google/wiki40b huggingface dataset:
Salazar Slytherini medaljon

Salazar Slytherini medaljon on maagiline ese J. K. Rowlingi romaanisarjas "Harry Potter". Medaljon on üks Lord Voldemorti varikätkidest.

Eseme ajalugu

Viiendas osas leidsid medaljoni Grimmauld Place'i elanikud, kes üritasid sellega midagi ette võtta, kuid tulutult. Tol hetkel ei olnud Harry Potter teadlik sellest, et medaljon on määratu tähtsusega. Kuldne medaljon visati majast välja. Kuid Sirius Blacki majahaldjas Kreacher varastas selle nende teadmata tagasi.
Seitsmendas osas põgenesid Harry Potter ja ta kaks paremat sõpra Ron Weasley ja Hermione Granger Grimmauld Place'ile peale Voldemorti ja tema surmasööjate riigipööret võlumaailmas. Harry Potter, kes oli pool aastat tagasi leidnud tolle medaljoni täpse koopia, milles oli olnud kiri, kus keegi R.A.B oli ähvardanud varikätki hävitada. Olles Grimmauld Place'il taipas ta, et too isik oli olnud Siriuse noorem vend Regulus Black. Hermione'ile tuli aga meelde too varikätk, mis oli ära visatud ning trio kutsus Kreacheri enda juurde, kes ütles järelepärimise peale, et medaljon on kadunud ning Mundungus Fletcher selle ära varastanud. Kreacheril kästi üles otsida varas ning Fletcher teatas, et ta oli selle kärnkonna moodi roosa kampsuniga naisele maha müünud. Harry tapipas, et too indiviid oli Dolores Umbridge ning seetõttu tungiti Võlukunsti Ministeeriumisse, kust see Umbridge'i käest ära võeti.
Kolm sõpra hakkasid seda kordamööda kandma, sest neil ei olnud seda millegagi hävitada. Nende teadmata võttis see ese tihti nende üle võimust ja süstis neisse viha. Kogu asi kulmineerus sellega, et Ron Weasley põgenes oma sõprade juurest ära, jättes medaljoni neile. Hiljem aga, kui oli leitud viis, kuidas varikätk hävitada, tuli Ron tagasi ning päästis Harry elu. Tänutäheks andestasid Harry ja Hermione talle ning Ron hävitas selle kohutava eseme Gryffindori mõõgaga.
¡Dos!

"¡Dos!" on ansambli Green Day kümnes stuudioalbum (2012). See on teine osa triloogiast ¡Uno! ¡Dos! ¡Tré!.
Alo

Alo on eesti mehenimi.
Vandetõlk

Vandetõlk on avalik-õiguslik tõlkija, kellel on notariga võrdne õigus kinnitada tõlgitud dokumendi tõlke õigsust, sellise tõlke ärakirja õigsust ning tõlgitava dokumendi ärakirja õigsust.
Erinevalt notarist kinnitab vandetõlk alati tõlke sisulist õigsust. Notar kinnitab seda vaid juhul, kui pakub dokumendi tõlke õigsuse kinnitamist ametiteenusena. Tavaliselt kinnitab notar üksnes tõlkija allkirja õigsust ehk siis fakti, et tõlkija on talle teadaolevalt pädev, mitte aga konkreetse tõlke sisu.
Eestis tuleb vandetõlgiks saamiseks teha eksam justiitsministri kehtestatud korras. Eksamile lubatakse akadeemilise kõrgharidusega Eesti ja Euroopa Liidu liikmesriikide kodanikud. Vandetõlki atesteeritakse üks kord viie aasta jooksul, kontrollides tema ametioskusi. Eksami sooritanu annab justiitsministri ees ametivande, minister nimetab ta ametisse ja väljastab ametitunnistuse.
Vandetõlkide tööd reguleerivad eelkõige vandetõlgi seadus ja vandetõlgi määrustik.
16. jaanuari 2012 seisuga oli Eestis 29 vandetõlki, kes kinnitasid tõlkeid kaheksas keeles: inglise, soome, rootsi, saksa, vene, prantsuse, hispaania ja itaalia keeles. Aastas kinnitavad Eesti vandetõlgid kokku umbes 10 000 tõlke õigsust, 1. jaanuarist 2011. osalevad nad ka Eesti seaduste tõlkimises inglise keelde.
Esimesed vandetõlgid nimetas justiitsminister ametisse 23. jaanuaril 2003. aastal.
Bedross Kirkorov

