google/wiki40b huggingface dataset:
Eesti Tööliste Partei

ETP III Riigikogus

III Riigikogu valimistel 1926. aastal sai Eesti Tööliste Partei 30 339 häält, mis oli 5,8% ja andis kuus kohta. Riigikogusse valiti partei saadikud: Rosalie Verner (Tallinna ringkond) 
Detsembris 1926 heideti segaste rahaasjade selgumisel Eesti Tööliste parteist ja Riigikogu fraktsioonist Demokraatlik Liit välja Arnold Grimpel.
Septembris 1930 mõisteti Tallinna-Haapsalu rahukogus süüdistusmaterjali puudumisel kohtulikult õigeks Eesti Tööliste Partei liikmed kirjanik Valter Kaaveri ja Leonhard Kääri kaaslased Harald Kadu ja August Muru. V. Kaaver ja L. Käär põgenesid, kui kuulsid Kadu ja Muru süütegudest.

ETP IV Riigikogus

IV Riigikogu valimistel 1929. aastal valiti V. Kaaver Eesti Tööliste Partei esindajana IV Riigikogu saadikuks. Kaaver siirdus 1930. aastal Nõukogude Venemaale, kus ta korduvalt arreteerituna suri vangilaagris.

Partei likvideerumine

Partei lõpetas tegevuse 1930. aastal.
Salme valla lipp

Salme valla lipp on endise Eesti haldusüksuse Salme valla lipp.
Lipp kinnitati 10. mail 1995.

Lipu kirjeldus

Valla lipuks on ruudukujuline vapilipp. Punase kanga ülaservas valge kuuseoksalõikeline laid ning punase välja keskel valge tüüriga paat.
Lipu normaalsuurus on 105×105 cm.

Põhjendus

Paat sümboliseerib meresõitu ja kalandust, kuuseoksalõige viitab Salme kandi inimeste panusele metsakaitsesse ja -korraldusse. Valge tähistab puhtust ja lootust, punane elujõudu ning aegade jooksul valla maadel toimunud taplusi.
Masa mõis

Masa mõis (saksa keeles Massa) oli Kõljala mõisa kõrvalmõis Püha kihelkonnas Saaremaal.
14th Street

14ᵗʰ Street on New Yorgi keskse linnaosa Manhattani tänavajoonestikus esimene rõhtsirge loode-kagusuunaline tee, mis määratleb Lower Manhattani piiri Midtown Manhattaniga.

14th Street tänava poolitus

Püstsirge Fifth Avenue poolitab rõhtsirge 14ᵗʰ Street tänava kaheks haruks: West 14ᵗʰ Street ja East 14ᵗʰ Street. Mõlemal harutänaval loendatakse hoonete numbreid alates avenüüst lähtuvalt, vastavalt läänesuunal Hudsonini ja idasuunal East Riverini.
Süürlased

Arv

Rahvaarv 1 600 000 (kaasa arvatud diasporaa).
Iraagis 800 000, Süürias 500 000, Ameerika Ühendriikides 83 000, Rootsis 35 000, Austraalias 27 000, Saksamaal 23 000, Prantsusmaal 15 000, Venemaal 14 000, Iraanis 10 000, Kreekas 8000, Belgias 8000, Kanadas 7000, Jordaanias 7000, Liibanonis 5000, Türgis 5000, Hollandis 5000, Suurbritannias 5000, Armeenias 3500, Gruusias 3300, Ukrainas 3200, Uus-Meremaal 1200.
Lamekuvar

Lamekuvar on  kuvar, mille paksus on laiusest ja kõrgusest palju väiksem. Lamekuvari mõiste tuli laiemalt kasutusele 1990. aastail, kui LCD-kuvar hakkas välja tõrjuma kogukat ja rasket kineskoopkuvarit. 
Tööpõhimõtte järgi on LCD-kuvarite kõrval praegusajal lamekuvaritena kasutusel ka plasmakuvarid (peamiselt kodukino ekraanina), suured  LED-ekraanid (reklaam- ning infotabloodena) ja väljaarendamisjärgus OLED-ekraanid. 
Lamekuvar ja lameekraan  kui elektroonikakomponent on tuntud kuvapaneeli nime all (nt LCD-paneel, plasmapaneel).
Lukáš Bauer

