Gori (karikaturist)

Vello Agori (kuni aastani 1935 Grigori Tõnisson, tuntud ka kui Georg Tõnisson, kunstnikunimega Gori; 20. veebruar 1894 Pärnu – 7. oktoober 1944 Tallinn) oli eesti karikaturist.

Elukäik

Ta sündis Pärnus gümnaasiumi kojamehe peres. Esimesed kaks klassi käis Pärnu gümnaasiumis, siis Pärnu linnakoolis. Juba kooli ajal alustas õpinguid Rudolf Lepiku juures. Töötas müürsepana. 1913. aastal asus elama Tallinna ja hakkas tööle ajalehes Leek. Esimese maailmasõja ajal 1914. aastal mobiliseeriti ta tsaariarmeesse, 1915. aastal langes ta sakslaste kätte vangi ja oli Saksa sõjavang Danzigis 1915–1918, kuid õnneks vabanes vanglast enne, kui tervis oleks lõplikult käest ära läinud. Alates 1919. aasta augustis asutas Gori koos Hendrik Saarega (Kivilombi Ints) pilkelehe Sipelgas. Ajakiri jäi aga aasta pärast seisma, kuna raamatukaupmees ja kirjastaja Jakob Ploompuu ostis enne üles Sipelga paberi ja seejärel selle toimetajad-omanikud. Samal ajal tegi ta täiendavalt kaastööd ajalehele Meie Mats ja ajakirjale Odamees. Aastatel 1920–1938 töötas ta Waba Maa toimetuses ja avaldas pilte Vello Agori nime all. Kui Jakob Ploompuu lubas Goril teha kaastööd muudelegi väljaannetele, siis kirjastusühisuse Vaba Maa juht Aleksander Veiler seda aga ei lubanud, kuid see-eest muretses talle soodsalt korteri ja pani talle palka juurde. Koos honoraridega teenis karikaturist Veileri juures 50 000 marka kuus, mis 1920. aastatel oli ministri palk. Ta oli kõige paremini teeniv kunstnik Eestis.
1928. aastal andis Gori välja karikatuuri raamatu "Knock out", mis kiiresti maha müüdi. Aastatel 1930 ja 1931 osales Gori koos Otto Krusteniga rahvusvahelisel rändnäitusel, kus Gori esines kümne karikatuuriga ja Krusten 40 karikatuuriga. Võib üsna kindlalt öelda, et just tänu sellele rändnäitusele tõusis eesti karikatuurikunst Euroopas arvestatavale kohale.
1934. aastal alanud vaikiv ajastu lõpetas Gori vaba tegevuse. Mitmed tema karikatuurid jäid tsensuuri tõttu ilmumata ja osad tõid ajalehtedele pahandusi. 1941. aastal arreteerisid Nõukogude okupatsioonivõimud, kuid vabastasid ta tingimusel, et hakkab oma ilmuvates karikatuurides kritiseerima spekulante ja loodreid, lisaks sunniti teda joonistama Eesti iseseisvuse ja poliitikute vastaseid poliitilisi karikatuure, mis avaldati 1944 aasta oktoobris Rahva Hääles.
Sakslaste okupatsiooni ajal pidi Gori lausa kaks korda vangistuses olema. Esimese vangistuse ajal pidi kümne kuud tegema sunnitööd turbarabas. Hiljem 1941. aasta septembris vahistati Gori uuesti saksa rahva ja tema füüreri mõnitamise eest, ning ta mõisteti üheks aastaks Patarei vanglasse, kus tema kongikaaslaseks oli ta 15 aastane poeg Olevi, kes oli komsomoli astumise avalduse kirjutanud. Sedasi sundisid sakslased Gorit Jossif Stalini ja Nõukogude Liidu vastaseid karikatuure joonistama, mis avaldati Eesti Sõnas. 15. juulil 1942 vabastati Gori Patarei vanglast. Järgnevalt ilmusid Gori tehtud karikatuurid ajalehtedes Maa Sõna, Eesti Sõna ja mujal küll sageli hoopis teise nime all, kuid joonistusstiil reetis kunstniku. Tema piltides polnud aga enam endist teravust. 1944. aastal avaldas ta vaid mõne karikatuuri. Kaks nädalat hiljem, pärast Eesti taasokupeerimist Nõukogude Liidu poolt, kutsuti Gori ülekuulamisele Pagari tänavale. 7. oktoobril 1944 leiti Gori oma korteris Laulupeo 15–7 surnult. Ametliku teate järgi oli Gori teinud enesetapu, kuid karikaturist Edmund Valtman, kes oli temaga eelnevalt kohtunud 21. septembril 1944, ei pidanud Gori enesetappu tõenäoliseks ega välistatud tolleaegse NKVD "abistavat kätt".
Gori maeti 13. oktoobril 1944 Siselinna kalmistule, kus tema matustel esinesid kõnedega Jaan Jensen, Adamson-Eric ja Konstantin Osvet.

Näitused

Gori esines rahvusvahelistel näitustel Saksamaal, Austrias, Rootsis, sh Põhjamaade karikatuurinäitusel Saksamaal 1930–1931 ja Stockholmis 1932, eesti kunsti ülevaatenäitusel Pariisis, Lübeckis ja Kielis 1929, Kölnis ja Kopenhaagenis 1929–1930.

Isiklikku

21. juunil 1920 abiellus Gori Lydia Viitpoomiga ning neil sündisid pojad Vello (1921) ja Olev (1925). Isegi poegadele nimepanekul ei jätnud Gorit maha naljasoon: Vello on tagurpidi peaaegu Olev.
Mõlemal pojal oli joonistamisannet ja huumorimeelt, kuid keeruline aeg ei soosinud nende ande arengut. Olevist sai trammijuht ja Vello oli raadioparandaja.