google/wiki40b huggingface dataset:
Meremiin

Meremiin on laevatatavasse veekogusse (merre, samuti siseveekogusse) paigutatav lõhkeseadeldis, mis on mõeldud seal liikuvate laevade hävitamiseks.

Kirjeldus

Meremiinid veesatakse miinitõketena laevateedele, ranniku lähedale või sadamate ümbrusse, varitsemaks või takistamaks vastase laevaliiklust või sõjalaevade tegevusvabadust. Meremiinid on peamiselt kontaktmiinid või põhjamiinid.
Miinide paigaldamiseks on mitu viisi. Miine veesatakse selleks kohandatud peavee- või allveelaevalt, samuti spetsiaalselt miiniveeskjalt. Miine on võimalik paigaldada ka lennukilt. Meremiinid jäävad pärast paigaldamist ehk veeskamist ootama laeva, mis aktiveeriks lähenedes või kontakti sattudes miini.
Meremiinide hinnad algavad 1000 USA dollarist ja võivad küündida mitme miljoni dollarini. Kõrgtaseme miinil võib olla mitu sensorit.
Meremiine on mitut tüüpi. Üks enim kasutatud meremiin on sarvedega miin, mis plahvatab kontaktil laevaga. Meremiinil on mitmeid sarvi, mis sisaldavad elektrolüüti. Kui laev puutub sarve vastu, siis elektrolüüt läheb laiali ja tekitab vooluringi. Vooluringi tekkimisel miin aktiveerub ning plahvatab. 
On olemas ka sensoritega miine, mis tajuvad laeva füüsikalisi välju. See tähendab, et miin aktiveerub siis, kui sensorid tajuvad näiteks magnetvälja.
Mõned miinid, millel on väike lõhkelaeng, on mõeldud ainult väikeste paatide hävitamiseks. Suurte lõhkelaengutega miinid võivad hävitada või kahjustada enamikku suuri laevu. Mõned miinid on mõeldud ainult allveelaevade kahjustamiseks.
Meremiine võib kasutada ründe- või kaitserelvana. Ründeotstarbel võib neid paigutada vastase veekogudesse ja sadamatesse. Üldiselt on vastane teadlik, et nende veekogudes võivad olla miinid. Miinide tõrjumiseks tuleb kasutada miinitõrje vahendeid, mis on kulukas. See tekitab viivitusi laevade liikumisel ning sunnib neid kasutama alternatiivseid marsruute. Kaitsena võib miine paigaldada enda sadamate ja tähtsate objektide lähedale, et tõrjuda vastaste laevade liikumist nendes veekogudes.
Lindamägi

Lindamäe park

Lindamäe park paikneb kunagise Tallinna muldkindlustusvööndi Rootsi bastioni peal Falgi tee ja Hirvepargi vahel. 
Bastioni kohale tehti park 1862. aastal. Pargi kohta kasutati 20. sajandi alguses ka nimetust Roosikrantsi park, parki haldas Saksa Aiatöö Selts.

Linda monument

1920. aastal püstitati parki August Weizenbergi Linda monument, mille järgi sai park oma nime. Skulptuuri algne, 1880. aastal valminud marmorist variant asub Kumus. Rootsi kants nimetati 24. mail 1939 ümber Lindamäeks. 
Kaks korda aastas – 1949. aasta märtsiküüditamise aastapäeval 25. märtsil ja 1941. aasta juuniküüditamise aastapäeval 14. juunil – toimusid 2016. aastani Linda kuju juures Eesti Memento Liidu korraldamisel küüditamisohvrite mälestamine.
Monumendi ees on küüditamisohvrite mälestuseks graniittahvel Marie Underi sisseraiutud sõnadega: Ikka mõtlen neile, kes siit viidi... Taeva poole karjub nende äng.
Kvaternaarne sektor