Bedross Filippovitš Kirkorov (sündinud 2. juunil 1932 Bulgaarias Varnas) on Armeenia päritolu Bulgaaria ja Vene laulja ning ansamblijuht.
Ta on Venemaa Föderatsiooni rahvakunstnik. 
Tema poeg on poplaulja ja laulukirjutaja Filipp Kirkorov.
Cambrai

Ajalugu

Esimest korda on paika maininud roomlased 4. sajandil kui Camaracum või Camaraco. 5. sajandiks sai sellest piirkonna administratiivkeskus. Umbes samal ajal piirkond ristiusustati, 4. sajandil on mainitud Superior-nimelist piiskoppi.
Keskajal kasvas linna majandus tänu kangakudumistööstusele, mis tootis villast ja linast riiet ning batisti. Ka linnamüürid nihkusid kaugemale: 11. sajandiks kasvas linn piirideni, mis püsisid kuni 19. sajandini.
Cambrail on üsna oluline koht muusikaajaloos, eriti mis puudutab 15. sajandit. Cambrai katedraal oli piirkonna muusikakeskuseks kuni 17. sajandini. Mitmed Burgundia koolkonna heliloojad kas kasvasid üles ning õppisid või õpetasid seal. 15. sajandi kuulsaim Euroopa helilooja Guillaume Dufay õppis katedraalis aastatel 1409–1412 ning naasis 1439. aastal pärast mitmeid aastaid Itaalias veetmist. Veel on Cambrais asunud teiste seas Johannes Tinctoris, Johannes Ockeghem, Nicolas Grenon, Alexander Agricola, Jacob Obrecht. 16. sajandil töötasid seal Philippe de Monte, Johannes Lupi ja Jacobus de Kerle.
Cambrais toimus 1917. aastal Cambrai lahing.
Jaanuar

Muud nimetused

Jaanuari nimetatakse rahvapäraselt veel näärikuuks, südakuuks (talve keskpaiga järgi), helmekuuks (jäähelmeste aja järgi), uue aasta kuuks ehk vastse ajastaja kuuks, algukuuks ja talvistekuuks.

Eesti

Nimetus "näärikuu" on tuletatud rootsi sõnadest ny år või keskalamsaksakeelsetest sõnadest nē jār, mõlemad tähendusega 'uus aasta'. Mitmuslik lõpp sõnas 'näärid' on analoogia põhjal vohama hakanud alles ajal, mil "jõulud" ei tohtinud ütelda.
Nimetus "südakuu" on pärit sellest, et jaanuar jagab talve kaheks. Talve kõrgpunkt on Vana kalendri järgi 17. jaanuaril ehk tõnisepäeval.

Skandinaavia

Skandinaavias võeti uut aastat pidutsemisega vastu alates 1224. aastast. Ametlikult pandi Rootsi-Soomes uue aasta alguspäev paika 1546. aastal. Kaua aega, kuni 19. sajandi alguseni kutsus rahvas uue aasta esimest päeva uueks jõuluks.
Electrolux

AB Electrolux (tuntud kui Electrolux) on Rootsi koduelektroonika tootja. Firma on suuruselt teine koduelektroonikatootja maailmas (Whirlpooli järel).
Ettevõtte peakorter asub Rootsis Stockholmis.
Urmas Sõgel

Urmas Sõgel (sündinud 25. novembril 1952) on eesti ajaloolane.

