google/wiki40b huggingface dataset:
Kolmas riik

Ajalugu

Saksamaad eriti rängalt tabanud ülemaailmne majanduskriis (1929–1933) saavutas aastal 1932 haripunkti: töötute arv ulatus 6 miljonini (ligi 45% töölistest) ja tööstustoodang vähenes 1929. aastaga võrreldes 40%.
Majanduskriisi oludes saavutas natsionaalsotsialismi ideoloogiast lähtuv Saksa Rahvussotsialistlik Töölispartei esindaja Adolf Hitler 1932. aasta Saksamaa presidendivalimistel 30,1% häältest presidendiks saanud Paul von Hindenburgi järel ning määrati 1933. aastal Hindenburgi poolt Saksamaa kantsleriks.
Saksamaa kantslerina viis Adolf Hitler läbi edukat sisepoliitikat, mis võimaldas leevendada majanduskriisi tulemusi ning saavutas suure toetuse Saksamaa elanikkonna seas.
Bernhard Eduard Otto Körber

Bernhard Eduard Otto Körber (1. juuni 1837 Võnnu – 31. mai 1915 Tartu) oli hügieenik, kohtuarst ja statistik, meditsiinidoktor.
Õppis aastatel 1856–1861 Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas, omandas aastal 1861 dr. med. astme, oli 1864–1879 mereväearstina Vene mereministeeriumi teenistuses (peamiselt Kroonlinnas). Mereväes olles huvitus statistikast ja ta tegeles meditsiiniolude ning hügieeniga mereväes.
Valiti aastal 1879 Tartu Ülikooli hügieeni ja kohtuarstiteaduse professoriks. Rajas aastal 1888 kohtumeditsiini- ja aastal 1889 hügieeniinstituudi. Tahtis venetamisajal (1890) erru minna, kuid tingimusel, et ta õpetab vene keeles, lubati tal veel viieks aastaks ülikooli juurde tööle jääda.
Käsitles peamiselt mereväehügieeni, demograafia, statistika ja inimese kehalise arengu küsimusi.

Isiklikku

Tema vanaisa Eduard Philipp Körber oli Võnnu Jakobi koguduse õpetaja, isa Carl Eduard Körber oli Vändra ja Käru koguduse õpetaja ja ajakirjanik. Tema poeg oli Venemaa Põhja-Jäämere Laevastiku ülem, viitseadmiral Ludwig Körber, pojapoeg lennukikonstruktor Leonid Körber.
Richard Nixon

Tegevus presidendina (1969–1974)

