Tuberkuloos

Tuberkuloosi nakatumine

Tuberkuloosi nakatumine ehk infitseerumine ehk latentne tuberkuloos (LTB) tähendab, et organismis on eluvõimelised tuberkuloositekitajad, mis on peremeesorganismi lümfoid(-immuun)süsteemi kontrolli all.
Tuberkuloositekitajaga esmaselt nakatunud inimese organismis on bakterite edasine paljunemine ja levimine peatatud ja nakatunud inimesed ei ole harilikult nakkusohtlikud.
Tuberkuloosibakteriga nakatumine ja tuberkuloosi haigestumine ei ole üks ja seesama, st nakatunutest haigestub, tekivad tuberkuloosinähud (ka kliiniline tuberkuloos), elu jooksul hinnanguliselt 5–10%-l.
Inimese tüüpi tuberkuloosibakteriga on nakatunud (latentne nakkus) eri andmetel kas 1/3 või kuni 3 miljardit maailma elanikkonnast.
Nakkusallikaks on eeskätt hingamiselundite lahtist tuberkuloosi põdev (lihtpositiivne TB ehk (BK+)); (lapsed on harva BK (Kochi (tuberkuloosi)batsill-positiivsed), kes levitab haigustekitajaid põhiliselt rögapiiskadega.
Bakterieritusega kopsu- või kõrituberkuloosi haige köhides (tuberkuloositekitajad erituvad koldest ebaregulaarselt), rääkides või aevastades satuvad bakterid ümbritsevasse õhku (aerogeenne tee) ja moodustavad kiirel kuivamisel 1–5 mikromeetrise läbimõõduga piisktuumad, mis võivad hõljuda õhus pikka aega ja kanduvad aerogeenselt (95%) tolm- ja piisknakkusena, harvem ka alimentaarselt (5%) teistele edasi, bakterid võivad veeta inimkehas aastaid, enne kui vastuvõtlikel inimestel tuberkuloosi aktiivne vorm kujuneb ehk taaskäivitub.

Tolmnakkus

Tolmnakkuse korral kanduvad haigustekitajad esmalt põrandale ja pindadele ruumis, esemetele sh (riietusesemetele ja kodutekstiilile), raamatutele, mänguasjadele. ja kuivavad ning õhu liikumisel tõusevad taas õhku ja satuvad inimeste hingamisteedesse.

Haiglanakkus

Haiglanakkuse võivad esile kutsuda nakkusohtlikud piisktuumad, mis võivad tekkida aerosoole genereerivate meditsiiniliste protseduuride käigus (bronhoskoopia, abstsessiõõne loputamine, lahang) ja mis läbivad ka osad kirurgimaskid.

Alimentaarne nakkus

Alimentaarse nakkuse (varem soole kaudu nakatumise tee) saamisteeks peetakse pastöriseerimata lehmapiimast (ka kaamelipiimast) valmistatud tooteid suukaudselt tarbides.
Esmase tuberkuloosikolde tekkimine sooles toimus 1950. aastatel 5–15%-l juhtudest.
Alimentaarne nakatumine võib toimuda ka pisikuid sisaldava toidu söömisel, mida on valmistanud spetsiaalsete isikukaitsevahenditeta tuberkuloosihaige, või saastunud ühiste toidunõude ja/või sigarettide kaudu.
Suuõõne limaskesta, kurgumandlite ja naha kaudu nakatutakse üliharva.

Võimalikud tuberkuloosihaiged (osaline)

Tänapäevaste teadmistega on püütud võrrelda ka sajandeid tagasi inimesi vaevanud sümptomite kirjeldusi. Ehkki tegu on osaliselt kindlate tõendusmaterjalideta (tekitaja organismi tuvastamine jt) spekulatsioonidega, arvatakse, et tuberkuloosi võisid põdeda ka järgmised ajaloo suurkujud:
Gaius Valerius Catullus, Louis XIII, kardinal Richelieu (soole TB), Molière (KTB), Baruch Spinoza, Friedrich Schiller, John Keats, René Théophile Hyacinthe Laënnec, Ralph Waldo Emerson, Friedrich Robert Faehlmann, Napoleon II, Elizabeth Barrett Browning, Edgar Allan Poe, Vissarion Belinski, Emily Bronte, Frédéric Chopin, Anton Tšehhov (KTB, Jaroslav Hašek, Franz Kafka, Gustavo Adolfo Bécquer, Eleanor Roosevelt (miliaartuberkuloos), 
Alois Hitler (Adolf Hitleri isa), Adolf Hitler, Manuel Bandeira, George Orwell (KTB), Nelson Mandela jpt.

Tuberkuloos ja alkohoolsete jookide tarbimine

Alkohoolsete jookide tarbimise ja tuberkuloosi seoste (nakatumine, levik, kopsuvorm või surm) kohta puudub konsensus ja uuringute tulemused on vastuolulised. Osad uuringud näitavad, et rohke alkohoolsete jookide tarbimine võib soodustada kopsutuberkuloosi väljakujunemise riski, kuid pole selge kas siin on oluline riskitegur alkohol või suitsetamine, sotsiaalsed suhted juba tuberkuloosi nakatunutega, nõrgenenud immuunsüsteem, alkoholi toksilised toimed immuunsüsteemile, kaudne mikro- ka makrotoitainete puudus, või ka mitmed teised alkoholiga seostatavad meditsiinilised seisundid ja depressioon.
Arvatakse, et inimestel, kes tarbivad päevas rohkem kui 40 g alkoholi või on alkohoolikud, suureneb 3-kordselt risk aktiivse tuberkuloosi tekkeks.

Tuberkuloos ja suitsetamine

Suitsetamise ja tuberkuloosi seoste (nakatumine, kopsuvorm või surm) kohta puudub konsensus. Osad uuringud näitavad, et suitsetamine (nii aktiivne kui ka passiivne) on tuberkuloosi haigestumise riskitegur.

