google/wiki40b huggingface dataset:
Eesti Ökoturismi Ühendus

Eesti Ökoturismi Ühendus MTÜ moodustati 7. septembril 1996 Alus Raplamaal. Ühenduse eelkäijaks oli 1994–1996 Kodukandi Ökoturismi Algatus. 
Ökoturismi ideest räägiti Eestis esmakordselt külaliikumise "Kodukant" teisel seminaril 1993. aasta mai lõpul Soomaal Kuusekäära talus. Käivitati programmi Kodukant alaprojekti "Kodukandi ökoturismi algatus", projektijuhiks oli 1994–1996 aastatel Aivar Ruukel. Kodukandi Ökoturismi Algatuse tegevuse tulemusena loodi koostöövõrk eri huvirühmade esindajatest: turismifirmad, kohalikud elanikud, ühiskondlikud organisatsioonid, riigiasutused, kaitsealad jt, millest moodustus Eesti Ökoturismi Ühendus. Juhatuse liikmeteks valiti Ruuben Post, Rein Kuresoo, Kaja Lotman, Aigar Piho, Aat Sarv, Riina Lõhmus, Lii Muru, esimeheks Aivar Ruukel.
Hiljem on olnud Eesti Ökoturismi Ühenduse juhatuse liikmeteks Hannes Palang, Innar Täht, Kristel Rammo, Mart Reimann, Peep Tobreluts, Enn Praks. 
Aastatel 1996–2003 anti välja Eestit tutvustavat välismaa reiskorraldajatele suunatud ingliskeelset käsiraamatut "Estonia – the Natural Way". Käsiraamatu lisa sisaldas reisiprogramme Lahemaalt, Saaremaalt, Muhumaalt, Hiiumaalt, Läänemaalt, Pärnumaalt, Soomaalt, Haanjamaalt, Karulast ja muudest Eesti piirkondadest.
Anti välja teabelehte Ökoturism, mis ilmus aastatel 1995–1997. 
1996–2000 aastail korraldas Eesti Ökoturismi Ühendus koos Soomaa rahvuspargi ja Saarisoo turismitaluga traditsiooniliste ühepuulootsikute ehk haabjate ehitamise laagreid. 
Aastast 1998 on ökoturismiühendus rahvusvahelise ökoturismi ühingu The Ecotourism Society liige. 
1998. aastal korraldati konverents "Loodushoid ja turism", mis toimus Pärnus.
2010. aastal korraldati Euroopa Ökoturismi Konverents koos EAS Turismiarenduskeskuse ja Rahvusvahelise Ökoturismi Ühinguga, toimus Pärnus.
Eesti Ökoturismi Ühendus koostöös MTÜ-ga Eesti Maaturism ja mitmete teiste asjaliste organisatsioonidega käivitas 2001. aastal ökoturismi kvaliteedimärgise süsteemi EHE.
Aastal 2016 muudeti mittetulundusühing seltsinguks.
Varuained

Varuained on taimedesse, seentesse, loomadesse ja protistidesse talletunud kõrge energeetilise väärtusega ained, mis võimaldavad organismidel üle elada ebasoodsaid keskkonnaolusid, näiteks talve.
Valdav osa varuaineid on polüsahhariidid, eriti glükogeen (loomadel) ja tärklis (taimedel).
Klaudia Tiitsmaa

Klaudia Tiitsmaa (sündinud 9. septembril 1990 Tallinnas) on eesti näitleja. 
Ta lõpetas 2009. aastal Türi Majandusgümnaasiumi ja 2013. aastal Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia näitleja erialal. 
Töötab alates 2013. aastast Viljandi teatri Ugala näitlejana.
Ta mängis läbivat peaosa teleseriaalis "Üheotsapilet". Alates 2017. aastast mängib ta Kioko Veega rolli seriaalis "Kättemaksukontor". Väiksem osatäitmine on tal olnud seriaalis "Kelgukoerad".
2016. aastal valminud filmis "Päevad, mis ajasid segadusse" mängis ta Maria rolli.