Nixon sai USA presidendiks pärast Lyndon B. Johnsonit. Johnsoni ajal oli eskaleerunud Vietnami sõja küsimus. Johnson oli suurendanud kordades USA vägede kohalolu Vietnamis ning langetanud sellega oma populaarsust. Hipid aga olid alustanud kõikjal Ameerika Ühendriikides ulatuslikkude protestiaktsioonidega, nõudes USA tagasitõmbumist Vietnami sõjast. 
Vietnami sõja küsimus oli seega üks esimesi ja peamisi teemasid, millega Richard Nixon otsustas tegeleda. Ta alustas USA vägede hulga vähendamist Vietnamis ning aastal 1973 kutsus ta kõik USA väed Vietnamist tagasi. Vägesid välja tuues korraldas ta aga salajasi pommitamisi Kambodžas ja Laoses, et siiski aidata Lõuna-Vietnami demokraatlikel vägedel võita. Hiljem, kui see avalikuks tuli, langetas see oluliselt Nixoni populaarsust. 
Peale selle alustas Nixon ka külmas sõjas nn pingelõdvendusega (detente). Ta soovis vähendada pingeid USA ja NSV Liidu vahel, et tulevikus saaksid need kaks üliriiki omavahel rahumeelselt koos eksisteerida. Nixon oli veendunud, et USA ei ole võimeline külma sõda võitma, ning uskus, et kui peaks puhkema kolmas maailmasõda, võiks USA ka selles kaotajaks jääda. Seetõttu otsustas ta muuta USA poliitika n-ö realistlikumaks ning parandada diplomaatilisi suhteid kommunistlike riikidega. 
Aastal 1972 käis Nixon diplomaatilisel välisvisiidil Hiinas. Nixoni Hiina-külastust peetakse tema üheks suurimaks välispoliitiliseks võiduks. Sellel kohtumisel sõlmisid USA ja Hiina omavahel diplomaatilised suhted, mis panid aluse USA majanduslikule edule 1980. aastatel ning millel on USA majandusele oluline mõju tänapäevalgi. Samal aastal kohtus ta ka NSV Liidu juhi Leonid Brežneviga. Nixoni eestvedamisel sõlmiti ka mitu lepet, mille eesmärk oli USA ja NSV Liidu vaheliste pingete leevendamine ning USA ja NSV Liidu vahelise võidurelvastumise lõpetamine. 
Nixon oli peale oma esimest valitsusaega erakordselt populaarne ning võitis 1972. aastal ülekaalukalt presidendivalimised ka teiseks ametiajaks. Pärast seda aga hakkas Nixoni populaarsus kiirelt langema. 1973. aastal hakkasid USA-s naftahinnad tõusma ning paljud süüdistasid selles Nixonit. Tõelise hoobi Nixonile andis aga 1973. aastal puhkenud Watergate'i skandaal. Avastati, et Nixon on kasutanud poliitikas väga palju ebaausaid võtteid: kuulanud salaja pealt poliitiliste oponentide kontoreid, maksnud altkäemaksu, üritanud oma tegevust varjata jne. Watergate'i skandaal tõi kaasa Nixoni tagasiastumise 1974. aastal.
Boikivske

XXI sajand

Donbassi sõja ajal, 2014. aasta septembri alul, võtsid tundmatud automaatidega relvastatud isikud asula haldushoone ja miilitsahoone oma kontrolli alla.
Julgeoleku ja Kaitse Nõukogu poolt 11. septembril avaldatud teate kohaselt kaotasid valitsusväed kontrolli mitmete alade üle, sealhulgas ka Komsomolske ja Telmanove asula üle ning kogu Donetski oblasti ja Venemaa vahelise piirilõigu üle.
Põhja-Osseetia vapp

Põhja-Osseetia vapp on Venemaa koosseisu kuuluva Põhja-Osseetia Alaania Vabariigi vapp.
Vapi saamiseks kuulutati välja konkurss, millest tehti kokkuvõtted 1994. aastal. Vapi autor on M. F. Džigkajev. Seadusele, mis sätestab vapi kasutamise, kirjutas president Ahsarbek Galazov alla 24. novembril 1994.  
Põhja-Osseetia vapil on ümmargusel punasel kilbil kuldset maad mööda kõndiv mustatähniline kuldne lumeleopard. Tema taga kõrguvad seitse hõbedast mäge (üks, kolm ja kolm). Esimesel alumisel mäel on kaks tippu, millest esimene on kõrgem.  
Lumeleopard mägede taustal on Osseetia ajalooline embleem ja oli keskajal osseedi riigi vapiks. Kilp on traditsiooniliselt ümmargune, idamaine. Kilbi punane värv märgib õigust, jõudu ja mehisust.
Lumeleopard sümboliseerib osseedi riiklust ja tugevat võimu, kuldne värv ülimuslikkust, suursugusust ja austust.
Mäeahelik tähistab kaheksatipulist kosmoloogilist Ilmamäge, mis kajastab osseetide ürgset arusaama maailmakorrast. Ülemine üksik tipp on jumalik absoluut, ülim võim. Kesktaseme kolm tippu on inimeste maailma kolm sotsiaalset funktsiooni. Alumise, eesmise rea neli tippu märgivad nelja ilmakaart. Mägede hõbedane värv tähendab puhtust, tarkust ja rõõmu.
Taavi Tõnisson

