google/wiki40b huggingface dataset:
Andreas Schening

Andreas Schening (ka Anders Schening; 27. jaanuar 1810 Kerimäki, Soome – 8. juuli/20. juuli 1868 Ingerimaa) oli Eesti vaimulik.
Schening sündis Soomes, Kerimäel (asub praeguse haldusjaotuse järgi Lõuna-Savo maakonnas, Savonlinna lähedal). Ta õppis koolis Savonlinnas ja aastatel 1825–1830 gümnaasiumis Viiburis. Aastal 1830 asus ta õppima (immatrikuleeriti 30. novembril 1830) usuteadust Helsingi Ülikoolis. Ordineeriti 19. detsembril 1838 Porvoos õpetajaks.
Oli lühiajaliselt vaimulikuks Sääminkis (Lõuna-Savo maakonnas). Aastal 1839–1845 oli ta Peterburi Maria soome koguduse adjunktõpetajaks. 10. maist/22. maist 1845 oli ta Narva soome-rootsi Püha Mihkli koguduse ja tema filiaalkoguduse Kosemkina õpetajaks. Aastal 1864 lasi ehitada Korovinasse (Narvusisse) kabeli, kus ta ms. pidas ka neli korda aastas eestikeelseid jumalateenistusi. Narva eestlaste teenimiseks võttis ta 1860-ndate alguses adjunktõpetajateks noored vaimulikud Paul Loppenowe ja Ferdinand Gottlieb Tannenbergi.
Karjala kannas

Karjala kannas (ka Karjala maakitsus) on Soome lahe ja Laadoga järve vahele jääv maismaa-ala (maakitsus). Maakitsuse lõunapiiriks loetakse Neeva jõge ja põhjapiiriks Viiburi joont (Leningradi oblasti ja Karjala vabariigi piirjoon).
Ado Osman

Ado Osman (sündinud 18. oktoobril 1933 Väike-Maarja vallas) on eesti energeetikajuht.
Ta lõpetas aastal 1952 kuldmedaliga Rakvere 1. Keskkooli ja aastal 1957 Tallinna Polütehnilise Instituudi energeetikateaduskonna erialal elektrijaamad, -võrgud ja süsteemid.
Ta töötas aastatel 1959–1965 Balti soojuselektrijaamas valveinsenerina, aastatel 1965–1973 töötas ta Eesti energiasüsteemi peainspektorina, aastatel 1974–1982 töötas ta Iru Elektrijaama direktorina. Aastatel 1982–1991 oli ta Eesti Energia Peavalitsuse juhataja (sisuliselt peadirektor), aastatel 1991–1998 töötas ta Tallinna Elektrivõrgu asedirektorina.
Miami

Ajalugu

1566. aastal kuulutati Miami territoorium Hispaania valduseks. Järgmisel aastal rajati sinna hispaanlaste misjonipunkt, kuid see suleti juba 1570. Tollal elasid seal tekesta indiaanlased. Hispaanlased tulid tagasi 1743. aastal, kuid lahkusid peagi jälle. Esimesed püsivad eurooplastest asukad saabusid alles 19. sajandi alguses. 1825. aastal ehitati tuletorn. 1870. aastatel tekkis küla, kus oli kaubapunkt ja postkontor. Miami sai raudteeühenduse 1896. aastal ja samal aastal ka linnaõigused. 1900. aastal elas linnas juba 1681 inimest. 1920. aastaks oli linnas ligi 30 000 elanikku. 1960. aastate alguses saabus Miamisse massiliselt põgenikke Kuubast.

Rahvastik

2010. aastal elas Miamis 399 457 inimest.

Majandus

Miami 2008. aasta SKP oli 292 miljardit dollarit, millega oli linn maailmas 20. ja USA-s 11. kohal.

