google/wiki40b huggingface dataset:
Tritthof

Tritthof (vene keeles Тритгоф) oli Eestimaa aadlisuguvõsa.

Ajalugu

Tritthofide suguvõsa päritolu on jäänud selgusetuks. Ühe allika kohaselt olid nad juba 1627. aastal Venemaa teenistuses ja kandsid perekonnanime Tõrtov. Liin algab Gottfried von Tritthofiga (suri 1766), kes astus 1737. aastal Venemaa sõjaväeteenistusse, tõsteti 1750. aasta paiku aadliseisusse ja lõpetas oma karjääri kindralmajori auastmes (1764). Tema vanem poeg Reinhold Johann von Tritthof (1746−1810) võeti esmalt 1785. aastal Eestimaa kubermangu aadliraamatusse ja seejärel 1800. aasta 8. märtsil (vkj) Eestimaa rüütelkonna matriklisse. Tema kahest pojast said alguse suguvõsa Kandle ja Põllküla liinid. Esimese neist rajas polkovnik Georg Gustav von Tritthof (1790−1851), kes omandas 1832. aastal Virumaal Kandle mõisa, mis jäi tema järeltulijate valdusse 1907. aastani. See haru kustus meesliinis 1908. aastal. Põllküla liini esiisaks oli rittmeister Hermann Johann Theodor von Tritthof (1794−1871), kes omandas 1827. aastal avalikul müügil Põllküla pandimõisa, mille ta 1836. aastal pärisomandiks sai. Mõis jäi suguvõsa majandada kuni võõrandamiseni 1919. aastal. Selle liini ja suguvõsa viimane meessoost esindaja oli Ernst Ulrich von Tritthof (1869−1917), kes tapeti Haapsalus vene madruste poolt.
Hernando maakond

Ajalugu

Maakond moodustati 1843. aastal.

Rahvastik

Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 172 778.
Eda Kalmre

Eda Kalmre; sündinud 12. septembril 1958) on eesti folklorist, tänapäeva folkloori uurija ja populariseerija.
Eda Kalmre õppis 1964–1971 Sillaotsa 8-klassilises koolis ja aastail 1971–1973 Tartu 7. Keskkooli ajalookallakuga klassis. Aastatel 1973–1985 õppis ta Tartu Riikliku Ülikooli filoloogiateaduskonnas.
Kalmre on Eesti Kirjandusmuuseumi folkloristika osakonna vanemteadur, Eesti-uuringute Tippkeskuse narratiiviuuringute töörühma juht.
Massimo Ambrosini

Klubikarjäär

Ambrosini alustas Serie B Cesena 17-aastaselt hooajal 1994/95. Ta siirdus 2003 AC Milani. Ta aitas oma meeskonna 2005. aastal UEFA Meistrite liiga finaali ja Euroopa superkarika võidule. 2009. aastal sai temast AC Milani kapten.