Taavi Tõnisson (sündinud 6. mail 1979 Tartus) on eesti näitleja. Lõpetas Viljandi Kultuurikolledži (juhendaja Kalju Komissarov) 2003. aastal. Alates 2004. aastast on ta Eesti Nuku- ja Noorsooteatri näitleja.
Cantus firmus

Cantus firmus (ladina keeles 'kindel laul') on keskaja- ja renessanssmuusikas enamasti varasemast muusikast laenatud meloodia, mida kasutati uue polüfoonilise heliteose alusena. Cantus firmus võis põhineda kas gregooriuse koraalil, varasemal vaimuliku või ilmaliku polüfoonilise teose partiil või olla helilooja enda loodud.
Cantus firmus kõlas enamasti tenoris ja pikemates helivältustes.
Triinu Meriste

Triinu Meriste (sündinud 3. augustil 1972) on eesti teatrinäitleja. 
1990–1994 õppis ta Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikoolis, tema juhendaja oli Ingo Normet.
1994–2002 töötas Triinu Meriste Tallinna Linnateatris. Alates 2002. aastast on ta Ugala teatri näitleja.
Triinu Meriste mängis filmis "Põud ja vihm" (1994), telelavastuses "Kallima naeratus" (1997) ja osales seriaalis "Õnne 13" (Aime).

Isiklikku

Triinu Meriste abikaasa on Peeter Tammearu. Neil on pojad Tobias ja Pärtel.
Lipiidid

Lipiidide klassifitseerimine

Lipiidid jagunevad liht-, liit- ja tsüklilisteks lipiidideks. Lihtlipiidid on neutraalrasvad ja vahad, liitlipiidide rühma kuuluvad fosfo- ja glükolipiidid, tsükliliste lipiidide hulka kuuluvad tsükliliste alkoholide baasil moodustuvad lipiidid, näiteks kolesteriidid. Liipiidide rasvhapped on lineaarse või hargneva ahelaga ning küllastunud või küllastumata. Mida rohkem on lipiidis küllastumata rasvhappeid, seda madalamal temperatuuril see sulab.

Lihtlipiidid

Lihtlipiidid on rasvad ja õlid, nad koosnevad rasvhapetest ja glütseroolist.

Fosfolipiidid

Fosfolipiidid sisaldavad ühe rasvhappe asemel fosfaatrühma.

Tsüklilised lipiidid

Tsüklilisteks lipiidideks loetakse tsüklilist tuuma ja hüdroksüülrühma sisaldavaid biomolekule, mille hulka kuuluvad näiteks kaltsiferoolid, sapphapped, südameglükosiidid, steroidhormoonid jpt klassifitseerida tsükliliste lipiidide baasalkoholina.
Märkus. Biotoime järgi klassifitseerides on tsüklilised lipiidid aga hoopis hormoonid, kofaktorid, antioksüdandid jne.
Pärija nimetamise korraldus

Pärija nimetamise korraldus on testamendi tegija tahteväljendus selle kohta, kellele peale tema surma tema vara peaks jääma.
Testamendijärgse pärimise eesmärk on võimaldada testaatoril ehk pärandajal ise läbi oma viimse tahte avalduse valida, kellele kuulub tema vara või osa varast. See tähendab, et isiku surma korral läheb tema pärand üle testamendi korral testamendis nimetatud pärijale/pärijatele. Pärija nimetamise korralduses märgitakse tavaliselt ära isik/isikud, kellele pärand üle läheb ning kui suur osa pärandaja varast antud pärijale määratakse.
Näide: "Mina nimetan oma pärijaks A, kes saab ¾ minu varast ja B, kes saab ¼ minu varast" Pärija nimetamise korralduse saab ka teha ilma varaliste suuruste osade nimetamiseta. Sellel juhul loetakse, et korralduses välja toodud pärijad pärivad vara võrdsetes osades.
Näide: "Mina nimetan oma pärijateks A, B ja C." Antud näite puhul pärib iga üks 1/3 pärandvarast.