Kvaternaarne sektor on majandussektor, mis hakati eristama 20. sajandi viimasel kümnendil ning mille koosseisu kuuluvad kõrgelt arenenud tehnoloogiaga majandusharud. Nad on sellised töötleva majanduse harud, nagu biotehnoloogiat ja infotehnoloogiat kasutatavad mikroelektroonikatööstus, farmaatsiatööstus jm ning sellised teeninduse harud nagu pangandus, kindlustus, reklaamiteenused, meedia jms.
Gümnaasium (Vana-Kreeka)

Gümnaasium oli Vana-Kreekas avalik spordi-, haridus- ja vabaajarajatis.
Gümnaasiumi juurde kuulus enamasti suur puupõrandaga kaetud spordiplats, maadlusala jms ning hulk abiruume ja rajatisi (sealhulgas riietusruum, pesemis- ja võidmisruum, raamatukogu).
Gümnaasiumid olid pühendatud mõnele heerosele ning olid avatud täiskasvanud kodanikele ning nende hilises teismeeas järglastele.
Gümnaasiumis võisid käia noorukid, kes olid saanud eelnevalt haridust mõnes palestras ning kuulusid enamasti parematese suguvõsadesse. See, millises gümnaasiumis harjutamas käidi, kuulus perekondlike traditsioonide hulka ja sageli väljendas ka parteilist kuuluvust poliitilises mõttes.
Gümnaasiumides tegeldi sõjalise iseloomuga harjutustega. Neis toimus ka suurem jagu kodanike ühiskondlikku tegevust, suhtlust ja avalikke arutelusid.
Elektrooniline kaitse

Elektrooniline kaitse (electronic protect) on elavjõu, tehnika ja elektroonika kaitsmine elektroonilise luure ja rünnaku eest.
Kaitsemeetmed võivad olla kas aktiivsed või passiivsed.

Aktiivne kaitse

Aktiivse kaitse puhul kasutatakse kindlat tehnilist lahendust, mis vähendab elektroonilise rünnaku või luure tõhusust.

Passiivne kaitse

Passiivne kaitse on kiirgusallikate reguleeritud kasutamine elektroonilise rünnaku või luure tõhususe vähendamiseks. Põhiliselt reguleeritakse kiirgusallikate eetrisoleku aega, asukohta ja seadme võimekuse kasutamist (näiteks sagedushüplemine) ning määratletakse tegevusjuhised elektroonilise luure ja rünnaku korral.
Hans Kapp

Hans Kapp (19. juuni 1870 Suure-Jaani – 19. aprill 1938 Suure-Jaani) oli Eesti köster, kooliõpetaja ja koorijuht.
1891–1938 oli ta segakoori Ilmatar koorijuht. Aastast 1894 oli ta Suure-Jaani kiriku köster-organist. 1894–1930 oli ta Suure-Jaani kihelkonnakooli õpetaja ja juhataja. Aastast 1894 korraldas ta Enge mõisa pargis Suure-Jaani kihelkonna muusikapäevi, kontserte ja teisi üritusi.

Isiklikku

Hansu isa oli koorijuht ja organist Joosep Kapp. Hansu poeg oli helilooja ja pedagoog Villem Kapp. Tema vennad olid helilooja Artur Kapp ja kirikuõpetaja Aleksander Kapp.
Sean Ogunkoya

