google/wiki40b huggingface dataset:
Itk

Itk on rituaalne praktika ja tehnika, mida kasutatakse traditsioonilises kultuuris kriisiolukordade markeerimiseks ja nendest ülesaamiseks. Itkud jagatakse tavandi- ja olusikuitkudeks. Tavandiitkud on seotud elus toimuvate pöördeliste sündmustega. Sellised olukorrad on harilikult seotud surma, abiellumise, võõrsile lahkumise või taaskohtumistega. Olustikuitkudes räägitakse personaalsetest kriisidest või lähedaste igapäevastest olukordadest, kus on oluline emotsioonide kanaliseerimine ning enese määratlemine muutunud olukorras. Kõikidest itkuliikidest kõige vanemad on surnuitkud.
Rahvaluuleteaduslikust aspektist on itk omaette folkloorižanr ja praktika, esituslikult on tegemist iseseiseva vokaaltehnika või kõneaktiga. Itkule on omane vähem või rohkem iseloomulik meloodika, mis tavajuhtudel pole ei kõnelemine ega laulmine, vaid jääb pigem nende vahele. Oluline ja itkule karakteerne on itku tekst, mis põhineb traditsioonilistele, sageli vägagi välja arendatud poeetilistele vormelitele, mis raamivad ja kujundavad iga esituse konkreetsest situatsioonist tulenevat individuaalsust ja improvisatoorsust. Itku meetrika ja värsistruktuur on reeglina suhteliselt labiilsed.
Itku funktsioon on vaatamata valdavalt individuaalsele esitusele pigem kollektiivne. Pulmades (ja siirderiitustes üldse) aitab itk asjaosalistel mõtestada toimuvaid ühiskondlikke- ja rollimuutusi, asetada end uude olukorda ja luua turvaline alus edasiseks eluks. Enam individuaalsed on nn juhuitkud, mis võivad olla esitatud üksi olles vastava meeleolu ajel.
Itkemist pole üldjuhul spetsiaalselt õpitud, suulises kultuuris on see oskus omandatud passiivselt ning ta on aktualiseerunud vastava situatsiooni tekkides inimese elus. Läänemeresoome rahvakultuuris on itkejad olnud valdavalt naised. Häid itkejaid on hinnatud ning nad on täitnud kogukonnas tähtsat rolli. Eesti rahvakultuuris on itk eksisteerinud muinasajal ja küllap ka hilisematel sajanditel, kuid tõenäoliselt koos reformatsiooni tulekuga on ta ideoloogilistel põhjustel avalikust kasutusest sajandite jooksul välja tõrjutud. Küll on itkemine viimaste aegadeni säilinud setudel, samuti Venemaa läänemeresoome rahvastel. Iseäranis monumentaalsed ja poeetiliselt välja arendatud on karjala ja vepsa itkud.
Kino

Eesti kino ajalugu

Esimene kinoks ehitatud maja Eestis avati 17. aprillil 1908 Tartus Ülejõel – elektriteater Illusion, kus oli 360 istekohta.  4–6. aprilli kava oli järgmine: 1) kapp, 2) meri kuupaistel, 3) kuradi reisikäik, 4) armukadedus ja nõdrameelsus, 5) nõid ja liblikad, 6) tulekahju.
Tallinnas sai 1908. aasta esimesel poolel filme vaadata mitmes kohas. Balti jaama lähedal Näituseväljaku paviljonis tegutses rändkino Grand Imperial Vio, Harjumäel The English Biograph Co. London ning Merepuiesteel Promenaadi ääres Rotermanni ja piiritusevabriku vastas kinonäitamiseks kohandatud teatris Modern. Rataskaevu tänaval näitas elavpilte Karl Stefani Elektro-Biograph.
Kevadel 1908 hakati Tallinna endise saksa teatri asemele Vene turul, praeguse Musumäe vastas, ehitama uut kinohoonet Metropol, mis avati 26. juulil 1908 kell pool üheksa õhtul.