Koondisekarjäär

Ambrosini debüteeris Itaalia jalgpallikoondises 1999 Horvaatia jalgpallikoondise vastu.
Ambrosini osales Itaalia meeskonnas 2000. aasta suveolümpiamängudel Sydneys. Alagrupis mängis ta kaks esimest mängu algusest lõpuni ning neis alistas Itaalia Austraalia jalgpallikoondise 1:0 ja Hondurase jalgpallikoondise 3:1. Selles mängus lõi Ambrosini ka värava, 18. minutil seisuks 2:0. Sellega oli edasipääs alagrupist tagatud. Viimases mängus, mis lõppes 1:1 viigiga Nigeeria jalgpallikoondise vastu, vahetati Ambrosini sisse alles 80. minutil. Itaalia pääses alagrupivõitjana veerandfinaali, kus aga kaotas Hispaania jalgpallikoondisele 0:1 Gabri García 86. minutil löödud väravast. Ambrosini mängis kogu mängu.
Seejärel arvati Ambrosini 2000. aasta EM-koondisse. Itaalia võitis alagrupis kõik mängud, seejärel veerandfinaalis 2:0 Rumeenia jalgpallikoondise ja poolfinaalis pärast väravateta lõppenud mängu penaltiseerias Hollandi jalgpallikoondise. Finaalis Prantsusmaa jalgpallikoondise vastu vahetati Ambrosini sisse 66. minutil eduseisul 1:0, kuid Sylvain Wiltord suutis 4. üleminutil lüüa viigivärava ja David Trezeguet lõi lisaajal Prantsusmaa võiduvärava.
Vigastuse tõttu ei saanud Ambrosini osaleda 2002. ja 2006. aasta MM-il. 2004. aasta EM-ile teda samuti ei kutsutud, küll aga pääses ta 2008. aasta EM-koondisse. Avamatši Hollandi vastu mängis Ambrosini algusest lõpuni ja Itaalia kaotas 0:3. Rumeenia jalgpallikoondise vastu vahetati ta sisse 85. minutil ja mäng lõppes 1:1. Prantsusmaa vastu vahetati Ambrosini sisse 55. minutil eduseisul 1:0 ja Itaalia võitis 2:0. Selle võiduga tagas Itaalia edasipääsu kõik mängud võitnud Hollandi järel. Veerandfinaalis Hispaania vastu mängis Ambrosini taas kogu kohtumise ja teenis ainsa itaallasena selles mängus kollase kaardi (31. minutil). Mängust väravaid ei löödud, aga penaltiseerias (Ambrosini lööma ei pidanud) võitis Hispaania 4:2.
Pärast seda, kui Itaalia koondise peatreeneriks sai 2008. aastal Marcello Lippi, ei ole Ambrosinit rohkem Itaalia jalgpallikoondisse kutsutud. Kokku on ta mänginud Itaalia eest (ilma olümpiakoondise mängudeta) 35 mängu ega ole neis väravaid löönud.
Kaasitaja

Kaasitaja, ka kaasik või kaasikunaine, oli eesti pulmades pulmalaulik.
Tavaliselt oli pulmades kaks kaasitaja-paari, üks paar peiu, teine mõrsja poolt. Kaasitajad said süüa-juua, kohati on neile ka tasutud, kas toidukraamiga või rahaga. Mõnikord anti kaasitajatele veimi.
Kaasikul oli kaasas eriline kott, kus päts sepikut ja ratas sõira. Selle koti viskas peiupoolne kaasik pulmades pruudiisale sülle. Kaasikukott toodi vana tava järgi lepituseks kunagise väljaostumaksu asemel.
Kaasikuks on nimetatud mõnel pool pruuttüdrukut e. pruutneitsit (Jõhvi, Lüganuse, Viru-Nigula, Kadrina).
Taube

Taube (varem Tuve ja Thuwe) (vene keeles Таубе) on Vana-Liivimaa põline vasallisuguvõsa.

Ajalugu

1668. aastal sai ooberst Eduard Taube naturalisatsiooni kaudu Rootsi aadlikuks ja immatrikuleeriti samal aastal Rootsi rüütelkonda (nr 734).
1746 immatrikuleeriti suguvõsa Eestimaa (nr 59) ja 1747. aastal Liivimaa (nr 18) rüütelkonda.

Suguvõsa nimest

Tuve ja Taube ei tähenda saksa ega eesti keeles tuvi, vaid vapil kujutatud tüve.

Tsooru-Cesvaine liin

30. aprillil 1572 sai Andreas Tuve (surnud 1460) järglane, Liivimaa Cesvaine ja Rõuge kihelkonna Tsooru härra Joannes Taube Poola kuningas Zygmunt II Augustilt vabahärra tiitli. Tema pojapoeg, rittmeister Georg Johan Taube immatrikuleeriti 1680. aastal Rootsi rüütelkonda Taube af Sesswegen vabahärrade suguvõsana nr 78.
 
Suguvõsa haru oli immatrikuleeritud Kuramaa rüütelkonda nr 158 all ja neile kuulus Kuramaal Ērbērģe (Herbergen) mõis.