Elukäik

Töötas 1976–1980 Eesti NSV Teaduste Akadeemia Ajaloo Instituudis, 1980–1983 Partei Ajaloo Instituudis, 1983–1989 Tallinna Pedagoogilise Instituudi vanemõpetaja ja dotsent. 1989–1990 Eestimaa Kommunistliku Partei Keskkomitee rahvussuhete allosakonna juhataja. 1990–1994 ühingu Teadus juhatuse esimees. 1994–1995 Eesti Vabariigi Keskkonnaministeeriumi nõunik. 1996–1999 Eesti Vabariigi Kultuuriministeeriumi juhtivates ametites. 2001–2008 kirjastus ILO peatoimetaja ja ärijuht. 2007. aastast MTÜ Kakumäe seltsi juhatuse esimees.

Isiklikku

1972 abiellus Helve Kaldasega. 1972 sündis tütar Kristin. Poeg Kristjan Karmo abielust Eve Karmoga.
Inimene ja biosfäär

"Inimene ja biosfäär" (inglise Man and the Biosphere, lühendatult MAB) on multidistsiplinaarne UNESCO rahvusvaheline teadus-, rakendus- ja koolitusprogramm, mille peaeesmärk on uurida inimese ja biosfääri vastastikuseid suhteid ning tasakaalustada ühelt poolt majanduslikku ja sotsiaalset arengut ning teiselt poolt kultuuriväärtuste ja looduse mitmekesisuse säilimist.
Programm sai alguse 1971. aastal, olles ühtlasi jätkuks eelnenud Rahvusvahelisele bioloogiaprogrammile. MABi programmi efektiivsemaks elluviimiseks hakati maailmas looma biosfäärikaitsealasid (2008. aasta seisuga oli neid 105 riigis ühtekokku 531 ala). Eestis on loodud Lääne-Eesti saarestiku biosfäärikaitseala.
Platvormimäng

Platvormimäng (inglise keeles platform game) on videomängude žanr ja tegevusmängude alamžanr. 
Platvormimängus juhib mängija enamasti ühte karakterit või tegelast korraga, millega tuleb tal hüpata ühelt platvormilt teisele ning vältida tee peal olevaid takistusi. Sageli kujutavad loodud keskkondade maastikud endas palju ebatasasusi, mille läbimiseks on vaja näiteks hüpata või ronida. Tihti on mängijatel osaline kontroll selle üle, kui kõrgele või kaugele nad hüppavad, et vältida olukordi, kus nende karakter kukuks surnuks või hüppaks mööda oma sihtmärgist. Kõige levinum selle žanri mänge ühendav element on hüppamise nupp, millele on tänapäeval alternatiive nagu näpuga tõmbamine puuteekraanil. Mängud, kus hüppamine on täielikult automatiseeritud, ei kuulu platvormimängude žanri, nagu näiteks "The Legend of Zelda" seeriasse kuuluvad mängud.
Peale hüppamise ja ronimise võidakse mängimiseks kasutada ka teistsuguseid akrobaatilisi liikumisviise. Näiteks kasutatakse liikumiseks tegelase kiikuma panemist erinevate objektide abil, kasutades selleks näiteks vääntaimi või haardekonkse, millest esimest on kasutatud mängus "Donkey Kong Country Returns" ning viimast on kasutatud mängus "Bionic Commando", või tegelase põrkuma panemist, kasutades hüppelaudu või batuute, millest viimast on kasutatud mängus "Alpha Waves". Nende mehaanikate kasutamist nimetatakse platvormimiseks, samamoodi ka teistes žanrides kasutades.
Selle žanri mänge on tihti ühendatud teiste žanride mängumehaanikatega ning sarnaselt pandud platvormimängu mehaanikaid ka teistesse žanridesse. Näitekstulistamine mängus "Contra", kaklemine mängudes "Viewtiful Joe" (kaklusmäng platvormimisega) ja "Guacamelee!", seiklemine mängus "Fluffy Defenders" ning rollide mängimine "Castlevania: Symphony of the Night".