Kino Eesti Vabariigis

1926. aastal oli Tallinnas 17 kino, Tartus 5, Narvas 3, Valgas, Pärnus, Rakveres ja Viljandis kaks.
Öömisjoni seltsi koosolekul 28. detsembril 1932 väljendas pastor Adalgoth Seck oma muret selle üle, et mõned kirikuõpetajad joovad, suitsetavad ja külastavad kinosid, selle asemel, et oma eeskujuga kasvatavalt mõjuda.

Kino Nõukogude Eestis

Eesti NSV Rahvakomissaride Nõukogu natsionaliseeris oma otsusega 30. septembrist 1940 Eestis 47 kino. Tallinnas tegutses sellal 14 kino, Nõmmel oli siis kaks kino.
Valdemar Väli

Elulugu

Ta sündis Läänemaal Kullamaa savitööstuse meistri peres. Ta lõpetas Silla algkooli. 1924. aastast töötas ta põllu- ja aiatöölisena, meremehena, maalrina ja muudes taolistes ametites. 1932. aastal asus Välis kaubalaevale kütjaks. Töö kõrvalt õnnestus tal tutvuda suurte kunstikogudega Inglismaal, Hollandis, Belgias, Saksamaal ja Soomes.
Õppinud algul maalikunsti Tallinna eraateljeedes põhitöö kõrvalt, asus ta 1938. aastal õppima Kõrgemasse Kunstikooli Pallas Tartus. Tema peamiseks õpetajaks kujunes Ado Vabbe. Väli lõpetas õpingud 1943. aastal; selleks ajaks kandis Pallase kool juba nime Kõrgemad Kujutava Kunsti Kursused.
Aastast 1945 oli Valdemar Väli Eesti Kunstnike Liidu liige ja aastast 2002 auliige.
Maalikunsti viljelemise kõrvalt andis ta oma oskusi edasi ka üliõpilastele, olles 1947–1988 Eesti Riikliku Kunstiinstituudi õppejõud, 1969. aastast maalikunsti osakonna professor ja 1993. aastast kuni surmani emeriitprofessor.
Aastal 1999 autasustati Valdemar Välit Valgetähe III klassi teenetemärgiga. Aastal 2002 valmis Rein Raamatul temast portreefilm "Valdemar Väli".

Looming

Esimest korda demonstreeriti Valdemar Väli töid 1942. aastal Tartu sügisnäitusel. Tema varase loomeperioodi peamisteks saavutusteks on portreemaalid. Neist tähtsaimaks peetakse 1943. aastal maalitud kunstnik Hilda Üpruse portreed. Samasse perioodi jäävad ka kunstnik Louis Paveli ja kunstiteadlase Helmi Üpruse portreed. Hilisemast ajast on tuntud Valdemar Väli maalitud Mihkel Lüdigi, Tiit Kuusiku, Olivia Saare, Edgar Arro, Heino Elleri ja paljude teiste kultuuriinimeste portreed. Ta maalis ka oma pereliikmeid.
Portreemaalide kõrval lõi Väli ka maastikumaale. Samuti on ta oma teostes kajastanud rannarahva, eelkõige Läänemaa, Muhu ja Kihnu saarte elanike eluolu. Talurahva kujutamisel on teda võrreldud Paul Raua ja Ants Laikmaaga.
Väli loomingus domineerivad hilisimpressionistlikud ja rahvusromantilised jooned. Hiljem, 1970. ja 1980. aastatel, on tema loomingus rohkem modernistlikke jooni; sellel perioodil maalis ta abstraktsionistlikke maale.
Tema maale leidub Eesti Kunstimuuseumi, Tartu Kunstimuuseumi, Tretjakovi galerii ja Tallinna Kunstihoone kogudes.
Ülevaate tema loomingust andsid isikunäitused Läänemaa Muuseumis (2003) ja Kihnu Muuseumis (2006, korraldas Vaal Galerii).
Desmond Tutu