Isiklikku

Lukáš Bauer on 181 cm pikk ja kaalub 70 kg.
Ta on abielus, peres kasvab kaks last.
Yu Yangyi

Yu Yangyi (hiina keeles 餘泱漪, pinyin'is Yú Yāngyī; sündinud 8. juunil 1994 Huangshi Shis) on hiina maletaja, rahvusvaheline suurmeister (2009). 
Yu tuli 2004. aastal Irákleios noorte maailmameistriks U10 vanuseastmes. Suurmeistriks sai ta 15-aastaselt 2009. aastal. Ta on 2014. aasta Hiina malemeister. 
2013. aastal võitis Yu Kocaelis juunioride maailmameistrivõistlused ja 2014. aastal tuli ta Ash-Shāriqahis Aasia malemeistriks.
Yu võitis Hiina võistkonna koosseisus kuldmedali 2014. aastal Bakuus maleolümpial ja 2015. aastal Tsaghkadzoris võistkondlikel maailmameistrivõistlustel.
Knut Steen

Knut Steen (19. november 1924 Oslo – 22. september 2011) oli norra skulptor.
Steen sündis veoautojuhi peres 4 lapsest vanimana. Nooruses töötas ta prügivedajana, sanitarina, puhkpillimängijana džässbändis ja reklaamiagentuuris. Halva tervise tõttu ei kutsutud teda sõjaväeteenistusse.
Ta õppis alates 1944 Norra kunsti- ja disainikolledžis, selle lõpetamise järel Norra kunstiakadeemias Per Palle Stormi ja Stinius Fredrikseni käe all.
Knut Steen kasutas graniiti, betooni, pronksi, terast ja marmorit; 1970. aastatel viljeles ta ka graafikat, sealhulgas illustreeris raamatuid.
Alates 1973. aastast elas ta Itaalias Carraras.
Aastal 2006 andis kõneainet Steeni loodud 8 meetri kõrgune kuningas Olav V kuju, mis läks maksma 2 miljonit Norra krooni (317 tuhat USA dollarit). Kuju tellis Norra kunstiakadeemia, kuid muu hulgas seetõttu, et kuninga parema käe asend meenutas Rooma tervitust, jättis Oslo linnavalitsus selle plaanitud kohale raekoja ette püstitamata. Steen oli lähtunud fotost, millel sõjaväevormis kuningas osaleb pidulikul üritusel. Esialgu lubas ta kuju Itaalias maha matta, kuid kui mitu Norra valda selle vastu huvi tundsid, valis ta kuju asukohaks Skjerjehamni Guleni vallas. Monument avati pidulikult 2007. aastal.
Aastal 2008 sai Knut Steen Püha Olavi ordu rüütliks.
Aastal 2009 avati Sandefjordis Knut Steeni skulptuuripark.
Steeni mänedžeriks oli tema tütar Hege Steen.
Peabody auhind

Peabody auhind (George Foster Peabody Award) on iga-aastane rahvusvaheline auhind, mis antakse silmapaistvate saavutuste eest raadios ja televisioonis. 
Auhinnatakse saavutusi ajakirjanduses, dokumentaalfilminduses, haridus- ja lastesaadetes ning meelelahutuses. See on üks vanemaid elektroonilise meedia auhindu. Esmakordselt anti Peabody auhind 1941. aastal eelmise aasta eest.
Auhinna loomist peetakse Lambdin Kay teeneks, kes oli Atlanta raadiojaama WSB avalike teenuste direktor. Auhind sai nime ärimehe ja filantroobi George Foster Peabody järgi, kes andis auhinna rajamiseks raha. Auhindu annab välja Georgia Ülikooli Henry W. Grady nimeline ajakirjanduse ja massikommunikatsiooni kolledž.
Algselt oli Peabody auhind mõeldud üksnes raadiole, kuid juba 1948. aastal lisati televisiooniauhinnad. 1990. aastate lõpus lisandusid uued auhinnakategooriad internetis levitatava materjali eest. Peabody auhindu ei anta kinofilmide eest.
Johannes Mürk