Taubede mõisavaldused

Eestimaal kuulusid suguvõsale erinevatel aegadel: Maidla (Maidel), Kose-Uuemõisa (Nova Curia, hiljem Neuenhof), Riguldi (Rickholz), Laupa (Laupa), Vidruka (Widdruck), Edise (Etz), Vääna (Fähna), Koonu (Kono), Purtse (Issen), Püssi (Pühs; Neu-Isenhof), Maardu (Maart) ja Haljava (Hallinap), ning Liivimaal Kudina (Kudding), Tsooru (Fierenhof, Fyer) ja Cesvaine (Seßwegen) mõisad.
Loti departemang

Ajalugu

Lot on üks Prantsuse revolutsiooni ajal 4. märtsil 1790 moodustatud 83 algsest departemangust. See moodustati osast Languedoci provintsist. 1808. aastal eraldati Lotist mõned algsed kagupoolsed kantonid, millest moodustati Tarn-et-Garonne'i departemang. Algselt ulatus Lot palju kaugemale lõunasse, hõlmates ka Montaubani linna. 2015. aastani kuulus departemang Midi-Pyrénées' piirkonda.
Avinurme vald (1939)

Avinurme vald oli vald Tartumaal aastail 1939–1949 ja Jõgeva maakonnas aastail 1949–1950.
Vald moodustati senise Avinurme valla maa-alast, senise Laius-Tähkvere valla Lissi nr. 103 talu ja heinamaatükkide nr. 99 ja 134 maa-aladest, senise Venevere valla Västriku küla talude nr. 560, 575, 579 ja 599 lahustükkide ning talude nr. 548, 549, 551 ja 554 osade maa-aladest.
1. aprillil 1939 oli vallas 4488 elanikku.
Richard Burns

Saavutused

MM-tiitleid: 1
Ralli etapivõite: 9
MM punkte: 330
1993 – 4 punkti, Subaru Legacy 4WD Turbo
1994 – 8 punkti, Subaru Impreza WRX-RA, Subaru Impreza 555
1995 – 16 punkti, 9. koht, Subaru Impreza 555, Subaru Impreza WRX-RA, 3. koht Suurbritannia
1996 – 18 punkti, 9. koht, Mitsubishi Lancer Evo 3
1997 – 21 punkti, 7. koht, Mitsubishi Carisma GT, 2. koht Keenia
1998 – 33 punkti, 6. koht, Mitsubishi Carisma GT, 1. koht Keenia, Suurbritannia
1999 – 55 punkti, 2. koht, Subaru Impreza WRC, 1. koht Kreeka, Austraalia, Suurbritannia, 2. koht Argentina, Soome,Hiina
2000 – 60 punkti, 2. koht, Subaru Impreza WRC, 1. koht Keenia, Portugal, Argentina, Suurbritannia, 2. koht Hispaania, Austraalia
2001 – 44 punkti, 1. koht, Subaru Impreza WRC, 1. koht Uus-Meremaa, 2. koht Argentina, Küpros, Soome, Austraalia, 3. koht Suurbritannia
2002 – 34 punkti, 5. koht, Peugeot 206 WRC, 2. koht Hispaania, Küpros, Soome, Saksamaa, 3. koht Prantsusmaa
2003 – 58 punkti, 4. koht, Peugeot 206 WRC, 2. koht Türgi, Uus-Meremaa, 3. koht Rootsi, Küpros, Saksamaa, Soome, Austraalia
Väikealk

Väikealk ehk ürr (Alle alle) on alklaste sugukonda kuuluv linnuliik.
Teda võib näha ka Eestis.
Gröönimaa inuitid on väikealkidest valmistanud talvetoitu kiviakki, mis on hapendatud hülgenahas.
Kungsholmeni linnaosa

Kungsholmen on Stockholmi linnaosa Stockholmi südalinnas Kungsholmeni linnaosapiirkonnas Kungsholmeni saare idaosas.
Linnaosa kutsutakse ka Västermalmiks.
Linnaosa pindala on 1,56 km², elanike arv on 19 388 (31. detsember 2011).
Linnaosa on loodud 1926.
Linnaossa kuuluvad Sankt Görani kihelkond ja Kungsholmi kihelkond.