Sport

Linnas tegutseb NBA-s mängiv korvpalliklubi Miami Heat.
La Défense

La Défense on ärirajoon Pariisi läänepiiril. Halduslikult jaguneb see Pariisi eeslinnade Courbevoie, Nanterre'i ja Puteaux' valla vahel. Piirkonna kogupindala on 130 hektarit.
La Défense'is asuvad paljude firmade peakorterid, sealhulgas 14 Prantsusmaa 20 suurimast ettevõttest.
Kokku on büroopindu 3,5 miljonit m². Seal asub ligi poolsada modernset ja postmodernset pilvelõhkujat.
La Défense'i rajamine algas 1955. aastal ja seda läbib 1,2 km pikk ja 250 m lai jalakäijate ala.
Konakovo rajoon

Konakovo rajoon (vene keeles Конаковский район) on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Tveri oblasti kaguosas. Rajooni keskus on Konakovo linn.
Rajoon piirneb kirdes Kimrõ rajooniga ja loodes Kalinini rajooniga; mujalt piirab rajooni Moskva oblast.
Rajooni pindala on 2114,67 km².
Konakovo rajoonis on 397 asustatud punkti ning need kuuluvad ühe (Konakovo) linna, viie linna tüüpi asula ja kümne valla (külaasunduse) koosseisu.
Alexei Tammet-Romanov

Heino Tammet (kuni 1937 Ernst Veermann, surnud 26. juunil 1977) oli Kanada elanik, kes väitis end olevat Venemaa troonipärija Aleksei Nikolajevitši.
Elu lõpuaastatel nimetas ta end Alexei Tammet-Romanoviks. See nimi on ka tema hauakivil.
Johannes Walter

Johannes Walter (2. märts 1902 Kodavere – jaanuar 1945 teadmata kadunud) oli Eesti vaimulik.
Ealter õppis aastatel 1914–1921 Tallinna Toomkoolis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1921–1925. Aastal 1926 oli ta ajateenistuses Eesti sõjaväes. Prooviaastal oli ta Nissi Maarja koguduses. Ordineeriti õpetajaks 4. septembril 1927 Hageris.
Ta oli aastal 1927 Lääne-Harju praostkonna vikaarõpetaja. Aastatel 1927–1939 teenis ta Kodavere Mihkli kogudust.
1939. aastal lahkus Johannes Walter Saksamaale. Oli 1940–1945 Sontopi (praegu Sątopy, Nowy Tomyśli maakonnas, Suur-Poola vojevoodkonnas) koguduse vaimulik. Oli aastatel 1941–1945 Wehrmachti teenistuses, jäi jaanuaris 1945 teadmata kadunuks.

Isiklikku

Tema isa Paul Ferdinand Walter oli Kodavere- ja Alatskivi koguduse õpetaja, onu August Reinhold Johannes Walter oli Jämaja Kolmainu koguduse õpetaja, vend Robert Walter oli Tallinna Kopli koguduse ja Tallinna Niguliste koguduse 2. pihtkonna õpetaja.
Rakukest

Rakukest on rakumembraanist väljaspool olev kest. 
Rakukest esineb taimerakkudel ja seenerakkudel, loomarakkudel aga enamasti puudub. Rakukest annab rakule tugevuse ja kindla kuju.
Rakukesta materjaliks on enamasti tselluloos, hemitselluloos või kitiin.

Taimede rakukesta ehitus

Rakukest koosneb kolmest kihist, moodustades küllalt tugeva rakuümbrise, mis suudab vastu seista osmootsele rõhule. Rakukestade paksus kõigub 0,1 kuni mõne mikromeetrini ja nende ehitus annab taimele tugevuse.
Maal levinud taimsest materjalist moodustavad põhimassi kolm biopolümeeri, mis on põhilised rakukesta ehitusmaterjalid. Need on tselluloos, ligniin ja hemitselluloos, vastavalt keskmiselt 33, 30 ja 20 protsenti biomassist. Puidus on nende sisaldus vastavalt 40–50%, 20–30% ja 20–30%. Erinevalt tselluloosist ja hemitselluloosist, mis on polüsahhariidid, on ligniin oluliselt varieeruva struktuuriga polümeer, milles prevaleerivad aromaatsed (benseeni) tsüklid. Ligniin seondub keemiliselt hemitselluloosiga (polüsahhariididega), seega aitab tugevdada rakukesta ja kogu taime. Lisaks nimetatud põhikomponentidele on rakukestades mitmeid ühendeid, mis modifitseerivad selle tugevust ja läbilaskvust.
Puitumine on polüsahhariidide ja ligniini ladestumine taime raku seintesse, mille tulemusena muutub taime vars jäigaks.
Heinrich Johann von Winkler

Heinrich Johann von Winkler (11. juuli (ukj 22. juuli) 1798 Rakvere – 4. august (ukj 16. august) 1864) oli Eestimaa haridustegelane ja Ulvi mõisnik.