Desmond Mpilo Tutu (sündinud 7. oktoobril 1931 Klerksdorpis) on Lõuna-Aafrika Vabariigi vaimulik ja inimõiguslane, kes sai ülemaailmselt tuntuks 1980. aastail apartheidi vastasena.
Aastal 1984 sai ta Nobeli rahuauhinna ja aastal 2013 Templetoni auhinna.
Desmond Tutu juhtis 1995. aastal loodud apartheidiaegseid kuritegusid uurinud Tõekomisjoni.
Lubbert von Hambroich

Lubbert von Hambroich oli Liivi ordu rüütelvend ja Liivi ordu majandusülem aastatel 1554–1556.
Lubberti vanemad olid tõenäoliselt Georg von Hambroich ja Margarete von Rhemen. Ta pärines Kölni peapiiskopkonna aladelt, mis jäid Reinimaale, sündis aga Hambroichi kojas Rheinbergi lähedal. Tema suguvõsa oli tihedalt seotud Rheinbergi linnaga, kus Hambroichid olid nii sõdurid, kodanikud kui ka bürgermeistrid. Lisaks sellele olid nad ka Kölni peapiiskopi läänimehed.
Peale selle, et Hambroich oli majandusülem (Schäffer) Võnnus, pole tema kohta rohkem midagi teada.
Jalanõu

Jalanõu ehk jalats on (laba)jalga välismõjude (ilmastiku ja vigastuste) eest kaitsev kate.
Alfrēds Kalniņš

Alfrēds Kalniņš (23. august 1879 Cēsis – 23. detsember 1951 Riia) oli läti helilooja, organist ja dirigent. Samuti oli ta esimese läti ooperi Baņuta autor.
Ta sündis aastal 1879 Cēsises. Aastani 1888 õppis ta Cēsises progümnaasiumis, kus ta õppis ka klaverit ja viiulit. Aastani 1892 õppis ta Cēsise lähedal asuvas Bērzaine Maagümnaasiumis (Livländisches Landesgymnasium zu Birkenruh bei Wenden). Seejärel õppis ta Milleri reaalkoolis.
Aastail 1944–1948 oli ta Läti Muusikaakadeemia rektor.
Norra lipp

Ajalugu

Varaseim rahvuslipp sarnaneb tänapäevase Kuningliku Standardiga. Eirik Magnusson kasutas punast lippu kuldse lõviga, kellel oli kirves ja kroon aastast 1280. Seda lippu kasutati ka laevadel ning linnustel kuni 17. ja 18. sajandini.
16. sajandist kuni 1814. aastani kasutas Norra sama lippu, mis Taani, kuna need riigid olid liidus. 1814. aastal võttis Norra kasutusele Taani lipu Norra lõviga. Seda lippu kasutati 1821. aastani. 1814 liitus Norra Rootsiga ja 1815 võeti kasutusele ühine lipp, Rootsi lipp valge ristiga punasel taustal, lipu ülemisel vasakul küljel. 1821 loodi praegune Norra lipp parlamendiliikme Fredrik Meltzeri poolt. Seda lippu kasutati ka Rootsi lipul, tähistamaks ühendust. Kui ühendus muutus ebapopulaarseks, eemaldas Norra parlament 1898. aastal liidumärgi oma lipult. Uus lipp heisati esimest korda 1899. aastal. Kui ühendus Rootsiga katkes 1905. aastal, eemaldati märk ka sõjalaevastikult.

Sümbolism

Fredrik Meltzer valis kristliku risti järgides teiste Põhjamaade (Taani ja Rootsi) traditsioone. Punane, valge ja sinine valiti demokraatia tähistamiseks, kuna neid värve kasutati demokraatlike riikide (Hollandi, Suurbritannia, USA ja Prantsusmaa poolt). Meltzeri disain meenutab ka punast ja valget Taani lippu, mis oli Norra lipuks kuni 1814. aastani. Sinine oli ilmselt sarnasuseks Rootsi lipuga.
Itatiaia rahvuspark