Varasem sportlaskarjäär

Ta sündis Akures ja on Falilat Ogunkoya nõbu. Ta parandas 1996. aasta aprillis Makurdis oma isiklikku rekordit 10,43 sekundilt 10,15 sekundile ja 1997. aasta juulis Formias 9,97 sekundile. Temast sai 19 aasta ja 197 päeva vanuselt noorim sprinter, kes on 100 meetrit jooksnud alla 10 sekundi, hiljem purustas selle rekordi Yohan Blake (19 aasta ja 196 päeva vanuselt). Ogunkoya märkis, et tema eesmärgiks on maailmarekord. Tema treener oli Tony Osheku.
Ta osales 1996. aasta olümpiamängudel, kus ta jõudis 200 meetris veerandfinaali, enne hõbemedali võitmist juunioride maailmameistrivõistlustel järgmisel kuul. 1997. aasta kergejõustiku maailmameistrivõistlustel jõudis ta veerandfinaali.
Ogunkoya võitis 100 meetri jooksus 1996. aasta Aafrika meistrivõistlustel kuldmedali ja tuli 1996 ja 1997 Nigeeria meistriks. 1998. aastal võitis ta oma uue isikliku rekordiga Weltklasse Zürich tipptasemel kergejõustikuvõistluse. Samal aastal võitis ta teise järjestikuse kuldmedali Aafrika meistrivõistlustel uue võistluste ja isikliku rekordiga 9,94 sekundiga. Septembris saavutas ta IAAF-i Grand Prix' finaalvõistlustel neljanda koha ja Maailma karikavõistlustel teise koha. Ta parandas oma tulemust 9,92 sekundini, mis jäi ta sportlaskarjääri parimaks tulemuseks ja Nigeeria rekordiks. Samuti võitis ta Aafrika võistkonnaga pronksmedali 4×100 meetri teatejooksus.
Tema parim tulemus 200 meetri jooksus on 20,50 sekundit, mille ta jooksis 1997. aasta juulis Nice'is ja 60 meetri jooksu isiklik rekord on 6,52 sekundit, mille ta jooksis 1998. aasta veebruaris Budapestis.

Hilisem sportlaskarjäär ja elu

Ogunkoya 1999. aasta hooaja parimaks tulemuseks jäi 10,27 sekundit. 2000. aasta juulis jooksis ta Lagoses 100 meetrit 10,23 sekundiga ja nimetati osalema olümpiamängudele, kus ta lõpetas 100 meetri jooksu viimase kohaga. 2003. aasta juunis kolis ta Prahasse.
Kommenteerides, miks ta karjäär alla käib, vastas ta, ei ta tee midagi oma tulemuste parandamiseks. 2004. aastal üritas ta Keenia treeninglaaris teha comebacki. 2007. aastal üritas ta jälle tagasi tulla, kuid ei jõudnud Nigeeria meistrivõistlustel esimesest voorust kaugemale.
Turu Eestlaste Klubi

Turu Eestlaste Klubi on Soome eestlaste organisatsioon, mis tegutseb Soomes Turu linnas.
Klubi loodi 2013.
Klubil on üle 200 liikme.
Klubi juures tegutsevad rahvatantsurühm Nopsajalad ja Urmas Sisaski koor.
Udo Uibo

Udo Uibo (sündinud 5. mail 1956 Viljandis) on eesti kirjanduskriitik ja tõlkija. Ta oli Wellesto liige.
Aastatel 1997–2005 oli ta ajakirja Looming peatoimetaja.
Jaama mõis (Jõhvi)

Jaama mõis (saksa keeles Wichtisby) oli riigimõis Vaivara kihelkonnas Virumaal.
Rootsi Noor Akadeemia

Rootsi Noor Akadeemia (rootsi keeles Sveriges unga akademi) on Rootsi teadusakadeemia noorteadlastele.
Noorteadlaste akadeemia asutas aastal 2011 Kuninglik Teaduste Akadeemia.

Liikmeskond

Akadeemia asutamisel oli liikmeid 22. Statuut näeb ette, et järk-järgult liikmeskond kasvab piirarvuni (40). Akadeemia liikmed valitakse viieks aastaks. Liikme valimisel eeldatakse muude kriteeriumite kõrval, et doktorikraadi kaitsmisest on möödunud mitte rohkem kui kümmekond aastat.
2012. aasta maikuus valiti akadeemiasse kuus uut liiget perioodiks 2012–2017.
Göta õuekohus

Göta õuekohus on 1634. aastal asutatud Rootsi õuekohus Jönköpingis.
Göta õuekohus on kaasajal üks kuuest teise astme kohtust (appellatsioonikohtust) Rootsis, mille alla kuuluvad Östergötlandi, Jönköping, Kronobergi, Kalmari, osa Västra Götalandist ja Örebro läänid. Õuekohtu presidendiks on Kathrin Flossing.
Torma vald

Asustus

Vallas oli 2 alevikku ja 23 küla.