Elulugu

Heinrich Johann von Winkler sündis Rakvere Kolmainu koguduse pastori Abraham Nicolaus Winkleri (1762−1848) pojana. Hariduse omandas Rakvere kreiskoolis ja aastatel 1812−1816 Tallinna kubermangugümnaasiumis. Seejärel tudeeris kuni 1819. aastani Tartu ülikoolis teoloogiat. 1819−1822 täiendas end Bonni ülikoolis. 1823−1826 oli ta Rakvere kreiskoolis õpetaja ja seejärel aastani 1843 inspektor. 1838. aastaks oli ta tõusnud titulaarnõuniku auastmeni. 1843−1845 oli Paide kreiskooli inspektor. 1850. aastal oli ta kolleegiuminõunik. Päris 1847. aastal isalt Ulvi mõisa, mis samal aastal tema nimele kinnistati.
Fanny Churberg

Fanny Churberg (12. detsember 1845 Vaasa – 10. mai 1892 Helsingi) oli soome maastikumaalija.
Fanny Churberg otsustas juba lapsena kunstnikuks hakata. Ta isa suri varakult ja jättis tütrele korraliku päranduse. 1865 hakkas ta võtma Helsingis maalimise eratunde. 1867 läks Churberg Düsseldorfi, et õppida sealses kunstiakadeemias. Kuna naisi sinna vastu ei võetud, pidi ta leppima eratundide võtmisega.
1876–1878 elas ta Pariisis ja läks seejärel Soome tagasi. Ta osales Soome Kunstiühingu tegevuses. 1879 sai ta ühel selle ühingu näitusel esimese auhinna, kuid üldiselt jäi huvi tema maalide vastu tema eluajal väikseks. 1880 lõpetas ta maalimise ja keskendus kunstkäsitööle. Arvatakse, et maalikunstist loobumise põhjuseks võis olla tema venna haigestumine tuberkuloosi või tema töödele osaks saanud karm kriitika. Elu jooksul valmis tal üle 300 maali.
Kuigi Churberg sai kunstihariduse Düsseldorfi koolkonnast, ei võtnud ta omaks selle stiili. Teda peetakse impressionistiks, kuid ta arendas välja oma maastikumaali stiili, mida iseloomustavad eredad värvid ja jõulised pintslitõmbed ja mis sarnanes hiljem tekkinud ekspressionismiga.
1892 suri Fanny Churberg Helsingis ja alles 1919, kui korraldati suur mälestusnäitus, hakati uuesti tema loomingut hindama.
Elektrijuhtivus

Elektrijuhtivust mõjutavad tegurid

Ühe ja sellesama aine erijuhtivus sõltub temperatuurist, aine agregaatolekust, defektidest jt aine struktuuriomadustest ning magnetväljast, kiirgustest, tugevast elektriväljast jt välismõjudest.
Tahveltelefon

Tahveltelefon (inglise k phablet sõnadest phone + tablet) on suure ekraaniga nutitelefon ehk nutitelefoni võimekusega väike tahvelarvuti. Tahveltelefoni ekraani diagonaal jääb 2019. a seadmetel enamasti vahemikku 5,5–7 tolli (ca 140 mm kuni 177 mm).
Ernst Aastalu

Ernst Aastalu (aastani 1935 As(s)man(n); 13. jaanuar 1889 Tartu – 15. detsember 1946 Eutin, Saksamaa) oli Eesti sporditegelane.
Aastal 1922 oli ta Tallinnas toimunud 1922. aasta tõstmise maailmameistrivõistluste peakorraldajaid ja kohtunike kolleegiumi liige. 1936–1939 oli ta Maadlus-, Poksi- ja Tõsteliidu varahoidja.
Yasunari Kawabata

