Eesti vähemusrahvused

Eesti vähemusrahvusteks nimetatakse Eestis elavad rahvusgruppe (vähemusrahvuseid), kes erinevad riigi põhirahvusest etnilise kuuluvuse, keele, usu või kultuurilise omapära poolest.
Vähemusrahvuste kaitseks on Eesti muuhulgas vastu võtnud Euroopa Nõukogu "Vähemusrahvuste kaitse raamkonventsiooni", millega liituti 2. veebruaril 1995. Vähemrahvuste õiguseid määratletakse ka 1993. aastal vastu võetud "Vähemusrahvuse kultuuriautonoomia seaduses".
Ajalooliselt on Eesti vähemusrahvused olnud sakslased (baltisakslased), venelased (eestivenelased, sh peipsivenelased), rannarootslased, veidi hilisemast ajast ka juudid (Eesti juudid), mustlased (sh Laiuse mustlased) ja tatarlased (Eesti tatarlased). Suurimateks vähemusrahvusteks on venelased, valgevenelased, ukrainlased ja soomlased.

Populatsioon

Eestis elas 2011. aasta rahvaloenduse andmeil 31. detsembri 2011 seisuga 180 vähemusrahvust. Nende seas olid arvukamad kogukonnad venelased (326 235), ukrainlased (22 573), valgevenelased (12 579) ja soomlased (7589). 2017. aasta 1. jaanuaril elas Eestis statistikaameti andmeil 330 206 venelast, 23 183 ukrainlast, 11 828 valgevenelast ja 7591 soomlast.

Rahvusvähemuste päritolu ja rahvus

Enne Teist maailmasõda olid Eestis peamisteks suuremateks rahvusvähemusteks peale venelaste sakslased, rootslased ja juudid. Nõukogude okupatsiooni ajal said Eestis levinumaks rahvusvähemuseks aga venelased ja vene keelt kõnelevad inimesed. Koguni 97% Nõukogude perioodil Eestisse elama tulnud välismaalastest pärinesid Nõukogude Liidu liiduvabariikidest. 
Kui 1940. aastatel olid ülekaalus Loode-Venemaalt sisse rännanud rahvusvähemused, siis hiljem, kui väljaränne nendest piirkondadest vaibus, kasvas sisserändajate osakaal nii kaugemalt Vene NFSV aladelt kui ka mitte-vene liiduvabariikidest nagu Ukraina, Valgevene, Moldova, lisaks Kaukaasiast ja Kesk-Aasiast.
Olenemata sellest, et immigreeruti ka kaugematelt aladelt, olid venelased siiski kogu Nõukogude okupatsiooni aja vältel (ja ka praegu) Eesti suurim rahvusvähemus. Selle üheks põhjuseks võib lugeda venelaste suurema liikuvuse Nõukogude Liidu territooriumil ja valmisoleku töökoha pärast ka elukohta vahetada (ja ümberpöördult). Teisalt on oluliseks teguriks ka asjaolu, et kogu rändepoliitika oli Nõukogude võimu poolt kontrollitud ning poliitilistel kaalutlustel eelistati muude rahvuste segunemist venelastega, mistõttu suunati venelasi elama Nõukogude Liidu mitte-vene liiduvabariikidesse (nii ka Eestisse).
Sellest olenemata ei suurenenud Eestis mitte ainult venelaste osakaal, vaid kasvas ka ukrainlaste ja valgevenelaste arv. Ukrainlased ja valgevenelased olid nüüd sellel positsioonil, kus enne Teist maailmasõda asusid sakslased, rootslased ja juudid. 
Ühendavaks teguriks Nõukogude okupatsiooni ajal sisse rännanud etniliste vähemuste vahel oli paljudel juhtudel keel. Kuna ka teised vähemused peale venelaste rääkisid, režiimist tulenevalt või ka muudel põhjustel, hästi vene keelt, siis on see olnud kõige olulisem ühenduspunkt pärast Teist maailmasõda Eestisse tulnud vähemusrahvuste vahel. 
Hiljem, pärast Eesti Vabariigi taastamist, on Eestisse elama asunud ka suurel hulgal soomlasi, keda oli 2011. aasta seisuga Eestis 7423 (neljandana venelaste, ukrainlaste ja valgevenelaste järel).

Rahvusvähemuste paiknemine

Rahvusvähemused olid Nõukogude okupatsiooni ajal ja on tänaseni Eestis suurel määral kogunenud kindlatesse piirkondadesse. Eestis oli rahvusvähemuste sissevool seotud industrialiseerimisega. Sellest lähtuvalt paiknevad rahvusvähemuste kogukonnad enamasti linnades (ligikaudu 90%), moodustades Nõukogude ajal umbes poole linnarahvastikust. Nüüdseks on see suhe muutunud. 
2000. aasta seisuga elab 80% rahvusvähemustest kahes Eesti maakonnas: Harjumaal (41% kogurahvastikust) ja Ida-Virumaal (79% kogurahvastikust). See fenomen tuleneb tööstusalade paiknemisest Eestis ja tõigast, et läbi Ida-Virumaa toimus peamine rahvastiku sisseränne Nõukogude perioodil.
Ida-Virumaa on ainus maakond Eestis, kus rahvusvähemused on protsentuaalses ülekaalus. Suurim rahvusvähemuste kogukond on aga Harjumaal, kus elab (2000. aasta seisuga) 50% kõigist rahvusvähemuste esindajatest. 42% mitte-eestlastest elab sealjuures Tallinnas.