Mercia

Varajane ajalugu

Mercia täpne areng anglosaksi ajastu alguses on hämaram, kui Northumbrial, Kentil või isegi Wessexil. Mercia arendas tõhusa poliitilise struktuuri ja võttis kristluse vastu hiljem, kui muud kuningriigid. Arheoloogilised uuringud näitavad, et anglid asusid maadele Thames'ist põhja pool 6. sajandil. Mercia nimi tuleb vanainglise "piirirahvast" (vaata Walesi margid) ja traditsiooniline tõlgendus on, et kuningriik asus piki piiri põliste kõmride ja anglosaksi sissetungijate vahel. Siiski väitis Peter Hunter Blair teist tõlgendust: et nad kujunesid piki piiri Northumbria ja Trenti jõe oru asukate vahel.
Kuigi nende varaseimad piirid pole teada, on üldine üksmeel, et territoorium, mida kutsuti "Tribal Hidage'is" "Mercia esimeseks", kattis enamuse Lõuna-Derbyshire'ist, Leicestershire'i, Nottinghamshire'i, Staffordshire'i ja Põhja-Warwickshire'i.
Varaseim isik, keda ürikutes on Mercia kuningaks nimetatud, on Creoda, kes öeldakse olevat olnud Iceli pojapojapoeg. Tulles võimule umbes aastal 584, ehitas ta Tamworthi linnuse, millest sai Mercia kuningate residents. Tema poeg Pybba järgnes talle aastal 593. Creoda sugulane Cearl järgnes Pybbale aastal 606; aastal 615 andis Cearl oma tütre Cwenburga naiseks Deira kuningale Edwinile, kellele ta andis peavarju tema maapaos olles.

Offa valitsusaeg ja Wessexi tõus

Pärast Æthelbaldi mõrva ühe tema ihukaitsja poolt aastal 757 puhkes kodusõda, mille võitis Offa. Offa oli sunnitud looma uue ülemvõimu tema eelkäijate Lõuna-Inglismaa üle ja ta tegi seda nii edukalt, et temast sai suurim Mercia kuningas, keda kunagi tuntud on. Ta mitte ainult ei võitnud lahinguid ja ei domineerinud Lõuna-Inglismaa üle, vaid ta võttis käsile ka oma kuningriigi asjade haldamise, asutades kaubalinnu ja jälgides esimest suurt kuldmüntide väljalaset Britannias; ta võttis endale rolli katoliku kirik haldamises Inglismaal (rahastades lühiealist Lichfieldi peapiiskopkonda) ja pidas isegi Karl Suurega võrdsena läbirääkimisi. Offat peetakse Offa valli ehitajaks, mis tähistas piiri Walesi ja Mercia vahel.
Offa püüdis kindlustada, et tema poeg Ecgfrith oleks tema pärija, kuid pärast tema surma juulis 796 püsis Ecgfrith elus vaid umbes viis kuud ja kuningriik läks detsembris 796 kaugele sugulasele nimega Coenwulf. Aastal 821 sai Coenwulfi järglaseks tema vend Ceolwulf, kes näitas oma sõjalisi oskusi, rünnates ja hävitades Deganwy linnuse Gwyneddis. Läänesakside võim Egberti juhtimisel siiski kasvas sel perioodil ja aastal 825 võitis Egbert Mercia kuningat Beornwulfi (kes oli aastal 823 Ceolwulfi troonilt tõuganud) Ellenduni lahingus.
Ellenduni lahing osutus otsustavaks. Beornwulf tapeti idaanglite mässu mahasurumisel ja tema järglane, endine ealdorman Ludeca kohtas sama saatust. Veel üks ealdorman, Wiglaf, valitses seejärel vähem kui kaks aastat, enne kui aeti Egberti poolt Merciast minema. Aastal 830 taastas Wiglaf Mercia iseseisvuse, kuid selleks ajaks oli Wessex selgelt domineeriv jõud Inglismaal. Wiglafi järglane oli Beorhtwulf.

Taanlaste saabumine

Aastal 852 tuli troonile Burgred ja Wessexi Æthelwulf alistas Põhja-Walesi. Aastal 868 okupeerisid viikingi sissetungijad (Taanist) Nottinghami. Viikingid ajasid Burgredi tema kuningriigist ära aastal 874 ja Ceolwulf II võttis tema koha. Aastal 877 hõivasid viikingid Mercia idaosa, mis sai Danelaw' osaks. Viimane Mercia kuningas Ceolwulf säilitas lääneosa ja valitses aastani 879. 
Umbes aastast 883 kuni aastani 911 valitses Merciat Wessexi ülemvõimu all Lord Æthelred. Kõik Mercias vermitud mündid pärast Ceolwulfi kadumist umbes aastal 879 olid läänesakside kuninga nimega. Æthelred abiellus Wessexi kuninga Alfred Suure tütre Æthelflædiga, kelle kaasavarana kaasnes ka võim Mercia üle ja kui tema abikaasa haigestus mingil ajal oma elu viimase kümne aasta jooksul võttis võimu Æthelflæd. Æthelflæd ja Æthelred arendasid Londonit, Oxfordi, Herefordi, Shrewsburyt, Chesterit ja Worcesteri ning kindlustasid Gloucesteri, tehes selle Mercia pealinnaks.