Tuberkuloos ja suhkurdiabeet

Suhkurtõbe vaadeldakse tänapäeval tuberkuloosi tugeva riskitegurina (ja vastupidi), mis mõjutab nii sümptomaatikat kui ka ravivastuseid – ravi ebaõnnestumine ja surm.
Esimesed tõendid suhkurtõve ja tuberkuloosi 'seotuse' kohta pärinevad arvatavasti Avicennalt.
Suhkurtõve ja TB-haigestumisriskiga (70% diabeetikutest elab riikides, kus tuberkuloos on endeemne haigus) seostatakse mitmeid mehhanisme: pankrease rakkude eritatava insuliini puudulik eritamine, mis põhjustab hüperglükeemiat ja soovimatuid toimeid makrofaagidele ja lümfotsüütidele.
Osad uuringud osutavad, et tuberkuloosi haigestumise korral võib esineda mööduvat glükoosiintolerantsust.

Tuberkuloosibakterid

Looduses leidub ja on teadlaste määratud üle saja mükobakteri liigi nagu Mycobacterium avium, Mycobacterium intracellulare, Mycobacterium scrofulaceum, Mycobacterium fortuitum, Mycobacterium kansasii, Mycobacterium marinum jt võivad inimesel põhjustada raskesti diagnoositavaid ja halvasti ravile alluvaid haigusi, mis ei levi nakkushaigusena haigelt tervele ja neid haigusi nimetatakse mükobakterioosiks.
Tuberkuloosi võivad põhjustada tuberkuloosi mükobakter, Mycobacterium bovis, Mycobacterium africanum, Mycobacterium microti, Mycobacterium connetti.
Varem on inimestel esinenud tuberkuloosi mükobakteri nakkus koos leepra mükobakteri nakkusega.

Sümptomid

Tuberkuloos võib kulgeda mitme kuu jooksul või ka kauem kaebuste ja sümptomiteta.
Sõltumata tuberkuloosi paikmest on üldsümptomiteks: palavik, söögiisu kadumine, kaalulangus, nõrkus, öine higistamine, halb enesetunne. Tuberkuloosi aktiivset vormi põdevatel inimestel on raskekujuline köha (nad võivad ka verd köhida), valu rinnus, nõrkus, kaalu- ja isukaotus, palavik ning öised higistamishood.
Tuberkuloosi anamneesi koostamisel on oluline pidada silmas tuberkuloosihaige võimalikku riskirühma kuuluvust: asotsiaalsed isikud, tuberkuloosi põdevate haigete (lähi)kontaktsed, immigrandid tuberkuloosi kõrge haigestumisega riikidest, meditsiinitöötajad, HI-viirusnakkust või mõnd raskema toimelist haigust ning neil kelle eluviisid on ebatervislikku laadi (alkoholilembesed, kroonilised suitsetajad, narkootikumide tarbijad) või ei võimalda majanduslik olukord vältida kokkupuutumist nakkusekandjatega.
Mehed on vastuvõtlikumad tuberkuloosi suhtes kui naised.
Tuberkuloos võib esineda koos inimese immuunpuudulikkuse viirusnakkusega ja võib taaselustuda leetrite põdemise järelt.

Postprimaarne tuberkuloos

Postprimaarne tuberkuloos ehk reaktiveerunud tuberkuloos ehk teisene tuberkuloos on tuberkuloosi kliiniline vorm, mida esineb immunokompetentsetel täiskasvanutel ja mis on piirdunud kopsudega ja mille esinemissagedus moodustab ligi 80% kliinilistest tuberkuloosijuhtudest.
Teisene tuberkuloos algab lipiidse pneumooniana, millega kaasub bronhiaalne obstruktsioon.

Infiltratiiv-põletikuline kopsutuberkuloos

Infiltratiiv-põletikuline kopsutuberkuloos on kopsu värske tuberkuloosne põletik kolletega, mille läbimõõt on üle 1 cm, mis sageli lagunevad ja levivad bronhide kaudu kopsu teistesse osadesse.
Infiltratiiv-põletikulise kopsutuberkuloosi raskeim vorm on juustunduv kopsupõletik.

Kopsutuberkuloos lastel (1970. aastatel)

Esmane kopsutuberkuloosi nakatumine toimub enamasti lapse- või noorukieas. Esmalt tekib esmane tuberkuloosne kompleks – põletikuline kopsukolle, regionaalsete lümfisoonte ja -sõlmede põletik, mis algab kõrge kehatemperauuri, kõhulahtisuse ja hingamisteede katarriga. Palavik vaibub enamasti kahe-kolme nädala pärast kuid laps on tujutu, sööb halvasti ja kõhnub.
Esmase tuberkuloosse kompleksi taandareng algab kopsukoldest, mis aja jooksul imendub või lubjastub ja luustub ning tekib nn Ghoni kolle.
Bronhiaalsete lümfisõlmede põletik võib vaibuda kuid võib ka ägeneda ja tekitada haiguse uue vormi – bronhiaalsete lümfisõlmede tuberkuloosi ehk tuberkuloosse bronhadeniidi, mille tüsistuseks on haiguse vahetu levimine kopsule, kopsukelmele ja lümfi ja vere kaudu kopsu ja teistesse elunditesse. Kahjustuda võivad ka bronhid põhjustades bronhituberkuloosi. Lümfisõlme-bronhi uurise kaudu võib haiguskolle levida bronhide kaudu, bronhi valendik võib aheneda või ka täielikult sulguda jättes vastava kopsuosa õhuta ja korditudes.
Bronhide kompressioon tekitab lastel tugevat hootist köha, mis meenutab läkaköha.
Tuberkuloosse bronhadeniidi korral võivad paranemis- ja ägenemisperioodid vahelduda kuni nooruki- või isegi täiseani.
Esmane tuberkuloos kaldub lümfi- ja veresoonte kaudu levima nii kopsu, kopsukelmele kui teistesse elunditesse ja esmane kopsukolle võib laguneda tekitades tühiku (kavern).
Haigus kulgeb tänapäevaste ravimeetodite rakendamisel harilikult soodsalt. Haiguse sümptomaatika vaibub umbes 6 kuu jooksul ja täielik tervistumine 2-3 aastat.
Mitmed autorid on täheldanud kopsutuberkuloosijuhtudel madalat arteriaalset vererõhku, mis haiguse progresseerudes alaneb veelgi.