Elulugu

Yasunari Kawabata sündis Ōsakas arsti perekonnas. Juba kolmeaastaselt jäi ta orvuks ja teda kasvatasid vanavanemad. Vanaema suri neli aastat hiljem ja Kawabata ainus õde siis, kui tulevane kirjanik oli üheksa-aastane. Pärast vanaisa surma, kui Kawabata oli 14-aastane (mõnedel andmetel ka 17-aastane), jätkas ta oma eluteed iseseisvalt. 
1920. aastal asus Kawabata kirjandust õppima Tōkyō Keiserlikku Ülikooli, mille ta lõpetas 1924. aastal. Kawabata oli tugevalt mõjutatud Euroopa 20. sajandi alguse avangardsest kirjandusest ning asutas koos mõnede teiste jaapani noorte kirjanikega uuendusmeelse kirjandusliku ajakirja Bungei Jidai ('Kirjanduslik Ajastu'). Kawabata esimene tuntust toonud jutustus "Izu no odoriko" ("Tantsijanna Izust") avaldati 1926. aastal. 
Kawabata abiellus 1931. aastal ja kolis Kamakurasse. Teise maailmasõja ajal jäi kirjanik sõjategevusest kõrvale. Sõja järel ilmusid Kawabata kolm kõige tuntumat teost: "Yukiguni" ("Lumine maa"; 1947), "Sembazuru" ("Tuhat kurge"; 1951) ja "Yama no oto" ("Mäe hääl"; 1954). 
1960. aastatel külastas Kawabata Ameerika Ühendriike, pidades loenguid ülikoolides. 1960. aastate lõpul muutus Kawabata ühiskondlikult aktiivseks, osaledes muu hulgas poliitilistes kampaaniates. Aastatel 1948–1965 oli ta Jaapani PEN-klubi president. 1952. aastal sai ta romaani "Tuhat kurge" eest Jaapani Kunstide Akadeemia auhinna ja valiti 1953. aastal selle liikmeks. 1968. aastal anti Kawabatale esimese Jaapani kirjanikuna Nobeli kirjandusauhind. Auhinna vastuvõtmise kõnes mõistis Kawabata hukka enesetapu, viidates sellega ilmselt mitmetele Jaapani kirjanikele, kes olid endalt elu võtnud. Oma viimased eluaastad veetis Kawabata tagasitõmbunult Kamakuras. Kirjanik suri 16. aprillil 1972 vingugaasimürgitusse.

Looming

Kawabata uuendas Jaapani kirjandust, eemaldudes seni traditsiooniks olnud realistlikust stiilist. Oma varajastes töödes eksperimenteeris kirjanik sürrealismiga (stiil, mis on hiljem edasi kandunud läbi kogu 20. sajandi Jaapani kirjanduse), lõplikult tuntuks sai ta siiski tänu oma hilisemale impressionistlikule kirjutamislaadile. Kawabata teosed on tüüpiliselt väga psühholoogilised ja toetuvad eleegiliselt Jaapani esteetikale. "Tuhat kurge" põhineb Jaapani kirjanduse klassikal, "Genji monogataril", teose tegevus toimub Jaapani teetseremoonia taustal. Üks Kawabata romaan, "Meijin" räägib 1938. aastal toimunud go-mängust vana meistri ja noore pretendendi vahel.
Massu vald

Massu vald (Gemeinde Massau) oli vald Hanila kihelkonnas Läänemaal.
Vald loodi 1866. aastal.
1892. aastal liideti Virtsu vald Massu valla juurde.
1939. aastal läks suurem osa Massu vallast (välja arvatud Võigaste, Metsküla, Paga, Järise ja Poanse külade ja Saastna asunduse piirkonnad) uue Karuse valla koosseisu.
Shane Dawson

Eraelu

Dawson elab Hollywoodis, Los Angeleses (USA). Dawson on oma videos rääkinud nii oma noorpõlve ülekaalulisusest ja sellega kaasnenud koolivägivallast kui ka sellest, kuidas alkohoolikust isa teda peksis ja lõpuks pere maha jättis.
Tal on kaks koera (Honey ja Uno) ja üks kass (Cheeto).
Shane töötas kunagi koos ema ja vennaga Jenny Craigi firmas, kuid kui firma nägi tööl filmitud postitantsuvideot, mille Shane YouTube'i postitas, ta vallandati. Samuti lasti lahti ta ema, vend ja veel kuus töötajat.
Dawson avaldas 7. juulil 2015 oma YouTube'i kanalil video, kus ta ütles, et on biseksuaalne.