Isiklikku

Klaudia Tiitsmaa vanemad on kunstnikud Margus Tiitsmaa ja Resa Tiitsmaa. 
Ta on kihlatud näitleja ja lavastaja Vallo Kirsiga. 9. septembril 2018 sündis neil poeg.
Tööstusomand

Allikad

Tööstusomandi kaitse Pariisi konventsioon

Vastu võetud 20. märtsil 1883. a.,

uuesti läbi vaadatud Brüsselis 14. detsembril 1900. a.,

Washingtonis 2. juunil 1911. a.,

Haagis 6. novembril 1925. a.,

Londonis 2. juunil 1934. a.,

Lissabonis 31. oktoobril 1958. a. ja

Stockholmis 14. juulil 1967. a. ning

parandatud 28. septembril 1979. a.
Duell (film 1971)

Lugu

Lugu jälgib David Manni (Dennis Weaver), kes sõidab autoga töö asjus läbi California kõrbe. Teel möödub ta ka ühest aeglasest tankerveokist. Pärast seda, kui David veokist mõned korrad taas mööda sõidab, hakkab selle tundmatu juht Davidi autot suurtel kiirustel taga ajama. (Veokijuht, kelle nägu filmis ei näidata, on näitleja ja kaskadöör Carey Loftin).

Tootmine

Enamik filmist on üles võetud Lõuna-Californias. Algne televisiooni jaoks toodetud film oli ainult 74 minutit pikk ja valmis 23 päevaga telesarja "ABC nädala filmi" jaoks. Õnnestunud teleesilinastuse järel tehti filmist 15 minutit pikem versioon, mis sisaldas uusi stseene (koolibussi ja raudteeülesõidu stseen ning lõik, kus David räägib oma naisega telefonitsi) ning lisati veel pikem algus. 1972. aastal linastus film üle maailma ja Euroopas.
Cher

Päritolu

Cher'i isa John Sarkisian oli armeenlasest veoautojuht, kellel oli probleeme narkootikumide ning hasartmängudega. Tema ema Georgia Holt (sünninimega Jackie Jean Crouch) on Ameerika laulja-laulukirjutaja, näitleja ja modell, kes on päritolulit iirlane, inglane, sakslane ning tšerokii. Kui Cher oli väike, oli tema isa harva kodus ning ta lahutas Cheri emast, kui laps oli kümme kuud vana. Hiljem ta vanemad abiellusid ning lahutasid veel kaks korda. Aastal 1993 võttis Cher osa humanitaartöödest Armeenias, toimetades toiduaineid ja meditsiinivahendeid sõjast räsitud piirkonda.

Nimi

1979. aastal muutis ta oma täisnimeks Cherilyn Sarkisian LaPiere Bono Allman, ametlikult lihtsalt Cher.
Charles de Batz-Castelmore, Artagnani krahv

Charles de Batz-Castelmore, Artagnani krahv (umbes 1611 – 25. juuni 1673) oli Prantsuse sõjaväelane.
Ta on tuntud d'Artagnani nime all Alexandre Dumas' romaani "Kolm musketäri" ja selle järgede ühe peategelasena.
Dokk

Dokk (hollandi keeles dok, inglise keeles dock) on rajatis laevade veest väljatõstmiseks. Dokke kasutatakse laevade ehitamiseks ning dokkimiseks ehk nende veealuse osa ülevaatamiseks ja remondiks. Eristatakse kuivdokke ja ujuvdokke.

Ujuvdokk

Ujuvdokk on tankideks jaotatud pontoon, millel on üks või kaks külgseina ehk torni. Tankide täitmisel veega ujuvdokk sukeldub ja laev viiakse tornide vahel oleva dokiteki ehk staapelteki kiilplokkide kohale. Vee väljapumpamisel tankidest ujuvdokk kerkib, tõstes laeva staapeltekil asuvatele kiilplokkidele. Suurte ujuvdokkide tõstevõime on kuni 100 000 tonni (pikkus kuni 300 m, laius kuni 60 m).
Dokkidel on mehhanismid ja muud seadmed laevade sissetõmbamiseks ja kiilplokkidele paigutamiseks, veepumbad, kraanad ning elektrienergia, auru, vee, suruõhu, hapniku ja muu vajalikuga varustamise süsteemid.
Eestis on ujuvdokid BLRT Tallinna Laevatehases ning Lahesuu sadamas.
Dokk võib olla ka lüüsi või dokivarjaga muust akvatooriumist eraldatud sadamabassein suure tõusu ja mõõnaga piirkonnas. Dokis hoitakse veetase muutumatu.