Alevikud

Torma, Sadala.

Külad

Iravere, Kantküla, Kodismaa, Koimula, Kõnnu, Leedi, Liikatku, Lilastvere, Näduvere, Ookatku, Oti, Rassiku, Reastvere, Rääbise, Sätsuvere, Tealama, Tuimõisa, Tõikvere, Tähkvere, Vaiatu, Vanamõisa, Võidivere, Võtikvere.

Endised külad

Jaskametsa, Lullikatku, Saaremetsa.

Ajalugu

Torma valla omavalitsuslik staatus kinnitati aastal 1991.
Undeloh

Paiknemine

Undeloh asub Lüneburgi nõmmel selle kõrgeima mäe, Wilseder Bergi juures.

Valla koosseis

Undeloh vallas on 6 küla: Undeloh, Wehlen, Wesel, Meningen, Thonhof ja Heimbuch.

Juured ja ajalugu

Nimi Undeloh tähendab umbes nagu "salu oja lätetel" (Quellhain). Väike tiik, niinimetatud Hungerteich (või Hungerpohl), mis oletatavasti andis põua ajal palju vett ning seda sai kasutada päldude kastmiseks ja karja jootmiseks. Lisaks tulid kaupmehed kogu ümbruskonnast, et näha, kas tuleb kuiv või märg aasta.
Harald Männik

Harald Männik (10. august 1926 Tiduvere – 7. detsember 2003) oli eesti põllumajandusjuht ja Eesti NSV riigitegelane.
Ta on õppinud Vana-Vigala Põllundus- ja Aianduskoolis, lõpetas aastal 1945 Jäneda põllumajandustehnikumi, aastal 1950 Tartu Riikliku Ülikooli põllumajandusteaduskonna ja aastal 1961 NLKP KK juures asuva Kõrgema Parteikooli. Aastal 1971 kaitses tööga "Loomakasvatussaaduste tootmise suurendamise võimalustest jõusöödalisa söötmistüübi ja teraviljakasvatuse intensiivistamise abil Eesti NSV-s:" põllumajanduskandidaadi väitekirja.
Ta oli aastatel 1950–1952 Vorbuse katsemajandi juhataja. Aastatel 1952–1953 oli ta Tartu oblasti Põllumajanduse Valitsuse loomakasvatusosakonna juhataja; aastatel 1953–1954 oli ta Eesti NSV Põllumajanduse ja Varumise Ministeeriumi Ida-Eesti Põllumajanduse Territoriaalse Peavalitsuse Loomakasvatuse Valitsuse juhatajana; aastatel 1953–1958 oli ta Kadrina masinatraktorijaama direktor. Aastatel 1961–1962 oli ta EKP Tapa Rajoonikomitee I sekretär, aastatel 1962–1965 Eesti NSV põllumajandusministri asetäitja ja esimene asetäitja. Aastatel 1965–1970 ja 1975–1981 oli ta Eesti NSV põllumajandusminister, aastatel 1970–1975 Viljandi näidissovhoosi direktor. Aastatel 1981–1985 oli ta Eesti NSV aiandusminister, aastatel 1985–1987 Eesti NSV Riikliku Agrotööstuskomitee esimehe asetäitja, Eesti NSV Vabariikliku Aianduskomitee esimees. Hiljem tegutses ta talupidajana.
Ta oli aastast 1955 NLKP liige; aastatel 1961–1971 ja 1976–1990 oli ta EKP Keskkomitee liige. Ta oli Eesti NSV Ülemnõukogu V, VI, VII, IX, X ja XI koosseisu saadik. Aastatel 1975–1982 oli ta Eesti Ratsaspordi Föderatsiooni presiidiumi esimees ja aastatel 1982–1987 Eesti NSV Aianduse ja Mesinduse Seltsi presiidiumi esimees. Tema hobiks oli ratsasport.
Harald Männik suri 7. detsembril 2003 ja ta maeti 13. detsembril 2003 Metsakalmistule.
Jootme mõis