Erisused tavapärasest korraldusest

Kui aga pärija nimetamise korraldus käib ainult ühe pärandvara osa kohta, siis ülejäänud vara ei lähe automaatselt testamendijärgsele pärijale, vaid see toimub seadusjärgse pärimise teel. Seda aga eeldusel, et puudub pärimisleping ülejäänud pärandvara suhtes.
Juhul, kui pärija nimetamise korraldusega määratakse ainupärijad aga nendele määratud vara ei moodusta kokku tervet pärandit, siis suurendatakse igaühe pärandiosa võrdeliselt testamendis määratud osa suurusega. Sama olukord on ka siis, kui pärandiosad on suuremad kui pärand ise. Sellel juhul vähendatakse sarnaselt suurendamisega.
Lisaks on oluline mainida, et kui pärijateks nimetatakse sugulased ilma pärandiosi ja isikuid nimetamata siis toimub pärandamine ikkagi seadusjärgse pärimise teel.
Viktor Pallo

Viktor Pallo (12. august 1905 Simferopol – 22. mai 1982 Moskva) oli eesti sõjandusteadlane, sõjateaduste kandidaat (1954) ja dotsent (1955).

Elulugu

Sündis Krimmis Viljandimaalt väljarännanud eestlaste peres. Lõpetas 1918 Simferopoli reaalkooli, 1926 Leningradi Internatsionaalse Sõjakooli, õppis 1927–28 Leningradis lendurvaatlejate koolis (lõpetas kiitusega). Teenis seejärel Frunze-nimelises eskadrillis Ukrainas, aastast 1929 oli Mjasnikovi-nimelise Simferopoli lennukooli instruktor. Õppis 1930–32 Žukovski-nimelises Lennuväeakadeemias, jäeti akadeemiasse adjunktiks, kuid suunati varsti Moskva lähistel Moninos asunud raskepommitajate TB-1 kursuste staabiülemaks. 1933 koolitas Pallo Jeiski merelennukoolis navigaatoreid, 1940 määrati Ivanovo Kõrgema Navigaatorite Kooli ülemaks. Sõja puhkedes ei lastud teda rindele, vaid suunati 1941 uuesti Lennuväeakadeemiasse õppejõuks (õpetas peamiselt lennuväetaktikat). Palve üleminekust tegevväkke rahuldati 1944 ning Pallo määrati Ukraina rinde pommituslennuväe korpuse staabiülema asetäitjaks. 1945 kutsuti taas Lennuväeakadeemia õppejõuks, kellena töötas 20 aastat, olles ühtlasi 1947–66 kateedriülem; aastast 1967 oli Moskva Sõjaajalooinstituudi vanemteadur. Üle 200 tema õpilastest-lenduritest pälvisid sõjas Nõukogude Liidu kangelase nimetuse, nendest üle 20 kahe- ja Ivan Kožedub kolmekordselt. Pallot autasustati Isamaasõja II järgu ordeniga, Lenini ordeni ja 2 Punalipu ordeniga, 1958 ülendati lennuväekindralmajoriks. Olnud 50 kandidaadiväitekirja juhendaja.
1971 käis Pallo esmakordselt Eestis. Maetud Moskvasse.

Teadustöö

Uurinud pommituslennuväe kasutamist ja navigatsiooni, lennunduse ajalugu. 65 teadustrükist, mis enamasti ilmusid salastatud väljaannetes.
Odekolonn

Odekolonn ehk Kölni vesi (ka kölni vesi või kölnivesi; prantsuse keeles Eau de Cologne, saksa keeles Kölnisch Wasser, 'Kölni vesi') on teatud tüüpi lõhnavesi, värskendav ja desinfitseeriv eeterlike õlide (peamiselt tsitruseliste) alkoholilahus.
Selle leiutas Kölnis aastal 1709 itaallane Giovanni Maria Farina. Ta nimetas lõhnavee elukoha järgi Kölni veeks ning hakkas seda müüma oma luksuskaupade poes.
Tänapäeval on algupärasest kölniveest kuulsam kölnlase Wilhelm Mühlensi aastal 1792 järeletehtud Eau de Cologne 4711.
Osmussaare II rahnuderühm