Ajalugu

15. sajandil olid saarel frantsisklased. Saart kutsuti siis Munklägret ('munkade laager'). Mungad rajasid Rålambshovi tellisevabriku. Samuti tegelesid nad põlluharimise ja kalapüügiga.
Seoses reformatsiooniga läks saar 1527 Rootsi krooni omandusse.
Esimene hoonestus tekkis Kungsklippani ja Kronobergeti vahelisse orgu. Käsitööliste töökojad ning vabrikud rajati ranna äärde.
Aastal 1645 sai Munklägret esimese silla.
Aastal 1672 sai saar nimeks Kungsholmen ja moodustas omaette koguduse.
Aastal 1926 moodustati Kungsholmeni linnaosa, mis hõlmas kogu saare.
Aastal 1938 vähendati linnaosa territooriumi ning moodustati Mariebergi, Stadshageni, Fredhälli ja Kristinebergi linnaosa.
1. jaanuarist 1997 kuulub linnaosa Kungsholmi linnaosapiirkonda.
IV noorte laulu- ja tantsupidu

IV noorte laulu- ja tantsupidu (täisnimetusega Eesti NSV koolinoorte IV laulu- ja tantsupidu) oli noorte laulu- ja tantsupidu, mis toimus 1.–3. juulil 1977. aastal. Ametlikult tähistas see pioneeriorganisatsiooni 55. aastapäeva.
Esinejaid oli 25 260 (ilma välisesinejate ja saatjateta).
Toimus üks laulupeokontsert ja kolm tantsupeo etendust (lisaks peaproov-etendus laulupeolistele). Avatseremoonia toimus Tallinna Maarjamäel ning Lenini ausamba juures, kust viidi tuli peoväljakule.

Laulupidu

Laulupeo avasid lastekoorid Eugen Kapi "Lauluga kodumaast" ning Kabalevski "Õnnega". Poistekoorid esitasid "K.O.K" ja "Laulis isa, laulis poega" (juhatas Venno Laul). Mudilaskoorid laulsid rahvaviisi Pilvi Üllaste sõnadega "Maja ehitamas" (juhatas Vilja Toomi). Peo lõpetasid ühendkooride esituses "Mu isamaa on minu arm" ja "Olgu jääv meile päike" (juhatas Heino Kaljuste). 
Dirigendidebüüdi tegid Tiia-Ester Loitme, Anneli Mäeots, Venno Laul ja Ants Üleoja.
http://erb.nlib.ee/?kid=26393682
Sumteri maakond (Alabama)

Ajalugu

Maakond moodustati 1832. aastal.

Rahvastik

Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 13 763.
Paikuse raamatukogu

Paikuse Raamatukogu on raamatukogu Pärnu maakonnas Pärnu linnas Paikuse asulas. Raamatukogu juhataja on Gerli Lehemets.
2014. aasta 24. oktoobrist asub Paikuse Raamatukogu uues Paide mnt. 19 asuvas spordi- ja tervisekeskuse kompleksis. Hoones asuvad lisaks raamatukogule ka kool, spordikeskus, apteek, tervise-keskus ja huvikool. Raamatukogus on lisaks avarale ja kaasaegsele laenutusruumile hubane lugemisaal, kus võimalik mõnusalt ajalehti ja ajakirju lugeda. Lugemissaalis on lugejatele 5 arvutikohta ja WIFI. Raamatukogul on ka klassiruum, kus edukalt annab läbi viia ka erinevaid koolitusi.
Reljeeftrükk

Reljeeftrükk ehk embossing on graafikatehnika, kus lisaks metallist trükiplaadi uurendamisele kaetakse plaadi pind erilise kivistuva akrüülkitiga, mida enne tardumist samuti töödeldakse.
Tehnika võimaldab saavutada huvitavaid faktuure, mida klassikaliste sügavtrükitehnikatega ei saavuta. Oma reljeefsuse tõttu nõuab see tehnika eriti kvaliteetset sügavtrükipaberit, mis peab olema väga hügroskoopne ning küllaldaselt veniv ja hea tõmbetugevusega. Sellistele nõudmistele vastavad reeglina käsitsi valmistatud paberid.
Eesti kunstnikest on seda tehnikat viljelenud Ruth Tulving.
Raua needmine

Loomine

Oluline inspiratsioon teose kirjutamiseks tuli Tormise jaoks Moskvas 1970. aastal toimunud muusikakongressilt, kus ta nägi laval esinemas ehtsat šamaani nõiatrummiga - sarnast pilli ja mängulaadi tahtis Tormis hiljem kasutada ka "Raua needmises".

