google/wiki40b huggingface dataset:
Põhja-Korea lipp

Põhja-Korea lipp on Korea Rahvademokraatliku Vabariigi ametlik lipp.
Lipp võeti kasutusele 8. september 1948.
Valge on lipul puhtuse, jõu ja väärikuse sümboliks ning ühtlasi on valge ka korea kui ühtse rahvuse sümboliks. Sinine triip sümboliseerib rahuarmastust, kuid samal ajal sümboliseerib punane riigi sotsialistlikku orientatsiooni. Viisnurkne täht on Põhja-Korea Töölispartei kui riigis valitseva partei sümbol. Valge ketas, mille peal täht asetseb sümboliseerib Korea Taeguk´i – universumi sümbolit.
Kalev Raave

Kalev Raave (20. märts 1926 Tartumaa – 4. märts 2004) oli ajakirjanik, karikaturist, kolhoosi esimees, Eestimaa Kommunistliku Partei funktsionäär, pastor ja Riigikogu liige. 
Ta oli Võrtsjärve Mängude algataja ning Halliste Püha Anna kiriku taastaja.

Isiklikku

Tema pojad on Eesti teoloog ja sotsiaalteadlane Raivo J. Raave ja Riho Raave. Tema tütred on Rita Raave ja Anneli Raave-Sepp.
Kadriko

"Kadriko" on Eesti ansambli Collage teine stuudioalbum.
Album ilmus 1974. aastal, selle andis välja plaadifirma Meloodia. Album salvestati Tallinna Heliplaadistuudios 1971. aastal, helirežissöör oli Jazeps Kulbergs.

Taust

Album "Kadriko" jätkas ansambli varasemaid katsetusi eesti rahvalaulude töötlemisel. Ka ansambli esikplaadil leidus eesti rahvalaule Aarne Vahuri ja Tõnu Naissoo seades. "Kadriko" oli tervikuna kaasaegselt rüütatud rahvalaulude plaat. Kõigi laulude seaded oli ansambli juhi Aarne Vahuri sulest.

Uusväljaanded

2002. aastal ilmus album "Kadriko" esmakordselt CD-l ja kassetil duubelkogumiku "Parimad lood 1970-76" raames, väljaandjaks hyper.records. Heli restaureeris originaallintidelt Priit Kuulberg.
2014. aastal anti "Kadriko" uuesti välja vinüülplaadil (väljaandja hyper.records). LP masteeris Pauli Saastamoinen (Finnvox Studios).
Juhan Tekkel

Juhan Tekkel (ka Johan Tekkel; 24. detsember 1890 Vana-Suislepa, Viljandimaa – 22. detsember 1988 Rootsi) oli Eesti kohtunik.
Juhan Tekkeli kunagine sekretär Heinrich Mark kirjutas tema nekroloogis:
"Tal ei olnud juriidilist haridust, kuid oma intuitiivse õigustunde ja loogilise terve mõistuse tõttu täitis ta kogu iseseisvuse aja jooksul jaoskonna kohtuniku ülesandeid Tartus. Ta oli oma kolleegide ja ka kõrgemate kohtuinstantside poolt väga hinnatud kohtunik, kelle otsused peaaegu alati ka edasikaebamiste puhul püsima jäid. Tema kohtuistungid kulgesid väga kiires tempos, nii et mõnikord advokaadid temaga sammu pidada ei suutnud."
Ta oli Tartu 3. jaoskonna (Ülejõe) kohtunik. Paguluses Rootsis töötas Juhan Tekkel Eesti Komitee sekretärina, hiljem pensionärina aeda harides. Oma pika elu jooksul säilitas Juhan Tekkel niivõrd hea tervise, et ei pidanud kunagi arsti abi tarvitama.
Siberi lehelind

Siberi lehelind (Phylloscopus schwarzi) on põõsalindlaste sugukonda kuuluv lind.
Eestis on ta eksikülaline.
E-Piim

