Teadmusmajandus

Areng

Teadmusmajandust nähakse kui viimast arenguetappi maailmamajanduse restruktureerimisel. Siiani on arenenud maailm transformeerunud põllumajanduslikust maailmast (enne tööstusliku aega, peamiselt põllumajandussektor) tööstuslikuks maailmaks (peamiselt tootmissektor), sealt omakorda postindustriaal/masstootmisel majanduse suunale (1900. aastate keskpaik, suuremas osas teenindussektor) ning seejärel teadmusmajanduse suunale (1900. aastate lõpp ja 2000. aastad, peamiselt tehnoloogia ja inimkapitali sektorid). See viimane faas on märgitud kui murranguline pööre tehnoloogiliseks innovatsiooniks ja globaalses konkurentsis vajalikuks innovatsiooniks koos uute toodete ja protsessidega, mis on välja arenenud uuringute ühiskonnast (näiteks R&D tehased, ülikoolid, laborid, hariduslikud institutsioonid).
Teadmusmajanduses on spetsialiseerunud tööjõud, mida võib iseloomustada kui arvutiala elukutselisi, kellele on välja õpetatud kõrgem andmete töötlemise oskus, algoritmide arendamine ning mudelite simuleerimine, protsesside ja süsteemide uuendamise oskused. Harvard Business Schooli professor Michael Porter on kinnitanud, et tänane majandus on palju kordi dünaamilisem ning võrreldavad eelised on vähem olulised kui konkurentsieelised, mis tuginevad klauslil "kasutada rohkem kasutoovaid tootmissisendeid, mis eeldab järjepidevat innovatsiooni". Järelikult, tehnilise loodus- ja täppisteaduste ning tehnoloogia karjäärid sisaldavad arvutiteadlasi, insenere, keemikuid, biolooge, matemaatikuid ning teaduslike leiutajaid, kelle järele vajadus järgnevatel aastatel kasvab. Lisaks, hästi paigutatud klastrid, mida Michael Porter väidab olevat elutähtsad maailmamajanduse mõistes, seovad lokaalselt töötused ja tootjad ning teised turuosalejad, kes on seotud oskuste, tehnoloogia ja teiste tavapäraste sisenditega. Seeläbi on teadmus kui katalüsaator ja siduv kude tänapäevastes majandustest.
Maa loodusvarad ammenduvad, suureneb vajadus loodussõbralike infrastruktuuride rajamiseks, logistikatööstus muutub just-in-time põhiseks, maailmamajanduse nõudlus kasvab, regulatiivsed poliitikad on valitsetud edukusest ning teiste teemade peamine prioriteet on suunatud teadmusele ning analüüs saab ülimuslikuks. Teadmus pakub tehnilist ekspertiisi, probleemilahendusi, edukuse mõõtmist ja hindamist ning andmete juhtimist, mida on tarvis ülepiirilise ja erinevate valitsemiskordadega globaalsel skaalal konkureerimiseks.
Ülemaailmsed näited teadmusmajandusest on Silicon Valley USA-s California osariigis; lennundus ja autotööstuse insenerid Münchenis Saksamaal; biotehnoloogia Hyderabadis Indias; elektroonika ja digimeedia Soulis Lõuna-Koreas; petrokeemia ja energiatööstus Brasiilias. Paljud teised linnad ja regioonid proovivad jälgida teadmuspõhiselt juhitud arenguid ning tõsta enda teadmuste baasi investeerides kõrgemasse haridusse ning uurimisinstituutide loomisse, meelitamaks kõrgelt kvalifitseeritud tööjõudu ning saavutamaks paremat positsiooni endale globaalses konkurentsis . Kuigi digitaalsed vahendid demokratiseerivad juurdepääsu teadmusele, näitavad uuringud, et teadmusmajanduse tegevused jäävad sama kontsentreerituks nagu ka traditsioonilise majanduse tuumik 
On välja pakutud, et järgmine evolutsiooniline samm peale teadmusmajandust on võrgumajandus, kus suhteliselt lokaalsed teadmised on jagatud läbi erinevate võrkude teiste võrgukasutajate hüvangut silmas pidades, kasvamaks majanduslikult laiemalt, avatumal skaalal. On püstitatud hüpotees, et astmeline võrgumajanduse areng toob endaga kaasa hästi seotud majandusliku korra, mis seejärel keskendub indiviidide kirgedele, tuues kaasa kirgedel põhineva majandusruumi tekke.

Tehnoloogia

Tehnoloogilised nõuded innovatsioonisüsteemile, nagu on kirjeldatud Maailmapanga Instituudi poolt, peavad levima ühendatud protsessidena, kus töömeetodid saavad konvergeeruda teaduslike, tehnoloogiliste ja organisatoorsete lahendustega . Lähtudes Maailmapanga Instituudi definitsioonist, võimaldab selline innovatsioon Maailmapanga Instituudi esile toodud visiooni üldjoontes kirjeldada aastatuhande arengueesmärkidega.

Väljakutsed arenguriikidele

ÜRO komisjoni teaduse ja tehnoloogia aruandes (UNCSTD, 1997) võeti kokku, selleks et arengumaad suudaksid edukalt integreeruda IKTga ning tegeleda piisav arendusega osalemaks teadmusmajanduses, on neil vaja sekkuda kollektiivselt ja strateegilisel tasandil . Selline kollektiivne sekkumine soovitab arendada selektiivselt riiklikku IKT poliitikat, mida toetaks uus regulatiivne raamistik, valitud teadmustoodete esiletoomine ning IKT kasutamine ja organisatoorsete muutuste sidumine olles kooskõlas aastatuhande arengueesmärkidega. Aruandes soovitatakse täiendavalt arengumaadel arendada nõutavaid IKT strateegiaid ning reeglistikke institutsioonide tarbeks ja regulatsioone, mis võtavad arvesse konvergentsiga seotud küsimusi.