Tekst

"Raua needmine" on esimene Tormise teos, mis põhineb Soome rahvuseepose "Kalevala" tekstidel, mille tõlkis folklorist August Annist ning mida omakorda kohandasid ja täiendasid luuletajad Paul-Eerik Rummo ja Jaan Kaplinski. Teose haripunktis on siiski kasutatud ka kaasaegseid motiive.
Täpsemalt põhineb tekst "Kalevala" üheksandal runol, milles Väinämöinen jutustab tema kirvelöögi tagajärjel tekkinud jalahaava tohterdavale ravitsejale raua sünniloo, sest ilma seda teadmata pole võimalik kirvehaava arstida. Loo järgi lõi ülijumal Ukko kolm ilmaneitsit, kelle rinnapiimast sündis maailmasse raud, mis lebas soos kuni sepp Ilmarise sünnini. Ilmarinen tagus soomaagist terariistad, kuid võttis raualt lubaduse, et too ei hakka hiljem kurja tegema. Viimaks tahtis ta rauda mesilase meeveega karastada, kuid mesilase asemel lendas kohale herilane ja tilgutas sellele maomürki, mis muutis raua kurjaks ja pani selle sõnamurdlikult lihasse lõikama. Ravitseja hurjutab seejärel rauda ja käsib tehtud kurja parandada. "Raua needmise" lõpptekstist on siiski enamik sarnasusi "Kalevalaga" eemaldatud, näiteks algsed tegelased ja kontekst.
Sõjavastaste motiividega teoses hoiatatakse tehnoloogia (raua) väärkasutamise eest sõjaks ja hävitamiseks, sest loodu ebaeetilne kasutus ja sellesse peidetud kurjus pöörab selle lõpuks looja vastu, tuues kaasa üleüldise hukatuse. Tormise sõnul järgib teos šamanistlikku põhimõtet, mille kohaselt annab inimesele võimu asjade üle just nende saamisloo ja olemuse tundmine.

Muusika

Teose puhul on hinnatud selle iidset kõla, mis väljendub eriti teoses keskses rollis oleva nõiatrummi kasutamises. Just nõiatrumm loob ka kõige otsesemalt seose "Raua needmise" ja šamanistliku loitsimise vahel: trummi hoidev dirigent kehastub ühtlasi ümber rituaali juhiks.
Ripskeha

Madudel

Madudel ümbritseb ripskeha silmaläätse, on ühenduses vöötmekesekiududega (fibrae zonulares) ja läheb üle võrkkestaks.
Oskar Oja

Oskar Oja (2. august 1924 Krasnojarsk – 13. august 2002 Tallinn) oli Eesti NSV parteitegelane ja rahvasaadik.
Aastatel 1960–1971 oli ta EKP Rapla Rajoonikomitee esimene sekretär. 1980. aastatel töötas Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi nõukogude osakonna juhatajana.
Ta oli Eesti NSV Ülemnõukogu VI ja VIII koosseisu saadik.
Ta on maetud Tallinna Metsakalmistule.
Viisuti kraav

Viisuti kraav on kraav Raplamaal Märjamaa vallas Kangru, Käriselja, Velise ja Veski külas.
Kraavi pikkus on 5 km ning see suubub paremalt Velise jõkke (31,7 km suudmest). Kraavi valgala on 4,4 km².
Kraavi lähe on Kangru külas (58° 47′ 22″ N, 24° 31′ 22″ E). Kraavi suue on Veski külas (58° 49′ 31″ N, 24° 33′ 38″ E). Alamjooksul ületab kraavi Haimre–Sulu–Velise tee, siin asub ka Sillaotsa talu dendraarium koos pargi ja puiesteega.
Kraav on mitteavalik veekogu, mille piiranguvöönd on 50 m.
Viisuti kraavi keskkonnaregistri kood on VEE1113700.
Sri Lanka lipp