Itatiaia rahvuspark on Brasiilia vanim rahvuspark, asutatud 1937. aastal. Asub Rio de Janeiro ja Minas Geraisi osariikides. Pindala on 30 000 ha.
Itatiaia rahvuspargis elab 250 linnuliiki.
Rahvuspargis asub Brasiilia kõrguselt kolmas mägi Pico das Agulhas Negras (2878 m).
Friedrich Spindler

Friedrich Spindler (ka Fritz Spindler; 2. august/14. august 1866 Lihula – 6. november 1920 Garmisch-Partenkirchen) oli Eesti vaimulik ja baltisaksa ajakirjanik.
Ta on õppinud Kollmanni Gümnaasiumis ja aastatel 1883–1887 Tartus gümnaasiumis. Tartu Ülikoolis õppis ta aastal 1887 arstiteadust, aastal 1888 keemiat ja aastatel 1890–1894 usuteadust. Prooviaastal oli ta aastal 1895 Kuusalu, Nissi ja Narva Aleksandri koguduses. Ordineeriti 10. märtsil/22. märtsil 1896 Tallinnas õpetajaks.
Ta oli aastatel 1896–1898 Eestimaa vikaarõpetaja, aastatel 1898–1906 oli ta Haapsalu Püha Johannese koguduse õpetaja.
Aastal 1906 lahkus ta vaimulikuametist. Seejärel oli ta aastal 1908–1918 Tallinnas fotograaf, samuti oli ta ajalehe Revalsche Zeitung toimetaja. Elu lõpus elas ta Garmisch-Partenkirchenis, kus ta ka suri.

Isiklikku

Tema isa Bernhard Justus Thomas Spindler oli Lihula ja Kirbla Püha Nikolause koguduse õpetaja, vanaisa Georg Wilhelm Spindler oli Haljala Püha Mauritiuse koguduse õpetaja, onu Nikolaus Friedrich Hermann Spindler oli Harju-Madise ja Harju-Risti koguduse õpetaja, vend Hermann Spindler oli Ridala Püha Maarja Magdaleena koguduse õpetaja.
Conecuh' maakond

Ajalugu

Maakond moodustati 1818. aastal.

Rahvastik

Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 13 228.
Waterloo Ülikool

Waterloo Ülikool (inglise University of Waterloo) on avalik-õiguslik ülikool Kanadas Ontario provintsis Waterloo linnas.
Ülikool asutati 1. juulil 1957.
Ülikoolis õpib umbes 27 000 õpilast ja seal õpetab umbes 1100 õppejõudu.
Laviin

Eksiarvamused

Sageli väidetakse, et laviine saab vallandada karjumisega. Tegelikult ei saa neid vallandada inimhäälega, sest selle helilainete rõhk on liiga väike. Küll on see võimalik aga näiteks plahvatuste valju heliga, kui plahvatused toimuvad pinnale piisavalt lähedal.
Hiidturako

Välimus

Hiidturako on käoliste seltsi kõige suurem lind. Tema kehapikkus on 70–76 cm ja kaal 800–1231 g.
Tal on pikk saba ja lühikesed ümarad tiivad. Pealael on suur tumesinistest sulgedest ˇalati turris tutt. Hiidturako ülapool on rohekassinine, eriti intensiivse värvusega on pea. Kael on sinine, kurgualune valge, rind kollane ja muu alapool ruske. Saba on kollane sinise tüviku ja laia musta tipueelse vöödiga. Nokk on kollane punase tipuga, silma vikerkest on punane ja jalad tinahallid.

Elupaik ja pesitsemine

Hiidturako on arg lind, tegutseb tavaliselt 5-8-isendilistes salkades. Lind lendab halvasti, rohkem hüppab oksalt oksale.
Hiidturako häälitsused on valjud. Mõnikord linnud lihtsalt karjuvad kooris mitu minutit. Lindude koor alustab kaeblevate kutsehüüdudega, järgnevad lühikesed hüüded "kok-kok" ning linnud lõpetavad üha sügavamate ja vibreerivamate kutsehüüdudega.
Hiidturako ehitab kuivadest okstest lameda pesa kõrgele puu otsa. Kurnas on kaks muna, mida emane üksinda haub umbes 18 päeva. Isane toidab teda selle aja jooksul. Linnupoegi toidavad mõlemad vanemad. Noorlindudel on tiibadel väikesed küünised, mille abil nad puuvõra mööda ringi ronivad. Nad iseseisvuvad 24–26 päeva vanuselt.

