Innocentius X

1644. aasta konklaav

Innocentius X valiti paavstiks 15. septembril 1644 Vatikani paavstipalees ja krooniti 4. oktoobril kardinal Carlo de' Medici poolt. Ta oli esimene paavst, kes oli kardinaliks saanud in pectore.
9. augustist 15. septembrini 1644 toimunud konklaavi viimases voorus osales 53 kardinali. Sellel konklaavil oli soosikuks kardinal Giulio Cesare Sacchetti, kuid Gil Garrillo de Albornoz esitas tema vastu veto. Kompromisskandidaadina valitud Pamphili vastu olid prantslased, kuid kardinal Jules Mazarini veto saabus Rooma liiga hilja. 7. septembril suri konklaavil kardinal Guido Bentivoglio. 10. septembril lahkusid kardinalid Giulio Gabrielli ja Gaspare Mattei konklaavilt.

Barberinide hukkamõist

Innocentius X määras ametisse komitee, mis pidi uurima Barberini suguvõsa seotust esimese Castro sõjaga. Karistuse kartuses põgenes kardinal Antonio Barberini 27. septembril 1645 Prantsusmaale, kardinal Francesco Barberini ja Taddeo Barberini järgisid 15. jaanuaril 1646 tema eeskuju, siirdudes samuti Prantsusmaale, kus Mazarin võttis nad oma kaitse alla. Innocentius X lasi seejärel Barberinide varanduse konfiskeerida. 1648 taastati Francesco Barberini ametid, kuid paavsti lepitus Barberini suguvõsaga saabus alles 1653, kui Carlo Barberini pühitseti kardinaliks ja Antonio Barberinil lubati pöörduda tagasi Rooma.

Suhted Saksamaaga

Münsteris vahendas 1648 katoliiklaste huve Kolmekümneaastase sõja lõpetanud Vestfaali rahu sõlmimisel nuntsius Fabio Chigi. Innocentius X oli vastu selle rahulepingu sõlmimisele, kuna selle raames võis näha katoliiklaste seniste õiguste kitsendamist Saksamaal. Ta avaldas 20. augustil 1650 apostelliku kirja "Zelus domus Dei" (koostatud 1648), milles taunis katoliiklaste õiguste eiramist. Innocentius X ei toetanud Saksa-Rooma keisri Ferdinand III-t piisavalt, et too oleks suutnud türklased oma aladelt tagasi lüüa.

Suhted Prantsusmaaga

Innocentius X üritas tagada rahu Prantsusmaa ja Hispaania vahelises sõjas, kuid tema suhted kardinal Jules Mazariniga olid väga jahedad, mis leevenesid vaid ajutiselt, näiteks jansenismi taunimise ajal. Ta pühitses Mazarini venna Michel Mazarini kardinaliks, kuid ei tunnustanud 1653 Mazarini määramist Metzi piiskopiks Louis XIV poolt. Ta pühitses 1652 kardinaliks Pariisi koadjuutori Jean-François-Paul de Gondi de Retzi, kes arreteeriti detsembris 1652. 2. jaanuaril 1653 teatas Roomas resideeriv Prantsusmaa suursaadik juhtunust paavstile, kes protesteeris Mazarini käitumise vastu. Paavst kutsus nuntsius Nicola Guidi di Bagno Pariisist tagasi ja saatis tema asemele Neri Corsini, keda Mazarin omakorda ei tunnustanud. Corsini pandi ühte Marseilles'i kloostrisse aresti alla ja Bagno jätkas oma tegevust Pariisis 1656.aastani. 1654 õnnestus kardinal Retzil vanglast põgeneda ja ta jõudis 30. novembril 1654 Rooma, kus ta järgmisel päeval kohtus paavstiga.

Suhted Hispaaniaga

1647 puhkes Hispaaniale alluvas Napolis ülestõus, kuid Hispaania hegemooniat Itaalias kartev Prantsusmaa soovitas paavsti vägedel ala vallutada. Innocentius X keeldus Napolisse tungimast ja lasi Hispaania vägedel hõivata Napoli. 1650 saatis Hispaania kuningas Felipe IV oma suursaadikuks Rooma Daniel O'Daly.

