google/wiki40b huggingface dataset:
Saksid

Saksid on (tänapäeval) osa sakslastest, kes asustavad Saksa maakondi Schleswig-Holstein, Alam-Saksi, Saksi-Anhalt, Nordrhein-Westfaleni põhjapoolt ja Hollandi kirdeosa (Drenthe, Groningen, Twente, Achterhoek).

Ajalugu

Eel-kristluse aegsete germaanlastest sakside hõimu asuala ulatus Põhjamerest Elbe ja Eideri vaheliselt alalt (tänapäeva Holsteinis), loodesse ning Jüütimaale, Vana-Saksi ja Hollandi idaossa.
Sakse mainis esmakordselt vanakreeka geograaf Ptolemaios, ca 130. aastal. Hõim sai oma nimetuse nende kasutatava relva – kivinoa Sax järgi.
3.-4. sajandil sõdisid ja liikusid saksid lääne suunas, teenides kuulsust ning nende hõimunimetus kandus üle ka nendega liitunud hõimukonföderatsioonile, mis laius kuni Rooma Impeeriumi läänepiirini, st Reini jõeni. Frankide hõimu valdusse jäi ainult kitsas riba Reini jõe paremal kaldal. Sakside alad laienesid kuni Harzi mägedeni ja Eichsfeldini ja hõivasid ka suure osa Tüüringist. Idasuunal lainesid nende alad algselt Elbe ja Saale jõeni; hilisematel sajanditel aga veelgi kaugemale. Põhjamere rannik oli sakside valduses, väljaarvatud Weseri jõe lääneosa, mis kuulus friisidele.
5. sajandil olid saksid osa läänegermaanlastest, kes tungisid Ida-Rooma keisririigi vägede poolt maha jäetud Britannica provintsi Inglismaal. Saksidest ja anglitest kujunesid välja anglosaksid. Läänesuunal oma alade laienemisel osutas saksidele vastupanu Frangi riigi moodustanud Chlodovech I, kes alustas ka sakside ristiusustamist.
Umbes 8. sajand jagunesid saksid neljaks: vestfaalid, Reini ja Weseri vahelisel alal; engernid ehk angrid, Weseri jõe mõlemal kaldal; ostfaalid, Weseri ja Elbe vahel ja tänapäeva Holsteini asunud hõim.
Germaanlastest katoliku usu vastu võtnud frankide Frangi riigi kuninga Karl Suure poolt peetud aastatel 772–805 Saksi sõdade tulemusel saksid ristiusustati. Sakside lõplikuks alistamiseks hukati 782. aastal Verdeni linna lähedal Põhja-Saksamaal Karl Suure käsul 4500 saksi pealikku (Verdeni kaelakohus). Ristiusu levitamiseks sakside seas hakkas benediktiini munk Sturmius 744. aastal ehitama Fuldas kloostrit. Sturmiuse surma järel (779) jagati Saksimaa misjonipiirkondadeks ja allutati Frangi piiskopile.

Sakside nimetus tänapäeval

Eesti ja soome keeles kasutatakse saksidest tuletatud nime terve riigi (Saksamaa/Saksa) ja nende asukate (sakslased/saksalaiset) tähistamiseks. Keldi keeltes kasutatakse inglise rahvuse tähistamiseks sõna, mis tuleneb samuti saksidest – neist kasutatuim on Sassenach.
Johann Urb

Johann Urb (sündinud 24. jaanuaril 1977 Tallinnas) on eesti päritolu USA näitleja ja endine modell.
Ta on mänginud mängufilmides "Zoolander" ja "Kuum ja kole" ning telesarjades "Mägi", "CSI: Miami", "Kaaskond", "Til Death", "Kõmulehe raisakotkad" jm.