Esmaste platvormimängude klassifitseerimine

Mõiste "platvormimäng" on osaliselt ebaselge, eriti kui rääkida mängudest, mis eksisteerisid enne selle mõiste üleilmset kasutuselevõttu. Platvormimängu mõiste tähendus on kohati erinev sellest, kuidas ta oli defineeritud oma kasutuselevõtu alguses.
Pärast mängu "Donkey Kong" väljalaset hakkasid tekkima sellega sarnases stiilis mängud, millele oli iseloomulik profiilivaatelt paistvad tasemed, mis olid omavahel ühendatud redelitega. Nende seas olid mängud "Kangaroo", "Ponpoko", "Canyon Climber", "Miner 2049er", "Lode Runner" ja "Jumpman". Nendes mängudes oli tavaliselt eesmärk ronida mänguvälja tippu või kokku koguda kõik kindlat tüüpi asjad.

Kolmas dimensioon

Mõistet "3D-platvormimäng" kasutatakse tavaliselt selliste platvormimängude nimetamiseks, mille mängutegevus asub kolmemõõtmelises maailmas ning mis kasutavad kolmemõõtmelist arvutigraafikat. Mängud, mille tegevus leiab aset 3D-maailmas, aga kasutavad 2D-graafikat, nimetatakse isomeetrilisteks platvormimängudeks. Mänge, kus on kasutusel 3D-graafikat, aga mängutegevus leiab aset 2D-tasandil, nimetatakse 2.5D-mängudeks.
Heinrich Andreas Erxleben

Heinrich Andreas Erxleben (5. oktoober 1746 Barby – 4. august/16. august 1809) oli Eesti vaimulik.
Erxleben sündis Barbys (praeguse haldusjaotuse järgi Salzlandkreisis, Saksi-Anhalti liidumaal). Aastast 1751 õppis ta Grosshennersdorfi (praegu Herrnhuti linnaosa) õppeasutuses, Niesky (asub Görlitzi kreisis, Saksimaal) pedagoogiumis ja Barby usuteaduslikus seminaris. Õppis seejärel usuteadust Leipzigi Ülikoolis. Aastal 1765 oli õpetaja Herrnhutis, aastal 1769 Fulnekis (Nový Jičíni ringkonnas, Morava-Sileesia maakonnas, Tšehhis), aastal 1771 Altonas. Seejärel oli ta koduõpetaja von Gaveli juures Liivimaal (Kriimanis?). Ordineeriti 24. septembril/5. oktoobril 1780 õpetajaks.
Ta oli aastatel 1780–1785 Rõngu Mihkli koguduse õpetaja, aastatel 1785–1808 oli ta (introdutseeriti 6. märtsil/17. märtsil 1785) Kambja koguduse õpetaja. Aastal 1808 astus ta ametist tagasi ja kolis Lausitzisse, Klein-Welkesse, kus ta aastal 1809 suri.
Erxleben toimetas aastal 1796 trükki valiku tartumurdelisi peatükke Vanast Testamendist, pealkirjaga "Lühhikenne Wanna Piibli-Ramat, ehk Wanna Testament nink Jummala Sädusse Sönna: Meije Tarto- nink Werro-Ma Rahwa hääs nink Jummala Tundmisse kaswatamisses neide omman Keelen lühhidelt kokkusäetu" (Tarto-Linan trükkitu nink müwwa Grentsiusse man, [1796]). Aastal 1802 ilmus Saksamaal Barbys tema poolt koostatud vennastekoguduse lauluraamatu esimene osa: "Mönne wastse Waimolikko Laulo, essiärrälikkult Kottun, ütsinda, ehk muidega koon ollen, luggeda nink laulda". [1. jagu: vennastekoguduse lauluraamat]. (Koostanud H. A. Erxleben, J. Chr. Quandt noorem, A. Raudiall jt). Barby, 1802.