Jootme mõis (saksa keeles Jotma) oli mõis Ambla kihelkonnas Järvamaal. Praeguse haldusjaotuse järgi asub see Jootme külas Tapa vallas Lääne-Viru maakonnas.
Mõis rajati 17. sajandil. 19. sajandil kuulus mõis von Wrangellidele, alates 1880. aastatest aga von Maydellidele. Mõisa viimane omanik oli Eduard von Maydell. Mõisa peahoone oli suur kahekorruseline kelpkatusega puitehitis, mille keskosa kaunistas nelja kivisambaga portikus.
Praegu on mõis eravalduses.
Kiigeoru hiiesalu

Kiigeoru hiiesalu (ka Koke Kiigeoru hiiesalu) on looduslik pühapaik Võnnu kihelkonna Koke külas, kus asub lisaks kümme künnapuud, mida on peetud hiie- ja ohvripuudeks, ohvriallikas (Kiigeoru hiiesalu ohvriallikas) ja ohvrikivi (Kiigeoru hiiesalu ohvrikivi).
Edgar Cayce

Edgar Cayce [k'eissi] (inglise keeles [ˈkeɪsiː]; 18. märts 1877 USA, Kentucky osariik, Hopkinsville – 3. jaanuar 1945 USA, Virginia osariik, Virginia Beach) oli USA meedium.
Ta andis transiseisundis vastuseid tervise, astroloogia, reinkarnatsiooni, Atlantise jt teistel teemadel. Praegu nimetatakse seda kanaldamiseks. Elu lõpus nimetati teda "magavaks prohvetiks". Temalt on inglise keeles ilmunud üle 300 köite materjali.
USA-s ja veel 25 riigis tegutseb Edgar Cayce'i Keskus (Edgar Cayce Center), mille peaorganisatsioon on Association for Research and Enlightenment (ARE) Virginia Beachis.
Algul töötas Cayce raamatukaupmehe ja fotograafina. Ta tahtis juba nooruses "aidata". Kliendid nimetasid talle haige nime, asukoha ja sünnikuupäeva. Ta heitis kohe diivanile, viis end transsi ja hakkas andma ütlusi, mis väidetavalt kirjeldasid haigust ja selle põhjusi täpselt ja sageli üllatavalt ning osutasid seejärel ravivõimalustele. Abiline kirjutas kõik üles, mida Cayce transis olles ütles. Kui haige transiseansi ajal suri, ütles Cayce väidetavalt tema surma hetkel: "Ma ei näe teda enam, ta on ära."
Cayce oli juba noorena väga usklik. Kui talle räägiti transis antud teadetest, mis tema religiooniga kokku ei sobinud, sattus ta segadusse.
Eluajal nimetati Caycet prohvetiks, müstikuks ja selgeltnägijaks. Tema visiitkaardil seisis psychic diagnostician ('parapsühholoogiline diagnostik'). Oma meediumikarjääri alguses vastas ta ainult küsimustele tervise ja haiguste kohta. Hiljem laienes temaatika eelmistele eludele ja karmale. Enda sõnul tahtis Cayce oma vastustega aidata abiküsijatel elada paremat elu. Peale selle kutsus ta üles tema ütlusi kontrollima, mitte võtma neid lõpliku tõena. Cayce pooldajad omistasid talle ka ennustamise, surnutega suhtlemise ja aura nägemise võimet.
Ants Dauman

Elulugu

Dauman sündis Riia lähedal talupoja perekonnas ning õppis Pihkva maamõõtjate koolis. 1905. aastal osales tööliste streigis Riias. 
1911–1914 töötas Dauman maamõõtjana Vilno kubermangus. 1914. aastal mobiliseeriti ta Vene Keisririigi Venemaa keiserlikku armeesse, viimane ametikoht oli pataljonikomandör.