Elulugu

Johanni vanemad on muusik Tarmo Urb ja Maris Urb. Kümneselt kolis Johann ema ja tolle soomlasest abikaasaga elama Soome, kus nad elasid mitmes väikelinnas, kuni jäid lõpuks pidama Tamperes. 17-aastaselt kolis Johann isa juurde USA-sse ja tegi New Yorgis modellitööd, mis viis ta lõpuks näitlemise juurde. New Yorgis õppis ta näitlemist Lee Strasburgi teatriinstituudis.
Arvo Eek

Arvo Eek (13. oktoober 1937 – 9. juuli 2009) oli eesti keeleteadlane.
Arvo Eek oli pärit raudteelase perekonnast. 1952. aastal lõpetas ta Eidapere 7-klassilise kooli ja 1956. aastal Viljandi Pedagoogilise Kooli. Seejärel töötas ta kolm aastat algkooliõpetajana Ehavere algkoolis Luual. 1957. aastal alustas ta kaugõppes eesti filoloogia õpinguid Tartu Riiklikus Ülikoolis, 1959. aastal läks üle päevasesse osakonda. Ülikooli lõpetas ta 1963. aastal.
1963–1966 oli Arvo Eek ENSV TA Keele ja Kirjanduse Instituudi aspirant. Alates 1966. aastast töötas ta samas nooremteadurina. 1971. aastal kaitses ta filoloogiakandidaadi kraadi teemal "Eesti keele sonoorsed konsonandid", samal aastal määrati ta Keele ja Kirjanduse Instituudi eksperimentaalfoneetika laboratooriumi juhatajaks. Aastatel 1977–1992 töötas Arvo Eek Keele ja Kirjanduse Instituudi vanemteadurina. 1991–1993 oli ta Keeleameti seadusloome nõunik. 1992–1994 oli ta külalisuurija Stockholmi Ülikooli Keeleteaduse Instituudi foneetikalaboratooriumis.
1993–2007 töötas Arvo Eek teadurina Küberneetika Instituudis foneetika ja kõnetehnoloogia laboris. 1994. aasta detsembris kaitses ta doktoritööd "Studies on quantity and stress in Estonian".
Augstroze mõis

Varasem ajalugu

Mõisa hooned ehitasid 18. sajandi lõpus või 19. sajandi alguses Meyendorffid. Hiljem on mõisat omanud Rosenid.

Pärast võõrandamist

Mõisas on alates 1852. aastast − ehkki mitte järjepidevalt − Augstroze põhikool.

Mõisaansambel

Aastal 1860 rajati mõisa juurde looduskaitsealune lehiseallee. Allee põhiliigiks on euroopa lehis, ent selles kasvab arvukalt muidki puuliike (sanglepp, harilik tamm, arukask ja sookask, harilik kuusk, harilik pihlakas, hõberemmelgas, raagremmelgas ja rabe remmelgas).

Mõisa suurus

Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal viis adramaad, sellele allus 240 mees- ning 243 naishinge.

Karjamõisad

Mõisale kuulus aastal 1816 kaks karjamõisa: Althof ja Umurga kihelkonda jääv Charlottenhof.
Põlvamaa teenetemärk

Põlvamaa teenetemärk on Põlva maakonna autasu (teenetemärk).
Teenetemärgiga autasustatakse isikuid Põlva maakonnale osutatud teenete või saavutuse tunnustamiseks. Autasustamise otsustab ja autasu annab kätte Põlva maavanem.
Franz Nyenstede

Franz Nyenstede (ka Frantz Neustedt, Nyenstedt, Nystedt, Nyenstädt, Neustädt, vene Франц Ниенштедт; vkj 15. august 1540 Hoya krahvkond Vestfaal — 1622 ? Riia) oli kroonik, kaupmees Tartus ja Tallinnas, ning Riia raehärra ja bürgermeister.
Nyenstede saabus Liivimaale 1554. aastal ning tegutses mitmes linnas kaupmehena.
1557. aastal oli ta muuhulgas Tartu maksu üle Moskva tsaaririigis käinud Liivimaa läbirääkimiste saatkonnas, olles Tartu linna saadikuks. Pärast Vene-Liivimaa sõjas, Tartu vallutamise järel venelaste poolt põgenes ta 1571. aastal Riiga, kus sai hiljem raehärraks ja bürgermeistriks.
Järgnevalt oli ta Riia rae liige, Riia üleminekul Poola-Leedu võimu alla ning 1584–1589 toimunud kalendrirahutuste ajal Riias.
Tema kroonika, mis on kirjutatud suhteliselt diletantlikult, kuid sisaldab siiski mitmeid huvitavaid teateid tema kaasaja kohta, ulatub kuni 1609. aastani.
Talle kuulus Suntaži (Sunzel) mõis Suntaži kihelkonnas Liivimaal. 
Franz Nyenstede oli lastetus abielus Tartu bürgermeister Detmer Meyeri tütrega.
Robert Fontaine