Ajalugu

Maailma vanim teadaolev dokk pärineb Induse kultuurist 2400 eKr. See asus Lothali asulakohas, mis asus tänapäeva Indias Kāthiāwāri poolsaare kirdeosas Khambhāti lahe tipus Sabarmati jõe suudmes jõe läänekaldal. Selles lahes on tõusu ja mõõna vahe väga suur. Insenerid rajasid sinna trapetsikujulise struktuuri, mille pikkus oli keskmiselt 37 m ja laius 21,8 m. See oli rajatud põletatud tellistest. Tõusu ajal sõidutati laev kiilplokkidele, mõõna ajal jäi laev kuivale ning seda sai parandada ja uurida. Järgmise tõusu ajal sai laevaga sõita merele. Niisuguse ehitise rajamine nõudis suuri teadmisi näiteks hüdrograafia vallast, sest Sabarmati muutis sageli oma sängi.
Rumbula

Rumbula on asum Lätis, Riia linna Latgale eeslinna osa pindalaga 6,978 km². Asub Ķengaragsist kagus ja Dārziņist loodes Daugava paremal kaldal. 368 elanikku (2010).
Rumbula asum asus vanasti Riia linnasarase piiril, mille seadis paika juba Wilhelm Modenast. Piiri taga asus Mazā Jumpravmuiža mõis, mis oli üks vanemaid mõisasid praegusel Riia linna alal. 16. sajandist on teada, et piirkonnas asus Riia linnale kuulunud Rumbula mõis.
Aastal 1919 rajasid Läti väed bermondtiaadi tõrjeks Daugava kallastele platsi, kust said õhku tõusta pommitajad. Pärast Teist maailmasõda rajati samale kohale Nõukogude Liidu sõjaväele kuulunud Rumbula lennuväli. Kuna sealne väljak oli paremas korras, kui Spilves asunud lennujaama oma, siis lubati seal alates 20. sajandi kuuekümnendatest aastatest maanduda ka pikemat maandumisrada nõudvatel tsiviillennukitel. Aastast 1979 kolis seal paiknenud väeosa Lielvārde ümbruskonda. Lennuväli on halvas seisukorras, seda kasutavad praegu vaid vähesed lennukid. Selle aladel asub Läti suurim autoturg.
Asumi ja Stopiņi piirkonnas asuva samanimelise küla vahel asub Rumbula mets. Teise maailmasõja ajal oli see paigaks, kus Natsi-Saksamaa väed juute maha lasid (Rumbula massimõrv). Metsa all on ohvritele püstitatud mälestusmärk. 1941–1943 tegutses Jumpravmuiža mõisa juures Jumpravmuiža koonduslaager.
Rumbula liideti Riiaga aastal 1968. Asumisse rajati talusid 19. sajandi lõpus ja 20. sajandi alguses, seda põhiliselt Maskavas iela piirkonda. Tänapäeval kerkib piirkonda üha enam eramaju.
Antropomorfism

Antropomorfism (kreeka sõnadest anthrōpos 'inimene' ja morphē 'kuju, välimus') tähendab inimese omaduste omistamist teistele olenditele. Näiteks on antropomorfistlik omistada loomadele või taimedele mõtteid, tundeid või tahet.
Antropomorfism usundilises vaates omistab jumalale inimese keha ja näo või inimlikud mõtted ja tunded (näiteks vanakreeka mütoloogias).
Reet Montonen

Reet Montonen (neiuna Reet Talussaar; 25. detsember 1959 – 27. jaanuar 2008) oli eesti psühholoog.
Lõpetas 1978. aastal Tartu 5. Keskkooli bioloogia-geograafia eriklassi. Pärast Tartu Ülikooli lõpetamist asus Reet Montonen tööle Tartu Psühhiaatriakliinikusse. Reet Montoneni kitsamad erialad olid lastepsühholoogia, psühhoanalüüs ja pereteraapia. Magistrikraadi kaitses Reet Montonen eripedagoogika erialal.
Roberta Einer