Tegevus nn maailmarevolutsiooni levitamisel

Dauman osales Nõukogude vägedega maailmarevolutsiooni levitamisel Lätis ja sõjakäigus Poola vastu.

Nõukogude-Läti sõda

Dauman oli 8. detsembrist 1918 Läti Sotsialistliku Nõukogude Vabariigi Läti armeegrupi Sõja-Revolutsiooninõukogu liige, Nõukogude Läti armee (hilisema 15. armee) Sõja-Revolutsiooninõukogu liige (12. jaanuarist kuni 15. juunini 1919).
Sovetivägede Kuramaa väegrupi ülem (jaanuarist kuni juunini 1919), Läti diviisi 2. brigaadi komandör (17. juuni kuni 8. augustini 1919) ja Lätis asuva Daugavpilsi kindluse ülem (11. augustist kuni 9. oktoobrini 1919) ning Daugavpilsi kaitselõigu komandör 31. augustist kuni 8. oktoobrini 1919.
15. oktoober 1919 – 1. juuli 1920 oli Dauman 16. armee Sõja-Revolutsiooninõukogu liige. 
Dauman oli Läti Tööliste Saadikute Nõukogu Kesktäitevkomitee liige, Läti Kommunistliku Partei VI Kongressi saadik. Õppis Punaarmee Kindralstaabi Akadeemias ja oli VK(b)P IX kongressi saadik.

Nõukogude-Poola sõda

Nõukogude-Poola sõjas 1920. aastal oli Dauman 10. diviisi komandör, hukkus lahingus Brest-Litovski lähedal 1. augustil 1920.

Isiklikku

A. Daumani vend Jaan (Jānis) Dauman (Ян Эрнестович Дауман; kasutas ka nime Юрий Петрович Гавен; 1884–1936) osales samuti kommunistlikus tegevuses – oli Krimmi VK(b)P oblastikomitee liige, Tauria kubermangu VSDTP büroo liige, 1917–1918 Sevastoopoli Revolutsioonikomitee esimees, 1921–1923 Krimmi Kesktäitevkomitee esimees. Hukati 1936. aastal.

Mälestuse jäädvustamine

Narvas nimetati 16. novembril 1983 üks uus tänav A. Daumani tänavaks. Selle ametlik nimi on praegugi Ancis Daumani tänav, mis on põhjustanud palju poleemikat.
Minskis on samuti Daumani tänav.
AMZ Tur

AMZ Tur (poola keeles 'tarvas') on Poola ettevõttes AMZ Kutno 2007 projekteeritud ja toodetav soomusauto. 
Soomuk töötati välja Poola välismissioonidel teenivate sõjaväelaste vajaduste rahuldamiseks. See on ette nähtud sõjaväelaste transpordiks ja patrullmasinana ohukolletes, eriti Poola vägedele Iraagis ja Afganistanis.
AMZ Tur on 4,87 m pikk, 2,23 m lai ja 2,35 m kõrge. Tühimaass on 4,8, täismass 6,2 tonni. Mootori võimsus on 122 kW ja töömaht 2998 cm³. Sõidukis on ruumi 5 inimesele. Tema katusele saab paigaldada kuulipilduja. Turil on 6 käiku, sealhulgas tagasikäik. Tal on nelikvedu. Kütusepaaki mahub 220 liitrit kütust ja sellega saab sõita 600 km. Ilma ettevalmistuseta saab läbida kuni 70 cm sügavusi veekogusid.
Tur on projekteeritud turvalisema ja kaasaegsema alternatiivina NATOs kasutatud HMMWVle. Ta peab vastu plahvatusele, mis vastab 6 kg dünamiidile.
Turi mehaanilised osad (mootor, jõuülekanne, pidurid) on valmistatud peamiselt Itaalia ettevõttes IVECO.
Hoolimata sõjaväe vajadustest ei olnud 2009. aasta lõpuks tellitud ühtegi Turi. Soomustatud luuresõidukite hankekonkursil ei osaletud. 2008. aasta lõpuks oli valmistatud 5 prototüüpi ja neist 2 oli testide käigus hävitatud.
2008. aastal arendas AMZ Kutno uue suurema versiooni Tur II.
Operatsioon Siegfried