Robert Fontaine (sündinud 18. novembril 1980 Pariisis) on Šveitsi maletaja, rahvusvaheline suurmeister (2002). 
Fontaine sai suurmeistriks 22-aastaselt 2002. aastal. Viis aastat varem sai ta FIDE-lt rahvusvahelise meistri nimetuse. Ta mängis kuni 2016. aastani Prantsusmaa ja aastatel 2016–2018 Monaco eest. Alates 2018. aastast esindab Fontaine rahvusvahelistel malevõistlustel Šveitsit. 
2004. aastal mängis ta Mallorcal Prantsusmaa võistkonna koosseisus maleolümpial.
Fontaine oli abielus malesuurmeistri Katerõna Lagnoga.
Antsla II maailmasõja matmispaik

Antsla II maailmasõja matmispaik on Teise maailmasõja aegne matmispaik Võru maakonnas Antsla linnas Antsla kalmistul. Matmispaiga juures on mälestussammas. Matmispaik on tunnistatud kultuurimälestiseks.
Mälestussamba esiküljel on mälestustahvel tekstiga "Au langenuile".
Dünaamiline hostikonfiguratsiooni protokoll

Dünaamiline hostikonfiguratsiooni protokoll (ingl Dynamic Host Configuration Protocol, lühend DHCP) on andmevahetuse protokoll, mis võimaldab võrguhalduril lasta serveril või ruuteril dünaamiliselt hallata ja automatiseerida unikaalse IP-aadressi omistamist kohtvõrgu seadmetele (juhul kui eelnevalt on defineeritud MAC- ja/või IP-aadresside nimekiri) ning võimaldab seda kasutada määratud ajavahemikul. DHCP-serveri võimalust kasutamata tuleb IP-aadressid määrata käsitsi ja igale võrguseadmele eraldi.
DHCP võimaldab omistada ka staatilisi ehk püsivaid IP-aadresse seadmetele, mis seda vajavad (näiteks võrguprinter). DHCP on samaks otstarbeks mõeldud BOOTP ehk Bootstrap-protokolli edasiarendus.
Liisa Puusepp

Haridustee ja töökäik

Liisa Puusepp lõpetas Haljala Keskkooli 1998. aastal. 2002. aastal lõpetas ta Tallinna Pedagoogikaülikooli geoökoloogia eriala (sh 2001. aasta sügisel õppis vahetusüliõpilasena Kreekas Ioannina Ülikoolis (School of Natural Resources and Enterprises Management )). Aastatel 2002–2004 jätkas ta õpinguid Tallinna Pedagoogikaülikooli geoökoloogia magistriõppes (sh 2004. aasta kevadel vahetusüliõpilasena Norras Bergeni Ülikoolis), mil kvaternaarigeoloog Maire Sakson õpetas talle ränivetikaanalüüsi. Liisa Puusepp sai 2004. aastal teadusmagistri kraadi tööga "Perifüütsete ja planktiliste diatomeede jaotus Väike-Juusa järve pindmistes setetes" (Distribution of periphytic and planktonic diatoms in surface sediment in Lake Väike Juusa) (juhendaja prof. Jaan-Mati Punning). 
2011. aastal kaitses Liisa Puusepp Tallinna Ülikoolis doktoritöö teemal "Spatio-temporal variability of diatom assemblages in lake sediments" ("Diatomeekoosluste ajalis-ruumilised jaotused järvesetetes". juhendajad: prof. Jaan-Mati Punning, prof. Tiiu Koff, Jan Risberg).
Aastatel 2013–2014 töötas Liisa Puusepp JSPS järeldoktorandina Jaapanis Ehime Ülikoolis (Center for Marine Environmental Studies (CMES)).
Alates 2003. aastast on töötanud teadurina Ökoloogia Instituudis (alates 2015. aastast nimetatud ümber Ökoloogia keskuseks). Lisaks on ta töötanud mitteakadeemilistel ametikohtadel Tallinna Ülikoolis ja juhendajana RMK Sagadi Looduskoolis. 2015. aasta sügisel töötas Liisa Puusepp stažöörina ETAgi Brüsseli kontaktbüroos.

