Hugo Münsterberg

Hugo Münsterberg (1. juuni 1863 Danzig, Preisimaa – 16. detsember 1916 Cambridge, Massachusetts, USA) oli saksa psühholoog, kes tegutses ka USA-s. Teda peetakse rakenduspsühholoogia pioneeriks seoses oma uurimistöö ja teooriatega organisatsiooni-, õigus-, kliinilise, kooli- ja majanduspsühholoogia alavaldkondades.

Elulugu

Hugo Münsterberg sündis Preisimaal Danzigis eduka saematerjalikaupmehe ja tunnustatud kunstniku-muusiku pojana. Vanemad surid enne Hugo 20-aastaseks saamist.
Noorena näitas Münsterberg üles huvi mitmes valdkonnas, näiteks kunstis, kirjanduses, võõrkeeltes, muusikas ja näitlemises.
Ta lõpetas 1882. aastal Danzigi Gümnaasiumi ja astus 1883. aastal Leipzigi Ülikooli, kus ta kuulis Wilhelm Wundti loengut ja huvitus psühholoogiast. Wundti uurimisgrupi liikmeks saamise järel teenis ta 1885. aastal Wundti juhendatavana doktorikraadi füsioloogilises psühholoogias. Pärast seda otsustas Münsterberg minna Heidelbergi Ülikooli meditsiini õppima ja sai meditsiinikraadi (?) 1887. aastal. Lisaks hakkas ta dotsendina pidama loenguid Freiburgi Ülikoolis, kus avas psühholoogialabori ning hakkas avaldama teadusartikleid muuhulgas tähelepanuprotsesside, mälu, õppimise ja taju teemadel. Samal aastal abiellus Münsterberg Selma Oppleriga.
1891. aastal kohtus ta esimesel psühholoogia rahvusvahelisel kongressil William Jamesiga, kellega ta jätkas tihedat kirjavahetust, mille tulemusena kutsuti ta kolmeks aastaks Harvardi ülikooli psühholoogia laborisse. Münsterberg õppis märkimisväärselt kiiresti inglise keelt aina paremini valdama ning tema loengud muutusid ülipopulaarseks – ta mõjutas mitmeid tudengeid, sh Mary Whiton Calkinsit. Harvardis viibimise ajal lõi ta sidemeid mitme organisatsiooniga, näiteks Ameerika Psühholoogide Assotsiatsiooniga (mille presidendiks ta sai 1898. aastal) ja Ameerika Filosoofide Assotsiatsiooniga (president aastal 1908).
Aastatel 1910–1911 pidas ta Berliinis Friedrich Wilhelmi Ülikoolis vahetusprofessori ametikohta ja asutas selle aasta jooksul Ameerika Instituudi Berliinis. Münsterberg töötas aastaid oma kirjatöö kaudu Ameerika ja Saksamaa vahelise mõistmise edendamise nimel. Seoses saabuva I maailmasõjaga sattus ta oma mitmekesise kultuurilise identiteedi ja tõekspidamiste tõttu tähelepanu ja kriitika osaliseks, muuhulgas kahtlustati teda spioneerimises ja talle tehti tapmisähvardusi. Münsterberg jäi Harvardi eksperimentaalpsühholoogia professoriks ja sealse psühholoogialabori direktoriks kuni surmani loenguplatvormil 1916. aastal.

Panus psühholoogiasse

Erinevalt oma juhendajast Wundtist pidas Münsterberg vajalikuks rakendada psühholoogiat praktiliste probleemide lahendamiseks. Tema jaoks tulenes teadvusekogemus käitumise või käitumisvalmiduse tajumisest, mida tekitavad situatsioonid. Samuti hoidis ta lahus eksperimentaalset psühholoogiat ja teisi psüühikat puudutavaid kaheldava väärtusega nähtusi ning oli seetõttu pettunud Jamesi üsna liberaalses suhtumises, väites: "Müstitsim ja meediumid on üks asi, psühholoogia aga hoopis teine. Eksperimentaalne psühholoogia ja psüühiline hookus-pookus ei kuulu kokku."

Kohtupsühholoogia

Oma 1908. aasta vastuolulises raamatus "On The Witness Stand" käsitles Münsterberg kohtuprotsessi käigu ekslikkust eeldamisel, et advokaadid, kohtunikud ja kuritegude pealtnägijad on piisavalt hästi varustatud võimete ja oskustega, et selgitada välja objektiivne tõde. Mitmeid eksperimente läbiviinuna viitas Münsterberg põhjustele, miks pealtnägijate tunnistused on kaheldava väärtusega, sh inimtaju ekslikkus nii visuaalsete kui ka ajaliste stiimulite tajumises ning mälu muutuv ja moonutatav olemus. Näiteks võib kahe pealtnägija meenutus samast sündmusest radikaalselt erineda, ilma et neil oleks motivatsiooni fakte moonutada.
Oma Harvardi loengute ajal tegi ta katseid oma tudengitega, millest ühes palus tudengitel 5 sekundi jooksul suurel valgel papitükil olevaid täppe vaadata ja hiljem nende arvu hinnata. Münsterbergi jaoks oli šokeeriv, et isegi sellistes soodsates oludes võisid inimeste hinnangud erineda seitsme- või kaheksakordselt.

Kliiniline psühholoogia

Münsterbergi uurimused psühholoogiliste häirete põhjustest põhinesid psühhofüsioloogilisel parallelismil – lähenemisel, mille kohaselt on teatud vaimsetel häiretel rakutasandil metaboolsed põhjused. Oma 1909. aasta raamatus "Psychotherapy" defineeris ta psühhoteraapia kui "haigete ravimise vaimse elu mõjutamisel... võimalik, et ravimite, elektri, vanniskäigu või toitumise kaudu". Tegeledes vaimsete häirete põhjuste uurimisega intervjueeris ja püüdis Münsterberg aidata mitmeid vaimsete häiretega inimesi, keskendudes põhiliselt oma patsientide motiveerimisele uskumaks, et nad suudavad oma pingutuste tulemusena olukorda parandada. Tema arvates ei olnud psühhoosi võimalik ravida, kuna selle põhjuseks pidas ta närvisüsteemi allakäiku.

Töö- ja organisatsioonipsühholoogia

Münsterberg nägi industriaalset psühholoogiat (tänapäeval tuntud kui tööpsühholoogia ja/või sellega lähedalt seotud organisatsioonipsühholoogia) praktilise teadusharuna, mis on "sõltumatu majanduslikest arvamustest ja kaheldava väärtusega huvidest". Tema raamatuid "Vocation and Learning" (1912) ja "Psychology and Industrial Efficiency" (1913) peetakse selle psühholoogiaharu alguseks – need käsitlesid mitut teemat, sh töötajate valikulist palkamist sõltuvalt nende isiksuse ja võimete sobivusest tööülesandega, motivatsiooniliselt ideaalsete tööolude loomist ning reklaami ja turundust.
Võimalik, et selles valdkonnas oli Münsterbergi jaoks olulisim küsimus sellest, kuidas leida igale töökohale omadustelt sobivaim inimene. Ta nägi olukorra võtit võimalikult teadusliku, objektiivse protsessi kujundamises, mis mõõdab tööotsija isiksust, vaimset võimekust ja muid olulisi näitajaid, et leida igale isikule parim töökoht.