Dessant Hiiumaale

Operatsioon algas 12. oktoobril meredessandiga Saaremaale, Triigi sadamast üle Soela väina, seda juhtisid 61. diviisi ülem kindralleitnant Siegfried Haenicke (en) ja admiral Franz Claassen, operatsiooni toetavate Saksa mereväeüksuste ülem. 
Operatsioon algas umbes kella 05.00 ajal 61. diviisi suurtükirügemendi kahurite kahuritule ettevalmistusega, millele järgnes Saaremaalt Triigi sadamast väljunud meredessant, kuhu kuulusid 176. jalaväerügement ja 161. luuregrupp, kelle poolt eduka sillapea loomise järel asus kell 15.00 Hiiumaale 151. jalaväerügemendi III pataljon ja sama päeva õhtul veel sama rügemendi I pataljon ja vähemad üksused, kes maabusid Sõru sadamas.
Punaarmee üksuste poolt ei osutatud Hiiumaa lõunaosas märkimisväärset vastupanu, saarel maabunud Saksa väeosad 61. diviisi jõud suundusid Emmaste piirkonnast põhja suunas, 176. jalaväerügement paremal ja 151. jr vasakul.

Lahingud saarel

12. oktoobri õhtuks oli 151. jr III pataljon jõudnud Külamäele, kust loodi side ka I pataljoniga. 13. oktoobril liikusid pataljonid vastupanu leidmata üle Vanamõisa–Kaderna suunas ja jõudsid välja Laartsa ojani. 151. jr II pataljon maabus saarel ja asus selle järel rindele Ole–Selja piirkonda, misjärel oodati kaks päeva oma suurtükiväe ja väliköökide järelejõudmist.
16. oktoobril suundus 151. jr üle Taterma–Ühtri–Nõmme ida suunas, kus Nõmbal sattus tugevale punaväe kindlustusliinile, mis otsustati kõrvaldada haardeoperatsiooniga. Koostati võitlusgrupp, kes pidi metsateid kaudu vasakult läbi murdma Kärdlasse, liikudes üle Määvli. Keskrindel aga osutasid punaväe üksused kõva vastupanu ning 16. oktoobril edu ei saavutatud. 
17. oktoobril aga hakkasid punaväelaste salgad taganema ja Aaksa väeosad liikusid edasi Kärdla suunas, Tubalast mööduti läänesuunal üle Mäeselja Kanapeeksi suunas.
18. oktoobril vallutasid Saksa väed Kärdla ja siirdusid sealt edasi Risti poole. Punavägi oli taganenud Tahkuna poolsaarele, millel asunud suurtükipatarei nr 26 tulistas ägedalt sakslaste seisukohti kogu 18. oktoobri öö. 
19. oktoobri ennelõunal, kella 10 ajal murdis 151. jr 6. kompanii löögirühm läbi punaväe vastupanuliinist, ning läbimurdelõiku nõukogude vägede kaitseliinis laiendati ja rügemendi I ja II pataljon tungisid läbi kaitseliini. 
20. oktoobril jätkus Saksa väeüksuste pealetung ja saavutati 2 km sügavune edumaa ja pärast punaväe nõrga vastupanu murdmist jõuti välja Tahkuna metsavahi maja juurde. 21. oktoobril tuli oodatud lõpp. Kell 9.30 asuti viimasele pealetungile ja 21. oktoobril lõpetasid sakslased lahingutegevuse Tahkuna poolsaare tipus – saar oli täielikult vallutatud sakslaste poolt.
Wolmar Johann von Bock