E-Piim on Järva maakonnas Järva-Jaanis tegutsev piimaühistu, mis toodab juustu ja võid. Ühistu kasutab kaubamärki Epiim. Täht "E" ettevõtte nimes tähistab Eesti piima. E-Piim on Eesti suurim juustu eksportija. 
Ettevõtte esimene meierei avati 1910 Põltsamaal ja teine avati 1911 Järva-Jaanis.
Ettevõttel on kolm tütarettevõtet: E-Piim Transport OÜ (asub Põltsamaal), Dessert AS (asub Türil) ja E-Piim Ru (asub Peterburis).
Johan Folcher

Johan Folcher (1664 Kalmar – 24. november 1729 Asarum) oli teoloog. 
Aastail 1703–1703 ja 1706–1707 oli ta Pärnus Academia Gustavo-Carolina rektor.
Funktsioon (filosoofia)

Mingi asja, omaduse või protsessi funktsioon on ülesanne, mida see on mõeldud või määratud täitma.
Funktsioonidest räägitakse nii inimese kavandatu kui ka elusloodusesse kuuluva puhul.

Funktsiooni mõiste analüüs

Morton Beckner (1959) analüüsis funktsiooni mõistet nii: "asjal (või tegevusel) a on funktsioon f süsteemis s" tähendab, et on olemas selline asjaolude komplekt, millel f esineb, kui s-is on a, ja f ei esine, kui s-is ei ole a-d (lk 113). Wrighti (1973) arvates paigutab see analüüs funktsiooni alla ka juhtumid, kus ei ole tegu funktsiooni, vaid vältimatu kõrvaltoimega; teiselt poolt, mingi funktsiooniga asi võib ka olla väljavahetatav millegi muu vastu.
John Canfield (1964) pakub bioloogilises kontekstis järgmise analüüsi: "asjal (või protsessil) a on süsteemis s funktsioon teha t" tähendab, et kui a teeb t ja t tegemine on s-ile kasulik. Ent ühelt poolt, funktsiooni täitmine ei pruugi kõigil asjaoludel olla kasulik ning asi võib ka oma funktsiooni mitte kunagi täita; teiselt poolt, asi võib juhuslikult olla kasulik ka millekski, mis ei ole tema funktsioon (Wright 1973). Canfield analüüsis kasulikkust nii. Taimede ja loomade (mitte inimese) puhul tähendab "t tegemine on s-ile kasulik", et ceteris paribus kui s-is t-d ei tehtaks, siis tõenäosus, et s jääb ellu või järglasi, oleks väiksem kui vastupidisel juhul. Wright (1973) toob vastunäiteks südame omaduse tekitada mürasid, millel on diagnostiline väärtus ka loomade puhul.
Mõistlik egoism

Enesearmastus

Helvetiuse arvates kerge mõista, et enesearmastus või armastus iseenda vastu ei ole midagi muud kui looduselt saadud tunne, mis kujuneb inimeses vooruseks või paheks sõltuvalt teda hingestavatest kirgedest. Enesearmastus võib olla nii uhkuse kui ka alistuvuse allikas. Egoism ei välista tõesti ühiskonnakasulikke tegusid  näiteks Brutus, kes ohverdas oma poja. Ta tegi nii seetõttu, et vanemlik armastus oli temas nõrgem kui kodumaa-armastus, ta allus tugevamale kirele. Seega lähtus ta isiklikust kirest või huvist (seda rahuldada). Huvi on võimas stiimul, mis võib viia nii vooruse kui ka paheni. Niimoodi mõistetud egoism ei välista isegi selliseid tegusid, mida tavaliselt nimetatakse eneseohverduseks. Inimene võib teadlikult hukkuda, võideldes mingite ideaalide nimel, sest ta lihtsalt ei suuda teisiti:
“See ainult näib nii, et mõnikord me ohverdame oma õnne teiste õnne nimel. Tegelikult me ei ohverda teda iialgi.”