Toitumine

Hiidturako toiduks on peamiselt puuviljad, aga teda on täheldatud toitumas ka lehtedest, võsudest ja lilledest. Vähem sööb ta selgrootuid.
Turakolaste sugukonda nimetati varem banaanitoitlaste sugukonnaks. Kuigi sellesse kuuluvad linnud on üldiselt puuviljatoidulised, pole siiski veel kunagi täheldatud, et mõni sellesse sugukonda kuuluv lind vabas looduses ka päriselt banaane sööks. Sellepärast muudeti selle sugukonna inglis- ja eestikeelset nime, kusjuures ladinakeelne nimi jäi endiseks. Sugukonna uus nimi turakolised pärineb selle kõige liigirikkamalt perekonnalt.
Kongo DVs Bandundu provintsis kütitakse hiidturakosid liha ja sulgede pärast. Linnu siniseid ja kollaseid sabasulgi hinnatakse talismanide tegemisel.
Triin Niitoja

Elulugu

Triin Niitoja on lõpetanud Tallinna Muusikakooli klaveri erialal. Ta õppis Estonian Business Schoolis võõrkeeli ja ärikorraldust. Ta laulab Jaanus Saago bändis John4.
Pauluse esimene kiri korintlastele

Pealkiri

Pauluse kirjad polnud algselt pealkirjastatud. Traditsiooni järgi nimetati esimeste sajandite jooksul Pauluse esimest kirja korintlastele kreeka keeles Επιστολή πρὸς Κορινθίους Αʹ. Vulgatas on kiri kui "Epistola I ad Corinthios".

Autorsus

Kirja autor on apostel Paulus ja kiri on saadetud Korintose kristlikule kogudusele. Pauluse autorsuses pole kahelnud ka teoloog Ferdinand Christian Baur.

Tekkelugu

Teoloogid on tekstianalüüsi alusel veendunud Pauluse autorsuses. Clemens Roomast kirjutas 95. aastal, viidates sellele kirjale "Õnnis Paulus, apostel". See on varaseim näide Uue Testamendi tsiteerimisest, kus autorit mainitakse nimepidi. Ignatios Antiookiast, Polykarpos jt varased kirikuisad kinnitavad Pauluse autorsust. Tekstianalüüsi alusel on kirja stiil, sõnavara ja sisu kooskõlas sellega, mida on teada Pauluse ja Korintose kohta. Kirjutamise aega ei saa fikseerida absoluutse täpsusega, kuid on võimalik, et see toimus Pauluse Efesoses viibimise perioodil. 
Korintos oli Rooma riigi Ahhaia provintsi suurim linn ja tähtis kaubanduskeskus. Paulus külastas Korintost oma teisel misjonireisil. Teoloogide arvates sisaldab Pauluse ja Korintose kristliku koguduse kirjavahetus kokku 5 kirja.
Kirja varaseim säilinud katkend sisaldub Papüürus 15 manuskriptil  ja varaseim peaaegu terviklikult säilinud tekst Papüürus 46 manuskriptil 2. sajandist.

Ülesehitus

Pauluse esimene kiri korintlastele koosneb 16 peatükist, mis jagunevad 437 salmiks. Kirja jagas peatükkideks kardinal Stephen Langton 13. sajandil ja salmideks Robert Estienne 1551.