Sri Lanka lipp on Sri Lanka riigilipp.
Praegune lipuvariant on kasutusel alates 1972. aastast.
Lipu küljed on proportsioonis 1:2. Parempoolsel laiemal lipuosal on tumepunasel taustal külgvaates kolmel käpal seisev kuldne lõvi, kes hoiab esikäpas mõõka. Punase tausta igas nurgas on väike kuldne puuleheke. Lipu vasakpoolsel kitsamal osal on kaks vertikaalset laia triipu, roheline ning oranž. Vasakpoolse ja parempoolse lipuosa vahel ja ümber on kuldne raam.
Mikroteenused

Mikroteenused on tarkvaraarendamise tehnika - teenusorienteeritud arhitektuuri stiili variant – mis struktureerib rakenduse lõdvalt sidestatud teenuste kogumina. Mikroteenuste arhitektuuris on teenused tehtud detailseks ja protokollid on kergekaalulised. Rakenduse väiksemateks osadeks jaotamise eelis on modulaarsuse võimaldamine, mistõttu saab seda lihtsamini mõista, arendada, testida ning muuta vastupidavamaks arhitektuuri erosioonile. Mikroteenused võimaldavad paralleelset arengut, andes väikestele autonoomsetele tiimidele võimaluse arendada oma enda vastavaid teenuseid. Mikroteenustepõhised arhitektuurid võimaldavad pidevvalmidust.

Keeleline lähenemine

Keeleline lähenemine mikroteenuste arendamisel keskendub programmeerimiskeele, mis saaks mikroteenust esitada kui ühtset tarkvaramoodulit. Efektiivsust saab määrata projekti arhitekteerimise ja rakendamise tasakaalustatuse järgi. Üheks seda rolli täitma pidavaks keeleks on Jolie.
Arkna–Rakvere tee

Arkna–Rakvere tee (tee number teeregistris 17164) on kõrvalmaantee Lääne-Viru maakonnas. Tee pikkus on 3,1 km.
Tee algab Tallinna-Narva maanteelt Arkna küla lähedalt ja Rakveres jätkub Arkna teena.
Liki Toona

Isiklikku

Liki Toona oli abielus näitleja ja lavastaja Enn Toonaga. Tema tütar on kirjanik ja teatritegelane Elin Toona, isa luuletaja Ernst Enno.
Vohnja vald (Kadrina kihelkond)

Vohjna vald (saksa keeles Fonal) oli vald Virumaal Kadrina kihelkonnas.
Vald eksisteeris 1866–1939.
1893 liideti Vohnja vallaga Arbavere, Kolu, Pala ja Tõdva-Kõnnu vald.
Lauri Lepik

Lauri Lepik (sündinud 14. oktoobril 1960) on eesti diplomaat ja riigiametnik.
Ta on lõpetanud Tallinna 7. Keskkooli. 1985. aastal lõpetas ta Tallinna Pedagoogilise Instituudi raamatukogunduse ja bibliograafia eriala diplomitööga "Andmebaaside kasutamine keskkonnakaitsealases infoteeninduses". 2003. aastal kaitses ta poliitikateaduste magistrikraadi Humboldti Ülikoolis Saksamaal.
Aastatel 1987–1992 oli ta Eesti Rahvusraamatukogu teadusdirektor. Oli taasloodud Eesti Raamatukoguhoidjate Ühingu juhatuse liige. Aastatel 1992–1995 töötas Riigikantseleis. 
1995. aastal asus tööle Välisministeeriumisse nõunikuna. Aastatel 1996–2000 töötas ta Eesti suursaatkonnas Washingtonis. Aastatel 2000–2004 oli ta Eesti Välispoliitika Instituudi uurija, 2004–2005 oli Kaitseministeeriumi Euroopa julgeoleku- ja kaitsepoliitika büroo juht. Aastatel 2005–2008 oli ta Eesti Alalise Esinduse NATO juures kaitsetalituse vanemnõunik, 2008–2011 esinduse asejuht. Aastatel 2011–2012 oli ta Eesti suursaadik Ukrainas ja Moldovas, 2012–2017 Eesti suursaadik NATO juures.
2017. aasta septembris asus ta ametisse Eesti suursaadikuna Ameerika Ühendriikides.