Huvi seadus

Nii nagu füüsiline maailm allub liikumise seadusele, allub vaimne maailm Helvetiuse sõnul huvi seadusele. Huvi on “kõikvõimas võlur, kes muudab iga eseme ilmet meie silmis.” 
Huvi seadus seisneb selles, et meie arvamused ja käitumine sõltuvad meie kirgedest ning neist lähtuvatest huvidest.

Isiklikud ja ühiskonna huvid

Kõrvuti isiklike huvidega on olemas veel ühiskonna kui terviku huvid. Kogu maailma huvidest Helvetius ei räägi. Isegi kui need oleksid olemas, ei saaks inimene tema arvates midagi olulist nende jaoks teha, sest ühe inimese tegu muudaks maailmas niisama palju kui ookeani visatud kivi.
Just viimased on Helvetiuse arvates moraali mõõdupuu: moraalselt õige on tegu viis, mis toob ühiskonnale kui tervikule kasu, ning moraalselt ebaõige on teguviis, mis toob ühiskonnale kui tervikule kahju. Ei ole selliseid tegusid, mida ühiskonnas ei peetaks positiivseks, kui nad on ühiskonnale kasulikud. Kõik, mis teenib rahva heaolu, on vooruslik. Tuntud kõlbluse kuldreegel "ära tee teisele seda, mida sa ei taha, et sulle tehtaks" on Helvetiuse arvates vaid teisejärguline moraalitõde. Kõrgeimaks seaduseks peaks olema hoopis ühiskonna heaolu: Rahva hüvang on ülim seadus (lad. Salūs populi suprēma lēx est).
Mõne inimese huvid satuvad konflikti ühiskonna kui terviku huvidega. Sellisel juhul tuleb need huvid ohverdada ühiskonna kui terviku nimel. Ühiskonna humaansus on mõnikord üksikisiku vastu julm . Näljahäda korral on Helvetiuse arvates isegi inimsöömine õigustatud. See, mida hinnatakse kõrgelt perekonnas, ei tarvitse olla kiitust väärt ühiskonnal kui terviku seisukohalt.

Allikad

Meos I. (2000). Uusaja Filosoofia. Tallinn: Koolibri.
Valie Export

Valie Export (kodanikunimega Waltraud Stockinger; sündinud 17. mail 1940 Linzis nimega Waltraud Lehner, 1958. aastast Höllinger) on Austria performance'i, meedia- ja filmikunstnik.

Elulugu

Waltraud Lehner kasvas üles Linzis sõjas abikaasa kaotanud üksikema peres koos kahe õega ning käis kloostrikoolis, aastatel 1955‒1958 õppis ka kohalikus kunsti- ja käsitöökoolis. Ta abiellus 18-aastasena ning sünnitas abiellumise aastal tütre. Abikaasast lahutamise järel 1960. aastal kolis ta Viini ja õppis seal tekstiilitööstuse kutsekõrgkoolis. Pärast disaineri erialadiplomi saamist töötas ta filminduses montööri ja stsenaristiabina.

Kunstnikutöö

Alates 1965. aastast keskendus Waltraud Höllinger filmikunstile ning kirjutas 1966. aastal stsenaariumi tööpealkirjaga "AUS ALT MACHT NICHT NEU - ein versuch der sinnlosigkeit. metaphorische bildassoziation, Projekt". 1967. aastal võttis ta endale nimeks suurtähelise "VALIE EXPORT" plaaniga kasutada seda versaalkirjalise kunstilise logona.
Valie Exporti varased tööd on dialoogis feminismi, tegevuskunsti ja filmi kui meediumiga ning iseäranis 1960. aastate lõpu laiendatud kino liikumisega. Üks tema tuntumaid performance'eid oli "Tapp- und Tastkino", mille viis ta koos oma partneri Peter Weibeliga ellu Euroopa sõltumatute filmitegijate esimesel kohtumisel Münchenis. Performance'i-etendusel kandis Export lokilist parukat ja meiki, paljaste rindade ümber oli kast kahe augu ja eesriidega, ülejäänud ülakeha kattis jakk. Weibel kutsus ruuporiga möödakäijaid "kinno", kus nad said 33 sekundit kestva seansi jooksul Expordi sõbraliku pilgu valgel oma kätega kasti sisu katsuda.
Kuigi Export oli vahetus kontaktis Viini aktsionistidega, eristas ta oma loomingut nende omast sisuliselt, vormiliselt ja esteetiliselt ning Exporti loomingus tõusis esile feministlik kapitalismikriitika.
1970. aastate teisest poolest alates Export tegelenud meedia- ja filmikunstiga, osalenud Veneetsia biennaalil ning olnud 1990. aastatest saadik kunstiprofessor eri kõrgkoolides Saksamaal ja Ameerika Ühendriikides.
Līgatne