Kiri eesti keeles

Georg Mülleri jutlustest 17. sajandi algusest on säilinud varasemad teadaolevad eestikeelsed kirjakohad Pauluse esimesest kirjast korintlastele.
Tekst ilmus esmakordselt tervikuna eesti keeles 1686 "Wastses Testamendis" kui "Pahwli se Apostli eesmänne Rahmat Korintileistille". 1694 Müncheni käsikirjas on kiri pealkirjastatud "Paulusse Essimenne Ramat Korintilistele läkkitud." ja 1739 Piiblis "Apostli Paulusse essimenne Ramat Korintusse-liñna rahwale kirjotud."
Kümnemargane münt (1926)

Kujundus

Kollakashalli värvi münt kaalub 6,25 grammi, läbimõõt on 2,6 sentimeetrit ning selle serv on rihveldatud. Nagu ka kõik teised 1926. aasta mündid on selle kujundanud Georg Westenberg.

Avers

Mündi esiküljel on Eesti Vabariigi suur riigivapp.

Revers

Mündi tagaküljel legend "EESTI VABARIIK", nimiväärtus "10 marka" ning vermimise aasta "1926".

Võltsingud

Kuna tegu on haruldase mündiga, siis on sellest hiljem valmistatud võltsinguid, mõningatel andmetel nii Riias kui ka Rootsis. Näiteid koopiatest.
Igor Bõkov

Haridus ja töökäik

Bõkov lõpetas kiitusega Kirovi-nimelise Sõjameditsiini Akadeemia kahel korral:  1977. aastal maaväe sõjaväearstide ettevalmistamise teaduskonna ja 1984. aastal juhtiva koosseisu teaduskonna. Vahepeal oli ta sõjaväeteenistuses Balti sõjaväeringkonnas, algul sõjaväearstina, seejärel teenis meditsiiniroodu komandörina. 
Ta võttis osa Esimesest ja Teisest Tšetšeenia sõjast. 1997. aastal ülendati ta meditsiiniteenistuse kindralleitnandiks ja 2005. aastal meditsiiniteenistuse kindralpolkovnikuks.
Josua Möllenbeck

Josua Möllenbeck (sündis Stralsundis Pommeris; suri 1650 Juurus) oli Eestimaa vaimulik ja juhuluuletaja.
Õppis Greifswaldi ülikoolis (immatrikuleeriti 28. juunil 1615), Wittenbergi ülikoolis (immatrikuleeriti 1. mail 1622) ja Rostocki ülikoolis. Ordineeriti Tallinna Konsistooriumi poolt 8. detsembril 1624 Juuru Mihkli koguduse õpetajaks. Johannes Rudbeckiuse visitatsioonil väitis, et jutlustas saksa keeles (eesti keele oskus oli hilisem).
Josua Möllenbeck on kirjutanud pulmalaulu "Dialogus Nuptialis", mis ilmus trükitult aastal 1639 Tallinnas. Kirjutanud luuletusi eesti, saksa ja ladina keeles.
Emmanuel de Mérode

Virunga

Alates 2001. aastast töötab Mérode Virunga rahvuspargis, 2008. aastast on selle direktor. Ta elab rahvuspargi peakorteris Rumangabos, mis piirneb mägigorillade sektoriga. Talle allub 680 pargivahti, kelle töö on suures osas kaitsta pargi metsiku looduse elanikke, sealhulgas kriitiliselt ohustatud populatsioone – mägigorillasid, elevante, okaapisid ja šimpanse.
Mérode esimesi läbimurdeid oma töös oli vahendada kokkuleppe saavutamist Kongo valitsuse ja mässuliste liidri Laurent Nkunda vahel säästmaks mägigorillade sektorit käimasolevas kodusõjas ning lubada relvastatud pargivahtide pääsemist mässuliste kontrolli all olevale territooriumile.