Isiklikku

Tema elukaaslane oli 2018. aastani Tom-Olaf Urb.
Noah Ngeny

Noah Ngeny (sündinud 2. novembril 1978 Kabenas) on Keenia kergejõustiklane (jooksja, põhidistantsid 800 m ja 1500 m). Olümpiavõitja (2000).
Enne Sydney olümpiamänge oli Maroko mailer Hicham El Guerrouj üks kindlamaid olümpiakulla taotlejaid.
Eeljooksus ja poolfinaalis võitiski marokolane mängeldes, finaalis aitas tal esimesel distantsipoolel kõrget tempot hoida kaasmaalane Youssef Baba. Kui Baba väsis, asus El Guerrouj ise juhtima ja oli ees ka lõpusirgele tulles.
Siis kiirendasid end kogu aeg marokolase tempot hoidnud keenialased Noah Ngeny ja Bernard Lagat. Neist Ngeny samm oli nii värske, et El Guerrouj ei suutnud oma liidrikohta enam hoida. Viimastel meetritel möödus Ngeny suurfavoriidist ja võitis uue olümpiarekordiga 3.32,07 olümpiakulla.
Senine olümpiarekord 3.32,53 oli 16 aastat vana ja kuulus inglasele Sebastian Coe'le.
1999. aasta maailmameistrivõistlustel Sevillas oli 21-aastane Ngeny lõpetanud El Guerrouj'i järel teisena.

Olümpiamängudel

2000 olümpiavõitja 3.32,07

Maailmameistrivõistliustel

1999 hõbemedal 2.28,73

Sisemaailmameistrivõistlustel

2001 pronksmedal 3.51,63
Kärestik

Kärestik on madal kivine käreda vooluga jõelõik. Kärestikku saab defineerida ka kui "naaberlõikudega võrreldes suurema kaldega jõe pikiprofiili osa".
Kärestiku lang on väiksem kui kosel.
Kiirema veevoolu tõttu on peenem settematerjal ära kantud ning kärestik voolab mööda kivist põhja.
Lonza AG

Tooted

Lonza toodab biotehnoloogiliselt (mikroorganism Agrobacterium/Rhizobium) L-karnitiini nii söödaks, toidulisaaineks kui ka ravimitööstuste tarbeks.
Ettevõte toodab vähiravimi trastuzumabemtansiini (kasutatakse HER2-positiivse rinnanäärmevähi raviks täiskasvanutel) aktiivseid osiseid.
Inimlikud vajadused

Inimlikud vajadused on asjad ja nähtused, mida iga inimene vajab normaalseks eluks ja arenguks.
Inimlikud vajadused ulatuvad kaugemale füsioloogilisest vajadusest toidu, vee ja sooja järele ning sisaldavad sotsiaalseid ja hingelisi vajadusi, nagu turvalisus, armastus, identiteeditunne ja enesetõestamine.
Inimlike vajaduste arvestamine on üks säästva ehk tasakaalustatud arengu lähtekohti.
Milena Jesenská