Isiklikku

Tema abikaasa Amalie Margarethe isa Friedrich Immanuel Arvelius oli Viru-Nigula koguduse õpetaja, abikaasa vanem vend Friedrich Gustav Arvelius oli kirjanik ja Tallinna gümnaasiumi professor, abikaasa noorem vend Martin Heinrich Arvelius oli jurist, luuletaja ja näitekirjanik.
Harry Potter ja tarkade kivi

Teine pealkiri

Harry esimese seikluse "Harry Potter ja tarkade kivi" algne pealkiri "Sortsikivi" trükiti Suurbritannias, Kanadas, Austraalias ja mujal maailmas ilmunud raamatute kaanele. Pealkirja mõtles välja Ameerika kirjastaja, kes pidas seda põnevamaks.
Knokk 'Em Down

"Knokk 'Em Down" on Rootsi glam metal-bändi Crashdïet singel, mis ilmus 2005. aastal. See on nende teine singel ja on pärit debüütalbumilt "Rest in Sleaze". Avanädalal jõudis see Rootsi singlite edetabelis 57. kohale.
Andres Toobal

Isiklikku

Andres Toobali vend on võrkpallur Kert Toobal.
Udo-Rein Okk

Udo-Rein Okk (8. mai 1932 Kohtla-Järve – 4. september 2001 Tartu) oli eesti majandusteadlane.

Elulugu

Udo-Rein Okk oli kooliõpetaja poeg.
Lõpetas 1951 Tallinna 2. Keskkooli, 1956 TPI mehaanikateaduskonna masinaehituse erialal ning 1978 kaugõppeaspirantuuri, majanduskandidaat (1978, MI), väitekiri "Влияние повышения технического уровня производства на улучшение использования рабочей силы (на материалах машиностроительных предприятий Эстонской ССР)". Oli 1956–60 Punase RET-i insener-tehnoloog, 1960–89 Tartu Aparaaditehase peainsener, 1989–96 TÜ majandusteaduskonna dotsent, seejärel oli tegev kaubanduses. Õpetas tööstusökonoomikat, ettevõtte majandustegevuse teooriat ja majandusliku ettevõtlikkuse aluseid.

Teadustöö

Uurinud tootmise tehnilise ja organisatsioonilise taseme tõstmise võimalusi masina- ja aparaadiehituse ettevõtetes, osalenud Tartu linna ja Eesti arengukontseptsioonide väljatöötamises. Tartu Inseneride Klubi juhatuse liige. Üle 40 teadustrükise.
KUNO

Ajalugu

KUNO asutati 1993. aastal. Algselt kuulusid võrgustikku vaid Põhjamaade vabade kunstide erialadega seotud kõrgkoolid. Balti riikide kõrgkoolid liitusid võrgustikuga 2005. aastal (liitumiskutse esitati 2004. aasta võrgustiku rektorite ja koordinaatorite kohtumisel Kopenhaageni Kuninglikus Kunstiakadeemias).

Rahastamine

KUNO võrgustiku eelarve moodustub iga-aastasest liikmemaksust ja Nordplusi kõrgharidusprogammist eraldatud vahenditest. Liikmemaks on kõigil ülikoolidel ühesugune summa, mis lepitakse kokku igal aastal toimuval rektorite ja koordinaatorite kohtumisel. Nordplusi kõrgharidusprogrammi vahendid taotletakse sekretariaadi poolt esitatud taotluse alusel.
Eelarvelistest vahenditest finantseeritakse üliõpilaste ja õppejõudude stipendiume, korraldatakse temaatilisi intensiivprojekte, korraldatakse iga-aastane õppejõudude sümpoosion ja võrgustiku rektorite ja koordinaatorite kohtumine.

Tunnustus

2007. aastal valiti KUNO parimaks tegevusmudeliks 300 Põhjamaade Nordplusi kõrgharidusprogrammi võrgustiku seas.
Võrgustikku kui parimat Nordplusi kõrgharidusprogrammi tegevusmudelit tutvustasid programmi avakonverentsil 8.-9.11.2007 Kopenhaagenis KUNO juhtnõukogu liikmed
Barbakaan

Barbakaan (vanaprantsuse keele sõnast barbacane) on linna või linnuse puhul sillapäis, väravehitise ette püstitatud väline tõstesilda külgedelt ümbritsev kaitsetorn või tornipaar.
Hiiemetsa