Johannes Mürk (17. august 1874 Vana-Põltsamaa vald – 21. juuli 1946 Malmö) oli eesti majandustegelane ja poliitik, II ja III Riigikogu liige.
Hariduse sai ta Põltsamaal elementaarkoolis ja Eesti Aleksandrikoolis. Töötas aastani 1909 käsitöölisena tehastes Tallinnas ja Peterburis. Seejärel tegutses Tallinnas iseseisva ärimehena. Vabadussõjast võttis osa Tallinna garnisonis.
Ta oli paljude organisatsioonide ja asutuste liige. Aastast 1924 oli ta Tallinna majaomanike panga juhatuse esimees, oli kindlustusseltsi "Maja" asutajaid ja juhatuse esimees, Esimese Eesti Kindlustuse Seltsi Maja (EEKS-MAJA) juhatuse esimees, osaühingu Majaomanik juhatuse esimees, Majaomanikkude Koja abiesimees ja Hotelli "Palace" omanik.
Ta oli 14. veebruarist 1924 (Johann Keskülli (1872–1924) asemel, Üleriikliku Majaomanike Seltside Liidu nimekirjas) II Riigikogu liige ja III Riigikogu liige.
Johannes Mürk suri 21. juulil 1946 Malmös.
Roosna-Alliku Vallaraamatukogu

Roosna-Alliku Vallaraamatukogu on rahvaraamatukogu Paide linnas Roosna-Allikul aadressil Pargi 10.
Franz (jääkaru)

Franz (täisnimega Franz Joosep; surnud 8. septembril 2007) oli Tallinna Loomaaia isane jääkaru.
Ta toodi Tallinna kolmekuusena Franz Josephi maalt 1986 või 1987 (teistel andmetel oli jääkaru sündinud detsembris 1987).
Ta moodustas loomaaias paari emase jääkaru Vaidaga (sündinud 21. novembril 1984 Kaasani looma- ja botaanikaaias). Neil sündis neli poega. Jasper (1995) viidi Kaunase loomaaeda, Marta (1996) ja Mart (1998) viidi Hiinasse, Friida (2002) elab Tallinna loomaaias. 2013. aastal sündis Friidal isakaru Nordiga esimene järglane Nora. 2016. aastal sündis poeg Aron. Jääkaru Nora viidi Viini Schönbrunni loomaaeda. Jääkarud Friida, Nord ja Aron elavad 2017. aastal valminud kaasaegses polaariumis. 
Ööl vastu 22. juulit 2004 pakkus purjus 31-aastane Janek Franzile läbi puurivarbade küpsist. Jääkaru haaras mehe käest kinni. Et kätt vabastada, üritas mees jääkaru lüüa. Seepeale hammustas jääkaru tal labakäe otsast. See oli teine kord, mil Franz inimest hammustas. 
Franz kaalus pisut üle 500 kg. 
8. septembril 2007 jättis talitaja kogemata puuriukse lahti, nii et Franz pääses puuride ja barjääride vahele. Külastajad evakueeriti. Et teda puuri tagasi saada, pandi loom narkoosi alla (tehti uinutav süst). Loom uinus ning ta jõuti juba peaaegu puuri tagasi vedada, kuid enne puuri jõudmist ta suri.
Taksidermist Elton Vogt valmistas Franzist topise, mis jõudis Eesti Loodusmuuseumi detsembris 2007.
Ellen Alaküla

Ellen Alaküla (aastatel 1950–1970 Ellen Alumäe; 30. aprill 1927 Kohtla-Järve – 15. jaanuar 2011) oli eesti näitleja ja teatripedagoog.
Ta lõpetas aastal 1946 Tallinna 5. Keskkooli ja aastal 1949 Eesti NSV Riikliku Teatriinstituudi.
Ta oli aastatel 1949–1950 Lõuna-Eesti Teatri näitleja, aastatel 1958–1967 oli ta Lydia Koidula nimelise Pärnu Draamateatri näitleja. Aastatel 1967–1984 oli ta Draamateatri näitleja (ta on mänginud viimases ka aastatel 1946–1949, 1950–1953 ja 1984–1989).
Lisaks oli ta aastatel 1950–1954 Tallinnas taidlusnäiteringi juht, aastatel 1954–1958 Tallinna Kultuurharidustöö Kooli näitejuhtimise õppejõud. Aastatel 1977–1982 oli ta Tallinna Pedagoogilise Instituudi kõnetehnika õppejõud ja aastatel 1983–1990 Tallinna 20. Keskkoolis kõnetehnika õpetaja.
Ta on mänginud filmides "Valge laev" (1971) ja "Tuli öös" (1973), mõlemad stuudio Tallinnfilm filmid. Samuti on ta mänginud kuuldemängudes ("Lesk Capet", 1961) ja dubleerinud filme.
Ellen Alaküla suri 15. jaanuaril 2011 ja ta maeti 13. mail 2011 Metsakalmistule.