Liikmesus

Liisa Puusepp on Eesti Geograafia Seltsi juhatuse liige (asepresident), Eesti Teadushuvihariduse Liidu ja Eesti Keskkonnahariduse Ühingu liige ning Eesti Jaapani Ülikoolides Õppinute Seltsi liige. Ta on olnud EÜKÜ "Sorex" liige ning Eesti Geograafia Seltsi Noorteklubi esimees (2004–2005).

Varia

Liisa Puusepp on fotograafia-, matka- ja rattasõiduhuviline, tegelenud koduloouurimise ja korvpalliga (olnud 1990ndatel Lääne-Virumaa meister).
Rūdolfs Blaumanis

Rūdolfs Kārlis Leonīds Blaumanis (1. jaanuar 1863 Ērgļi – 4. september 1908 Punkaharju, Soome) oli läti kirjanik ja ajakirjanik. Teda peetakse üheks läti silmapaistvamaks proosakirjanikuks, kirjandusliku realismi meistriks. Ta sai tuntuks külaeluaineliste jutustustega. 
Blaumanis õppis 1875–1881 Riias saksa kaubanduskoolis ja tema esimene kirjanduslik töö ilmus 1881 saksa keeles ajalehes Zeitung für Stadt und Land. Pärast isa surma 1894 elas Blaumanis nii oma isakodus kui ka korteris Riias. Riia korteris asub tänapäeval Blaumanise majamuuseum. 1902 kolis Blaumanis Peterburi, kus ta töötas ajakirjaniku ja toimetajana läti ajalehes Pēterburgas Avīzes (Peterburi Sõnumid), toimetades ka selle satiirilisa Purva malā. Pärast kodumaale tulekut 1904 tegi ta kaastööd ajalehele Latvija. 
1907 haigestus Blaumanis tuberkuloosi ja suri järgmisel aastal Soomes Takaharju sanatooriumis 45 aasta vanuselt.
Blaumanise teoseid on tõlgitud inglise, saksa, leedu, soome, vene, ukraina, ungari ja eesti keelde. Jutukogu "Õlest katuse all" ilmus eesti keeles juba 1892. aastal.
Riias on Blaumanise mälestussammas ja Ērgļis on tema majamuuseum.
1955. aastal valmis tema jutustuste ainetel mängufilm "Kevadised hallad", 1966. aastal mängufilm "Edgars ja Kristine" ja 1971. aastal mängufilm "Nāves ēnā" (Surma varjus).
Nõva kolhoos

Nõva kolhoos oli kolhoos Haapsalu rajoonis Nõva külanõukogus. Kolhoosi keskasula oli Variku. Kolhoosi pindala oli 5500 ha.
Kolhoosi keskmine töötajate arv (1977) oli 126.
Tauragė