Milena Jesenská (10. august 1896 – 17. mai 1944) oli tšehhi ajakirjanik, kirjanik, toimetaja ja tõlkija.
Milena Jesenská sündis Prahas ortopeedia-professori Jan Jesenský perekonnas. Ta õppis tütarlaste humanitaargümnaasiumis Minerva. Kooliajal oli ta patriootliku võimlemisliikumise Sokol liige. 1913. aastal suri Milena ema, mis mõjus talle väga rängalt. Gümnaasiumi lõpetamise järel õppis Milena Jesenská ülikoolis kaks semestrit meditsiini, kuid õpingud katkesid. Seejärel tegeles ta kirjanduse ja publitsistikaga.
1916. aasta sügisel tutvus ta saksakeelse juudi rahvusest literaadi Ernst Pollakiga. Pollak töötas sel ajal ühe välispanga korrespondendina Prahas. Milena isale ei meeldinud, et ta tütar tahtis abielluda endast kümme aastat vanema juudiga ning 1917. aasta juunis laskis ta oma tütre paigutada Veleslavini hooldus- ja raviasutusse, närvihaigete sanatooriumisse Praha lähedal. 1918. aasta märtsis vabanes ta sealt.
Milena abiellus Ernst Pollakiga ning nad kolisid 1918. aastal Viini. Pollak asus tööle sama panga peakontoris, mille filiaalis ta Prahas töötanud oli. 1919. aastal hakkas Milena Jesenská tegema kaastööd Praha ajalehtedele Národní listy ja Tribuna.
1919. aasta oktoobris kirjutas Milena Jesenská Franz Kafkale ja palus luba tema jutustusi tšehhi keelde tõlkida.1920. aastal said nad Kafkaga isiklikult tuttavaks. Suhe Kafkaga ei kestnud kaua. Milena ei olnud valmis abielu Pollakiga lõpetama, Kafkat hirmutas Milena kirglik ja ohjeldamatu iseloom. Frank Kafka lõpetas suhte Milenaga 1920. aasta novembris. Viimast korda kohtusid nad juunis 1923. Kafka kirjad Milenale ilmusid saksakeelses väljaandes 1952. aastal ja ingliskeelses tõlkes 1953. Eestikeelne tõlge ilmus 1996. aastal.
1924. aastal lahutas Milena abielu Ernst Pollakiga ning 1925. aastal pöördus ta Prahasse tagasi. 1927. aastal abiellus ta arhitekt Jaromír Krejcariga, 1928. aastal sündis neil tütar Jana. Abielu kujunes probleemseks seoses Milena raske haiguse ja morfiinitarvitamisega. 1931. aastal astus ta Tšehhoslovakkia Kommunistlikku Parteisse. Kuid ta pettus kommunismis ja 1936. aastal visati ta stalinismi kriitika eest parteist välja.
1938–1939 oli ta poliitika- ja kultuuriajakirja Přítomnost toimetaja. Tšehhoslovakkia okupeerimise järel arreteeris Gestapo ta 11. novembril 1939. Esialgu hoiti teda kinni Praha ja Dresdeni vanglates. 1940. aasta novembris saadeti ta Ravensbrücki koonduslaagrisse, kus ta 1944. aastal neerupuudulikkuse tagajärjel suri.
Jägala sõjaväebaas

Jägala sõjaväebaas on Eesti Kaitseväele kuuluv kasutusest kõrvaldatud sõjaväebaas Harjumaal Jõelähtme vallas Jägala külas. Baas asub Tallinnast 25 km kaugusel.

Ajalugu

Nõukogude Sotsialistlike Vabariikide Liidu ajal olid seal Nõukogude väed. Ajavahemikul 1992–2002 kasutas baasi Eesti 1. jalaväebrigaad. Pärast 1. jalaväebrigaadi lahkumist kasutasid baasi mõnda aega Kaitseliidu üksused, ent nad ei tegutsenud seal pidevalt. Jägalas toimus paar reservüksuste täiendusõpet.
Ei saa mitte vaiki olla

"Ei saa mitte vaiki olla" on Eesti luuletaja Anna Haava armastusluuletus, mida on viisistanud Miina Härma jt eesti heliloojad.
Luuletus ilmus 1890. aastal. Selle alusel loodud Miina Härma pala on kultuurikriitik Rein Veidemann nimetanud eesti kauneimaks naiskoorilauluks. Haava oli luuletuse ilmudes 26-aastane ning tema teksti inspireerijaks peab Veidemann toonast teoloogiatudengit Jaan Lellepit, kes suri peatselt tiisikusse.
Haava luuletus on juurdunud Eesti kirjanduse kaanonis, see on levinud antoloogiates ja õpikutes. Luuletusel põhinevat Härma laulu on korduvalt esitatud laulupidudel ja teistel üldrahvalikel ja riikliku tähtsusega üritustel.