Ajalugu

Esmateated külast pärinevad aastast 1499, kui küla kuulus Laagna mõisale. Põhasõja ajal hävitati küla täielikult. Need inimesed, kes veel venelaste rüüsteretkedest alles jäid, haigestusid katku. 1712. aastal elas külas ainult üks pere – vana Lallo oma naise Pille ja kahe pojaga. 1726. aastal oli külas juba 10 peret, kes olid tulnud Ingerimaalt ja Jüri Pavopoig, kes oli tulnud Soitküla rannast ja on nüüdisajal külas elavate Torpanite eelkäija. 
18. sajandi lõpus moodustati külla Repniku mõis, mis kuulus H. G. von Wulfile.
1827. aastal toimusid Repniku mõisas talurahvarahutused, kus talupojad keeldusid tegemast teorenti mida mõisnik tahtis suurendada.
Külas on vana hiiemägi, mis Tallinna-Narva maanteelt enne Laagnat paremale keerates jääb kohe tee äärde. Hiiemäel metsa all on kaks ohvrikivi. Juba vanast ajast kasutab kohalik rahvas hiiemäge jaanitulepaigana.
Elmar Johannes Saar

Elmar Johannes Saar (11. august 1901 Otepää vald, Tartumaa – 26. juuni 1947 Tartu) oli Eesti metsateadlane.

Elulugu

Elmar Johannes Saar oli metsavahi poeg.
Võttis osa Vabadussõjast. Lõpetas 1921 Tartu Õpetajate Seminari ja 1940 Tartu Ülikooli Metsakorralduse Instituudi, kaitses diplomitöö "Vaivara metskonna Kalmujäe metsandiku majandamiskava". Oli 1921–1929 Metsade Valitsuse (aastast 1927 Riigimetsade Valitsuse) metsakorraldusosakonna (hiljem -büroo) tehnik-maamõõtja, 1929–1937 metsataksaator, 1937–1939 Metsahoiukomitee sekretär, 1939–1941 Riigimetsade Talituse metsakorraldusbüroo juhataja, 1942–1943 Metsade Keskvalitsuse metsamajandusosakonna juhataja asetäitja, 1945–1947 Tartu Ülikooli metsakorralduse ja metsakasvatuse kateedri juhataja, dotsent.

Teadustöö

Uurimisvaldkonnad: metsakorraldus ja -kaitse, metsade seisund. Sõjaeelsetes töödes käsitles metsade kaitset, võitlust metsatulekahjudega, kärsaklaste ja üraskite bioloogiat ning tõrjet, talumetsandust. Sõja-aegsetes ja -järgsetes töödes analüüsis Eesti metsade seisundit – metsakorraldust, metsavarusid vanuseklasside järgi, tegelikku ja võimalikku sihtpindala ja tagavara, enamuspuuliikide tagavara ja keskmist juurdekasvu vanuseklasside järgi, metsakasutust riigimetsades kuni 1941. aastani. 12 teadustrükist, sh 1 lühimonograafia.
Peter Lorre

Tunnustus

Alates 1960. aastast on Lorrel Hollywoodi kuulsuste alleel (Hollywood Walk of Fame; aadressil 6619 Hollywood Boulevard) ka omanimeline täht.
Marko Šorin

Marko Šorin (sündinud 9. juunil 1974 Sindis) on Eesti Keskerakonda kuuluv poliitik, XIV Riigikogu liige, endine Sindi linnapea. 
Ta oli 24. novembrist 2016 kuni 12. juunini 2017 XIII Riigikogu liige Keskerakonna fraktsioonis.

Haridus

Šorin lõpetas Sindi Gümnaasiumi 1992 ja Pärnu Majanduskooli väikeettevõtte juhtimise erialal 1997 ning Tartu Ülikooli Pärnu Kolledži ärijuhtimise erialal 1999.

Karjäär

Marko Šorin on olnud ASi Viisnurk Lääne regiooni müügijuht 1997–2001 ja ehitusmaterjalide divisjoni marketingijuht 2001–2008 ning ASi Wendre ostujuht 2008–2009.