Röntgenoloogiline uurimine

Kopsutuberkuloosi puhul on võimalik röntgenogrammidel peaaegu alati, välja arvatud endobronhiaalse tabatuse korral, leida patoloogilisi muutuseid kopsudes: kõige sagedamini on tabatud parema kopsu ülasagara tipmine ja posterioorne
segment ja vasaku kopsu apiko-posterioorne segment.
Röntgenpildil erinevad läbipõetud tuberkuloosi jääknähud aktiivse tuberkuloosi leiust. Tihedad kaltsifikaatidega või kaltsifikaatideta kopsukolded võivad olla nähtavad hiiluste piirkonnas või ülaväljades. Väiksemate fibroosiga või fibroosita kolletega kopsude ülaväljades kaasneb sageli vastava piirkonna mahu langus.

Kopsutuberkuloosi tüsistused

Kaugele arenenud kopsutuberkuloosi tüsistusteks võivad olla kopsuverejooks, spontaanne õhkrind, kopsu-südame puudulikkus, siseelundite väärastused, atelektaas, bronhi ja rindkereseina uurised, pleuraempüeem, intoksikatsioon, kurtumus, tuberkuloosne meningiit.

Äge miliaarne tuberkuloos

Äge miliaarne tuberkuloos esineb lapseeas ja sagedamini noorematel lastel. Selle haigusvormi puhul oleneb haigustekitajaid sisaldavate kaseossete masside läbimurre veresoonte seinte kaudu ja tuberkulite lagunemine kopsu veenides organismi üldise vastupanuvõime järsust langusest ja neuroreflektoorse regulatsiooni häirest.
Üldist miliarisatsiooni ennustavad apaatia, isutus, halb uni, kõrgenenud ärrituvus, kehatemparatuuri tõus. Haiguse progresseerudes kujuneb välja üldine intoksikatsioon – palavik, kiirenenud pulss, hingeldus, tugev tsüanoos. Laps võib äbivaatuse ajaks olla kõhnunud, nahal võivad esineda tuberkuliidid, kõht võib olla puhitunud, maks suurenenud. 
Ka kopsuvormi korral avalduvad intoksikatsiooni üldnähud, millele võib lisanduda kuiv, sage köha, tugevnev hingeldus ja tsüanoos.
Üldine miliaarne tuberkuloos kestab 2–4 nädalat ja lõpeb sageli haige surmaga.
Miliaartuberkuloosi kirjeldas John Jacob Manget 1700. Ta sidus hirsitaolised terakesed tuberkuloomidega (tuberculum), märkimaks ära tuberkuloosi sageli fataalset vormi.

Tuberkuloosne pleuriit

Tuberkuloosne pleuriit ehk kopsukelme tuberkuloos on kopsuvälise tuberkuloosi vorm, mida iseloomustab kuiv, seroosne või mädane tuberkuloosne kopsukelmepõletik.
Tuberkuloosse pleuriidi diagnoosimisel võib analüüsida anamneesi, kliinilist pilti ja radioloogilist leidu, kuid diagnoosi kinnitamiseks on vajalik pleuravedeliku biokeemiline ja mikrobioloogiline uuring.
Varem oli kopsukelme tuberkuloos liigitatud kopsutuberkuloosi vormide hulka.

Rindkeresiseste lümfisõlmede tuberkuloos

Varasem nimetus oli bronhiaalsete lümfisõlmede tuberkuloos. Bronhiaalsete lümfisõlmede tuberkuloosist kui haigusest võidi rääkida siis, kui see avaldus kohalike ja üldiste kindlate kliiniliste sümptomitega.
Rindkeresiseste lümfisõlmede (mediastinaalsed, peribronhiaalsed ja paratrahheaalsed) tuberkuloos on valdavalt esmase tuberkuloosi haigusvorm lastel, teiselt poolt aga on see haigusvorm osa immunokomprimeeritud haigetel esinevast dissemineerunud tuberkuloosist.

Kõhuõõneelundite tuberkuloos

Kõhuõõneelundite tuberkuloos ehk kõhuõõneelundite tuberkuloos on tuberkuloosivorm, mille korral tuberkuloosne põletik on haaranud ja/või haiguskolle paikneb kas kõhukelmel, mesenteriaasetes lümfisõlmedes ja kõhuõõnes paiknevates elundites, nagu magu, maks, sapipõis, kõhunääre, põrn, peensool, jämesool, neerud ja neerupealised.
Kõhuõõneelundite tuberkuloosi süstemaatika pole käesoleval ajal selge, mitmete elundite paikmeid võidakse vaadelda ka eraldi tuberkuloosivormidena.
Varem (1950. aastatel) eristati maksatuberkuloosi, neerutuberkuloosi, põrnatuberkuloosi ja sooletuberkuloosi.
Kõhuõõneelundite tuberkuloosi puhul võib etendada peaosa enterogeenne nakatumine, kuid nakatumine võib toimuda ka hematogeensel teel.
Laste puhul ei vaadeldud kõhuõõne elundite tuberkuloosi iseseisva osana vaid ägeda või kroonilise generaliseerunud tuberkuloosi ühe avaldusena.
Kõhuõõneelundite tuberkuloosi diagnostika on keeruline – esinev sümptomatoloogia ühtib teiste kõhukoopahaiguste sümptomatoloogiaga.
Terminaalileumi ja coecumi tuberkuloosi korral võib sümptomiks olla valu, mis tuleks eristada apenditsiidist ja soolesulgusest. Palpeeritav infiltraat koos radioloogilisel (kontrastainega) uuringul leitud patoloogiaga võib aga meenutada kartsinoomi.
Rektaalosa tuberkuloos võib väljenduda haavanditena, uuristena ja pararektaalsete abstsessidena.
Mesenteriaalsete lümfisõlmede tuberkuloos võib nähtavaks saada kas regionaarse lümfadeniidi või sooletuberkuloosi taustal.
Vahel ei suudeta mesenteriaalsete lümfisõlmede tuberkuloosi puhul aga tuvastada mingeid muutusi soolestikus, neil kordadel võivad tuberkuloositekitajad siseneda limaskesta kaudu või hematogeensel teel teisest koldest.
Lümfisõlmede ja liidete kaseoosse lagunemise tagajärjel tekivad mugulataolised tumoroossed paketid ja kahjustub kõhukelme.

