Wehrmacht

Wehrmacht  (kuula)  ("relvajõud", otsetõlkes "kaitsejõud") oli Kolmanda Riigi relvajõudude nimi aastatel 1935–1945. Teise maailmasõja käigus koosnes Wehrmacht armeest (Heer), laevastikust (Kriegsmarine), õhuväest (Luftwaffe). Saksamaa natsionaalsotsialistliku partei relvastatud formeeringud Relva SS (saksa keeles Waffen SS) oli taktikaliselt allutatud Wehrmachti juhtimisele, kuid ei kuulunud selle koosseisu.
Saksa sõjaväe tunnuseks oli stiliseeritud Raudristi versioon (nn Balkenkreuz), mis oli esmalt ilmunud lennukite ja tankide markeeringuna Esimese maailmasõja lõpus.
Kuni NSDAP liidri Adolf Hitleri kantsleriks valimiseni ja Saksamaa relvajõudude võimsuse taastamiseni nimetati Versailles' rahulepingu kohaselt piiratud Saksamaa kaitsejõude Reichswehriks.

Nime päritolu ja kasutus

Enne NSDAP võimuletulekut kasutati nime "Wehrmacht" nimetusena ehk üldnimena, mis kirjeldas iga rahvuse relvajõudu, mida rakendati üldises Streichmachtis kui "kodukaitse" versiooni. Näiteks tähistas nimi Britische Wehrmacht Briti relvajõude. 1919. aasta Weimari põhiseaduse artikkel 47 deklareeris: "Der Reichspräsident hat den Oberbefehl über die gesamte Wehrmacht des Reiches" (tähendab: "Riigipresidendile kuulub kõigi Riigi relvajõudude ülemjuhatus"). Eristamiseks kasutati nime Reichswehr.
1935. aastal nimetati Reichswehr ümber Wehrmachtiks. Pärast teist maailmasõda saadeti liitlaste okupeeritud Saksamaal Wehrmacht laiali. Kui Saksamaa Liitvabariik uuesti militariseeriti 1955. aastal, said selle värskelt loodud relvajõud nime Bundeswehr ("Föderaalkaitsevägi"). Saksa Demokraatiliku Vabariigi relvajõude, mis rajati ametlikult 1956. aastal, pandi nimeks Nationale Volksarmee. 
Seeläbi viitab nimi Wehrmacht tavaliselt Saksamaa relvajõududele Kolmanda Riigi ja Teise maailmasõja ajal. Samas pole õige võrdsustada Wehrmachti ainult armeega (Heer). Wehrmachti sõidukitel, mida kasutasid Heer, Luftwaffe või merevägi, olid numbrimärgid vastavalt tähistega WH, WL või WM.

Ajalugu

Versailles' rahu järgi tohtis Saksamaa sõjaväel olla 100 000 meest, lisaks 15 000 vabatahtliku. Sõjalaevad, mille veeväljasurve oli üle 10 000 tonni, allveelaevad, tankid, raskekahurvägi, sõjalennuvägi, tulirelvad, mille pikkus oli üle 100 mm, keemiarelvad ja sõjaväeline luuretegevus olid keelatud ning õhuvägi oli laiali saadetud. Sõjaväekohustus tühistati Versailles' rahu teise mandaadi kohaselt.
Uus sõjajärgne sõjavägi (Reichswehr) rajati 23. märtsil 1921. 
Saksamaa püüdis kohe piirangutest kõrvale hiilida. Salajane koostöö Nõukogude Liiduga algas pärast Rapallo rahu 1922. aastal. Kindralmajor Otto Hasse sõitis 1923. aastal Moskvasse tingimuste edasisteks läbirääkimisteks. Saksamaa aitas Nõukogude Liitu industrialiseerimisel ja Nõukogude ohvitsere tuli treenida Saksamaal. Saksa tanki- ja õhuväespetsialiste oleks tulnud treenida Nõukogude Liidus ning Saksa keemiarelvade teadustöö ja tootmine oleks teostatud seal koos teiste projektidega. Umbes 300 Saksa pilooti sai väljaõppe Lipetskis ja mõned tankistid Kaasani lähistel ning mürkgaasi valmistati Saksa armeele Saratovis.
Pärast president Paul von Hindenburgi surma 2. augustil 1934 vandusid kõik Saksa relvajõudude ohvitserid ja sõdurid Adolf Hitlerile truudust. 1935. aastaks oli Saksamaa avalikult eiranud sõjaväelisi piiranguid, mis olid esitatud Versailles' rahulepinguga, ning konskriptsioon esitati taas 16. märtsil 1935. Samal ajal kui alusarmee suurus pidi jääma umbes kuni 100 000 meheni, mis oli määratud Versailles' rahu poolt, sai iga uus grupp kutsealuseid selles suuruses iga aasta treeningut. Konskriptsiooni seadus esitles nime Wehrmacht, seega ei saa sellesse suhtuda mitte ainult oma loomise kuupäevana, vaid Wehrmachti organisatsiooni ja volitusi võib vaadelda kui Natsi loominguna, hoolimata ülemjuhatuse poliitilistest ühendustest (kes kõik siiski vandusid lojaalsust Hitlerile). 
Wehrmachti eksistentsist teatati ametlikult 15. oktoobril 1935. 1935 kehtestas Saksamaa uuesti üldise sõjaväekohustuse.
Wehrmachtis teeninud sõdurite ja ohvitseride arv kogu selle eksistentsi ajal aastatel 1935–1945 oli usutavasti umbes 18,2 miljonit inimest. Selle arvu esitas ajaloolane Rüdiger Overmans, kuid see ei näita Wehrmachti väe tugevust mingil ajal.