YouTube'i tegelased ja koostööd

Dawson on teinud koostööd mitmete YouTube'i kasutajatega, näiteks Take180, BrittanyLouiseTaylor, TheFineBros, JoeNationTV ja ijustine.
Mitmed Dawson'i tegelased põhinevad vähemal või rohkemal määral reaalsetel inimestel, samuti on ta kehastanud Miley Cyrust, Sarah Palini ja Paris Hiltonit.
Tema tegelased on Shanaynay (getotüdruk), Nerd Ned (nohik, kes tahab tüdrukutele meeldida), S-Deezy (räppar), Shane's mom (ei põhine Shane'i emal) ja Aunt Hilda (väljamõeldud tädi, põhineb ühel juudi proual).
Tema venna Jaredi kanal on GoolGuyWithGlasses. Nad on postitanud ka ühe video, kus Shane mängis Shanaynayd ja tema vend Jerquani.
Kuninglik kuldmedal

Kuninglik kuldmedal (inglise keeles Royal Gold Medal, ka RIBA kuldmedal) on iga-aastane arhitektuuriauhind, mida annab Briti monarhi nimel välja Briti Arhitektide Kuninglik Instituut, tunnustades üksikisiku või grupi olulist panust rahvusvahelise arhitektuuri arengusse. Auhind asutati 1848. aastal.

Laureaate 19. sajandil

Esimene auhind anti 1848. aastal inglise arhitektile ja arheoloogile Charles Robert Cockerellile. Järgmisel aastal sai auhinna itaalia arhitekt ja arheoloog Luigi Canina. Aastal 1850 läks kuldmedal Charles Barryle, kes oli Londoni Westminsteri palee renoveerimisprojekti üks autoreid. Erandlik oli Kuningliku instituudi otsus 1885. aastal – kuldmedal anti saksa kaupmehele ja arheoloogile Heinrich Schliemannile.

Arhitektid

Kuningliku kuldmedali on saanud paljud tuntud 20. sajandi arhitektid, sealhulgas 1925. aastal  Giles Gilbert Scott (projekteeris Liverpooli katedraali ja Battersea elektrijõujaama), Frank Lloyd Wright (1941), Eliel Saarinen (1950), Le Corbusier (1953),  Walter Gropius (1956),  Alvar Aalto (1957), Ludwig Mies van der Rohe (1959), Louis Kahn (1972), Jørn Utzon (1978),  Oscar Niemeyer (1998) ja Frank  Gehry (2000).
1967. aastal anti auhind arhitektuuriajaloolasele Nikolaus Pevsnerile.

Ehitusinsenerid

Aastal 1992 sai Iiri ehitusinsener Peter Rice teise insenerina Kuningliku kuldmedali; esimene oli Ove Arup 1966. aastal. Kuid tegelikult on auhinnasaajate hulgas insenere olnud varemgi, näiteks 1960. aastal anti auhind Pier Luigi Nervile, kes oli küll väljapaistev arhitekt, kuid veel kuulsam ehitusinsener.

Erandlik auhinnasaaja 1999. aastal

Märkimisväärne erandlik autasustamine toimus 1999. aastal, kui kuldmedali sai mitte üksikisik, vaid Barcelona linn.
Aristides Gomes