Osmussaare II rahnuderühm on rahnud Läänemaal Lääne-Nigula vallas Osmussaare külas. Koha geograafilised koordinaadid on 59° 16′ 25″ N, 23° 24′ 43″ E
. Rahnud paiknevad Nõva-Osmussaare hoiualal ja Osmussaare maastikukaitsealal ning jäävad Osmussaare lõunatipu läänerannikule, lõunasadama juurde. Rahnud on neugrundbretšast. Kivikülvi pindala on 0,5 ha. Rahnud võeti kaitse alla aastal 1959. 
Rahnudele on kehtestatud piiranguvöönd 50 m (0,77 ha).
Osmussaare II rahnuderühma keskkonnaregistri kood on KLO4000904.
Pikeliai

Ajalugu

Küla on esimest korda mainitud aastal 1594. Aastast 1625 on teada, et protestant Bilevičius kutsus inimesi üles kohalikku kirikut ründama, see taastati aastaks 1636.
Aastal 1710 laastas Pikeliaid katk, selle mälestuseks püstitati aastal 1827 sammas. XVIII sajandil hakkas Pikeliai kuuluma piiskopkonnale, piiskoppide valdusesse jäi see aastani 1842. Aastal 1752 valmis praegune kirik, aastal 1805 loodi sinna kihelkonnakool. Alev sai Pikeliaist aastal 1769. XIX sajandi lõpus oli Pikeliais suur juutide kogukond.
Oskar Gustavson

Oskar Gustavson (14. veebruar 1889 Kogula vald, Saaremaa – detsember 1945 Tallinn) oli Eesti poliitik ja ajakirjanik.
Ta lõpetas Kaarma õpetajate seminari. Ta on olnud ametis Hiiumaal ja Pärnumaal. Ta oli I maailmasõja invaliid. Sotsialistlikust töölisliikumisest on ta osa võtnud aastast 1917. Saksa okupatsiooni ajal oli ta vanglas.
Oskar Gustavson kuulus EISTP liikmena I, II, III, IV ja V Riigikogu koosseisu. Neist kahes viimases täitis ta teise abisekretäri rolli (13. märts 1930 – 14. juuni 1932 ja 20. juuni 1932 – 31. detsember 1937). 25. jaanuaril 1921 sai Oskar Gustavson esimeseks Riigikogu liikmeks, kes politseinike abil Riigikogu istungilt kõrvaldati.
Aastatel 1937–1940 oli ta ajakirja Nädal Pildis tegevtoimetaja.
Ta oli 38. valimisringkonnast valitud I Riigivolikogu liige. 5. detsembril 1939 peetud kõnes pidas ta suurimaks ohuks Eesti iseseisvusele Kaarel Eenpalu kodukäijaid, kes kollitavad ja ähvardavad üle pea kasvada.
18. septembril 1944 nimetas Jüri Uluots ta Riigikontrolöri kohustetäitjaks. Gustavson hukkus 1945. aasta detsembris Tallinnas ülekuulamiselt põgenedes.
Léonie Sonningi muusikaauhind

Léonie Sonningi muusikaauhind (taani Léonie Sonnings musikpris), mida peetakse Taani kõrgeimaks muusikaauhinnaks, antakse igal aastal ühele rahvusvaheliselt tunnustatud muusikule.
Auhind anti esmakordselt välja 1959. aastal Igor Stravinskile. 
Laureaadid valib tänapäeval välja 1965. aastal asutatud Léonie Sonningi Muusika Sihtasutuse (Léonie Sonnings musikfond) juhatus.
Diplom on taanikeelne ning sellega käib kaasas auhinnaraha (600 000 Taani krooni ehk 80 000 eurot) ja taani kunstniku Maja Lisa Engelhardti monotüüpia. Auhinnad antakse üle tavaliselt Kopenhaagenis peetaval kontserdil ning tihti kutsutakse auhinnatuid juhendama taani muusikutele suunatud meistriklassi.
Auhind ei ole otseselt seotud Sonningi auhinnaga (taani Sonningprisen), mida antakse välja Carl Johann Sonningi mälestuseks.
Eesti NSV teeneline ökonomist