Kajastused kultuuris

Luuletus ja selle alusel loodud laul on andnud nime eesti muusiku Bonzo plaadile "Ei saa mitte vaiki olla".
Pinotsütoos

Pinotsütoos (ka nn raku joomine) on üks endotsütoosi tüüpidest, kus väikesed osakesed (partiklid), mis on lahustunud vesiikulites, tuuakse rakumembraani sopistumisel raku tsütoplasmasse. Seal need tavaliselt lagundatakse lüsosoomides.
Pinotsütoosi omapära seisneb selles, et sel viisil ühineb vesiikul rakuga ilma rakumemembraani läbimata. Pinotsütoosi realiseerumiseks vajab rakk ATP-d.
Põltsamaa rajoon

Põltsamaa rajoon oli haldusüksus Eesti NSV-s aastatel 1950-1963.
Põltsamaa rajoon loodi 1950. aastal, selle koosseisu kuulusid kuni aastani 1954 eksisteerinud Aidu külanõunõukogu, Hermani külanõukogu, Kursi külanõukogu, Loopre külanõukogu, Mõhküla külanõukogu, Neanurme külanõukogu, Tapiku külanõukogu, Umbusi külanõukogu, Vissuvere külanõukogu, Vitsjärve külanõukogu, kuni 1960 Mõisaküla külanõukogu, Päinurme külanõukogu, Soomevere külanõukogu ning külanõukogu, Imavere külanõukogu (kuni 1960 Järavere), Kolga- Jaani külanõukogu, Kõo külanõukogu, Lalsi külanõukogu, Lustivere külanõukogu, Puurmani külanõukogu, Põltsamaa külanõukogu. Aastatel 1952–1953 oli Põltsamaa rajoon Tartu oblasti osa.
1954. aasta juunis liideti Umbusi Anikvere külanõukoguga. Neanurmest ja Aidust moodustati Lustivere külanõukogu, Loopre ja osa Tapiku külanõukogust liideti Pajusi külanõukoguks. Põltsamaa külanõukogu koosseisu arvati Adavere, Mõhkküla ja Vitsjärve.
1960. aasta septembris läks likvideeritud Päinurme külanõukogu Pajusi alla ning Lustiverele lisandus osa Jõgeva külanõukogust.
1963. aastal Põltsamaa rajoon likvideeriti, selle alad läksid Jõgeva rajooni koosseisu.
Sven Začek

Elulugu

Sven Začek sündis Valgas 29. septembril 1980.
Aastatel 1987–1992 õppis Začek Võru kolmandas kaheksaklassilises põhikoolis, 1992–1996 Võru Kesklinna koolis ja 1996–1999 Võru Kreutzwaldi Gümnaasiumis.
1999–2000 õppis Začek Tallinna Tehnikaülikoolis tootmistehnika erialal ning aastatel 2000–2006 Tartu Ülikooli majandusteaduskonnas majanduse modelleerimise erialal.
2005. aasta märtsist tegutseb Sven Začek vabakutselise loodusfotograafina.
2006. aasta novembris sai temast Eesti ainukese loodusfoto ajakirja Lofo peatoimetaja; ajakirja esimene number ilmus 2007. aasta algul ja viimane 2009. aastal. Pärast seda tuli raskete majandusolude tõttu ajakirja väljaandmisse paus, mis lõppes 2011. aasta mais, mil Lofo jätkas ilmumist veebiajakirjana.

Fotograafiaalane tegevus

Začek on ise nimetanud enda loodusehuvi põhjustajana oma jahimehest äia, koos kelle ja oma naisevennaga hakkas Sven jahil käima. Sealt edasi arenesid asjad aga juba nõnda, et püssi asemel sai kaaslaseks fotoaparaat.
Peamiselt pildistab Začek Eesti loodust aga looduspilte on tal ka näiteks Norrast, Namiibiast ja teistest maailma paigust. Eriti tuntud on tema pildid kakkudest ning paljudest teistest lindudest.
Tal on olnud arvukalt näitusi mitmetes Eesti paikades. Neist üks – "Linnu elu", pälvis ka ajakirjanduses tähelepanu, kui händkakk Pärnu Uue Kunsti Muuseumi akna pihta lendas.
Teadaolevalt on Sven Začek neljas eestlane Remo Savisaare, Jaan Künnapi ja Priit Vesilinnu kõrval, kelle fotod on pääsenud National Geographicu veergudele.
Kõige parema ülevaate tema töödest on võimalik saada tema kodulehelt. 
Ta on kuulunud mitmete fotokonkursside žüriidesse ning olnud paljudel kursustel koolitaja rollis.