Vaatamisväärsused

Līgatnes asub 1815 asutatud paberivabriku hoonetekompleks. Üle Koiva jõe viib parv. Säilinud on arvukalt 19. sajandil ehitatud tööliselamuid. Vabriku direktori külalismaja (on tänapäeval kasutusel lasteaiana) on riikliku kaitse all olev muinsusmälestis. Linnast idas asub nõukogude ajal rajatud varjendite kompleks, läänes aga Līgatne maastikupark.
Muinsusmälestistest on linnas riikliku kaitse all veel paberivabriku töölisküla ajalooline keskus, kultuurimaja interjöör (kolm lage), keskkalmistu kabeli interjöör, Zanderi muinaskalmed ja Līgatne linnamägi.
Līgatne asub mitmeid looduskaitsealuseid paljandeid. Linna keskel asub Lustūzis – ligi 50 meetrit kõrge ja 250 meetrit pikk paljand, mis on märkimisväärne arvukate liivakivisse uuristatud koobaste - vabrikutööliste keldrite poolest. Esimesed koopad rajati sinna juba aastal 1770. Selle vastas asub 17 meetri kõrgune Anfabrikas klintis. Ka sellesse on alates aastast 1815 rajatud keldreid.
Looduskaitse all on ka osaliselt linna territooriumil asuv Spriņģi pank. Linn asub Gauja rahvuspargis.

Ajalugu

Līgatnet on esimest korda mainitud 17. sajandi esimesel poolel. Toona kandsid seda nime mõned Sigulda mõisale kuuluvad majad ja Cēsise ning Riia vahelise tee ääres olev kõrts. 
Tänapäevane asula sai alguse aastal 1815, mil Riia kaupmehed Kārlis Kibers ja Conrad Justus Storch hakkasid Paltmale mõisalt rentima selle vesiveskit ja veski ümbruse maid, rajades sinna paberivabriku. Veski juurde asusid elama meister ja viisteist töölist; samal aastal toodis vabrik esimesed 1050 puuda paberit. Aastaks 1827 elas vabriku juures 33 mõisale kuuluvat talupoega, 18 vaba lätllasest vabrikutöölist ja 11 vene töölist, lisaks veel paar sakslasest meistrit.
Aastal 1830 valmis suurem vabrikuhoone ja aastal 1849 hakkas tegutsema esimene paberimasin. Aastal 1856 ostis vabriku ära Kārlis Grothus, kes käivitas seal teise paberimasina ja muutis vabriku aktsiaseltsiks. Sellest perioodist pärineb ka enamik asula maju – nii tööliste kui ka administratsiooni elamud, haigla, klubi, koolimaja ja apteek. Vabrik tegi oma töölistele suuri soodustusi – nii said need tasuta elamispinna (abielus töölised korteri, vallalised koha ühiselamus), tasuta olid ka elekter, küte, vesi, lasteaiakohad ja hooldus vanade eest.
Esimese maailmasõja ajal evakueeriti osa tootmisest aastal 1915, lõplikult viidi seadmed minema aastal 1917. Tehas avati taas aastal 1921. Aastal 1935 liideti asulaga Spriņģukalnsi küla.
Teise maailmasõja ajal tegutses tehas aastani 1944, mil taganevad saksa väed tehase purustasid. Tootmist alustati taas aastal 1945. Sõjas hävis ka üle Gauja jõe viiv sild, mille asemel hakkas üle jõe käima parv.
Aastal 1961 sai Līgatnest alev. Nõukogude ajal rajati asula lähistele maa-alune varjend, kus tuumasõja puhul liiduvabariigi juhtkond pidi varju leidma. Linnaõigused aastast 1993. 2009. aastani kuulus Cēsise rajooni. Aastal 2014 sattus vabrik makseraskustesse, järgmisel aastal tootmine peatati.
Sobrino de Botín