Isiklikku

Ta on abielus Riina Kionkaga. Tal on kaks last: Tasuja Juhan Lepik ja Krõõt Lea Lepik.
Frank Liivak

Koondisekarjäär

A-koondise debüüdi tegi Liivak 26. mail 2014 sõpruskohtumises Gibraltari vastu. Esimese värava lõi 1. juunil 2016 Andorrale.
Mil Mi-24

Relvastus

Statsionaarne 12,7 mm mitmeraudne kuulipilduja.  Kandepüloonidele võib riputada erinevat tüüpi relvastust – kassette reaktiivmürskudega, pomme, juhitavaid tankitõrjerakette ja muud.
Baldur von Schirach

Baldur von Schirach (9. mai 1907 Berliin – 8. august 1974 Kröv an der Mosel) oli Saksamaa poliitik ja noorsoo-organisatsioonide juht.
Baldur von Schirachi isa Karl Baily Norris von Schirach oli sõjaväelane, kes errumineku järel töötas teatridirektorina. Baldur von Schirachi ema Emma Lynah Tillou Bailey Middleton von Schirach oli ameeriklanna. Schirachite perekonnas oli neli last. Balduri vanem vend Karl sooritas 1919. aastal Saksamaa sõjakaotuse ja ränkade tingimustega Versailles' rahu tõttu enesetapu.
17-aastaselt tutvus Schirach 1925. aastal Adolf Hitleriga ja temast sai Hitleri veendunud pooldaja. Saanud täisealiseks, astus ta 25. augustil 1925 Natsionaalsotsialistlikusse Saksa Töölisparteisse (NSDAP). 1928. aastal sai temast Natsionaalsotsialistliku Saksa Üliõpilasliidu (Nationalsozialistischer Deutscher Studentenbund) juht. 30. oktoobril 1931 nimetati ta NSDAP noorsoojuhiks (Reichsjugendführer) ja ta sai SA-Gruppenführeri auastme. 17. juunil 1933 nimetas Hitler ta Saksa Riigi noorsoojuhiks (Jugendführer des Deutschen Reiches). Talle allusid Hitlerjugend ja teised natsionaalsotsialistlikud noorteorganisatsioonid.
Teise maailmasõja puhkedes astus Schirach vabatahtlikuna Wehrmachti ja võttis 1940. aasta mais ja juunis osa sõjategevusest Prantsusmaa vastu. Teda autasustati raudristiga 
Baldur von Schirachil oli mõjukaid vastaseid, kes punusid tema vastu intriige ja levitasid tema kohta laimavaid kuulujutte. Ta vabastati Saksa Riigi noorsoojuhi ametist ning 7. augustil 1940 määrati ta Viini gauleiteriks. Teise maailmasõja lõpus varjas ta ennast Tiroolis Richard Falki nime all, kuid andis end 5. juunil 1945 liitlastele üles. Nürnbergi protsessil mõisteti Schirach 1. oktoobril 1946 20 aastaks vangi. Põhiliselt süüdistati teda selles, et Viini gauleiterina oli ta vastutav 185 000 juudi deporteerimise eest. Schirach vabastati pärast karistuse kandmist 30. septembril 1966. 1967. aastal avaldas ta mälestusteraamatu "Ich glaubte an Hitler" ("Ma uskusin Hitlerisse").

Isiklikku

31. märtsil 1932 abiellus Baldur von Schirach Henriette Hoffmanniga (1913–1992), kes oli Hitleri isikliku fotograafi Heinrich Hoffmanni tütar. Abielust sündis neli last: Angelika Benedikta, Klaus, Robert ja Richard. Abielu lahutati Baldur von Schirachi vangistuses viibimise ajal 20. juulil 1950.
Kirjanik ja jurist Ferdinand von Schirach, kirjanik ja filosoof Ariadne von Schirach ning kirjanik Benedict Wells on Baldur von Schirachi lapselapsed.
Christo Burman