Isiklikku

Ta oli aastatel 1984–1994 abielus tehnikateadlase ja laulukirjutaja Otto Rootsiga.
9 (Tallinna bussiliin)

Tallinna bussiliin 9 sõidab Kadaka asumi ja Gonsiori tänava (Kivisilla bussipeatus) vahel. Liini teenindab Tallinna Linnatranspordi AS ning liiklus toimub tööpäevil. Bussiliin on ekspressliin.
Biolingvistika

Biolingvistika (inglise biolinguistics) on keeleteaduse haru, mis uurib inimkeele arengut ja kasutust seoses inimorganismi bioloogiliste eeldustega.
Biolingvistid uurivad nt geneetiliste tegurite ja keele omandamise seost, väikelaste keelelist arengut.
Ralf Parve

Looming

Kirjutanud 1940ndatel ja 1950ndail ajastukohast tendentsluulet, hiljem isikupärasemat kodanikulüürikat ("Tuulenooled", "Kõik kulgeb iseenda kaudu"). Avaldanud rohkesti luule- ja proosaraamatuid lastele, mälestusliku taustaga publitsistikakogumikke, kirjandusloolisi uurimusi, ajakajalisi satiirilisi teatritekste, vesteid ja tõlkeid. Koos abikaasa Lilli Prometiga kirjutanud 4 reisiraamatut.
2010. aastal ilmus kirjanikul meenutusteraamat "Minu aeg" (Eesti Keele Sihtasutus)

Isiklikku

Tal oli Lilli Prometiga poeg Ralf R. Parve.
Vladimir Sidorkin

Vladimir Sidorkin (sündinud 9. mail 1986) on Eesti ujuja.
Sidorkin õpib Moskvas Venemaa riiklikus kehakultuuri-, spordi- ja turismiülikoolis.

Saavutused

2008. aasta Pekingi olümpiamängudel püstitas Vladimir Sidorkin 200 meetri vabaujumise uueks Eesti rekordiks 1.51,27. Eelmine Eesti rekord samal distantsil oli pärit aastast 1982, kui Ivar Stukolkin ujus 200 meetrit vabalt 1.51,93. 
Septembris 2008 Kaasanis toimunud esimese Venemaa Universiaadi ujumisvõistlustel tuli Vladimir Sidorkin neljakordseks üliõpilasmeistriks.
2008. aastal Horvaatias Rijekas toimunud lühirajaujumise Euroopa meistrivõistlustel parandas ta 200 m vabaujumises enda nimel olevat Eesti rekordit 1,23 sekundi võrra. Selle distantsi uueks Eesti rekordiks 25-meetrises basseinis sai 1.46,09.
2009. aasta veebruaris Peterburis peetud lühirajaujumise Venemaa meistrivõistlustel läbis Vladimir Sidorkin 200 m vabaujumise distantsi ajaga 1.45,43, mis on ka uus Eesti rekord.
Narcís Monturiol i Estarriol

Narcís Monturiol i Estarriol (katalaani hääldus: [nərˈsiz muntuɾiˈɔɫ i əstəriˈɔɫ]; 28. september 1819 – 6. september 1885) oli katalaani leidur.
Ta konstrueeris allveelaeva Ictineo II.
Igor Eplik