Poliitiline tegevus

Šorin valiti Sindi linnavolikokku 1999. ja 2013. aastal, Eesti Keskerakonda kuulub Šorin alates 2011. aastast. 2010–2011 oli ta Sindi abilinnapea ja 2011–2016 linnapea. 24. novembril 2016 asus Marko Šorin Riigikogu liikmeks asendusliikmena seoses Riigikogu liikme Vladimir Arhipovi tagasiastumisega.

Ühiskondlik tegevus

Marko Šorin on Sindi Tuletõrje Seltsi, Eesti Lipu Seltsi, Sindi Ajalooklubi ja Sindi Spordiklubi Kalju liige. 2013. aastal koostas ta albumi "Sindi elu piltides".

Isiklikku

Šorini huvialad on rahvatants, sulgpall, kabe ja Sindi linna ajalugu.
Ta on abielus ja kahe poja isa.
Agnieszka Suchora

Agnieszka Antonina Suchora (sündinud 10. jaanuaril 1968 Lublinis) on Poola näitleja.
Agnieszka Suchora lõpetas 1990. aastal Varssavi Aleksandr Zelwerowiczi nimelise Teatriakadeemia. Samast aastast on ta Varssavi Kaasaegse Teatri näitleja. Alates 1987. aastast on ta mänginud nii filmides, telelavastustes kui ka teleseriaalides.

Isiklikku

Agnieszka Suchora isa oli näitleja Piotr Suchora. Ta on abielus näitleja Krzysztof Kowalewskiga, neil on tütar.
Jaan Jürine

Jaan Jürine (19. aprill 1946 Pärnu – 27. mai 2019) oli Eesti spordiajakirjanik ja -tegelane.
Ta lõpetas 1964. aastal Pärnu 2. Keskkooli ja 1970. aastal Tallinna Pedagoogilise Instituudi eesti keele ja kirjanduse alal.
Alustas 1957. aastal Pärnu spordikoolis Jaan Kuuda juhendamisel tennisetreeningud. Sai Eesti NSV noortemeistrivõistlustel 1962 ja 1964 meespaarismängus pronksi, tuli 1964 ja 1965 Pärnu meistriks.
Ta töötas aastatel 1971–1982 Noorte Hääle, 1982–1992 Kehakultuuri ja Spordiilma, 1992–1994 Rahva Hääle, 1994–1995 Eesti Sõnumite, 1995–2000 Sõnumilehe ja 2000–2009 Eesti Päevalehe toimetuses ajakirjanikuna.
Kirjuhahk

Välimus

Isaslinnu pea, rind ja küünra-kattesuled on valged või kergelt sinakad, kuklaosa suled on rohekad, silmarõngas ja kurgualune on mustad, puguosa punakaspruun. Emaslind on ookerpruun. Kehapikkus on 43–47 cm ja kaal 650–900 grammi.

Elupaigad

Kirjuhaha pesitsusalad on arktilises tundras Jamali poolsaarest läänes Alaska poolsaareni idas. Eestis talvitub kirjuhahk alates 1970. aastatest peamiselt Lääne-Saaremaal, sealhulgas Vilsandi Rahvuspargis ja Tagamõisa poolsaarel, kus neid on kokku loendatud umbes 4000 paari. 100–300-isendilisi salku on seal regulaarselt nähtud alates 1975. aastast. Väiksemal määral talvitub kirjuhahk ka Hiiumaa rannikul.
Kirjuhaha üldarvukust maailmas hinnatakse 110 000 - 125 000 täiskasvanud linnule.
Kirjuhaha rohuga varjatud pesas on tavaliselt 6–10 muna. Emaslind haub 26 päeva.
Lytton Strachey