Ajalugu

Tauragėt mainiti esimest korda aastal 1507, asula tekkis endisele skalvide asualale. Toonane asula omanik oli Paliatsa Bartošius, kes lasi sinna ehitada kiriku. Kiriku juurde tekkinud kool oli vanim kool Žemaitijas. Aastast 1567 tegutses asulas tollipunkt.
Hilisemad omanikud olid Szemiotid, aastast 1653 aga Janusz Radziwiłł. Ta kavatses Tauragė alevi linnaks muuta, ent alanud sõda sundis teda alevit Gottfrid von Budolenbrockile müüma.
Alevi arengut pidurdasid korduvad tulekahjud. Linn põles 1780, 1782, 1815 ja 1836. aastal. 30. detsembril 1812 kirjutasid Vene vägede esindajana Hans Karl von Diebitsch ja Preisi vägede esindajana Ludwig Yorck von Wartenburg Tauragės alla relvarahule, millega Preisimaa lõpetas Napoleon I toetamise. Lõpliku kuju sai leping järgmisel aastal Kaliszi rahuga.
Aastal 1843 külastas Tauragėt Honoré de Balzac. Alevi elanikud toetasid aktiivselt XIX sajandi Poola ülestõuse. Ajal, mil leedukeelne kirjandus keelustatud oli, oli alev knygnešyste keskuseks. Sel perioodil tegutses seal ka põrandaalune leedukeelset haridust andev kool.
Esimeses maailmasõjas sai alev rängalt kannatada. Aastal 1915 rajati läbi alevi kitsarööpmeline raudtee, mis hiljem veidi muudetud trassil laiarööpmeliseks ümber ehitati.
Kahe sõja vahelisel perioodil arenes Tauragė kiiresti. Aastal 1927 toimus seal sotsiaaldemokraatide juhitud ülestõus toonase Leedu valitsuse vastu. Tauragė sai linnaõigused aastal 1932.
Aastatel 1941 ja 1944 küüditati ümbruskonna elanikke Tauragė raudteejaama kaudu. Teise maailmasõja ajal hävitasid Saksa okupatsiooniväed linna juutidest elanikud. Lahingutes hävis 80% linnast.
Peale sõda koristati varemed vabatahtlike talgutega. Esimene linna generaalplaan nägi ette linna ajaloolise välimuse taastamist, aga aastal 1962 loodud uus generaalplaan nägi ette taastamise asemel uute hoonete rajamise. Veelgi laastavamalt mõjus aastal 1974 koostatud generaalplaan, mis nägi ette paljude ajalooliste hoonete lammutamise ja nende asemele uute ehitamise.

Tauragė loss

Tauragė loss püstitati aastail 1844–1847. Algselt oli tegemist tollipunktiga, mis ehitati aastal 1836 maha põlenud vana tollipunkti asemele. Algselt kahekorruselise peahoone juurde ehitati aastal 1852 hoov, millele püstitati saun.
Aastal 1866 ehitati kompleks ümber alevi vanglaks. Toona lisati ka kompleksi nurkadesse tornid. Hiljem oli hoone kasutusel psühhiaatriakliinikuna.
Kompleksi täiendati veel aastail 1971 ja 1986. Tänapäeval asuvad seal fotogalerii, muuseum ja lasteraamatukogu.
21. armee (Saksamaa)

Saksa 21. armee oli Teise maailmasõja ajal Saksa armeesse kuulunud väliarmee.

Ajalugu

21. armee formeeriti 27. aprillil 1945 4. armeest.
OÜ Nukufilm

OÜ Nukufilm on Eestis tegutsev nukufilmide tootmisele keskendunud filmistuudio.
Stuudio tekkis 1993. aastal, kui nukufilmiüksus eraldus filmistuudiost Tallinnfilm.
Kliimamuutustega kohanemine

Kliimamuutustega kohanemine (inglise climate change adaptation) on tegevused, mis valmistavad ette muutuva kliima tingimustes toimetulekut ja tagajärgedega kohanemist kliimamuutuse mõju vähendamiseks, nii kodumajapidamiste, asumite ja ettevõtete, kui ka majandussektorite ja riikide tasandil.
Praktilised sammud, mida kliimamuutustega kohanemiseks on rakendatud või rakendatakse, hõlmavad teiste seas meretaseme tõusu tõttu rannaalade kaitsmise üleujutuse eest, elanike ümberasustamise üleujutatavatelt rannikualalt, uute põllukultuuride kasvatamise.
Eugene Cernan

Haridus

Cernan lõpetas Illinoisi osariigis Maywoodis Proviso linnaosa keskkooli. 1956. aastal lõpetas ta bakalaureusekraadiga Purdue Ülikooli elektrotehnika alal. California osariigis Montereys asuvast U.S. Naval Postgraduate Schoolist sai ta magistrikraadi lennundustehnika alal.
Aastal 1978 lõpetas ta Northwestern Universitys naftatööstuse ökonoomika ja juhtimise seminari.

