Saab 35 Draken

Arendustöö

Alanud reaktiivlennukite ajastul nähti Rootsis ette vajadust ülehelikiirusega hävituslennuki järele, millega saaks edukalt võidelda nii suurtel kõrgustel lendavate pommitajate kui ka hävituslennukitega. Samal ajal kaaluti ka USA õhujõudude (USAF) püüdurhävitaja F-104 Starfighter ostmist, kuid hiljem Saabi Drakeni hankimise kasuks otsustamisel arvestati just Rootsi kaitsevajaduste kohalike oludega. Muuhulgas pidi uut hävituslennukit olema võimalik kasutada väikestel sõjaaja lennuväljadel, mille võrgustik moodustus tugevdatud teekattega maanteelõikudest. Lennuki tankimine ja uue laskemoonaga varustamine pidi võtma aega mitte üle kümne minuti, seda pidid suutma teha ka vastava väljaõppega ajateenijad. Rootsi Kaitseressurside Administratsioon esitas Saabile 1949. aasta septembris tellimuse püüdurlennuki väljatöötamiseks ning Saab alustaski tööd samal aastal.
Drakeni tiib oli plaanvaates kaksik-deltatiib. 80°-nurgakraadinoolsusega deltatiiva eesmine osa oli sobiv ülehelikiirusel lendamiseks, deltatiiva tagumine osa 60°-nurgakraadinoolsusega andis lennukile head omadused väikestel maandumiskiirustel. Mootoriks oli litsentsi alusel valmistatud Rolls-Royce Avon 200/300 kahekontuurne reaktiivmootor Svenska Flygmotor RM 6B/C (pärast mitmeid ühinemisi on Svenska Flygmotor tänapäeval ümbe rnimetatud Volvo Aeroks). Lennuki kere ninaosa all paiknes avariiolukorras väljanihkuv õhuvoolus pöörlev turbiin varuelektrigeneraatori ja hüdraulikapumba käitamiseks, keres paiknes ka mootori autonoomne varukäiviti (starter). Lühikestel maandumisradadel maandumiseks oli lennuki tagaosast väljapaiskuv pidurduslangevari.
Drakeni topeltdeltatiib oli omal ajal nii uuenduslik, et selle testimiseks ehitati kõigepealt väiksemas mõõtkavas lennuk Saab 210, hüüdnimega "Lilldraken" ('Pisilohe'). Saab 210 esmalend toimus 21. jaanuaril 1952. Pärast edukaid katseid ehitati täismõõdus Drakeni prototüüp. Täismõõdus prototüübi mootoril puudus järelpõlemiskamber, lennuki esmalend tehti 25. oktoobril 1955. Prototüübi järglane, teine Draken ületas esmalennul mootori täisforssaažiga tõusul mitteametlikult helikiiruse.

Kasutamine

Kuigi algselt polnud Draken mõeldud hävituslennukitevastaseks tegevuseks, osutus see hea manööverdusvõime tõttu edukaks ka selles rollis. Piloteerimisvea tõttu pöörisesse sattunud Drakeni lend lõppes sageli fataalse tagajärjega. Lennuk võeti Rootsi Õhujõududes relvastusse 1960. aastatel ja kokku ehitati 644 Drakenit kuues erinevas modifikatsioonis. Lisaks Rootsile, müüdi seda lennukit ka Austria, Soome ja Taani õhujõududele. Draken J 35F viimane modifikatsioon lendas Rootsi õhujõududes 1990. aastateni, mil selle vahetasid välja Saab Gripenid.
Kasutusaja jooksul täiustati Drakenit korduvalt, viimaseks modifikatsiooniks jäi 1980. aastate lõpus valminud J 35J. J 35J oli Drakenite lennukõlblikkuse pikendamise programm (kuigi enamus Drakeneid oli selleks ajaks Saab 37 Viggenitega asendatud), sest Gripenite arendus venis. Selle programmi järgi oleks Drakeneid hoitud kasutusel kuni 2000. aastateni, kuid eelarvekärbete ja suurte ülalpidamiskulude tõttu loobuti nendega lendamisest juba varem, 1998. aastal, kuigi mõned lennukid on jäänud kasutusele militaar- ja tsiviilotstarbel. Drakeni lennukeid ostsid ka Soome ja Taani. Austria ostis 1985. aastal 24 Saabi tehastes hooldatud ja tugevdatud J 35D lennukit, mis said tüübitunnuseks J 35Ö.
Kõik Drakenid on püüdurhävitajad ja nende võimekus maapealseid sihtmärke rünnata on piiratud. Erandiks on Taani lennukid, millel on suuremad kütusepaagid, lisaks püloonidel välimised kütusepaagid ja raketid AGM-12 Bullpup. Taani hävituslennukid, mille viimasteks lendudeks jäi 1993. aasta, olid kõige suurema lennukaaluga.
Soome paigaldas 1990. aastatel oma J-35XS lennukitele uuema avioonika, navigatsiooni/rünnakusüsteemid ning uuemad elektroonilise vastutegevuse seadmed, 2000. aastal loobuti lõplikult Drakenitel lendamisest.
Austria oli viimane riik, kus Drakeneid olid veel relvastuses. Nad ostsid uuendatud varustusega J 35D lennukid, mis olid viimased kahe sisemise kahuriga Austria õhujõudude lennukid. Õhk-õhk-tüüpi raketid oli vastavalt 1955. aastal sõlmitud lepingutele keelatud. Lepingutest loobuti 1993. aastal õhuruumi rikkumiste tõttu, mis tulenesid lõunapiiril asuva Jugoslaavia sisekonfliktist, ja hangiti AIM-9 Sidewinderi rakette. Austria asendas Drakenid 2005. aastal Šveitsi Tiger II lennukitega, kuni oodati uusi tellitud Eurofighter Typhoon hävituslennukeid.
Ameerika Ühendriikide katselendurite koolile kuulub kuus varem Taanis kasutusel olnud Drakenit. Need paiknevad Mojave kosmosebaasis.