Eesti NSV teeneline ökonomist on Eesti NSVs välja antud aunimetus.
Aunimetust andis Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidium "kõrge kvalifikatsiooniga ökonomistidele, kes on oma erialal vähemalt 15 aastat edukalt töötanud ning on eriti silma paistnud praktilises, teaduslikus või pedagoogilises töös, rahvamajanduse arendamisel, töökollektiivi majandusliku tegevuse efektiivsuse tagamisel ning majandus- ja    kontrollialase töö paremat organiseerimist soodustava planeerimise ja majandusliku stimuleerimise uue süsteemi juurutamisel rahvamajanduses".
Eesti NSV teenelise ökonomisti aunimetus kehtestati 1967. aastal. 1987. aasta alguseks oli selle aunimetuse saanud 84 inimest.
Aleksandryja

Ajalugu

Asulat on esimest korda mainitud XVII sajandil. Toona kuulus see Chodkiewiczite suguvõsale. Administratiivselt kuulus see Viciebski vojevoodkonda ja Orša maakonda. Aastaks 1771 oli sellest saanud alev, kus oli 71 maja.
Poola jagamisel läks alev aastal 1772 Venemaa koosseisu, kus hakkas kuuluma Mogiljovi kubermangu ja Mogiljovi maakonda. Aastast 1775 hakkas alev kuuluma Semjon Zoritšile. Aastaks 1783 oli alevis avatud postijaam, aastaks 1800 oli avatud praamiliiklus üle Dnepri jõe.
Aastal 1847 sai Aleksandryjast küla. Seal asusid kaks õigeusu kirikut, külas oli ka juutide palvemaja. Tegutsesid kaks vesiveskit. Küla oli toona Gerassimovide valduses. Aastal 1902 avati Viciebski ja Žłobini vaheline raudtee, mis tõi kaasa küla kasvu.
Aastal 1924 läks Aleksandryja Valgevene NSV koosseisu. Aastal 2007 sai külast agrolinnake.
Aafrika Liit

Aafrika Liit on 54 Aafrika riigist koosnev organisatsioon, mis asutati 2001. aastal Aafrika Majandusühenduse ja Aafrika Ühtsuse Organisatsiooni õigusjärgse järeltulijana. Liidu eesmärgiks on tagada Aafrikas demokraatia, inimõigused ja jätkusuutlik majandus ning integreerida Aafrika riike majanduslikult ja poliitiliselt.
Aafrika Liit on mõeldud olema tõhusam organisatsioon kui Aafrika Ühtsuse Organisatsioon. Integratsiooni tulemuste seas näeb liit muu hulgas ühtset valuutat, ühtseid kaitsejõudusid ja riiklikke institutsioone. Kavas on rajada ühine keskpank ja kohus. 
Organisatsiooni põhikirjas on põhimõtetena sätestatud riikide suveräänsus, olemasolevate piiride austamine, inimõiguste austamine, Aafrika solidaarsus, koostöö koordineerimine ning vastutus sõja ja näljahäda vastu võitlemise eest. Erinevalt Aafrika Ühtsuse Organisatsioonist pole sätestatud siseasjadesse mittesekkumist. Aafrika Liidul on rahu- ja julgeolekunõukogu, mis sanktsioneerib jõu kasutamise. 
2004. aastast alates tegutseb Aafrika Liidu rahuvalvemissioon Dārfūris, liit on osalenud ka mitmetel teistel rahuvalvemissioonidel oma kontinendil, nt Burundis (kevadel 2003), Elevandiluurannikul ja Sudaanis. 
Aastal 2003 sõlmiti korruptsioonivastane lepe. 
Aafrika Liidu peakorter on Addis Abebas (Etioopias), kus riikidel on alalised esindajad (suursaadikud), ja selle tähtsaim võimuorgan on Aafrika Liidu Assamblee (tippkohtumine). Panaafrika Parlament pidas esimese istungjärgu septembris 2004. 
Aafrika Liidu eesistuja on alates 10. veebruarist 2019 Egiptuse president ‘Abd al-Fattāḩ Khalīl as-Sīsī. Esimehe ametiaeg on 1 aasta.
Enne teda oli eesistuja alates 28. jaanuarist 2018 Rwanda president Paul Kagame. Enne seda oli eesistuja alates 30. jaanuarist 2014 Mauritaania president Mohamed Ould Abdel Aziz, enne teda alates 27. jaanuarist 2013 Etioopia peaminister Hailemariam Desalegn, enne teda alates 29. jaanuarist 2012 Benini president Yayi Boni, enne teda Ekvatoriaal-Guinea president Teodoro Obiang Nguema Mbasogo ja enne teda Malawi president Bingu wa Mutharika. 2009. aasta veebruarist 31. jaanuarini 2010 oli esimees Liibüa liider Mu‘ammar al-Qadhdhāfī. Talle eelnes 31. jaanuaril 2008 ametisse asunud Tansaania president Jakaya Kikwete. Esimene peasekretär oli endine Elevandiluuranniku välisminister Amara Essy.
Eesti esimene suursaadik Aafrika Liidu juures Paul Teesalu astus ametisse 22. aprillil 2013.