Igor Eplik (10. juuni 1925 Tallinn – 7. mai 1949 Leedu) oli Eesti sõjaväelane ja luuraja.
Tema isa oli tsaariarmee polkovnik ja ema venelanna. Eplik õppis Tallinna Vene Gümnaasiumis ja töötas 1943 sadamas elektrikuna. 11. novembril 1943 põgenes ta Soome, kus teenis Soome maa- ja mereväes, 1944. aasta alguses põgenes aga edasi Rootsi.
1947. aastal värvati Eplik mereväekaaslase Harri Timmi vahendusel Rootsi luure T-kontori luurekomandosse koodnime all "Maks". Eesmärk oli saata luurerühm Baltimaadesse, kus nad võtaksid ühendust kohalike metsavendadega ja seaksid sisse raadioside. Luurajad pidid ka koguma infot selle kohta, kas Eestis on hakatud kasutama põlevkivituhka puhta uraani saamiseks; neil oli ülesanne kontakteeruda Eestis elava professori Paul Kogermaniga.
10. aprillil 1949 püüti rühma üle Läänemere Leetu toimetada, kuid katse ebaõnnestus. Teisele katsele mindi 24. aprillil. Mootorpaat sõitis viis ööpäeva piki Rootsi rannikut lõunasse. 29. aprillil kohati Briti luurele kuuluvat endist Saksa laevastiku kiirtorpeedokaatrit, mille kapten oli sakslane Hans Helmut Klose. 30. aprillil võttis kaater rühma pardale ning saatis 1. mail Leedus Sventoji küla lähedal kaldale. Rannal eraldus teistest üks rühma liige, kes NSV Liidu riikliku julgeoleku ministeeriumi agendina kandis koodnime Apogs. Ta võttis ühendust kohaliku julgeolekuga. Et Rootsi luurerühma elusalt tabada, saadeti neile vastu 1948. aastal loodud libametsavendade salk agent Bagdonase (A. Zaskevičius) juhtimisel.
7. mail 1949 läksid Eplik ja teised kohaliku taluperemehe saatel "metsavendadega" kohtuma. Nende laagrisse saabumise järel luurajaid rünnati. Eplik tõlkis teistele nõudmise näidata kätte kaks metsa peidetud raadiojaama. Epliku surma kohta on teated vastuolulised: ühtedel andmetel sooritas ta enesetapu, teistel hukkus tulevahetuses, kohtumeditsiinilise akti kohaselt aga saabus tema surm "tugeva mehaanilise löögi tagajärjel pähe". Ajaloolane Jaak Pihlau oletab, et raadiosaatjate asukoha näitamise ajal üritas Eplik jooksu panna ning sai granaadi või püstolipäraga surmava hoobi pähe.
1950. aastal kasutas Nõukogude julgeolek ära Igor Epliku raadiosaatjat, mille agent pidi andma üle Eestisse saabunud Evald Halliskile, väites, et Eplik suri kopsupõletikku.
Gini koefitsient

Gini koefitsient ehk Gini kordaja [džini] on ühiskonna tulude jaotuse ebavõrdsuse näitaja. Mida suurem on Gini koefitsient, seda ebavõrdsem on tulude jaotus. Näitaja võttis kasutusele Itaalia statistik Corrado Gini.
Gini koefitsient leitakse tulugruppide kumulatiivset osatähtsust kogutulus väljendava Lorenzi kõvera ja perfektselt ühtlase tulujaotuse korral joonistuva sirge (absoluutse võrdsuse joone) vahelise pindala suhtena mainitud sirge alusesse pindalasse. Seega jääb näitaja arvväärtus alati vahemikku 0–1.
Gini indeksiks nimetatakse sama näitajat protsentides väljendatuna (indeks saadakse koefitsiendi korrutamisel sajaga).
Tulude jaotust loetakse suhteliselt võrdseks, kui koefitsient on vahemikus 0,2–0,35. Arenenud tööstusriikide Gini koefitsient jääb sellesse vahemikku. Arenguriikide Gini koefitsient jääb vahemikku 0,45–0,6.
Eri riikide Gini koefitsientide võrdlemisel on oluline teada, millise tulu ja milliste tulugruppide alusel on koefitsient arvutatud ning millist arvutusmetoodikat on kasutatud. Näiteks erinevad tavapäraselt riigi Gini koefitsiendid bruto- ja netotulu kohta.