Tapmiskatse

15. aprillil 2014 sai Emmanuel de Mérode raskelt haavata tundmatute kurjategijate poolt Goma ja Rumangabo vahelisel maanteel. Teda tulistati mitu korda rindkeresse ja kõhtu, kuid ta jäi ellu ja suutis kohalike elanike abil sündmuskohalt lahkuda. Goma kohalikus haiglas tehti talle kiiresti operatsioon. Kongo ametivõimud uurisid juhtumit, kuid täit selgust ei saanud. Meedias esitati mitmeid versioone, sealhulgas viidati juhtumi võimalikule seosele Briti naftakompaniiga, kes üritas ebaseaduslikult teha rahvuspargi territooriumil naftaluuret.
Pärast paranemist naasis Mérode Virunga rahvusparki 22. mail 2014, et jätkata direktori ametiülesannete täitmist.

Isiklikku

2003. aastal abiellus Mérode Keenia paleoantropoloogi Louise Leakeyga. Nende peres on kaks last, kuid pere ei ela koos Virungas. Turvalisuskaalutlustel elab Louise koos lastega Keenias.
2002. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimised

2002. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimised Eestis toimusid 20. oktoobril 2002.

Valimistulemus

Kokku osales 2002. aasta valimistel 536 044 inimest ehk 52,5% hääleõiguslikust elanikkonnast.
Urmo Raus

Urmo Raus (sündinud 27. veebruaril 1969) on eesti maalikunstnik.
Raus õppis aastatel 1989–1991 Eesti NSV Riiklikus Kunstiinstituudis maali erialal ja astus 1991. aastal kunstikõrgkooli École nationale supérieure des Beaux-Arts (ENSBA), mille lõpetas 1996. aastal cum laude. Samal aastal andis ENSBA kunstifond Urmo Rausile graafika aastaauhinna Prix de la gravure de la Fondation d' ENSBA. 
Oma maaliloomingu eest on Raus pälvinud 1997. aastal Vaal Galerii aastaauhinna Harpuun ning 1998. aastal anti talle eesti maalikunsti aastaauhind Konrad Mäe medal. Tallinna Kunstihoones 2003. aastal toimunud isikunäituse eest pälvis Raus Eesti Kultuurkapitali kujutava ja rakenduskunsti sihtkapitali aastaauhinna. 
Rausi töid on paljudes era- ja avalikes kunstikogudes kodu- ja välismaal.  
Lisaks maalile ja graafikale on Raus loonud mitmeid kaasaegseid vitraažiprojekte. Tuntuim neist on Tartu Jaani kiriku vitraažiprojekt, mis pälvis kümnendi parimaks monumentaalkunstiteoseks tunnistatuna 2002. aastal Kristjan Raua nimelise kunstipreemia.  Aastatel 2000–2003 valmisid terviktööna Rausi kavandatud ja maalitud Kuressaare Laurentsiuse kiriku vitraažaknad, Tallinna linna korraldatud konkursi võidutööna valminud  Tallinna Reaalkooli söögisaali akende terviklahendus ning Viljandi hotellihoone EVE kaasaegsed klaasseinad. Rausi vitraažiprojekte on eksponeeritud rahvusvahelises vitraažikeskuses Centre International du Vitrail Chartresis.
Toxicocalamus

Levila

Neid võib kohata Paapua Uus-Guineas.

Toksilisus

Perekonda Toxicocalamus liigitatud maod on inimeste suhtes mürkmadudeks liigitatavad, kuna nende hammustus võib kerge kuni keskmise astmega mürgistusseisundeid esile kutsuda.
Aleksandr Žirkov

Aleksandr Nikolajevitš Žirkov (vene keeles Александр Николаевич Жирков; sündinud 1. jaanuaril 1956  Ust-Aldanski rajoonis Jakuudi ANSV-s) on  jakuudi rahvusest Sahha riigitegelane ja ajaloolane, kahe  vabariikliku riikliku preemia laureaat.
Ta on  Ühtse Venemaa liige ja 2013. aastast Sahha (Jakuutia) Vabariigi Riigikogu (Il Tümene) esimees.
2011. aastal pälvis Žirkov viieliikmelise autorite grupi koosseisus  Sahha (Jakuutia) Vabariigi Oiunski-nimelise riikliku preemia  kolmeköitelise "Antologija Saha teatra" ("Антология Саха театра", 'Sahha teatri antoloogia') väljaandmise eest. 
Ta on   Venemaa Föderatsiooni Ajakirjanike Liidu liige ja saanud  Sahha (Jakuutia) Vabariigi  Riigikogu (Il Tümene) Illarionovi-nimelise ajakirjanduspreemia.