Isiklikku

Sven Začek on abielus. Tal on kaks last.
Tõnu Ploompuu

Elulugu

Tõnu Ploompuu on inseneri ja kunstnik Imbi Ploompuu poeg.
Ta lõpetas 1978 Tallinna 43. Keskkooli, 1983 TÜ bioloogiaosakonna, 1985–87 Tallinna Botaanikaaia aspirant, M.Sc. (botaanika ja mükoloogia, 2002, TÜ), väitekiri "Tallinna krundid võõrliikide kasvukohana". Oli suvedel 1980 Karjalas Kivatši ja 1981 Putorana (tulevase) looduskaitseala laborant, 1983–84 Eesti Noorte Loodusmaja ringijuht, 1988–1992 Tallinna Botaanikaaia insener, 1992– TPÜ (aastast 2005 TLÜ) loodusteaduste osakonna bioloogia õppetooli assistent ja lektor, ühtlasi aastast 1999 TTÜ (lepinguline) botaaniline lektor.

Poliitiline tegevus

Tõnu Ploompuu kandideeris 1993. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel KVL Tallinna Taassünd nimekirjas ning sai 52 häält. 2009. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel sai ta Erakonna Eestimaa Rohelised nimekirjas 40 häält. 2013. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel sai ta valimisliidu Vaba Tallinna Kodanik nimekirjas 137 häält ja  2017. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel 109 häält.
Riigikogu valimistel sai ta Erakonna Eestimaa Rohelised nimekirjas 2007. aastal 119 häält ja 2011. aastal 51 häält. 2015. aasta Riigikogu valimistel sai ta Eesti Vabaerakonna nimekirjas 143 häält.
Alates oktoobrist 2014 on ta Eesti Vabaerakonna liige.

Teadustöö

Uurimisvaldkonnad: floristika, süstemaatika, inimmõjustatud kooslused, rabade ökoloogia, looduskeskkonna seire ja kaitse, evolutsiooniteooria, bioloogiline reduktsionism. Osalenud rahvusvahelistes uurimisprojektides "Quantification of alkaline and acidifying deposition loads from Estonian Industry" (2000–01) ja "Failure of Grass Cover Layers at Seaward and Shoreward Dike Slopes" (2007). Aktiivne teaduse populariseerija ja publitsist. Looduseuurijate Seltsi (1979) ja Pärandkoosluste Kaitse Ühingu liige (2003). Ploompuu järgi on nimetatud kuningkepi pisiliik Oenothera ploompuui Rostanski (2001). Üle 40 teadustrükise, üle 50 aimeartikli.

Isiklikku

Tema ema on keraamik Imbi Ploompuu.
Mineraliseerumine

Mineraliseerumine (ehk mineraalistumine) on protsess, mille käigus orgaanilised ained lagundatakse anorgaanilisteks ehk mineraalaineteks. Nendeks aineteks on enamasti vesi, süsihappegaas, lämmastik, ammoniaak jt ained (ühendid). Protsessi käigus eraldub energiat.
Mineraliseerumisprotsessil on oluline tähtsus ökosüsteemide aineringeis, kuna selle tagajärjel muutuvad keerukamad ühendid lihtsamateks, mis assimilatsiooniprotsessi kaudu uuesti organismide orgaanilisteks koostisosadeks sünteesitakse.
Mark (perekonnanimi)

Mark on perekonnanimi. Nime on pandud ka eestlastele.
Palamuse kihelkond

Piirkonna ajalugu

Kihelkonda on esimest korda mainitud juba 1234. aastal (paavst Gregorius IX mainib oma 20. novembri kirjas Palamuse vaimulikku Theoderici). Tollal moodustas kihelkond lõunapoolse osa Vaiga maakonnast.
Palamuse kihelkond kuulus Tartumaale, välja arvatud 1783–1796, mil ta koos Laiuse ja Kursi kihelkonnaga oli Viljandi kreisi osa.
Palamuse kiriku ja kihelkonna kohta on kirjutatud raamat, mis põhineb kahe kohaliku kirikuõpetaja peetud kroonikal ja käsitleb detailsemalt aastaid 1847–1910.