Liikmed

Aafrika Liit hõlmab peaaegu kõiki Aafrika riike. Maroko lahkus Aafrika Ühtsuse Organisatsioonist 1984. aastal protestiks Lääne-Sahara liikmeks võtmise vastu ega astunud Aafrika Liitu.  2009. aastal peatati Madagaskari liikmesus, 2012. aastal Mali ja Guinea-Bissau liikmesus.
Aastal 2008 peatati Guinea liikmesus, 2009. aastal Eritrea liikmesus ning 2010. aastal Nigeri liikmesus, kuid nende liikmesus hiljem taastati.
29. juulil 2011 sai liidu 54. liikmeks Lõuna-Sudaan.
Wilhelm Gustav Nelkerdt

Wilhelm Gustav Nelkerdt (29. detsember 1799/9. jaanuar 1800 Sangaste – 15. november/27. november 1832 Puhja) oli Eesti vaimulik.
Ta lõpetas Tartus gümnaasiumi. Aastatel 1819–1821 õppis ta Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Ordineeriti 5. oktoobril/17. oktoobril 1830 õpetajaks.
Ta oli aastatel 1830–1832 Puhja Püha Dionysiuse koguduse õpetaja.

Isiklikku

Tema isa Johann Sebastian Nelkerdt oli Sangaste ja Laatre Püha Laurentsiuse koguduse õpetaja.
Freddie Frinton

Freddie Frinton (sünninimi Frederick Bittiner Coo; 17. jaanuar 1909 Grimsby, Lincolnshire – 16. oktoober 1968 London) oli inglise koomik.
Suurima tuntuse saavutas ta sketšis "Õhtusöök ühele" (1963), kus ta mängis miss Sophie teener Jamesi.
Virulase koobas

Virulase koobas on karstikoobas Harjumaal Kose vallas Kata külas.
Virulase koobas on Eesti pikim looduslik koobas. Koobas asub Tuhala maastikukaitseala Tuhala karstialal. Koopa peakäigu pikkus on 58 meetrit (2003). Inimesele läbitavate käikude kogupikkus on 90 meetrit. Koopa maht on ligikaudu 40...45 m³.
Ajakirjanduse andmeil avastati Virulase koobas 1997. aastal, kuid see ei vasta tõele. Koopasuu on praktiliselt Virulase talu õuel ning koobast on varem kasutatud toidukraami hoidmiseks ja mobilisatsiooni eest varjamiseks, mistõttu hoiti koopa olemasolu saladuses. Korrektsem oleks öelda, et 1997. aastal sai ka laiem avalikkus koopa olemasolust teadlikuks. Koobast on mainitud juba 1987. aastal ilmunud raamatus "Eesti NSV koopad". Koopasse on võimalik siseneda ka inimesel, ehkki edasi saab liikuda vaid roomates, sest vaid vähestes kohtades ületab koopa kõrgus poolt meetrit.
Koobas on uuristatud Oandu lademe lubjakivisse. Koopas leidub rohkelt rugooside kivistisi.
Koobast on uurinud Ülo Heinsalu 1986. aastal ja Tartu Ülikooli tudengid Martin Liira, Lauri Palumets ja Hendrik Proosa 2003. aastal.
Hilja Kangro (pianist)