Sobrino de Botín on Hispaanias Madridis aadressil Calle de los Cuchilleros 17 asuv restoran, mis asutati 1725. aastal ning on Guinnessi rekordite raamatu järgi vanim tänase päevani tegutsev restoran.

Ajalugu

Sobrino de Botín asutati 1725. aastal ning see on teadaolevalt maailma vanim restoran. Selle asutasid prantslane Jean Botín ja tema naine ning algselt oli restorani nimi Casa Botín. 20. sajandi algul pärandas Jean Botín restorani oma vennapojale ning restorani omanikuks sai Gonzáleze perekond. Siis saigi restoran oma praeguse nime Sobrino de Botín, millena seda tuntakse tänase päevani. Hispaania keeles tähendab sobrino nõbu. Restoran on saanud tuntuks kogu maailmas ning seda on külastanud nii poliitikud, Hollywoodi staarid, kirjanikud kui ka kuninglike perekondade liikmed.
20. sajandi algul kuulus restorani alasse ainult sissepääs ja esimene korrus. Veinikeldrit kasutati kaubaruumina ning teisel ja kolmandal korrusel elasid omanikud. Kui Amparo Martin ja tema abikaasa Emilio González Botíni restoraniga tegelema hakkasid, oli see kõigest väike pereäri seitsme töötajaga, sealhulgas Emilio ja Amparo ning nende kolm last. Varsti pärast seda toimus Hispaanias kodusõda ning perekonna lootused restorani laiendada purunesid. Amparo läks lastega sõja tõttu Segorbe külla ning Emilio jäi maha, et restorani ja kodu valvata, mis hiljem sai sõjaväelaste söögikohaks. Pärast sõda ning kohutavat aega, mis sellele järgnes, võtsid  Emilio ja Amparo pojad pereäri üle ning muutsid restorani selliseks, nagu see on ka tänapäeval.

Tänapäev

Tänapäeval on restoranil kokku neli korrust, mis kõik on säilitanud oma algupärase võluva atmosfääri. Restoran asub otse Madridi südames, mis on restorani jaoks ületamatu asukoht. Seepärast on selle nimel nähtud palju vaeva, et säilitada restorani algne välimus. Klientide kasvava arvukuse tõttu on restoranis tehtud palju renoveerimistöid,  kuid restorani algupärast välimust ja iseloomu ei ole muudetud. Lisaks pilkupüüdvale välimusele on restoranis suurepärane teenindus ja traditsiooniline Kastiilia köök, kus eriline rõhk on asetatud röstitud lamba- ja sealihale. Restorani omapäraks on saanud anda igale külastajale kaasa kingitus, mille järgi külastajad saavad Botíni meenutada.
Tänapäeval kuulub restoran Gonzáleze perekonna kolmandale generatsioonile: Antoniole, Joséle ja Carlosele. Kõik kolm on pühendunud alal hoidma Botíni algupära ja traditsioone veel sajandeid.
Tallinna Aleksandri Gümnaasium