Ühendatud Lõuna-Inglismaa

Pärast Æthelredi surma aastal 911 valitses Æthelflæd kui 'mertsialaste emand', kuid tema noorem vend ja Alfred Suure järglane Inglismaa kuningas Edward Vanem võttis oma kontrolli alla Londoni ja Oxfordi, mille Alfred oli andnud Æthelredi kontrolli alla. Õde ja vend jätkasid Alfredi poliitikat, ehitades kindlustatud burh'e. Mercia väed Æthelflædi juhtimisel astusid võidukalt vastu koos Edwardiga Northumbria vastu, võitis sissetunginud viikingeid Chesteri juures, 915. aastal võitis maabunud viikingeid Bristoli lahes toetades Walesi liitlasi ning pidas ka eduka sõjaretke waleslaste vastu, kes olid tapnud Mercia abti.
917. aastal alustas pealetungi viikingite aladele ning ründas koos liitlaste Walesi Strathclyde ja Bernicia kuningate, Šoti kuninga Constantinega Derby linna ning vallutasid selle. Võit oli nii muljetavaldav, et Leicesteri viikingid ja viikingid Jórvikis alistusid neile. Aastatel 917–918 suudeti vallutada Lõuna-Danelaw' East Anglias ja Taani Mercia ning East Anglia kuningriik sulandati Inglismaa kuningriiki.

Iseseisvuse kaotus

Kui Æthelflæd aastal 918 suri, järgnes tema tütar Æthelrediga, Ælfwynn, kui 'teine mertsialaste emand', kuid kuue kuu jooksul võttis Wessexi kuningas Edward Vanem temalt kogu võimu Mercias ja tõi ta Wessexisse, kus ta suri nunnana.
Viited Merciale ja mertsialastele jätkusid ürikutes Æthelstani ja tema järglaste valitsemisaegadel. Aastal 975 kirjeldatakse kuningas Edgarit kui "läänesakside sõpra ja mertsialaste kaitsjat".
Eraldi poliitiline olek Wessexist taastati lühidalt aastatel 955–959, kui Edgar sai Mercia kuningaks, ja taas aastal 1016, kui kuningriik oli jagatud Knudi ja Edmund Raudkülje vahel, Knud võttis Mercia.
Viimane viide Merciale nime järgi on ürikutes aastast 1017, kui Eadric Streona sai Knudilt Mercia valitsemiseks. Hilisemad krahvid Leofric, Ælfgar ja Edwin valitsesid territooriumi, mis vastas laias laastus ajaloolisele Merciale, kuid kroonik ei maini seda nime järgi. Mertsialasi kui rahvast mainitakse ürikutes viimati aastal 1049.

Sümbolid

Mercia kuningriik eksisteeris enne heraldika teket, seega pole ehtsat Mercia vappi. Siiski, hilisemad põlvkonnad on kirjeldanud erinevaid Mercia valitsejate või maa enda vappe.

Vapirist

Vapirist kui Mercia sümbol võib olla kasutusel kuningas Offa aegadest. 13. sajandiks sai vapiristist Mercia kuningriigi väljamõeldud vapp. Vappi kirjeldatakse Azure, a saltire Or, tähendades kuldset (või kollast) vapiristi sinisel väljal. Vappi kasutati seejärel St Albansi kloostri poolt, mille asutas Mercia kuningas Offa. Kloostri laialisaatmisel ja liidendamisel St Albansi väikelinnaga kasutati vappi linnapitseril ja kuulutati ametlikult linnavapiks aastal 1634.
Vapiristi kasutatakse nii lipul kui ka vapil. Lipuna on see lehvinud Tamworthi lossis, iidses Mercia kuningate residentsis, tänaseni. Lipu kujutis on ka tänavaviitadel, tervitades rahvast Tamworthi, "Mercia iidsesse pealinna". See lehvis ka Birminghami raekoja hoonel aastal 2009, kui Staffordshire'i aare oli linnas väljanäitusel enne selle viimist Briti Muuseumi Londonis. Rist on lisatud paljude Mercia linnade vappidele, sealhulgas Tamworth, Leek ja Blaby.

Kotkas

Hõbedane kahepäine kotkas, millel on peas kuldne kolmeharuline saksi kroon, on aastast 1958 kasutusel mitmel Briti armee üksusel kui Mercia vapisümbol. See tuleneb 11. sajandi Leofrici väljamõeldud vapist. Väärib siiski märkimist, et Leofricit kujutatakse mõnikord musta, ühepealise kotkaga. Näide vasakul on Mercia rügemendi ametlik vapp.