Suhted Portugaliga

Innocentius X taunis Portugalis 1640 puhkenud ülestõusu, mis viis Portugali kuningriigi taasiseseisvumiseni, kuid Hispaania kuningas Felipe IV ootas paavstilt karmimate meetmete rakendamist portugallaste vastu. 1648 keeldus Innocentius X tunnustamast João IV-t Portugali kuningana ja keeldus määramast ametisse Portugali piiskoppe, mistõttu tegutses sel ajal Portugalis ametlikult vaid üks piiskop.

Suhted Inglismaaga

Innocentius X tunnustas Iirimaal puhkenud kodusõjas konföderatsiooni. Ta soovis 23. novembril 1644 saadetud kirjas anda kardinalitiitli Luke Waddingile, kes keeldus sellest. Wadding soovitas paavstil saata Iirimaale nuntsius, kelleks määrati peapiiskop Giovanni Battista Rinuccini. Benburbi lahingus saavutatud võitu tähistati Santa Maria Maggiore katedraalis "Te Deumiga". Selles lahingus katoliiklaste kätte trofeedena langenud lahingulipud toodi Püha Peetruse basiilikasse, Innocentius X saatis Tyrone krahvile mõõga ja oma õnnistuse Owen Roe O'Neillile.

Suhted Poolaga

Innocentius X oli kardinalina Poola protektor . Ta toetas poolakate võitlust türklastega.

Suhted Rootsiga

1651 saadeti jesuiit Paolo Casati Rootsi. 6. juunil 1654 loobus kuninganna Kristiina troonist.

Suhted Itaalia riikidega

Parma hertsog Rannuccio II Farnese keeldus tasumast Castro sõjas määratud maksu (monti) ja keeldus tunnustamast Cristoforo Guardit Castro piiskopina. Kui piiskop tapeti, pidas Innocentius X selles teos süüdlaseks hertsogit, paavsti väed tungisid 2. septembril 1649 Castrosse ja linn hävitati. Hertsog pidi Castro loovutama paavstile, kes pantis selle maad hertsogi võlgade katteks.
Innocentius X toetas Veneetsia võitlust türklastega.

Kiriku institutsioonide reformid

1644 kinnitas Innocentius X Lääne-India patriarhi jurisdiktsiooni.
1644 avaldatud kirjas lubas ta kardinalidel pärast ametissepühitsemist jätta alles aadlitiitlid, kuid keelas neil kasutada oma vappidel krooni.
Seoses Barberinide põgenemisega avaldas Innocentius X 19. veebruaril 1646 bulla "Cum juxta", milles sätestas, et kardinalid, kes lahkuvad paavsti loata oma valdustest, ei tohi sinna tagasi pöörduda 6 kuu jooksul.
Ambrosiaanid
1650 saatis ta laiali Alessandro Crivelli rajatud ambrosiaanide ordu.
Bartolomiidid
Ta saatis laiali bartolomiidid ja kohustas neid liituma teiste ordudega.
Bona Mors vennaskond
Ta tunnustas Vincenzo Caraffa soovitusel rajatud Bona Mors vennaskonda.
Jesuiidid
1646 avaldatud kirjas "Prospero felicique statui" kohustas ta jesuiite iga 9 aasta järel pidama üldkongregatsiooni ja keelas neil kauem kui 3 aastat pidada järgemööda ühtki ametit, väljaarvatud noviitside ülema ametit.
1647 puhkes La Puebla de Los Angelese piiskopi Juan de Palafax y Mendoza ja jesuiitide vahel tüli jesuiitidele sätestatud privileegide pärast. 25. mail 1647 paavstile saadetud kirjas mõistis piiskop hukka jesuiitide privilegeerimise. 18. mail 1648 saadetud vastuses kinnitas Innocentius X, et piiskopil on jurisdiktsioon oma piiskopkonnas, kuid ta peab olema palju sallivam jesuiitide suhtes. Vaidluse jätkudes kinnitas paavst 27. mail 1653 uuesti oma otsust.
Minimi ordu
1645 sätestas ta minimi kerjusordu (Ordo Minimorum O.M.) Trinita dei Monti konvendi kuuluvust prantsuse vaimulikele.
Piaristid
1646 saatis ta laiali José de Calasanzi rajatud piaristid (Sch. P.).
Tsistertslased
1. veebruaril 1647 lahendas ta Cîteaux kloostris puhkenud vaidluse abti määramise üle.
Ursuliinid
1648 tunnustas ta Anne de Xainctonge rajatud ursuliini õdede seltsi.
Muud otsused
1644 tunnustas ta Jeanne Chézard de Mateli rajatud ordu (l'Ordre du Verbe Incarné) privileege.
1651 saatis ta laiali Hea Jeesuse regulaarvaimulikud, kes kaldusid kõrvale oma reeglitest.
22. märtsil 1652 tunnustas ta Francis Deuwerdersi rajatud Püha Toomase südame vennaskonda.
15. augustil 1652 rajas ta Super statu regularium kongregatsiooni (Sacrée Congrégation Super statu regularium).
Ta eraldas Somaschi kongregatsioonist César de Busi rajatud Kristliku Doktriini regulaarvaimulikud (CCD).