Haridus ja töökäik

Žirkov lõpetas 1981. aastal  Jakutski Riikliku Ülikooli kiitusega ajaloo erialal ja 1984. aastal samas aspirantuuri. 1987. aastal kaitses ta Irkutskis ajalookandidaadi kraadi. Aastatel 1989–1994 töötas ta Jakutski Riikliku Ülikooli jakuudi ja kirde põlisrahvaste ajaloo ja kultuuri kateedris vanemõpetaja ja dotsendina. 
Alates 1994. aastast on ta Sahha (Jakuutia) Vabariigi Riigikogu (Il Tümene) rahvasaadik, alates 2013 Il Tümene esimees.

"Maailma rahvaste eeposed"

Žirkov on  Rahvusvahelise Assotsiatsiooni "Maailma Rahvaste Eeposed" (peakorter Biškekis) asepresident. Tema juhtimisel (ta oli korralduskomitee esimees) toimus 2017. aasta juunis Sahha (Jakuutia) Vabariigis UNESCO egiidi all kolmepäevane foorum "Maailma rahvaste eeposed Olongho maal". Teiste seas esinesid foorumil UNESCO peadirektor Irina Bokova ja Sahha (Jakuutia) Vabariigi pea Jegor Borissov.
Sea of Thieves

"Sea of Thieves" on piraaditeemaline videomäng. Mängu arendajaks on Rare ja selle avaldas Microsoft Studios  Windowsi seadmetele ja Xbox One'i mängukonsoolile. "Sea of Thieves" annab mängijatele võimaluse kehastuda piraadiks ning seilata fantastilises maailmas, kas üksi või kuni neljaliikmelise grupina. Mängus on võimalik mängida nii arvuti kui ka päris inimeste vastu. Mäng avaldati 20. märtsil 2018 ja see on saanud kriitikutelt vastukäivaid hinnanguid.
"Sea of thieves" on seikluslik ja koostööpõhine mitmikmäng. Mängu saab mängida Xbox One'i mängukonsooli ja Windowsi personaalarvutiga. Mängija(d) seiklevad avatud maailmas, kasutades piraadilaeva, mille juhtimisel saab mängija endale võtta mitmesuguseid rolle. Mängijate põhiülesandeks on avastada, otsida ning müüa aardeid ja vastasmängijatega võidelda. Mängu stiil on multifilmiline.

Arendus

Mängu on arendanud ettevõte Rare. Mängus esinev piraaditeema on insipeeritud mängust "Project Dream" (hiljem sai sellest "Banjo-Kazooie"), mis on samuti piraaditeemaline videomäng, mis loodi 1990. aastatel.
"Sea of Thieves" loodi, kasutades Epic Games-i mängumootorit Unreal Engine 4. Arendamine algas 2014. aastal. Mängu põhiideeks oli "Group Shaped Narrative". Gregg Mayles Rare-ist kirjeldas seda kui kohmaka nimega kontseptsiooni, mis nägi ette uut tüüpi mitmikmängu, kus mängijad saavad endale luua meelelahutuslikku kogemust.
2015. aasta juunis kuulutati "Sea of Thieves" välja Microsoft Xboxi pressikonverentsil Electronic Entertainment Expo 2015 (E3). Mängu ennast näidati esmakordselt E3-l aastal 2016. Mäng plaaniti avaldada Windowsi ja Xbox One'i platvormil aastal 2017, kuid lükati edasi kuni 20. märtsini 2018. Mäng on osa Microsofti Xbox Play Anywhere’i programmist, mis tähendab, et mängu ostjad saavad mängu alla laadida nii Windows 10 arvutis kui ka Xbox One'is.