Namiibia

Asend ja suurus

Riigi pindala on 825 418 km², mis tõstab selle suuruselt maailma riikide ja territooriumite seas 34. kohale. Namiibia on maailmas teiseks kõige hõredamalt asustatud iseseisvaks riigiks pärast Mongooliat (umbes 2,6 inimest ruutkilomeetril).

Loodus

Namiibias, mis asub Namibi kõrbe ja Kalahari kõrbe vahel, sajab Sahara-taguse Aafrika riikidest kõige vähem vihma.

Rahvastik

Enamik Namiibia rahvastikust on bantu päritolu. Sarnast keelt rääkivatest etnilistest gruppidest on esindatud veel hererod ja himbad. Lisaks damarad. Peale bantu enamuse on suur arv khoisane (näiteks namad ja bušmanid), kes on Aafrika lõunapiirkonna esimeste elanike järeltulijad. Riigis on ka Angola põgenike järeltulijaid. Samuti on Namiibias suur hiinlaste vähemus.
Valged (peamiselt Portugali, Hollandi, Saksa, Briti ja Prantsuse päritolu) moodustavad umbes 6,5% rahvastikust. Enamik Namiibia valgeid ja peaaegu kõik segarassi esindajad räägivad afrikaani keelt ja on sarnase kultuurilise ja usulise taustaga kui Lõuna-Aafrika valged ja segaverelised. Väike osa valgeid (umbes 30 000) on otsesed Saksa koloonia ajastu asunike järeltulijad ning hoiavad ülal saksa kultuurilisi ja hariduslikke institutsioone. Portugali päritolu asunikud on praktiliselt kõik tulnud endisest Portugali kolooniast Angolast.
2011. aasta rahva ja eluruumide loenduse andmetel elas Namiibias 2 113 077 inimest. Ajavahemikul 2001 ja 2011 oli iga-aastane rahvastiku juurdekasv 1,4%, mis on vähem kui 2,6%, mis oli sellele eelnenud kümneaastasel perioodil.

Religioon

80–90% rahvastikust on kristlased, neist omakorda 50% luterlased. 10–20% elanikkonnast hoiab ülal põlisrahvaste uskumusi.Misjonäride töö tulemusena pöördusid 19. sajandil paljud namiiblased ristiusku. Kuigi enamik Namiibia kristlastest on luterlased, on esindatud ka Rooma Katoliku Kirik, metodism, anglikaani kirik, Aafrika Metodisti Episkopaalkirik ja mormoonid (Viimse Aja Pühade Jeesuse Kristuse Kirik). On ka juute.

Keel

Ametlik keel on inglise keel. 1990. aastani olid ametlikud keeled ka afrikaani ja saksa keel.
Nii afrikaani kui ka inglise keelt kasutatakse peamiselt teise keelena avalikul suhtlemisel, kuid väikeseid kohalikke keelegruppe eksisteerib üle riigi. Isegi tänapäeval, 100 aastat peale Saksa koloniaalajastu lõppu, on saksa keelel suur roll ärikeelena.
Valgetest räägib afrikaani keelt 60%, saksa keelt 32%, inglise keelt 7% ja portugali keelt 1%.

Majandus

Tänu ühisele ajaloole on Namiibia majandus tihedalt seotud Lõuna-Aafrika Vabariigiga. Suurimad majandusharud on mäetööstus (10,4% SKP-st 2009. aastal) sh teemantide, uraani, vase, kulla ja hõbeda kaevandamine, põllumajandus (5,0%), töötlev tööstus (13,5%) ja turism. Kuigi enamik rahvastikust on seotud põllumajanduse ja karjapidamisega, on Namiibias üle 200 000 oskustöölise ning väike haritud professionaalide ja juhtivtöötajate klass. Töötute arv on suur ja töötusmäär oli Namiibia Statistikaameti andmetel 2012. aastal 27,4%.
Riigis on kõrgelt arenenud pangandussektor. Peale keskpanga (Namiibia Pank) on veel 4 kommertspanka. Namiibia eeldatav SKP elaniku kohta on 5828 USD, kuid ebavõrdsus sissetulekutes ja elutustasemes on väga suur. Kuigi SKP elaniku kohta on viis korda suurem kui Aafrika vaesemates riikide, elab enamus namiiblasi maapiirkondades ja ei ole kaasatud ametlikes majandussektoreis. Namiibias on sissetulekute ebavõrdsus üks maailma suurimaid osaliselt just seetõttu, et valitseb linnakeskne majandus ja maapiirkondades toimiv naturaalmajandus.
Majandusaastal märts 2009 kuni veebruar 2010 teenis iga namiiblane keskmiselt 15 000 NAD (umbkaudselt 1300 €).
Elukallidus on Namiibias suhteliselt kõrge, kuna enamik kaupu tuleb importida. Ka monopolid on ajanud hinnad teatud sektorites kõrgeks. Pealinna Windhoeki peetakse hetkel maailmas elukalliduselt välismaalastele 150. linnaks.

Ajalugu

Riigi nimi tuleneb Namibi kõrbest, mida peetakse vanimaks kõrbeks maailmas. Enne iseseisvumist 1990. aastal teati piirkonda kõigepealt Saksa Edela-Aafrika ja seejärel Edela-Aafrikana. Nimed peegeldavad vastavalt sakslaste ja lõuna-aafriklaste (kui Briti impeeriumi olulise osa) koloniaalvõimu.