Kihelkonna alad tänapäeval

Tänapäeval jääb Palamuse kihelkonna territoorium tervikuna Jõgeva maakonna aladele. Kihelkonna keskalad hõlmab Jõgeva vald, mis lõunas ulatub kihelkonna piiridest väljagi. Väike ala kihelkonna idaservas (Roela mõis) jääb Mustvee valda.
Bilska vald

Ajalugu

Bilska vald kujunes Bilska, Jaunbilska ja Mēri mõisade mõisavaldade liitumisel. Agraarreformi ajal oli Vecbilska mõisa (Alt-Bilskenshof) pindala 522 hektarit, Jaunbilska mõisa (Neu-Bilskenshof) pindala 538 hektarit, Rauda mõisa (Raudenhof) pindala oli 294 hektarit, Bānūži mõisa (Bahnus) pindala oli 275 hektarit, Pāpiņase mõisa oma (Papenhof)  175 hektarit, Zeltiņi  mõisa oma (Selting, Seltingshof) aga vaid 77  hektarit.
Aastal 1935 oli valla pindala 92,6 km², elanikke oli seal 1448. 1945. aastal moodustati valda Bilska ja Kalnāji külanõukogud, aga aastal 1949 likvideeriti vald ametlikult. Aastal 1954 liideti Bilska külanõukoguga likvideeritav Kalnāji külanõukogu. Aastal 1961 liideti külanõukoguga Aumeisteri külanõukogu kolhoosi «Blāzma» maad, samuti ka Lobērģi küla. Aastal 1971 liideti Birzuļi külanõukoguga «Draudzība» kolhoosi maad, ent aastal 1977 Birzuļi külanõukogu likvideeriti ja selle maad liideti Bilska külanõukoguga. Aastal 1990 muudeti külanõukogu vallaks. 2009. aastast kuulub vald Smiltene piirkonda.

Loodus

Vald asub suuremalt jaolt Tālava madalikul, lõunaosas ka Vidzeme kõrgustikul. Suurim kõrgus on 121,3 meetrit. Olulisemad jõed on Vija jõgi ja selle lisajõed Kamalda ning Pubuļupe.

Kaitstavad objektid

Muinsusmälestistest on riikliku kaitse all Vecruiki, Dzirkaļi, Līdaciņi ja Piltiņi muinaskalmed, samuti ka Panderi ohvrikivi ja ohvrimägi, Kalnaegļi ohvritamm ja muistne pühapaik Līdaciņi Jaanimägi koos sealsete kividega. Kohaliku kaitse all on Kalnaegļi ja Piltiņi linnamäed, Panderi ja Lāčkalni muinaskalmed ja Pakuļi keskaegne kalmistu.
Looduskaitse all on Raudiņase tammed, Iekari jalakas, Krijupise tamm, Krijupise mänd, Kalējiņi tamm, Lobērģi mänd, Vīriņi mänd, Vaiņagi elupuu, Pāpiņi pärnad, Ozoliņi mänd, Zaļkalni tamm, Jaunmājase tamm, Jaunegļi mänd, Muižnieki tamm, Mazraibi tamm, Jaunraibi tamm, Asari kuusk, Asari tamm, Mēri hiidtamm, Siliņi mänd, Vecmiķeļi mänd, Strautiņi elupuu, Purgaiļi elupuu, Inči elupuud, Mēri mõisapargi elupuud, Euroopa seedermänd, Jaunkūjiņase pärn, Virveņi tamm, Jaunkūjiņase tamm, Mežvidi mänd, Ieži tamm, kaks Euroopa lehist, Siberi lehis, Bānūzi saar ja Bānūzi tamm.