Wolmar Johann von Bock (ristitud 10. jaanuaril 1673 (vkj 31. detsembril 1672) Riias; suri juulis 1710 Dünamündes) oli Liivimaa aadlik ja Rootsi sõjaväelane (ooberstleitnant).
Wolmar Johann von Bock sündis Lahmuse, Loodi ja Visusti mõisniku ooberstleitnant Bernhard von Bocki (1625–1679) ja Maria Luitgard von Schlippenbachi(suri 1697) pojana.
Talle kuulus Loodi mõis.
Fiona Sampson

Fiona Sampson (sündinud 1963 Londonis) on inglise luuletaja ja keelefilosoof.
Signaalitöötlus

Ajalugu

Alan V. Oppenheimi ja Ronald W. Schaferi järgi signaalitöötluse printsiibid leiutati koos klassikaliste arvude analüüsi (numerical analysis) tehnikatega 17. sajandil. Nende tehnikate kasutamise järgmiseks astmeks oli digitaliseerimine 1940-1950-ndatel.
Plena

Plena on Puerto Rico pärimusmuusikastiil ja tants, mille rütm on Aafrika algupära, kuid meloodias on tugevad Hispaania mõjutused. Saatemuusikas on tähtsad käsitrummid panderod e panderettad ning kraapepill guiro, samuti lõõtspillid ning neljakeeleline cuatro. Laulutekstid koosnevad kaheksasilbilistest algriimilistest värssidest, teemad on sageli päevakajalised. Kirjaoskamatu lihtrahva jaoks oli plena "lauldav ajaleht".
Plena populaarsuse kõrgaeg oli 1920ndatel aastatel, tänapäeval mängitakse seda jõulude perioodil kuid ka ühiskondlikel protestiüritustel. 21. sajandi algul on plena leidnud tee ka popmuusikasse. Tuntud heliloojaid ja artiste: Manuel Jiménez, Ismael Rivera, Mon Rivera Rafael Cortijo jt.
Eno Raud

Elulugu

Eno Raud sündis 1928. aastal Tartus Mart Raua pojana. Õppis Kivimäe Algkoolis.

Looming

Kirjandusse tuli ta 1930. aastate lõpul ajakirjas Laste Rõõm varjunime Eno Sammalhabe all. Eno Raud lõpetas Tartu Ülikooli eesti keele erialal 1952. aastal. Aastatel 1952–1956 töötas Eesti Riiklikus Kirjastuses.
Aastal 1974 kanti Eno Raud Rahvusvahelise Noorsookirjanduse Nõukogu (IBBY) aunimekirja.

Isiklikku

Eno Raud oli Mart Raua ja Lea Raua (hiljem Lea Nurkse) poeg. 
Ta oli abielus Aino Pervikuga. Nende lapsed on Rein Raud, Piret Raud ja Mihkel Raud.
Tärivere mägi

Tärivere mägi ehk Iisaku mägi (ka: Iisaku oos) on kõrgendik (oos) Ida-Viru maakonnas. See jääb osaliselt Iisaku aleviku ja osaliselt Tärivere küla alale. Mägi on osa Iisaku-Illuka oosistikust ja Uljaste oosi järel maakonna kõrguselt teine looduslik koht.
Mäe absoluutne kõrgus on 89,3 m, teistel andmetel 94 m või 93 m, suhteline kõrgus 40 m.
Mäge katab Iisaku parkmets.
Mäel asub 28 m kõrgune puidust vaatetorn. Iisaku vaatetorni koordinaadid on 59° 6′ 25″ N, 27° 18′ 21″ E. Torni lähedal asub ka väike autoparkla.
Valkkare

Valkkare (ka Valkare) on Saare maakonda Saaremaa valda Saaremetsa küla alale jääv 1,5 hektari suurune saar (kare). Saare rannajoone pikkus on 1,2 kilomeetrit.
Saare koordinaadid on 58° 26′ N, 23° 10′ E.
Saar kuulub Kahtla-Kübassaare hoiuala koosseisu ja on looduskaitse all.