Enne koloniaalvõimu

Namiibias on elanud mitmed erinevad rahvad ja etnilised rühmad. Tuntuim rahvas on bušmanid ehk sanid, keda peetakse ka kogu selle piirkonna (tänapäeva Namiibia, Botswana ja Lõuna-Aafrika) kõige vaesemateks elanikeks. Bušmanid olid rändava elustiiliga kütid ja korilased. Toitusid peamiselt puuviljadest, pähklitest ja juurtest, kuid jahtisid ka erinevaid antiloope.
Umbes 2000 aastat tagasi olid bušmanid veel ainsad Namiibia elanikud. Siis asusid  Oranje jõe kallastele Namiibia ja Lõuna-Aafrika piiri lähedal elama namad. Nemad karjatasid lambaid ja kitsi. Nii bušmanid kui namad kuulusid khoisani rahvaste hulka ja rääkisid khoisani keelegruppi kuuluvaid keeli. 9. sajandil sisenesid Namiibiasse damarad, kes kuulusid ka khoisanide rühma. Ei ole täpselt teada, kust nemad tulid, kuid elama asusid nemad Namiibia keskossa.
17. sajandi jooksul kolisid Namiibiasse hererod, kes sisenesid loodest. 19. sajandil tulid valged farmerid, kes surusid kohalikud rahvad parematelt karjamaadelt välja.  Enne eurooplaste tulekut saabusid Namiibiasse veel basterid ehk buuride (hollandi päritolu sisserändajate) ja aafrika naiste (peamiselt nama) järeltulijad.

Eurooplased

Esimene eurooplane, kes Namiibia pinnale astus oli Portugalist pärit Diogo Cão aastal 1485. Ta oli uurimas Aafrika läänerannikut. Järgmine eurooplane, kes Namiibiat külastas, oli samuti portugallane Bartholomeu Dias, kes oli teel ümber Hea Lootuse neeme. Karmi pinnasega Namibi kõrb oli piisav takistuse, et kumbki Portugali maadeavastajatest sügavamale sisemaale edasi ei läinud. Eurooplaste laialdasem sisseränne algas 19. sajandil, mil saabusid kaubitsejad ja ümberasujad.

Saksa võim

Namiibiast sai 1884. aastal Otto von Bismarcki  alluvuses olev Saksamaa koloonia. Selle käiguga ennetas Saksamaa Namiibia peatset Briti protektoraadiks muutumist. Riiki tunti seejärel Saksa Edela-Aafrikana (saksa keeles Deutsch-Südwestafrika). 1904–1907 haarasid hererod ja namad relvad sakslaste vastu, millele järgnes sakslaste poolt läbi viidud genotsiid. Mõned ajaloolased on spekuleerinud, et sakslaste korraldatud genotsiid Namiibias järgis sama mudelit, mida natsid kasutasid holokaustis, kuid enamus õpetlasi on arvamusel, et antud episood ei olnud natsidele, kes olid tollal veel lapsed, väga oluline.
Olles ainus Saksamaa koloonia, mida peeti sel ajal sobivaks elukohaks valgetele,
toimus Namiibiasse suur saksa asunike sissevool. Aastal 1903 elas seal 3700 sakslast, 1910. aastaks juba 13 000. Teine põhjus sakslaste asustuse suurenemiseks oli teemantide avastamine 1908. aastal.

Lõuna-Aafrika võim ja võitlus iseseisvuse eest

Aastal 1915 okupeeris Lõuna-Aafrika – olles Briti Rahvaste Ühenduse liige ja endine Briti koloonia – Esimese maailmasõja ajal Saksamaa Edela-Aafrika koloonia.
Aastal 1971 otsustas Rahvusvaheline Kohus, et Lõuna-Aafrika kohalolek Namiibias on ebaseaduslik. Järgnevatel kümnenditel toimusid mitmed piirkondlikud läbirääkimised, rahvusvaheline sekkumine kahe riigi omavahelise olukorra lahendamiseks ning ka sõjategevus Namiibia pinnal.
Iseseisvuspäeval, 21. märtsil 1990, olid kohal mitmed rahvusvahelise kogukonna esindajad, sealhulgas antud küsimuses suure töö ära teinud ÜRO peasekretär Javier Pérez de Cuéllar ja Lõuna-Aafrika Vabariigi president Frederik Willem de Klerk, kes ühiselt Namiibia iseseisvust tunnustasid.

Pärast iseseisvuse saavutamist

Pärast iseseisvuse saavutamist 1990. aastal on Namiibia läinud valge vähemuse võimult edukalt üle parlamentaarsele demokraatiale. Riigis on mitmeparteiline demokraatia, regulaarselt peetakse kohalikke ja üldvalimisi. 2005. aastal toimus sujuv üleminek  president Sam Nujoma 15 aastat kestnud valitsusajalt järgmise presidendi Hifikepunye Pohamba valitsusajale.
Namiibia valitsus on edendanud rahvusliku lepituse poliitikat ja kuulutanud välja amnestia vabadussõjas kummalgi poolel võidelnutele. Angola kodusõjal oli mõningane mõju riigi põhjapoolsetel aladel elavatele namiiblastele.