Karjäär

Cernan oli NASA teenistuses 17. oktoobrist 1963 kuni 1976.
Ta osales kolmel kosmoselennul. Juunis 1966 oli ta Gemini 9A teine piloot. Mais 1969 oli ta Apollo 10 kuumooduli piloot. Ta kuulus Gemini 12, Apollo 7 ja Apollo 14 lennu varumeeskonda.
Detsembris 1972 juhtis ta Apollo 17 komandörina siiani viimast kuulendu. Tema meeskonda kuulusid juhtimismooduli piloot Ronald Evans ja kuumooduli piloot Harrison Schmitt, kes oli esimene ja ainuke Kuul käinud geoloog. Koos Schmittiga käis Cernan Kuu pinnal kolm korda, uurides Taurus-Littrow orgu ning läbides kuuauto Roveriga kokku 34 km. Oma Apollo-lendudest ja Kuust kirjutas ta mälestusteraamatu "The Last Man on the Moon" ("Viimane inimene Kuul").
Peale selle oli ta seotud Gemini 7, Gemini 6A, Gemini 9 ja Apollo 207 lennuga. 
Cernan lahkus NASAst 1976. aastal ning oli pärast seda tegev äris ja televisioonis.

Isiklikku

Tema abikaasa oli Jan Nanna Cernan. Neil oli kolm tütart, sealhulgas Teresa Dawn, kes sündis 4. märtsil 1963. Neil on ka üks lapselaps (seisuga detsember 1994).
Ta armastas hobuseid. Ta harrastas ka mitut spordiala, jahil- ja kalalkäimist ning lendamist.
Veneetsia sinjoriia

Veneetsia sinjoriia (Serenissima Signoria) oli Veneetsia vabariigi kõrgeim valitsusorgan. Selle vanim nimi Commune Veneciarum asendati alates aastast 1423 nimega Serenissima Signoria ja 1462. aasta 12. mail võeti see doodž Cristoforo Moro poolt ametlikult doodži kroonimisvande osaks.
Sinjoriia valitses Veneetsiat tuhat aastat.
See moodustas võimukeskuse, kuhu kuulus ka doodži võim. Sinjoriiast võib mõelda kui doodži ja temaga koostööd tegema ja temaga koos valitsema volitatud teiste inimeste kombinatsioonist. Aja möödudes said neist ametiisikutest sinjoriia kaasosanikud.
Kuno (maamarssal)

Kuno (ka Cono) oli Liivi ordu maamarssal aastal 1306.
Maamarssal Kuno päritolu ja eelneva elu kohta pole midagi teada, samuti mitte ka seda, mis temast hiljem sai. Teda ei saa ilmselt samastada ka aastatel 1298–1307 Lihula komtuuriks olnud Konrad von Oldenburgiga. Samas on teatud võimalus, et tegemist on sama isikuga, kes oli aastal 1316 Dünamünde komtuur, kelle kohta peale sama eesnime (Cuno) pole midagi teada.
Lalsi kool

Lalsi kool oli kool Viljandi maakonnas Lalsi külas. 
1848 avati Vaibla külas Lalsi kihelkonnakool. 1873 kolis kihelkonnakool Lalsi küla vastavatud koolimajja. Uus koolimaja valmis 20. sajandi algul. Kool lõpetas tegevuse 1973.
Kool on tegutsenud nimede all Lalsi 8-klassiline kool, Lalsi algkool.
Zamość