Tuberkuloosne peritoniit

Tuberkuloosset peritoniiti ehk tuberkuloosset kõhukelmepõletikku võib vaadelda kopsuvälise tuberkuloosi vormina või üldise miliaarse tuberkuloosi ühe sümptomina.
Iseseisva haigusvormi korral loetakse kõhukelme kahjustuse põhjustajaks mesenteriaalseid lümfisõlmi või soolestikku, harvemini hematogeenset nakkust.
Varem (1950. aastatel) eristati kliiniliselt piirdunud või difuusset tuberkuloosset peritoniiti. Mõlemad võisid olla adhesiivsed-tumoroossed, eksudatiivsed või ultseroossed.
Eksudatiivse vormi tunnusteks on kõhukelmel hulgaliselt tekkivad miliaarsed köbrukesed, kaseoossed sõlmed, peened verevalumid ja seroosne või serofibrinoosne eksudaat, mis võis vahel olla rohekas ja hägune, sade aga sisaldas lümfotsüüte ja tuberkuloosi mükobaktereid. Lastel esines tuberkuloosse peritoniidi korral ka mesenteriaalsete lümfisõlmede kahjustus.
Tuberkuloosse peritoniidi diagnoosimisel tuvastati valud kõhus, meteorism (kõhupuhitus), roojamishäired ja lapse üldine kõhnumine. Üldise kõhnumise taustal aga oli paisunud lapse kõht ja muutunud kerajaks (ämblikusarnane välimus). Tugeva astsiidi korral võis esineda jalgade turse, mille põhjustas kas veenide kompressioon või üldine kurtumus (kahheksia).
Tuberkuloosse peritoniidi korral oli lastel prognoos suhteliselt soodne ja olenevalt vormist, lapse vanusest ja toitumisest esines kuni 70% tervenemisi.
Tuberkuloossesse kõhukelmepõletikku haigestumise risk on teistest suurem tsirroosi, HI-viirusnakkust, suhkurtõbe jmt haigusi põdevatel patsientidel.
Tuberkuloosne kõhukelmepõletik põhjustab sageli valu, kõhupuhitust, palavikku, kaalulangust, isutust.

Sooletuberkuloos

Sooletuberkuloosi ehk soole tuberkuloosi esines lastel sageli, kas röga allaneelamise tulemusel või üldise generalisatsiooni avaldusena.
Haavandeid, mis olid kas ümmargused või ovaalsed kraatrikujulise kallaka põhjaga, esines iileumi alumistes osades, ileo-tsökaalses ja jämesoole käärude piirkonnas.
Kahjustunud soolest andsid tunnistust üldseisundi halvenemine, jõu langus, kahvatus, püsiv kõhulahtisus ja vere esinemine roojas. Tüsistustena esinesid soole perforatsioon ja peritoniit.
Prognoosi loeti halvaks.

Suu- ja suuõõnetuberkuloos

Suu- ja suuõõnetuberkuloos on tuberkuloosi vorm, mille korral tuberkuloossed protsessid võivad haarata suuõõne: suu, keele, huuled, tunica mucosa oris'e, suulae, igemed, kurgumandlid, suupõhja, süljenäärmed jm. Primaarset suutuberkuloosi esineb haruharva, enamikul juhtudel algab haigus nakatunud röga või hematogeense leviku toimel.
Teisesed lesioonid, mida seostatakse kopsutuberkuloosiga, avalduvad kas valuliku haavandina, sõlmekeste, tuberkuloomide või granuloomidena.
Suutuberkuloosi esinemissagedus on madal 0,1–5% kõikidest tuberkuloosi nakkusjuhtudest.

Hepatobiliaarse süsteemi tuberkuloos

Hepatobiliaarse süsteemi (maks, sapipõis, sapiteed) tuberkuloos on kõhuõõneelundite tuberkuloosi vorm ja maksatuberkuloosi alavorm, mis lokaliseerub nimetatud elundites.

Tuberkuloosne meningiit lastel (1950. aastatel)

Tuberkuloosne meningiit (meningitis tuberculosis) on tänapäeval kesknärvisüsteemi tuberkuloosi vorm, mille korral on nakkusega haaratud ajukelme.
Tuberkuloosne meningiit oli varem suhteliselt sage ja raske haigus, millesse haigestusid lapsed esimesel 5–6 eluaastal.
Meningiiti põhjustab tavaliselt bronhiaalsete lümfisõlmede tuberkuloos kaseoosse väärastuse staadiumis, vahel kopsutuberkuloosi hematogeense disseminatsiooni arenguga, aga ka kroonilise tuberkuloosse infektsiooni igal perioodil, kui organismi reaktiivsuses tekkis muutus neurotroofiliste ja immunobioloogiliste iseärasuste häirumise tõttu.
Tuberkuloosne menigiit kulgeb salamisi, ohumärkideks võib olla lapse ärrituvuse tugevnemine, meeleolu muutus, apaatsus, isutus, kõhukinnisus, millele lisanduvad peavalu, põhjuseta oksendamine (nii söömise järel kui ka tühja kõhuga), vahel krambid. Kehatemperatuur võib kõikuda. Pulss võib aeglustuda ja esineda arütmiat.
Esineda võivad vasomotoorsed häired, näovärvuse vaheldumine, punane dermografism, punased laigud ja pupillide loid reageerimine valgusele ja üldine hüperesteesia.
Järk-järgult ilmnevad ka meningeaalsed sümptomid: Kernigi sümptoom, Brudzinski sümptoom, kuklalihaste rigiidsus ka näonärvi ja silmalihaste paralüüsid või pareesid. Laps muutub üha unisemaks ja loiumaks, vaade on kaugusse suunatud, pupillid ebaühtlased, tal kaob teadvus. Kehatemperatuur tõuseb järsku, pulss sageneb, muutub nõrgaks ja hingamine on korrapäratu. Laps lebab küljeli, pea tahapoole heidetud, võib vahel kiljatada, kiristada hambaid; rooja ja kuse väljutamine toimub tahtele allumatult. Lõppstaadiumi kerelihased lõtvuvad ja esineb jäsemete halvatus. Enne surma võib saabuda ajutine paranemine – teadvus selgineb, peavalud vähenevad ja kehatemperauur alaneb, ja selle järgneb lapse seisundi halvenemine ja varem sageli ka lapse surm; nüüdisajal, mil streptomütsiin on saadaval, on võimalikud kas täielik tervistumine või tervistumine järelnähtudega.