Hilja Kangro (24. märts 1922 Tartu – 6. detsember 2004 Elva) oli eesti pianist ja muusikapedagoog.
Ta lõpetas 1942. aastal Tartu II Gümnaasiumi ja 1944. aastal Tartu Õpetajate Seminari.
1947. aastal lõpetas Tartu Muusikakooli klaveri eriala Aleksandra Sarve klassi.
Aastatel 1945–1976 töötas ta Tartu Muusikakoolis kontsertmeistri ja üldklaveriõpetajana, 1947–1959 paralleelselt ka Tartu Pedagoogilise Kooli klaveriõpetajana ja 1951–2000 Vanemuise teatri kontsertmeistrina.
Ta on maetud Elva kalmistule.

Isiklikku

Tema kaksikvend oli tšellist Endel Kangro.
Lobjaka tänav

Lobjaka tänav on tänav Tallinnas Haabersti linnaosas Mustjõe asumis.
Lobjaka tänav algab Veskimetsa tänavalt, ristub Pärituule ja Tuuleveski tänavaga ja lõpeb seejärel umbtänavana. Lobjaka tänav on enam-vähem põhjakirde-lõunaedelasuunaline ja ligikaudu 610 meetri pikkune.
Lobjaka tänav sai nime 26. septembril 1958. Tänav on saanud nime meteoroloogilise mõiste 'lobjakas' järgi.
Andrei von Arpshofen

Vabahärra Andrei von Arpshofen (24. oktoober 1875 Varssavi – 1932 Rumeenia) oli baltisaksa päritolu Venemaa keisririigi sõjaväelane.

Elulugu

Andrei von Arpshofen sündis Venemaa sõjaväelase Karl Woldemar von Arpshofeni (1832–1890) pojana.
Pärast paažikorpuse lõpetamist 1895 teenis ta 1. kaardiväe suurtükiväebrigaadis. 1904 lõpetas ta Nikolai kindralstaabi akadeemia ja ülendati 1907 kapteniks. Ta teenis IX korpuse staabis (Mandžuuria armee), Izmailovo kaardiväepolgus ja Irkutski sõjaväeringkonna staabis. 
Andrei von Arpshofenit autasustati Georgi mõõgaga. 
Ta osales Esimeses maailmasõjas 61. Vladimiri jalaväepolgu ülemana ja ülendati kindralmajoriks. Ta osales Vene kodusõjas, olles 13. juulist 1919 kuni 1920. aasta märtsini 2. Kubani kasakadiviisi staabiülem. 
Pärast kaotust Vene kodusõjas ja koos Peter von Wrangelli vägede jäänustega Krimmist evakueerumist elas Arpshofen Rumeenias, kus ka suri 1932. aastal.
Erika Pedak

Elukäik

Erika Pedak on lõpetanud Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo erialal 1977. aastal. 1985. aastal lõpetas ta tekstiili erialal Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi. 2007. aastal lõpetas Pedak Tartu Ülikooli kunstiajaloo magistriõppe.
Loodushoid

Loodushoid on looduse kaitsmine kahjuliku inimtegevuse eest, mis saavutatakse inimese loodushoidliku tegevuse ja teadlikkuse tagajärjel.
Uuemates eestikeelsetes allikates ei püüta eristada termineid "loodushoid" ja "looduskaitse", vanemad allikad (nt "Ökoloogialeksikon") püüavad aga vahet teha.
Loodushoiu alla loetakse mõnikord ka looduse rikastamist, näiteks introduktsiooni ja haljastamist, iluaiandust.