Christo Burman (sündinud 19. augustil 1981 Tallinnas) on eesti filmiteoreetik, stsenarist, lavastaja ja tõlkija, peamiselt tegev Rootsis.
Burman alustas õpinguid Tallinna II Keskkoolis ning Vanalinna Hariduskolleegiumis ja õppis seejärel Rootsis mitmes filmikoolis, Stockholmi Ülikoolis ning Umeå Ülikoolis. Viimases astus ta ka doktorantuuri ja kaitses 2010. aastal doktoritöö teemal "I teatralitetens brännvidd: Om Ingmar Bergmans filmkonst", teatraalsusest Ingmar Bergmani filmides. See on alles teine väitekiri, mis Bergmani kodumaal tema filmindusest on valminud. Burman on samuti käsitlenud näiteks Andrei Tarkovski filmikunsti eshatoloogilisel alusel.
Burman töötab alates 2013. aastast Skövde Ülikooli arvutimängude töörühmas õppejõu ja vanemteadurina ning 2011. aastast Tallinna Ülikooli Balti Filmi- ja Meediakoolis filmiajaloo ja filmiteooria korralise külalisõppejõuna. Ta on 2002. aastast ka lugenud filmiteemalisi kursuseid Umeå, Luleå, Örebro ja Dalarna Ülikoolides Rootsis, ja kirjutanud arvustusi, artikleid ja esseesid filmist ja kultuurist mitmetele lehtedele ja ajakirjadele.
Aastate jooksul on Burman teinud umbes 40 lühi-, anima- ja dokumentaalfilmi, enamasti stsenaristi ja lavastajana, ning lisaks sellele toonud Rootsi teatrilavadele ligemale 20 teost – nende hulgas leidub klassikuid (nt. Tšehhov, Gogol, Beckett, Albee) aga ka alternatiivsemaid ja eksperimentaalsemaid lavastusi.
Burman on tõlkinud rootsi keelde nii eesti muinasjutte kui ka teoreetilisi tekste, mõned neist ka Eesti Kultuurkapitali toetusega.

Isiklikku

Tema ema oli eesti maalikunstnik, illustraator, tõlkija ja kunstiajaloolane Kristi Burman, vanaisa Karl Burman noorem ja vanavanaisa Karl Burman vanem olid mõlemad akvarellistid ja arhitektid.
Tema äi on piiskop Joel Luhamets.
Kalev Vapper

Haridus

Lõpetas 1970 Tallinna 36. Keskkooli ning 1976 ajakirjanduse erialal Tartu Riikliku Ülikooli. Õppis Tartu Ülikooli magistriõppes majandust 1999–2001.

Töö

Töötanud 1976–1993 Eesti Televisioonis (1978–1980 spordisaadete toimetuses) toimetajana, vanemtoimetajana ja peatoimetajana (teinud kokku üle 1000 telesaate).
1992 lõi esimese Eesti-Prantsusmaa ühisfirma AS Riviera, mida juhtis kuni aastani 1998 (veinide, tipp-parfümeeria ja kosmeetika import ja hulgimüük), 1993–1995 tegutses ka rõivaäris (United Colors of Benetton), 1999–2002 juhtis EMT müügivõrku, 2002–2005 töötas rootslastele kuuluvas alkoholifirmas V&S veinidivisjoni juhina, 2005–2007 oli juhatuse liige, reklaamidirektor aktsiaseltsis Ühinenud Ajakirjad. 2007–2014 Majandus- ja Kommunikatsiooniministeeriumi avalike suhete osakonna juhataja ja AS Eesti Loots nõukogu liige. Aastast 2015 Coop Eesti veinivaldkonna projektijuht.
Tallinna Linnavolikogu liige aastatel 2009–2017 (IRL). Rahvusvahelise Spordiajakirjanike Liidu (AIPS) liige (1990). Ajakirjanike Liidu liige (1980).

Purjetajana

Purjetama hakkas 1964 Kalevi Jahtklubis Taavi Oru juhendamisel. Võitnud 1964–2003 Eesti meistrivõistlustel klassides Optimist, Kadett, Finn ja Soling ning avamerepurjetamises kokku 21 medalit. Olnud MM-il 2014 klassis ORC B kulla ja 2010 klassis X-41 pronksi ning EM-il 2015 klassis ORC A/B kulla võitjaid. Olnud aastast 1968 Eesti Spordiseltsi Kalev Jahtklubi liige, aastast 2006 juhatuse liige ja aastast 2012 kommodoor. 
Avaldanud purjetamis- ja veiniteemalisi artikleid ajakirjanduses (Spordileht, Kehakultuur, Kodukolle, Vine, Tehnikamaailm, Navigaator, Paat).