Tuberkuloosne meningiit (2005)

Tuberkuloosne meningiit võib areneda esmase tuberkuloosse infektsiooni käigus bakterieemia tagajärjel, aga võib ilmneda ka tüsistusena kopsutuberkuloosi reaktiveerumise
või tuberkuloosi parameningeaalse kolde perforeerumise tulemusena.
Tuberkuloosse meningiidi puhul lokaliseerub protsess sageli ajupõhimikul, mistõttu võivad ilmneda kraniaalnärvide kahjustuse sümptomid, nagu peavalu, teadvuse
häired, kuklakangestus.
Haiguse kulg ja sümptomite dünaamika võib olla varieeruv, sõltudes ka teiste elundite haaratusest. Subarahnoidaalse ruumi infitseerumise korral lisandub difuusne meningiit.

Tüümuse tuberkuloos

Harva esineb primaarset tüümuse tuberkuloosi (primary thymic tuberculosis).
Pisut rohkem tuleb tüümuse tuberkuloosseid lesioone – kaseoossete lesioonidena ette miliaarse tuberkuloosi korral. On teatatud ka tüümuse tuberkuloomist.
Tüümuse tuberkuloos ja tümo-lümfaatiline seisund esinevad koos ülimalt harva.

Südametuberkuloos

Südametuberkuloosi korral (RHK-10 [A18.84]) on bakterinakkus haaranud südame struktuure ja võib põhjustada tuberkuloosset kardiomüopaatiat, tuberkuloosset endokardiiti, tuberkuloosset müokardiiti ja tuberkuloosset perikardiiti.

Skrofuloderma

Skrofuloderma (tuberculosis colliquativa cutis) on nahaaluse koe tuberkuloosivorm, mille paige on kaela lümfisõlmede piirkonnas ja mis levib naha all olevast infitseerunud lümfisõlmest või ka luust või liigesest ning viib abstsessi ja haavandumiseni.
Nahatuberkuloosi esmakirjeldus pärineb Laennec'ilt, 1826 kirjeldas ta enda tuberculosis verrucosa cutis't.

Tuberkuloosi retsidiiv

Tuberkuloosi retsidiiv ehk tuberkuloosi retsidiivjuht on tuberkuloosijuht, mille korral diagnoositakse tuberkuloos uuesti inimesel, kes on varem tuberkuloosi põdenud, saanud tuberkuloosiravi ja paranenud.

Tuberkuloos ja D-vitamiin

D-vitamiinile omistatakse oluline roll makrofaagide aktivatsioonil, mille koostoimel CD4+ Th1 rakkudest vabastatav IFN-γ-ga piiratakse tuberkuloosi mükobakteri kasvu organismis.
Tsütokiin gamma-interferoon indutseerib inimeste makrofaagides 1 alfa hüdroksülaasi aktiivsust ja konverteerib kaltsidiooli bioloogiliselt aktiivseks kaltsitriooliks, mis arvatakse mõjutavat soodsalt makrofaagide
võimet surmata tuberkuloosi tekitajaid.

Tuberkuloos/HIV + koinfektsioon

HIV-nakkusega patsientidel võib tuberkuloosi diagnoosimine olla raskendatud, kuna enamik kasutusel olevatest testidest võib osutuda negatiivseks. HIV-positiivsetel isikutel esineb sagedamini kopsuvälist ja dissemineerinud tuberkuloosi.
Inimorganismis toimub tuberkuloosi mükobakteri ja HI-viirusnakkuse (topeltnakkuse) korral teatav 'võimendumine', immunoloogiliste vastuste kiirenemine ja kurnatus, mille tulemusel võib saabuda surm. Arvatakse, et topeltnakatunuid on maailmas ligi 14 miljonit inimest. Tuberkuloosi seostatakse ligi 26%-l aidsisurmaga.
HIV-ravis kasutatava antiretroviirusravi ehk HAART (Highly Active Antiretroviral Therapy) raviskeemi lülitatud ravimite manustamisel aidsihaigetele, kes põevad ka tuberkuloosi, võib tuberkuloos ajutiselt halveneda juba kahe nädala pärast – seda seostatakse vahel immuunsuse parenemisega.

Tuberkuloosne intoksikatsioon

Tuberkuloosse intoksikatsiooni korral võib olla tegemist veres ringlevate tuberkuloositekitajate eritatavate molekulide toksilise mõjuga organismile. Tuberkuloosset intoksikatsiooni tuleb kahtlustada, kui lapsel või noorukil pole võimalik üheski elundis tuberkuloosi tuvastada, kuid tekivad sellised tõsised tervisehäired nagu halb üldseisund, kehatemperatuuri sage kõrgenemine, füüsilise ja vaimse arenemise aeglustumine, perifeersete lümfisõlmede suurenemine, silma sidekesta, naha või liigeste allergilised haigused jm.
Tänapäeval ei kuulu laste ja noorukite tuberkuloosne intoksikatsioon ei kopsu- ega kopsuvälise tuberkuloosi hulka.