Tallinna Aleksandri Gümnaasium oli aastatel 1872–1917 Tallinnas tegutsenud haridusasutus.
Tallinna Aleksandri Gümnaasium asus Vene turu põhjapoolsel küljel (tänapäeval Viru väljak 2) 1850. aastal ehitatud Rotermanni kaubamaja hoones, mille Tallinna Linnavalitsus omandas 1871. aastal ning avas hoones 31. mail esimese venekeelse poeglastegümnaasiumi Eestis.
Pärast Teist maailmasõda töötas selles hoones aastakümneid kutsekool, enne lammutamist oli see aga Tallinna Pedagoogilise Instituudi üks õppehooneid.
Bernhard Schmidt

Elulugu

Bernhard Schmidt sündis Naissaarel. Ta oli juba lapsest peale uudishimuliku ja loova meelega: tahus kirvega jääst läätsesid, meisterdas saksakeelse juhendi järgi fotoaparaadi ja tegi fotosid ning valmistas ise püssirohtu. Ühel saatuslikul päeval juhtus lõhkeaine katsetamise käigus õnnetus, mille tagajärjel ta kaotas parema käelaba.
Aastatel 1895–1901 elas ta Tallinnas, töötades Volta tehases joonestajana.
1901. aastal asus Bernhard Schmidt õppima Chalmersi Tehnoloogiainstituudis Göteborgis, mille jättis aga pooleli, sest samal aastal asus ta juba õppima Mittweida tehnikumi Leipzigi lähedal Saksamaal.
Mittweidas oli tal oma optikatöökoda, kus ta valmistas ja parandas observatooriumitele peegleid ja läätsi. Esimese maailmasõja ajal Schmidt kui Vene impeeriumi alam interneeriti, pärast sõda aga olid majanduslikud olud rasked ja optikatellimusi väga vähe.
1923. aastal naasis Bernhard Schmidt Eestisse, et siin õnne proovida. Peagi pöördus ta tagasi Saksamaale. Viimast korda külastas ta Eestit 1929. aastal, mil käis oma ema Maria matustel.
1930. aastal töötas ta välja optilise süsteemi, nn Schmidti kaamera, mis võimaldab suurtelt taevaaladelt saada vigadeta pilte. Leiutis valmis suure majandusliku depressiooni ajal ja ei leidnud kohest laiemat rakendust. Kuulsaks sai see 15 aastat hiljem, kui leiutis võeti kasutusele USA-s Mount Palomari observatooriumis. Schmidti kaamera on 20. sajandi üks tuntuim optiline süsteem.
Schmidt kõneles kodus eesti keelt ja säilitas surmani Eesti kodakondsuse.
Bernhard Schmidt suri1. detsembril 1935 Hamburgi haiglas kopsupõletikku ja maeti Hamburg-Bergedorfi observatooriumi lähedale. Tema iseloomustamiseks on hauakivil sõnad: "Per aspera ad astra!" (ladina keeles 'läbi raskuste tähtede poole').

Isiklikku

Bernhard Schmidt oli kirjaniku ja kunstniku Erik Schmidti onu.
Carmelo Anthony

Carmelo Kiyan Anthony (sündinud 29. mail 1984 Brooklynis) on Ameerika Ühendriikide korvpallur. Alates 2017. aastast mängib Carmelo Anthony Oklahoma City Thunderis. Oklahoma City Thunder NBA . 2003. aasta NBA draftil valiti Carmelo Anthony kolmandana klubi Denver Nuggets.
USA korvpallikoondises võitis Carmelo Anthony kuldmedali 2008. aasta suveolümpiamängudel, 2012. aasta suveolümpiamängudel ja 2016. aasta suveolümpiamängudel. Ta on esimene ja seni ainuke korvpallur, kes on võitnud kolm olümpiakulda.
Zhejiang

Rahvastik

2000. aasta rahvaloenduse andmetel moodustasid Zhejiangi provintsi elanikest hiinlased 99,2% ja šeed 0,4%.
Maksim Mamin

