Generación del 27

Generación del 27 oli viimane kirjanduslik rühmitus enne Hispaania kodusõja puhkemist, mis hävitas kogu Hispaania kultuuri- ja kirjanduselu oma toimumise jooksul. Ühtlasi peetakse seda rühmitust parimaks luuletajate rühmituseks Hispaania kirjanduse ajaloos. Rühmitusse kuulusid paljude teiste seas ka Federico García Lorca ja Rafael Alberti. Generación del 27 loodud kirjandust õpetatakse enamikus Hispaania koolides.

Eellugu

Generación del 27 oli kirjanduslik rühmitus, kus suurem osa koosseisust olid luuletajad. Rühmituse nimetus tuleneb Luis de Góngorale 1927. aastal tehtud austusavaldusest tema 300. surma-aastapäeva tähistamiseks. Enamik Generación del 27 liikmeid osales sellel üritusel.
Rühmituse liikmed olid omavahel tugevalt seotud, kuigi nende looming erines ja loominguline identiteet oli rühmitusest eraldiseisev. 1936. aastal, kui Hispaania kodusõda algas, olid kõik rühmituse liikmed tuntud kirjanikud. Kodusõda mõjus aga laastavalt hispaania kultuurielule. Generación del 27 liikmed pagesid kodumaalt, kuid osa neist tapeti või vangistati.

Generatsioonide vahe

Generación del 27 hõlmab neid kümmet liiget, kes osalesid Sevilla sümpoosionil, mis oli korraldatud Luis de Góngora 300. surma-aastapäeva tähistamiseks. Kui kirjanduslikus võtmes on selline konkreetne ja lühike liikmete nimekiri mõistlikum, siis tegelikkuses ulatub rühmituse liikmete nimekiri palju kaugemale, kaasates erinevaid visuaalkunstnikke nagu näiteks Luis Buñuel ja Salvador Dalí. Mõlemad mehed olid tihedalt seotud mitmete grupi liikmetega. Loomulikult mõjutasid ka nende vaated ja maailmanägemus Generación del 27 loomingut.
Kuigi rühmituse vaated olid eelnevatest sarnastest rühmitustest kohati väga erinevad – liialt radikaalsed ning vahet tegevad, austasid selle liikmed eelkäijate tööd väga. Seda väidet kinnitab asjaolu, et kõikide nende rühmituste (Generatsioon’98, Generatsioon’14 ja Generatsioon’27) levikule aitas kaasa vaenulikkus kahtluse alla seatava suhtes.
Hüppelauaks Generatsioon’98 ja Generatsioon’27 vahel oli Generatsioon’14, mida  tuntakse kui kadunud generatsiooni. Mitte seepärast, et noored mehed hukkusid sõjas, vaid seepärast, et Generatsioon’14 oli grupp haritlasi, kelle mõtted ühtisid väga palju Generatsioon’98 mõtetega ning seetõttu ei tõusnud need ka nii palju esile. Kuigi ka sellest rühmitusest saab välja tuua mõne nime. Näiteks José Ortega y Gasset, kes paistis silma selle ajastu juhtiva teoreetikuna.

Omavahelised suhted

Reaalsuses ei olnud Generación del 27 väga ühtehoidev ja üldiselt grupeeruti kahestesse või kolmestesse gruppidesse. Näiteks Rafael Alberti ja Federico Garcia Lorca, neo-folkloristid, hoidsid ühte ja otsisid pidevalt uusi mõtteid folkloorist, et inspiratsiooni koguda. Jorge Guillen ja Pedro Salinas olid mõlemad hispaania filosoofia professorid ja hoidsid ühte. Ka nende looming, mis peegeldab optimistlikku maailmavaadet, on sarnane. Sürrealistliku grupi esindajaks oli Vicente Aleixandre.

Iseloomulikku

Generación del 27 ei tõrjunud ühtegi varasemat kunstivoolu ja stiili. Selle asemel austati ja imetleti autoreid, kes olid olnud tegevad enne rühmituse aega. Generación del 27 on tuntud kui kõige rikkalikuma ja imetlusväärsema loominguga hispaania kirjanduslik rühmitus.