Tuberkuloosi tõvekindlus

Paljudel inimestel on tuberkuloosi suhtes kaasasündinud vastupanuvõime (immuunsus) – madala tuberkuloositekitajate arvu korral ringlevad need mõnda aega veres ja hävitatakse seejärel valgelibledes ja lümfikoes.
Tuberkuloosi mükobakteri nakkuse korral suudab enamiku täiskasvanud tervete inimeste (90–95%) omandatud immuunsus, mis toimib nimetatud bakteri peatamisel spetsiifiliste antigeenidega T-rakkude ja makrofaagide läbi, bakteri leviku ka peatada

Tuberkuloosse protsessi arenemine ja patogeensus

1950. aastatel eristati esmast, teisest ja kolmandast staadiumi.
Esmane staadium: peamiseks patoloogilis-anatoomiliseks vormiks on esmane kompleks, mis koosneb tuberkuloositekitajate sissetungikohale tekkivast koldest ja regionaalsete lümfisõlmede koldest.
Sissetungile järgneb spetsiifiline kaitsereaktsioon ja organism muutub tuberkuloosibakterite suhtes allergiliseks. Esmase aerogeense sissetungi korral kutsub haigustekitaja esile bronhide limaskestal esmase alveoliidi. Esmase kolde piirkonnas tekib algul eksudatiivne, hiljem produktiivne põletik ja kudede lümfotsütaarne infiltratsioon, moodustub spetsiifiline tuberkuloosne kude (granuloom) epiteliodsete ja gigantsete rakkude kuhjumisega.
Esmase staadiumi haigusprotsess on lokaliseerunud esmases kompleksis ja selle sagedaseimaks paikmeks on kopsud.
Iga hetk võib toimuda, kas siis immuunbioloogiliste omaduste muutumisel või nõrgenemisel, protsessi generaliseerumine või teise staadiumisse arenemine. 
Tuberkuloosikolle kasvab ja võib murda ennast läbi keha loomulikesse kanalitesse: bronhid, soolestik, kuse-sugutrakt jne, siis tekivad intrakanalikulaarsed metastaasid.
Sageli esineb lümfogeenset levikut lümfisõlmede aheliku kaudu kuid tähtsaimaks peeti hematogeensied metastaase, mis määrasid ära teise staadiumi prognoosi, kuna bakterite paljunemine on jõudnud maksmumini ja nende osaline hävimine põhjustab toksiliste nähtude tekkimist.
Teise staadiumi vältel võib protsess vaibuda, areneda suhteline immuunsus ja väheneda tundlikkus haigustekitajate (viiruse, 1957) suhtes, bakterid on blokeeritud jääkkolletesse ja sealt võivad nad ebasoodsate tingimuste korral taaselustuda.
Kolmas faas lokaliseerub reaktiivse põletiku laia tsooniga kopsudes, kus ülekaalus on proliferatiivsed protsessid, paranemine armistumise ja lubjastumise teel ja lümfisõlmede kahjustuse puudumine.
Kuid tuberkuloosne protsess ise ei mahu selle skeemi raamesse, kuna protsess toimub laineliselt ja ei järgi kirjeldatud raamistikku.
Seetõttu liigitati protsess kahte staadiumisse: esmane nakkus e esmase tuberkuloosi staadium (vastab esmasele ja teisesele staadiumile) ja reinfektsiooni staadium (teatud määral ühtib kolmandase staadiumiga).

1970. aastatel

Spetsiaalsed rakud tungivad läbi kapillaaride seinte tuberkuloosi põletikukoldesse, piiravad selle tuberkuloosse põletikulise vohandiga ja moodustavad tuberkuloosile iseloomuliku, käävjatest rakkudest koosneva köbrukese, mille keskel on kärbunud kude ja toimub juustundumine (kaseoos). Köbruke (tuberkuloosikolle) armistub, kaseoosne mass, mis sisaldab eluvõimelisi (praktiliselt kogu inimese elu) tuberkuloositekitajaid, lubjastub ja luustub
Teisene tuberkuloos – teatud seisundite puhul nagu sugulise küpsemise periood, haigused (näiteks suhkurtõbi, psüühilised traumad, vaimuhaigused jt), võib omandatud immuunsus tuberkuloosi suhtes nõrgeneda ja esmased lubjastunud kolded võivad muutuda organismisisesteks nakkusallikateks, põhjustades teisest tuberkuloosi.

Esmane tuberkuloosne kompleks

Esmane tuberkuloosne kompleks ehk tuberkuloosi esmane kompleks ehk esmane kompleks on tuberkuloosi esmase haigusprotsessi paige, sagedamini kopsud, mis koosneb põletikulisest kopsukoldest, regionaalsete lümfisoonte ja -sõlmede põletikust.
Esmase tuberkuloosse kompleksi taandareng algab kopsukoldest, mis aja jooksul imendub või lubjastub ja luustub tekib nn eluaegne Ghoni kolle.

Tuberkuloosne põletik

Tuberkuloosne põletik on granulomatoosne põletik.
Tuberkuloosibakteritega infitseeritud kopsudes võivad moodustuda nn granuloomid, mida iseloomustavad aktiveeritud alveolaarmakrofaagide ja lümfotsüütide kogumid, mille ülesanne pole seni päris selge, arvatakse, et need tekivad lümfoid(-immuun)süsteemi funktsioonidest lähtuvalt ning püüavad lahustuvate kemokiinide ja tsütokiinide toimel moodustada haiguskolde ümber 'kaitserakkude' kihti, mis peaks takistama bakterite edasist levikut.
Esmase tuberkuloosse põletiku mõjul muutub organismi reaktiivsus, tekib allergia.
Tuberkuloosi mükobakter nakatab alveolaarmakrofaage ja indutseerib TNF-α vahendusel nende hukkumise (kas apoptoosi ehk nekroosi näol).
Tuberkuloositekitaja vastane immuunsus on suhteline ja püsib nii kaua, kui organismis esineb eluvõimelisi tuberkuloositekitajaid või BCG rakke.

Tuberkuloosne abstsess

Tuberkuloosne abstsess on koondnimetus tuberkuloosibakterite tekitatud abstsesside kohta, mis võivad kaasuda mitmete tuberkuloosivormidega.
On teateid peaaju, põrna, tüümuse, munasarjade ja luude tuberkuloossete abstsesside kohta.
Kopsutuberkuloosiga võib kaasneda esmase kospukolde lagunemine ehk tuberkuloosne destruktsioon, mis tekitab tühiku (kaverni).
Tuberkuloossete abstsessidega seonduv sümtpomaatika pole selge, paljud tuberkuloosihaigetel ei tõuse abstsessikohas temperatuur ja nad ei tunne seal valu.
Tuberkuloosne abstsess võib tekkida tuberkuloosse 'sõlme' sisu vedeldumise tulemusel. 
Kirurgiliste sekkumiste ja ka abstsesside iseenesliku 'puhkemise' kohta on varasemast ajast pärit teadetes avaldatud arvamust, et abstsessi drenaaž võis viia teisese nakatumiseni.
Tuberkuloosset ajuabstsessi (TBA) võib esineda kesknärvisüsteemi tuberkuloosi korral – TBA on piiritletud, võib sisaldada mäda ja on kaetud tiheda kapsliga.
Tuberkuloosset ajuabstsessi võidakse, ka tänapäevastest tehnikaseadmetest väljutatud piltidel, segi ajada ajutuberkuloomiga.