Eesti Gini koefitsient

2011. aastal oli Eesti Gini koefitsient Statistikaameti andmetel 0,2622.
2000. aastal oli Eesti sissetulekute ebavõrdsuse poolest maailma riikide arvestuses 61. kohal. Euroopa Liidu riikidest oli Eestist tagapool vaid Portugal. 2001. aastal arvutati Eesti Gini koefitsiendiks 0,38. Maakondlikult oli koefitsient kõrgeim Harju- ja Tartumaal.
Pärnu Üksik-jalaväepataljon

Pärnu Üksik-jalaväepataljon oli kaitseväe Maaväe jalaväeüksus-pataljon.
Pataljon asutati 1990. aastate algul üksik-jalaväekompaniina ja likvideeriti 2006. aasta lõpuks seoses ebavajalikkusega kaitseväe arengukavades ja infrastruktuuriliste probleemidega. Likvideerimise otsus langetati juba 2004. aastal.
Pataljoni sõjaväelinnakusse jäi tegutsema Lääne Kaitseringkonna staap.
Monotsüüt

Monotsüüt (ladina monocytys) on paljude selgroogsete lümfoid(-immuun)süsteemi tuumaga rakud.
Monotsüüdid küpsevad luuüdis monoblastidest ja liiguvad vereringesse. Vereringes ringlevad nad mõned tunnid kuni mõned päevad ja migreeruvad siis kudedesse nagu põrn, maks, kopsud ja luuüdi, kus küpsevad makrofaagideks. Makrofaagideks või dendriitrakkudeks transformeerumine ja kudedesse liikumine toimub sagedasti põletikuliste signaalide kuhjudes (mitte kõik makrofaagid ja dendriitrakud ei küpse monotsüütidest).
Monotsüüdid kuuluvad leukotsüütide hulka.
Monotsüüdid on multifunktsionaalsed ja osalevad organismi homöostaasis, immunkaitses ja kudede reparatsioonis aga on võimelised ka nakatunud rakke hävitama.
Läbi kappillaaride seinte kudedesse migreeruvad monotsüüdid komplekteerivad kohalike kasvufaktorite toimel proinflammatoorseid tsütokiine, haaravad mikroobide ja rakkude jäänukeid ning toksilisi molekule.
Monotsüüdid on eellasrakud erinevatele dendriitrakkude ja makrofaagide alampopulatsioonidele.
Monotsüütide-makrofaagide aktiveerimise tulemusel genereeritakse mikroorganismide 'lammutamiseks' reaktiivseid hapniku osakesi (ROS).
Monotsüüdid on ülitundlikud ioniseeriva kiirguse suhtes.
Monotsüütide areng, morfoloogia ja patoloogia võivad erineda nii liigiti, indiviiditi kui ka arenguastmeti.
Monotsüütide nimetust kannab ka täisvereanalüüsi monotsüütide absoluutarv (lüh MONO).

Maolistel

Madude monotsüüdid on tuumaga rakud ja sarnanevad välimuselt imetajate monotsüütidega.

Terminoloogia

Monotsüüdid on kantud kehtivasse inimese tsütoloogia ja histoloogia standardsõnavarasse Terminologia Histologica-sse.

Subpopulatsioonid

Monotsüütide alampopulatsioonide liigitus pole päris selge, levinud jaotus on järgmine:  
a) raku pinna retseptorit CD14 ekspresseeriv (CD14++ CD16- monotsüüt)
b) raku pinna retseptoreid CD14 ekspresseeriv ja lisaks CD16 retseporit ekspresseeriv (CD14+CD16+ monotsüüt).

Patoloogia

Monotsüütidega (ja makrofaagidega) seostatakse inimestel mitmeid perekondlikke (Gaucher' tõbi, Niemanni-Picki tõbi) ja omandatud haiguslikke seisundeid.

Monotsütoos

Monotsüütide hulk (rohkus) veres tõuseb vastusena krooniliste infektsioonide, autoimmuunhaiguste ja verehaigustega ja ka mõnede vähivormide korral (müeloidse leukeemia puhul paljunevad monotsüüdid või granulotsüüdid).