Giles Lytton Strachey (1. märts 1880 London – 21. jaanuar 1932) oli Briti kirjanik ja kriitik.
Põlvnes vanast ja arvukast Stracheyde perekonnast. Õppis Cambridge'i Ülikoolis, kus kuulus Keskööühingusse (Midnight Society) ja nn apostlite hulka (Cambridge Apostles). Pärast oli Bloomsbury rühma üks asutajaid ja tuntumaid liikmed koos Virginia Woolfi, John Maynard Keynesi, Bertrand Russelli jt. Oli tuntud oma patsifistlike, kirikuvastaste ning vabade moraalsete vaadete poolest (avalik homoseksuaalsus oli Ühendkuningriigis karistatav), samuti oma paradoksleva iroonilis-skeptilise stiili ja spetsiifilise kõnemaneeriga.
Tema 1918. aastal ilmunud peateos "Väljapaistavad viktoriaanid" ("Eminent Victorians") koosneb neljast lühikesest esseevormis eluloost, kus Kindral Gordonit, kardinal Manningut, koolimees Arnoldit ning halastajaõdede liikumise rajaja Nightingale’i vaadeldakse demütoligiseerivalt, rõhutatud argisusega, suurema või väiksema irooniaga või lihtsalt inimlikult.
Strachey kirjutas rohkesti arvutusi jooksvast ja ülevaateid varasemast kirjandusest ning veel lühielulugusid.
Tema loodud biograafiale "Queen Victoria" (1921) anti James Tait Black Memorial Prize.
Üliõpilaste teadustööde riiklik konkurss

Üliõpilaste teadustööde riiklik konkurss on Eesti Teadusagentuuri ja Eesti Haridus- ja Teadusministeeriumi korraldatav konkurss, mille eesmärk on väärtustada üliõpilaste teadustegevust ja premeerida väljapaistvamaid teadustöid.
Esimene konkurss toimus 2002.
2018. aasta preemiafond oli ligi 71 000 eurot.

Peapreemia saajad

2008. aastast antakse eraldi välja peapreemiaid, mille suurus oli kuni 2010. aastani 55 000 krooni (3515 €) ning alates 2011. aastast 3600 eurot.
Priit Raik

Priit Raik (9. juuli 1948 Väike-Maarja – 27. jaanuar 2008 Tartu) oli eesti helilooja, dirigent ja pedagoog.
Priit Raik lõpetas 1968 Tartu muusikakoolis Aadu Regi klarnetiklassi ning 1973 Tallinna Riiklikus Konservatooriumis puhkpilliorkestri dirigeerimise eriala, õppides samas Eugen Kapi ja Anatoli Garšneki juures ka kompositsiooni.  Ta on töötanud Eesti Raadio muusikasaadete toimetajana ja sõjaväeorkestri dirigendina, Tallinna Riiklikus konservatooriumis puhkpilliorkestri dirigeerimise õppejõuna. Soomes, Pori Palmgreni konservatooriumis õpetas Priit Raik muusikateoreetilisi aineid. Ta on kirjutanud muusikateooria ja solfedžo õpikud nii Eesti kui Soome muusikaõppeasutustes kasutamiseks,. Priit Raik oli Heliloojate Liidu liige 1982. aastast.
Priit Raik komponeeris peamiselt  puhkpilliorkestrile, kuid on kirjutanud ka arvukalt laule. Ta on kirjutanud  mitmed metoodilised materjalid solfedzo ja muusikateooria alal Eestis ja Soomes.
Tema heliteosed on kõlanud mitmel üldlaulupeol, noortelaulupeol, üliõpilaslaulupidudel „Gaudeamus” ja puhkpillimuusikapäevadel. Tuntumad on „Avamäng nr 1”, „Isamaaline avamäng”, orkestritsükkel „Laul, tants ja marss”, orkestripalad „Allegro festivo”, „Heitlik tango”, „Kodune viis” ja „Mõtlik hetk”, "Sassis Simman",
"Light Footedly", "Dainty fot Two", "Kuuvalgel", "Tormakas algus".
Monte Isola

Monte Isola on saar Itaalias Lombardias Iseo järves. Saart hõlmab samanimeline vald. Pindala 12,8 ruutkilomeetrit. Saar on mägine, kõrgus kuni 599 meetrit üle merepinna ehk 414 meetrit üle järvepinna. Saarel elab 1800 inimest (2001).