Tuberkuloosiregister

Eesti tuberkuloosiregister on riigi infosüsteemi kuuluv andmekogu ja meditsiiniregister, mis asutati 1997. aastal. Tuberkuloosiregister koostab tuberkuloosi statistilist aruandlust, registreerib tuberkuloosijuhte ning analüüsib ravi kulgu ja tõhusust, mille põhjal saaks välja töötada tuberkuloositõrjemeetmeid, korraldada tervishoiuteenuseid ning teha teaduslikke ja epidemioloogilisi uurimistöid.
Registri elektroonilises andmebaasis on andmed alates 1987. aastast.

Tuberkuloosihaigestumus

Tuberkuloosihaigestumuse all võidakse silmas pidada ka teatud riigis välja töötatud rahvatervise alast infosüsteemi, mis võib sisaldada tuberkuloosi ennetamise, nakatumise, haigestumise või tõrjega seotud andmete kogumist, töötlemist, analüüsi, edastamist, avaldamist, säilitamist jm.
Andmed tuberkuloosihaigestumuse avastamise kohta on varieeruvad, sageli juhuslikud, ja ei kajasta tegelikku tuberkuloosihaigete arvu, nii võis MTO andmetel 2013. aastal kusagil tervishoiusüsteemis jääda märkamatuks umbes 3 miljonit tuberkuloosi nakatunud inimest.

Tuberkuloos Eesti NSV-s elavatel lastel

1957. aasta lastehaiguste õpiku kohaselt olid Eesti NSV-s esimesel kolmel eluaastal nakatunud tuberkuloosi 30–40% lastest.
Laste esmane nakatumine tähendab tuberkuloosi haigestumist enamasti imikutel. Vanematel lastel kulgeb haigus märkamatult ja jääb seejärel määramata ajaks mitteaktiivseks, võib aga lapse organismile ebasoodsate seisude korral üle minna aktiivseks vormiks.
2.–5. eluaastal põeb umbes 40% tuberkuliinile positiivselt reageerivatest lastest aktiivset protsessi – bronhiaalsete lümfisõlmede tuberkuloosi.
Kliinilise uurimise andmetel oli 85,2% vanemaealistel lastel, kes reageerisid tuberkuliinile positiivselt, tuberkuloosne protsess kliiniliselt stabiilne.

Malawis

Tuberkuloos on Malawis suur terviseporbleem. 2013. aastal avastati 20 335 uut ja retsidiividega tuberkuloosijuhtumit ja 1400 surmajuhtumit. Maailma Terviseorganisatsiooni hinnangul saavad Malawis diagnoositud ainult 78% tuberkuloosijuhtudest.

MTO statistika

Maailma Terviseorganisatsiooni 2013. aasta raporti alusel haigestus tuberkuloosi maailmas ligi 8,6 miljonit inimest ja suri 1,3 miljonit.
Hinnanguliselt olid 8,6 miljonist tuberkuloosijuhust 1,1 miljonit inimest (13%) tuberkuloos/HIV + koinfektsioonised ja 75% neist Aafrika regioonis.

Tuberkuloosiravi

WHO Global TB programmi juhi Mario Raviglione sõnul on viimase 15 aasta jooksul ravitud 56 miljonit tuberkuloosihaiget ja päästetud 22 miljoni inimese elu.

Helioteraapia

Helioteraapia – kokkupuude loodusliku päikesevalgusega (Päikese käes päevitamine) kaotab üsna tõhusalt nahatuberkuloosi lupus vulgaris'e korral nahalesioone – ilmselt selle avastuse eest (ta ravis tuberkuloosseid nahalesioone ultraviolettkiirgusega) sai Niels Ryberg Finsen 1903. aastal Nobeli füsioloogia- või meditsiiniauhinna.

Õhuravi

Inglise kirurg George Bodington avaldas 1840 essee "Bodington on the Treatment and Cure of Pulmonary Consumption.".
Essees kirjeldas Bodington tuberkuloosihaigete ravi üsna tavatute meetoditega: kuiv õhk, tervislik dieet, kerge treening ja tervislik keskkond (hiljem sai tuntuks kui sanatooriumimeetod (spetsiaalsed keskused) ja õhuravi).
Bodingtoni esseed peeti ülbeks ja enesekindlaks, ta justkui lõpetanuks igasuguse arutluse tuberkuloosi põhjuste, allikate ja loomuse kohta, pidades neid juba piisavalt teadaolevateks või, selles osas mis puudutab patsientide ravi, mitte tähelepanuväärseteks. Ta soovis ravida patsienti loomulike, ratsionaalsete ja edukate meetoditega ning väitis, et 1/5 iga-aastastest surmadest Inglismaal on seotud TB-ga (consumption), kuid tervenemisest pole miskit kuulda, või pole seda ilmaski oodata.
Õhuravi (open air treatment) pakuti ka tuberkuloosisanatooriumides, kus tuberkuloosihaiged sätiti lahtistele rõdudele.

Tuberkuloosiravimite toime tuberkuloosibakterile

Tuberkuloositekitaja ainevahetus muutub, kui lisada söötmele tuberkuloosiravimeid, kuid bakter kohaneb ravimitega ja mõne kuu pärast muutuvad nad ravimiresistentseks, st ravimid mikroobi enam ei kahjusta.
Tuberkuloosiravimid ei ole haigustekitaja suhtes spetsiifilised – selle all mõeldakse kokkuleppelist raviskeemi erinevate ravimi toimeainetega.
Tuberkuloosi medikamentoosne ravikuur kestab sõltuvalt paikmest ja haigustekitaja ravimtundlikkusest 6–36 kuud.
Raviskeem koosneb vähemalt neljast preparaadist, millele haigustekitaja on tundlik (võimalusel testitult), ja enamasti alustatakse ravi haiglas.
Haige peab läbima kuuekuulise ravikuuri. Raske haigusvormi puhul võib ravi kesta kuni kaks aastat. Oluline on ravikuur lõpuni teha, kuna tuberkuloos muutub ravimite suhtes resistentseks ja inimene haigestub uuesti. Kui haige on saanud ravi, ei nakata ta enam teisi. Eesti on osalenud kahe multiresistentse tuberkuloosi ravimi uuringus.