HI-viirus

Monotsüüdid on tõenäoliselt HI-viiruse reservuaariks HI-positiivsete inimeste organismis.
Sven Caméen

Sven Caméen (aadlinimega Caménhielm; 1658 – 13. juuli 1708 Saaremaa) oli rootsi teadlane, kes tegutses peamiselt Eesti alal.
Aastast 1689 oli ta Tartu ülikooli ajalooprofessor.
1701 sai ta aadlinime Caménhielm.
Afrotyphlops angolensis

Levila

Neid võib kohata Angolas, Sambias, Kongo Demokraatlikus Vabariigis, Gabonis, Kamerunis, Kesk-Aafrika Vabariigis, Ugandas, Keenias ja Tansaanias.
Passiivilause

Passiivilause on lause, kus mingitel põhjustel tegevussubjekt ei esine grammatilise subjektina, näiteks See pilt on valmis joonistatud; Mängija visati võistkonnast välja.
Adam Kendon

Adam Kendon (sündinud 1934 Londonis) on inglise semiootik, žestide uurija.
Ta õppis bioloogiat ja eksperimentaalpsühholoogiat Cambridge'i Ülikoolis ja Oxfordi Ülikoolis.
Nervous

Remiks

2016. aastal tegi Iiri muusikaprodutsent ja DJ Mark McCabe laulust oma remiksi, mis kannab pealkirja "Nervous (The Ooh Song) (Mark McCabe Remix)".
Võrgumälu

Kirjeldus

Võrgumälu pakub arvutivõrgus olevatele seadmetele failipõhiseid andmesalvestusteenuseid. See on väiksem ja odavam kui samaks otstarbeks mõeldud andmeserverid ning seega taskukohasem väikeettevõtetele ning kasutamiseks koduvõrgus. Võrgumäluseade on spetsiifiline arvuti, mis ühendab arvutivõrgu ja selle kaudu klientseadmed salvestuskandjaga. Klientseadmed saavad pöörduda salvestuskandja poole vaid läbi võrgumäluseadme, kasutades selleks ette nähtud protokolle. Otsest juurdepääsu salvestuskandjale klientseadmetel pole.
Salvestuskandjaks on tavaliselt kõvakettad või viimasel ajal ka pooljuhtkettad, mis on tihtipeale omakorda RAID massiivides. Võimalikud on muidugi ka muud kandjad, näiteks lindiseade. Paljud võrgumäluseadmed võimaldavad ka USB kaudu ühendatavaid andmekandjaid, näiteks välkmälu.
Smarhoń

Ajalugu

Smarhońi mainitakse esimest korda aastal 1503, mil asula kuulus Zenowiczitele. Toona ehitati sinna puust katoliku kirik, mille asemele püstitati aastal 1552 Smarhońi Püha Miikaeli kirik. Aastal 1590 oli Smarhoń alev, kus toodeti paberit, seal asusid ka kool ja haigla.
Aastal 1628 oli alev juba Radziwillide valduses. Uued omanikud rajasid asulasse nn Smarhońi akadeemia. Tegemist oli asutusega, kus dresseeriti karusid. Akadeemia tegutses XIX sajandi alguseni ja selle tegevus on jätnud jälje asula vapi näol.
XVII sajandist teatakse Smarhońi ka nahatööstuse keskusena. Alevi asukad olid põhiliselt juudid. Aastast 1788 on teada, et alevis peeti kolm korda aastas laata.
Aastal 1795 läks alev kolmandal Poola jagamisel Vene impeeriumi koosseisu. Aastast 1805 kuulus Smarhoń Ogińskitele, aga aastast 1842 oli kohaliku riigimõisa alluvuses. Aastal 1873 avati asulat läbiv raudtee. Linnaõigused sai Smarhoń aastal 1904.
Nime "Smarhoń" või "Smarhońi akadeemia" kandis aastail 1867–1869 Peterburis tegutsenud terroristlik rühmitus. Selle liikmed olid valdavalt valgevenelased, kes pärinesid Smarhońi linnast ja selle ümbruskonnast.
Aastast 1921 oli Smarhoń Poola koosseisus, 1939. aastal liideti Valgevene NSV-ga. Teises maailmasõjas tapeti peaaegu kõik asula juutidest elanikud.
Sutu laht

Sutu laht (varem Veterla laht) on laht Saaremaa lõunarannikul. Laht piirneb läänes Vätta poolsaare ja idas Sandla poolsaarega.
Läbimõõt on lahe suus umbes 6 km. Sutu lahte suubuvad Kuusiku peakraav ja Ristioja. Läänerannas on Kärsa sadam ja idarannas Põhjaniidi paadisadam. Rannikupiirkondi katab kahe lahustükina Sutu lahe hoiuala.
Lahesopis asub Sutu rand.