Ajalugu

Linna rajas 1580 Poola kantsler ja hetman Jan Zamoyski ning linn sai tema järgi ka nime. Zamość asus kaubateel Põhja-Euroopast Mustale merele. See juhtus barokiajastul ja linna esimene peaarhitekt oli Padovast pärit Bernando Morando. Seetõttu rajati Zamość Itaalia renessansslinnade eeskujul ning teda tuntakse ka renessansipärli ja põhjamaade Padovana. Zamośći kesklinnas on hulk maju säilitanud keskaegse väljanägemise.
16. ja 17. sajandil oli Zamość üks kõige mõjukamaid kindlusi Rzeczpospolitas. Linna ümbritses võimas kindlustusvöönd. Linna kaitsevõimet suurendasid looduslikud tingimused, sest linn rajati Łabuńka jõe ja selle lisajõe Topornica kallastele ning teda ümbritses laialdane soine ala. Kindlusel on ebakorrapärase viisnurga kuju ning see koosneb 7 kurtiinist ja nende vahel olevast 7 bastionist. Linna asutaja ja omanik Zamoyski pööras linna kaitsevõimele eriti suurt tähelepanu sellepärast, et linn asus alal, mida minevikus olid korduvalt rüüstanud mongolid. Linna asutavas dokumendis pööras ta tähelepanu vajadusele kindlustada linn vallikraavi ja linnamüüriga. Tänapäeval on kindlustused üldiselt lammutatud, linnamüürist on säilinud üksnes fragmendid ja vallikraavist on säilinud linnapargis asuv tiik.
Linna kindlustused pandi proovile suhteliselt kiiresti. 1648 piiras linna Bogdan Hmelnitski oma kasakatega ja Uputuse ajal 1656 Rootsi. Kumbki ei suutnud linna vallutada. Kuid Põhjasõja ajal suutsid Rootsi ja Saksimaa väed Zamośći vallutada.
Esimese Poola jagamise tulemusena läks Zamość 1772 Austria impeeriumi Galiitsia provintsi koosseisu. 1809 määras Napoleon I Zamośći Varssavi Hertsogiriiki. Pärast Napoleoni langust määras Viini kongress 1815 Zamośći Kongressi-Poolasse, mida kontrollis Venemaa impeerium.
1821 ostis valitsus linna ära ja kaasajastas kindluse. Selle käigus ehitati palju hooneid ümber, mistõttu nad kaotasid oma esialgse väljanägemise ja kasutusotstarbe. Ümberehitatud kindlus mängis suurt osa Novembriülestõusus, kus ta oli üks viimaseid ülestõusnute käes olnud punkte. Kindlustused likvideeriti lõpuks 1866.
Raudtee jõudis linna 1916. 1918 puhkes linnas kommunistide ülestõus, mille Poola sõjavägi majori Leopold Lis-Kula juhtimisel maha surus. 1920 Nõukogude-Poola sõja ajal piiras linna Punaarmee, aga ei suutnud seda vallutada.
Skytte medal

Skytte medal on Tartu Ülikooli poolt väljaantav autasu riigi- või ühiskonnategelasele, kes on Tartu Ülikooli nõukogu hinnangul viimastel aastatel aidanud kõige enam kaasa Tartu Ülikooli ja Eesti kõrghariduse arengule. Medalit antakse välja kord aastas.
Medal on oma nime saanud ülikooli esimese kantsleri Johan Skytte järgi. Medali esiküljel on Skytte bareljeef koos nimega, pöördel ladinakeelne tekst pro meritis (tunnustuseks), medalisaaja nimi ja tunnustuse avaldaja nimi Universitas Tartuensis. Medali autor on Stanislav Netšvolodov. 
Skytte medali saajateks on olnud: Mart Laar (1995), Marju Lauristin (1995), Mihkel Pärnoja (1996), Lennart Meri (2001), Andrus Ansip (2002), Jüri Raidla (2004), Andres Lipstok (2005) ning suursaadikud Katarina Brodin (1998; Rootsi), Dag Hartelius (2008; Rootsi), Jacques Faure (1998; Prantsusmaa), Kai Lie (1998; Norra) ja Sven Roed Nielsen (1998; Taani).
Aastal 2009 sai medali Rein Taagepera. 2010 ja 2011 autasu välja ei antud. 2012 sai medali Tõnis Lukas. 2015 sai medali Ene Ergma. 2017 sai medali Katri Raik.
Naima Neidre

Elulugu

Aastal 1964 lõpetas ta cum laude Tartu Kunstikooli dekoratiivkujunduse eriala, 1971. aastal ERKI graafika erialal. Aastast 1968 hakkas ta esinema näitustel.
Aastast 1974 kuulub ta Eesti Kunstnike Liitu ja aastast 1992 on ta Eesti Vabagraafikute Ühenduse liige. Ta kuulus kunstirühmitusse Para '89.