Tuberkuloosiravimite maksumus

NSV Liidus said kõik tuberkuloosihaiged tasuta nii ravimeid kui ka kvalifitseeritud arstiabi.

Rahvameditsiin, tuberkuloosi taimravi jm

Uuringute alusel evivad tuberkuloosi mükobakterite või tuberkuloosivastast toimet järgmiste taimede saadused ja/või neist eraldatud ained: Acalypha indica, aed-liivatee, Allium cepa, Aristolochia taliscana, barbadose tsesalpiinia, Byrsonima crassa, Canscora alata, harilik aaloe, harilik aprikoosipuu (aprikoosidest valmistatud ekstraktid), harilik mürt, häbelik mimoos, india nonipuu, Kalanchoe integra, küüslauk, punamarjane kamalapuu, orgasmi-pagoodipuu, Salvia hypargeia, vasika justiitsia, Euclea natalensis, viietine mungapipar, Vitex trifolia.

Tuberkuloositõrje

Nõukogude Liidus arvati 1970. aastatel, et tuberkuloositõrje meetmed (pisikuid levitavate haigete peredele anti eraldi korterid, tuberkuloosihaigel oli õigus suuremale elamispinnale, tasuta ravi, laste isoleerimine haigetest kas lastekodudesse või sanatooriumidesse jmt meetmed) on nii edukas, et üsna pea (lähemas tulevikus) on oodata selle ohtliku haiguse likvideerimist.
Tänapäeval viiakse Eestis läbi tuberkuloosihaigete kontaktsete uurimist ja profülaktilist ravi.
Tuberkuloosihaigete kontaktseteks loetakse pereliikmed, haigega ühes ruumis töötavad inimesed, lähemad korterinaabrid, tuttavad-sõbrad, kellega toimub tihedam elukondlik suhtlemine.
Kontaktsete jälgimine ja pöördumisel tehtavad uuringud sarnanevad tuberkuloosihaigele tehtavate uuringutega: rindkere röntgenogramm, tuberkuliintest, kaebuste esinemisel ka röga bakterioloogiline uuring ning vajadusel profülaktiline tuberkuloosiravi.

Tuberkuloos ja ravimid

Pikemajaline ravi immunosupressiivsete ravimitega võib tuberkuloosisurma esile kutsuda.

Termin

Hiina kirjutised, mis pärinevad 2–3 sajandit eKr, kirjeldasid seisundit "Leoping", mis tõenäoliselt oli tuberkuloos.
Fracastonius of Verona (1478–1553) kasutas terminit phthisis kopsutuberkuloosi korral.
Nimetust 'tuberculosis' kasutasid esimesena René Théophile Hyacinthe Laënnec ning tema kolleeg ja sõber Gaspard Laurent Bayle.
René Théophile Hyacinthe Laënnec võttis nõuks arvata, et kõik tubercular phenomena (phthisis, scrofula ja miliaarne) on ühe haiguse ilmingud.
Terminit 'valge katk' (White plaque) kasutas esmakordselt Oliver Wendell Holmes.
Kopsutuberkuloosi kohta on kasutatud ka termineid pulmonary consumption, tisic, tissick (17. saj), wasting disease, Morbus Koch, tabes pulmonalis, hectic fever, asthenia, galloping consumption.
Nahatuberkuloosi vormi skrofuloderma kohta on varem kasutatud terminit King's Evil.
Rigveda's kannab tuberkuloos osade allikate alusel nime 'Rajyakshma'.
Tuberkuloosi kohta kasutatakse ka termineid 'tiisikus', tbc, 'valge katk', 'valge surm'.

Ajaloolist

Vanimaks tuberkuloosileiuks peetakse 500 000 aasta vanuse Homo erectus'e kivistise kolju uurimisel tuvastatud 
Leptomeningitis tuberculosa 'jälgi'.
Tuberkuloos on teadlaste arvates inimeste seas levinud vähemalt 70 000 aastat.
Egiptuse preester Nespaheran (1000 eKr) võis põdeda luu- ja liigesetuberkuloosi.
Ebersi papüürus võib sisalda kahte kaela lümfisõlmede tuberkuloosi kirjeldust.
Archilochus (719–633 eKr) liigitas tubercle koos kasvajatega phymata'de hulka.
Hippokrates Kosilt arvas, et kopsutuberkuloos (tolleaegne nimetus pulmonary phthisis) ei nakka, võib olla pärilik ja tuberkuloosiga seotud "phymata" (tubercle) teket ja esinemist.
Aristoteles kirjeldas skrofula't tiisikusega sigade nahal ja arvas need nakkuslikeks.
Aretaeus of Cappadocia kirjeldas üsna täpselt kliinilist tuberkuloosi (ka diabeeti).
Aulus Cornelius Celsus võis mainida vahendeid tuberkuloosi raviks.
Avicenna pakkus, et tuberkuloos on nakkusliku iseloomuga. 
Girolamo Fracastoro kirjutas 1546. aastal tuberkuloosi kui kopse 'vallutava' haiguse nakkuslike viirushaiguste hulka, mille põhjustajaks pidas ta nähtamatuid, kuid miskit moodi elavaid ja ülekanduvaid seminaria contagionumeid.
Giovanni Battista Morgagni 'kartis' tuberkuloosi nakkavust.
1869. aastal tõestas prantsuse arst Jean-Antoine Villemin rea eksperimentidega (loomkatsetega), et tuberkuloosi põhjustab nakatumine nakkava tekitajaga, ja nakatumine võib toimuda nii inimeselt loomadele kui ka teistele loomadele.