Õigeusu kirik Eestis

Vene Õigeusu Kirik Eesti aladel Venemaa keisririigis

Põhjasõja lõpetanud Uusikaupunki rahuleppega (1721) tagati Liivi- ja Eestimaal luterlastele seni kehtinud usuvabadus, kuid juurde tuli õigeusk. Pärast Põhjasõja käigus toimunud Eesti alade vallutamist võeti Moskva tsaaririigi õigeusku kuuluvate vägede usuliseks teenistuseks üle kohalikud luteri usu kirikud: Tartu vallutamise järel võeti krahv Boriss Šeremetjevi käsul 1704. aastal üle Jaani kirik; Tallinnas anti 1716. aastal Eesti- ja Liivimaa kindralkuberner Aleksandr Menšikovi korraldusel õigeusklike käsutusse linnast lahkunud Rootsi garnisonile kuulunud Püha Miikaeli kirik. Tallinnas ehitati 1721. aastal maavägede jaoks Jumalaema Sündimise kirik, kuhu Peterburist toodi Jumalaema Kaasani ikooni koopia ning vanaaegne kokkupandav sõjaväeikoon sama kujutisega. Ikooni järgi hakatigi kirikut kutsuma Jumalaema Kaasani ikooni kirikuks. Sõjamereväelaste jaoks rajati Tallinna sadamasse keisrinna Anna Joanovna käsul aastatel 1752–1755  Püha Siimeoni ja Naisprohvet Hanna kirik.
Esimestel aastatel pärast Põhjasõda allusid õigeusu kogudused Moskva ja kogu Venemaa patriarhi aujärjehoidjale, Pihkva ja Narva piiskopile metropoliit Stefanosele.
Aastatel 1725–1736 kuulusid Vene Õigeusu Kiriku kogudused Tallinna kubermangus Pihkva piiskopkonda (ru), mille piiskopil oli ka Tallinna piiskopi tiitel. Pihkva ja Narva ülempiiskop (1718–1725) Feofan (Prokopovitš);  (1725) Feofilakt (Lopatinski);  (1725–1731) Rafail (Zaborovski).
Riia kubermangu (Lõuna-Eesti) õigeusu kogudused kuulusid aga Pihkva, Irboska ja Narva piiskopkonda, mille piiskopil oli ka Riia piiskopi tiitel. Koguduste paremaks valitsemiseks asutati Riias 1727. aastal vaimulik kontor, mis 1739. aastal nimetati ümber vaimulikuks valitsuseks ja 1750. aastal Liivimaa Vaimulikuks Valitsuseks.
1764. aasta 14. juuni ukaasiga liideti Eestimaa kubermangu õigeusu kogudused Peterburi piiskopkonnaga. Kohapealsete koguduste administratiiv- ja vaimulike asjadega tegeles Narva vaimulik valitsus ja Eestimaa Vaimulik Valitsus (1798–1817). 1764. aastal nimetati Pihkva, Irboska ja Narva piiskopkond, Pihkva ja Riia piiskopkonnaks, 1799. aastal aga Pihkva, Liivimaa ja Kuramaa piiskopkonnaks.
1817. aasta 5. augustil moodustati Peterburi piiskopkonna Tallinna vikaarpiiskopkond ehk abipiiskopkond eesotsas vikaar- ehk abipiiskopiga, kes allus Peterburi metropoliidile.
1833. aastal  moodustati Pihkva, Liivimaa ja Kuramaa piiskopkonnast, Pihkva ja Liivimaa piiskopkond. 1836. aasta 14. septembri ukaasiga moodustati Riia vikaarpiiskopkond eesotsas Riia vikaarpiiskopiga, kes allus Pihkva piiskopile. Vikaarpiiskopi kõrval jätkas tegevust Liivimaa vaimulik valitsus.

Eesti Apostlik-Õigeusu Kirik Eestis Teise maailmasõja ajal

Vahetult pärast Nõukogude võimu kehtestamist Balti riikides 1940. aastal (vt Juunipööre) kutsuti Eesti ja Läti õigeusu kirikute juhid 1941. aasta kevadel Moskvasse, kus nad olid sunnitud tunnistama alluvust Moskva patriarhaadile.
Saksa okupatsiooni algusega Eestis taastas EAÕK oma senise struktuuri ja alluvuse Konstantinoopoli oikumeenilisele patriarhaadile. EAÕK venekeelne Narva piiskopkond keeldus metropoliit Aleksandrile kuuletumast ja jäi Moskva patriarhaadi alluvusse. 1942. aastal tunnustasid Saksa okupatsioonivõimud kahe kiriku olemasolu okupeeritud Eestis.
Nõukogude okupatsiooni eest 1944. aastal Läände pagulusse läinud metropoliit Aleksander ja umbes 20 vaimulikku säilitasid  EAÕK põhikirjalise õigusliku järjepidevuse eksiilis, sellal kui Eestis EAÕK likvideeriti.

Vene Õigeusu Kirik Eestis Teise maailmasõja järel

Eesti NSV-s asusid 1945. aastal õigeusu kiriku asju korraldama Vene Õigeusu Kiriku esindajad, mille tulemusena moodustati Eestis õigeusu kogudustest Vene Õigeusu Kiriku Tallinna ja Eesti piiskopkond. Eesti taasiseseisvumisprotsess tõi enesega kaasa ka Nõukogude okupatsiooni ajal likvideeritud organisatsioonide taastamise. Eestis tegutsenud õigeusu piiskopkonnas kujunes kaks leeri - ühed soovisid säilitada senise status quo ja alluvuse Moskva patriarhaadile, teised taastada okupatsioonieelse EAÕK tegevuse Eestis Konstantinoopoli patriarhaadi kanoonilises alluvuses. EAÕK oli säilitanud oma põhikirjalise tegevuse paguluses ja tema tegevus Eestis taastati 1993. aastal õigusliku järjepidevuse alusel.