Maksim Vladimirovitš Mamin (vene keeles Максим Владимирович Maмин; sündinud 13. jaanuaril 1995 Moskvas) on Venemaa jäähokimängija, kes mängib ründajana KHL-i klubis Moskva CSKA.
Moskva CSKA-s tegi ta KHL-is debüüdi hooajal 2014–15. Debüüthooajal viskas ta viis väravat ja kogus 10 punkti ning valiti liiga hooaja uustulnukaks.
2016. aastal valiti ta NHL-i draft '​is Florida Panthersi poolt 175. valikuna. Panthersiga sõlmis ta 2017. aasta juunis kaheaastase lepingu. Hooaja 2017–18 esimeses pooles mängis ta American Hockey League'i klubis Springfield Thunderbirds. NHL-is tegi ta Panthersi meeskonnas debüüdi 7. jaanuaril 2018 mängus Columbus Blue Jacketsi vastu. Esimese värava viskas ta NHL-is 22. veebruaril 2018 mängus Washington Capitalsi vastu.
Hooaega 2018–19 alustas Mamin seitsme punktita mänguga ning 2018. aasta novembris naasis ta Moskva CSKA-sse. Kuigi 2018–19 põhihooajal kogus ta vaid kolm punkti, viskas ta Gagarini karika finaalseeria otsustavas neljandas mängus lisaajal Omski Avangardi vastu värava, kindlustades Moskva CSKA-le esimese Gagarini karika võidu. 2019. aasta aprillis sõlmis ta Moskva CSKA-ga kaheaastase lepingu.
Mamin kuulus Venemaa jäähokikoondisse 2018. aasta maailmameistrivõistlustel.
Jānis Reiters

Elulugu

Õppis Riia Toomkoolis 8 a. Immatrikuleeriti TÜ-i 10. september 1650. Õpingute ajast on säilinud kaks teoloogia-alast väitekirja.
1) Lidenius, Petrus (P) -Reuter (Reiter, Reiters), Johannes. Die mansuetudine. Dorpati 1654;
2) Elvering (Elffring), Gabriel (P) -Reuter (Reiter, Reiters), Johannes (R). Positiones theologicae de coena Dominica, quas in Regia Gustaviana Academia, quae Dorpati… est sub moderamine,,, Gabrieis Elvering… publico doctorum examini submittit Johannes Reuter a.d. /18 / Januarij… 1656. Dorpati Livonorum (1656/ ning kõne :Oratio in salutiferam nativitatem Domini et Salvatoris nostri Jesu Christi: quam … in Regia Gustaviana Adolphina Universitate .. die 18 , Decembris, anno 1652. publice … enarrabat Johannes Reiter…Dorpati Livonorum /1652/.
1656 sai Reiters Rauna kihelkonna pastoriks. Kohalike talupoegade tülis mõisavalitsejaga asus ta esimeste poolele. Konflikt läks nii kaugele, et mõisavalitseja Tumbs peksis Reitersi abikaasat ja haavas pastorit noaga näkku. Reiters vallandati ametist, kuna ta olla kritiseerinud Lutheri saksakeelset piiblitõlget ning talupoegade soovil pidanud jumalateenistusi katoliiklikel pühakupäevadel. Seejärel veetis Reiters mõned aastad Poolas, Saksamaal, Itaalias ja Prantsusmaal, pöördus 1670 tagasi Liivimaale, nõudes ennistamist pastoriametisse. Reiters töötas lühemat aega luterliku pastorina Moskvas, hankis seejärel Wittenbergi ülikoolist tunnistuse, et ta vaated on kooskõlas Augsburgi usutunnistusega ning pöördus õiguse saamiseks Rootsi kuninga Karl XI poole. Kuninga käsk 1676 sundis Liivimaa konsistooriumi lubama Reitersi tegutsemist pastorina. Temast sai Koknese garnisoni pastor. Seoses Riia suurtulekahjuga 1677 Reiters vangistati süüdistatuna süütamises, vabastati aga pärast tõeliste süüdlaste kindlakstegemist. Ta sõitis uuesti välismaale, kus olevat tegelnud Hamburgis alkeemiaga. Reiters jäädvustas oma nime kultuuriloos mehena, kes võitles läti keele eluõiguse eest trükisõnas. Ta kavatses üksinda tõlkida läti keelde kogu Piibli. Reitersi tõlkes ilmus 1664 trükist Matteuse evangeelium, 1675 katkendeid Piiblist. Arendas oluliselt tolleaegset läti kirjakeelt.
Eduard Ahrens