Liturgilised reformid

Innocentius X mõistis 12. septembril 1645 hukka jesuiitide praktika hiina riituse kasutamisel.
1650. aastat tähistati juubeliaastana.
30. juulil 1650 avaldatud bullas "Etsi alias" kohustas ta prelaate kasutama missal "Cæremoniale Episcoporumit".

Onupojapoliitika

Innocentius X venna Pamphilio Pamphili abikaasa oli Olimpia Maidalchini Pamphili. Nende poeg Camillo Francesco Maria Pamphili pühitseti 1644 kardinaliks, kuid ta loobus 1647 oma ametist, abielludes Meldola, Sarsina ja Rossano vürstinna Olimpia Aldobrandiniga, kelle ema Ippolita Ludovisi oli Gregorius XV sugulane. Pamphilio tütar Maria Flaminia abiellus 1640 Bassano vürsti Andrea Giustinianiga.
Pamphilio Pamphili tütar Costanza Pamphili abiellus 21. detsembril 1644 Piombino vürsti ja Fiano hertsogi Niccolò I Ludovisiga.
Innocentius X õde Porzia abiellus Ferrante Scottiga.
Pamphili perekond adopteeris Camillo Astalli-Pamphili, kes sai 1650 kardinaliks, kuid kuna ta ei kuuletunud paavstile ja avaldas riigisaladusi Hispaania suursaadikule, pidi ta veebruaris 1653 loobuma Pamphili nimest, vapist ja kõikidest ametitest ning minema eksiili.
Olimpia Maidalchini Pamphili vennapoeg Francesco Maidalchini sai 1647 kardinaliks.

Innocentius X kultuuriloos

Innocentius X ajal lõpetati Püha Peetruse basiilika siseviimistlused, renoveeriti Lateraani basiilikat, taastati Piazza Navona, ehitati Villa Doria Pamphili.
Diego Velázquez tegi temast portreemaali ning Alessandro Algardi ja Gian Lorenzo Bernini tegid büsti.
Alates 1650. aastast kuulutas ta "Urbi et orbit" Palazzo del Quirinale palee palkonilt.
Ta oli Pierre Mignardi ja Claude de Lorraini patroon.
Vatikani raamatukogu juhtis tema ajal Lucas Holstenius.
Tema pihiisa oli jesuiitide ordukindral Giovanni Paolo Oliva ja kantsler oli Girolamo Casanata.
20. novembril 1645 muutis ta Manilas asuva dominikaanide kolleegiumi ülikooliks.
6. juulil 1648 rajas ta Ravennasse maroniidi kolleegiumi.
Innocentius X keelas 8. jaanuaril 1650 avaldatud apostellikus konstitutsioonis tubaka kasutamise Rooma Peetri kiriku kabelites ja portikuses.

Surm

Innocentius X haigestus augustis 1654 ja suri 7. jaanuaril 1655 kella 14:45 paiku päeval Roomas. Ta maeti Vatikani basiilikasse. Hiljem maeti tema säilmed ümber Rooma Santa Agnese in Agone kirikusse.