalevad protsessis ka väga paljud makroorganismid: herilased, sipelgad, ümarussid, kakandid, vihmaussid, liblikate röövikud jne.

Komposti kasutamine

Kompost on toitaineterikas, seega seda on võimalik kasutada väetisena ja mulla omaduste parandajana. Selle tagajärjel toimub väärtuslikke ressursside ringlussevõtt ning paranevad mulla füüsikalised ja keemilised omadused: toitainete sisaldus, mikrobioloogiline aktiivsus, mulla struktuur, neeldumismahtuvus. Lisaks sellele alaneb kunstväetiste tootmise vajadus, mis on omakorda energiakulukas protsess.
Samas saab komposti kasutada erosiooni tõrjeks, karjääride, tööstusmaastike ja vanade sõjaväelinnakute rekultiveerimisel ning vanade prügilate katmisel.

Kompostisegu küpsuse hindamine

Valmiskompost on peaaegu must ning selle hoidmisel ei teki halba haisu. Samas ainult nende parameetrite järgi ei saa komposti küpsust hinnata. Valmiskompostis ei tohi olla tõvestavaid mikroorganisme, raskmetalle, kahjulikke mikroelemente, mürgiseid ühendeid ega umbrohuseemneid. Vaatamata sellele, et orgaanilistest jäätmetest saadud komposte kasutatakse juba ammu, puudub veel siiani universaalne üldtunnustatud parameeter komposti küpsuse ja stabiilsuse hindamiseks
Tavaliselt komposti küpsuse taset arvutatakse maksimaalse isesoojenemistemperatuuri kaudu, mida mõõdetakse hermeetiliselt suletud anumas. Selle meetodiga ei ole võimalik hinnata komposti küpsust laboratoorsetes tingimustes, kuna testi jaoks on vaja palju materjali. Teine üldtunnustatud ja standardiseeritud meetod on hingamisaktiivsuse mõõtmine 96 tunni vältel. See meetod nõuab tunduvalt vähem materjali ning seega on laboratoorsete tingimuste jaoks sobivam.
Laialdaselt kasutatakse ka taimeseemnete idanevuse indeksit (GI), mis põhineb fütotoksilisuse testidel. Testi käigus hinnatakse kuidas komposti vedelik mõjub seemnete kasvule (pikkus ja idanevuse protsent). Juhul, kui GI indeks on madalam kui 100%, viitab see fütotoksiliste ühendite olemasolu võimalikkusele. Komposti küpsust hinnatakse sageli ka süsiniku ja lämmastiku suhte järgi. Valmiskomposti C/N suhe peab olema umbes 10/1. Kompostimassi küpsuse ja kvaliteedi hindamiseks kasutatakse ka pH mõõtmist. Valmiskompostil pH tase on 7–8.
Henryk von Dönhoff

Henryk von Dönhoff (umbes 1585–1659) oli Rzeczpospolita riigi- ja sõjategelane.
1644–1646 oli ta Tartu kastellaan. 1646–1659 oli ta Pärnu vojevood.
Komid

Komid on soome-ugri rahvas, kelle põline asuala jääb Euroopas Uurali mägedest läände Võtšegda, Petšora ja Kama jõe valglasse. Komid jaotuvad sürja- ja permikomideks.
Komide praegusest asualast jääb enamik Venemaa Föderatsiooni Komi vabariiki ning Permi kraisse, kuid komide asuala ulatub ka Handi-Mansimaale, Jamali poolsaarele ja Koola poolsaarele.

Keel

Enamik komisid kõneleb komi keelt, mis kuulub koos udmurdi keelega soome-ugri keelte Permi keelte rühma. Viimastel aastakümnetel on kasvanud emakeelena vene keelt kõnelevate komide hulk ja osatähtsus kõikidest komidest.