Eduard Ahrens (3. aprill 1803 Tallinn – 19. veebruar 1863 Kuusalu) oli baltisaksa päritolu kirikutegelane ning eesti keele uurija ja keelekorraldaja.
Ahrens õppis aastail 1811–1819 Tallinna Toomkoolis ja 1820–1823 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Pärast ülikooli lõpetamist ei saanud ta pastoriametit pidada, sest oli liiga noor (pastorid pidid olema vähemalt 25-aastased), seetõttu läks ta 1824. aastal koduõpetajaks Pikavere mõisa, kus tegutses umbes 8 aastat. 1831. aastal õiendas Ahrens Eestimaa konsistooriumi ees eksami pro ministerio. 1832. aastal läks ta Saksamaale edasi õppima ja külastas ka Prantsusmaad. Eestisse naastes asus uuesti koduõpetajaks Vana-Vigalasse (krahv Sieversi perekonda). Ahrens pidas Vigala kirikus jutlusi eesti keeles.
Ahrens kutsuti aastal 1837 Kuusalu Laurentsiuse koguduse õpetajaks. Proovijutluse pidas ta 8. augustil 1837 ja pastoriks ordineeriti 12. septembril 1837. Ida-Harju praostiks sai ta 1860. aasta märtsis 
Kirikukeele uuendajana avaldas ta 1843. aastal eesti keele grammatika "Grammatik der Ehstnischen Sprache Revalschen Dialektes" (Tallinnamurdelise eesti keele grammatika; 2., täiendatud trükk 1853). Selle teose tõttu peetakse teda tänapäevase eesti keele ortograafia loojaks. Ahrensi kirjaviisireformi ajend oli püüd kirikukeelt rahvapärastada.
Ahrens märkas kirikuõpetajana rahvakeele ja kirikukeele süvenevat erinevust. 19. sajandi algul olid enamik kirikuõpetajad sakslased ning piiblikeel toetus saksa ja ladina keele grammatikale. Ahrens soovis muuta kirikukeelt rahvapärasemaks.
1853. aastal ilmus grammatika teine trükk koos lauseõpetusega. Ahrens tegi ettepaneku minna üle vanalt kirjaviisilt soomepärasele kirjaviisile, mis sobis eesti keele hääldusega paremini. Tema soovitatud uus kirjaviis hakkas levima 1860. aastate teisel poolel.
Ühiskondlikus elus oli Ahrens äge usuvõitleja ja eesti ilmalik kirjandus jäi talle võõraks. Oma keelealase tegevuse peaeesmärgiks pidas Ahrens eesti kirikukeele uurimist ja parandamist.

Eduard Ahrens ja Elias Lönnrot

1844. aastal saabus Eduard Ahrensile Kuusallu külla tuntud soome keelemees Elias Lönnrot, kes on "Kalevala" autor. Seda külaskäiku tähistab Kuusalu pastoraadi välisukse juurde pandud seinatahvel. Säilinud on rahvapärimus, kuidas "suur Soome härra ja Kuusalu pastor" kuulavad külaneidude laulu Muuksi külatanumal.
Matsalu loodusfilmide festival

Matsalu loodusfilmide festival (lühend MAFF) on Eestis toimuv rahvusvaheline loodusfilmide festival. Festivali korraldab MTÜ Matsalu Loodusfilmide Festival. Festivali direktor on Silvia Lotman. Festival on nimetatud lähedal asuva Matsalu rahvuspargi järgi.
Esimene festival toimus 2.-5. oktoobrini 2003 Lihulas.