Isiklikku

Naima Neidre abikaasa on Benjamin Vasserman.
Skoggrunne

Skoggrunne (eestirootsi keeles) on Lääne maakonnas Vormsi vallas Rumpo küla alal Sviby lahes asuv 0,2 hektari suurune saar. Saare rannajoone pikkus on 241 meetrit.
Saare koordinaadid on 58° 58′ N, 23° 18′ E. Saar asub 300 meetrit Sviby sadamast edelas.
Saar on liivase pinnamoega ja kaetud rohttaimestikuga.
Saar kuulub Vormsi maastikukaitseala koosseisu ja on looduskaitse all.
Aberratsioon (optika)

Aberratsioon on optikariistas tekkiva kujutise viga (ebateravus või moonutus), mis tuleneb füüsikalistest piirangutest.
Elli Pärna

Elulugu

Elli Pärna on teenistujate tütar; Kalev Pärna abikaasa.
Lõpetas 1966 Tartu 5. Keskkooli, 1972 TÜ bioloogia-geograafiateaduskonna biokeemia erialal, 1976 Eesti NSV TA Loomakasvatuseatuse ja Veterinaaria Instituudis (ELVI) aspirantuuri, bioloogiakandidaat geneetikas (1981, Üleliiduline Põllumajandusloomade Aretuse ja Geneetika Instituut), väitekiri "Связь некоторых генетико-биохимических признаков сыворотки крови с своеобразием развития и продуктивностью крупного рогатого скота красной эстонской породы". Täiendas end Hollandis (1994, 1997), Tšehhis (1995), Inglismaal (1995, 1996, 1997), Soomes (2002, 2004). Oli 1972–74 ELVI vaneminsener, 1977–83 aretusosakonna nooremteadur, 1984–1994 vanemteadur, 1994– EPMÜ veterinaarmeditsiini ja loomakasvatuse instituudi loomageneetika ja tõuaretuse osakonna vanemteadur, OÜ Tervisliku Piima Biotehnoloogiate Arenduskeskuse projektijuht.

Teadustöö

Uurimisvaldkonnad: veiste produktiivomaduste geneetilise ja fenotüübilise variatsiooni komponendid; produktiivomaduste geneetiline determinatsioon, piima laapumise geneetika hindamine. Eesti Gen Seltsi ja Akadeemilise Põllumajanduse Seltsi liige, Euroopa Põllumajanduse Assotsiatsiooni Geneetikanõukogu koordinaator. Üle 70 teadustrükise.
Sinaloa osariik

Ajalugu

Sinaloa osariik loodi 1831. aastal.

Haldusjaotus

Sinaloa osariik on jagatud 18 kohalikuks omavalitsuseks.
Ülenurme raudteepeatus

Ülenurme raudteepeatus on raudteepeatus Tartu–Koidula raudteeliinil Tartumaal Kambja vallas Ülenurmel.
Peatuse vana asukoht asus  Tartust 5.9 kilomeetri kaugusel. Avamisel jäi peatus Tähtvere valda. Seoses raudtee renoveerimistöödega muudeti peatuse asukohta. Uus peatus asub Tartust 7,2 kilomeetri kaugusel. Peatuses asub lühike perroon. Piletihinnalt kuulub peatus Tartu piirkonda.
Aleksandr Ljukevitš

Aleksandr Grigorjevitš Ljukevitš (29. august 1867 Zaporožje – 18. aprill 1928 Voronež) oli vene arstiteadlane.
Väikekodaniku poeg. Õppis Moskva ülikoolis, kus ka töötas. Oli Tartu ülikoolis oftalmoloogia professor 1911–1918, seejärel suundus Voroneži.