Aristides Gomes (sündinud 8. novembril 1954) on Guinea-Bissau poliitik, peaminister 2. novembrist 2005 9. aprillini 2007 ja uuesti alates 16. aprillist 2018.
Gomes on lõpetanud Pariisi Ülikooli sotsioloogia ja politoloogia alal.
Aastatel 1990–1992 juhatas ta Guinea-Bissau televisiooni. Pärast seda töötas rahvusvahelise koostöö ja planeerimise ministrina.
Aristides Gomes oli Guinea-Bissau ja Cabo Verde Iseseisvuspartei (PAIGC) pikaaegne liige, tegutsedes aastaid partei asepresidendina. Kui PAIGC võitis märtsis 2004 parlamendivalimised, sai Gomesist töö- ja haldusreformide minister. Mais 2005 peatati tema parteiline kuuluvus, sest ta toetas presidendivalimistel oma partei ametliku kandidaadi Malam Bacai Sanhá asemel João Bernardo Vieira kandidatuuri. Kui Vieira oktoobris 2005 võimule tuli, lahkus Gomes lõplikult PAIGC ridadest.
19. märtsil 2007 avaldas parlament Gomese valitsusele 54 saadiku toetusel umbusaldust ja 29. märtsil teatas Gomes, et esitas president Vieirale tagasiastumispalve. 9. aprillil 2007 nimetas president uueks peaministriks PAIGC kandidaadi Martinho Ndafa Kabi.
Kandiline naistepuna

Kirjeldus

Kandiline naistepuna on mitmeaastane sügavajuureline rohttaim, mis kasvab 20–90 cm kõrguseks. Taime vars on neljatahuline, püstine ning enamasti punakas. Erinevalt liht-naistepunast on vars vähem harunev.
Tupplehed on tömbitipulised ning viie rooga. Alumistel lehtedel võib näha läbipaistvaid, kroonlehtedel musti näärmetäppe. Lehed on elliptilised ja rootsulised.
Õied on kuni 2 cm läbimõõduga, viie pikliku kroonlehega ja kuldkollased. Asuvad kahekaupa lehekaenlais. Kui õisi ja lehti näppude vahel hõõruda, värvuvad sõrmed erituva mahla tõttu tumepunaseks.
Kandilise naistepuna viljaks on kupar, milles leidub rohkelt seemneid.

Keemiline koostis

Antratseenderivaadid (hüperitsiini kuni 0,4%, sisaldust mõjutab eeterlike õlide näärmete hulk lehtedes), atsetüülfloroglutsinoolid, flavonoidid, ksantoonid, tanniinid, eeterlikud õlid, lima, antotsüaanid, karoteen, vaikaine, alkaloidid, kohvhappe derivaadid.

Levik ja kasvukoht

Kandiline naistepuna on põhiliselt levinud Euroopas, Siberis, Kesk-Aasias, Kaukaasias jm. Eestis on taim tavaline ning võib kasvamas leida aruniitudel, metsa- ja teeservadel, kuivades võsades ning kraavikallastel.

Kasutamine

Vastavalt Euroopa farmakopöale on ametlikuks droogiks liht-naistepuna ürt. Samaväärse asendajana kasutatakse kandilise naistepuna ürti, mille droog peab sisaldama vähemalt 0,08% hüperitsiini. 
Kandiline naistepuna õitseb juulist septembrini. Puitumata vartega ladvaosa lõigatakse maha õitsemise perioodil ning kuivatatakse temperatuuril 35–60 °C. Kiiresti kuivatades püsib varre loomulik värvus, lõhn on nõrk, maitselt mõrkjas, vaigune ning kootav. Kvaliteetsema droogi saamiseks on soovitatav eemaldada enne kuivatamist vartelt õied ja lehed ning loobuda vähese toimeainesisaldusega vartest.
Naistepuna on üks laialdaseima toimespektriga ravimtaimi, mida kasutatakse depressioonivastase ja rahustava vahendina. Seespidiselt on abiks seedimise korrastamisel, jämesoolepõletiku, seedehäirete, köha, maksa- ning põiehaiguste korral. Välispidiselt soodustab õlitõmmisena haavde, kriimustuste, naha- ja limaskestapõletike paranemist. Samuti avaldab head mõju kesknärvisüsteemile. Naistepuna on soovitatav lisada erinevatele teesegudele (eriti kõhuteedele).
Naistepuna ei sobi kasutamiseks koos teiste ravimitega ning kasutusperioodil tuleks vältida päevitamist ja solaariume, sest suurendab naha valgustundlikkust. Samuti on vastunäidustatud raseduse ja imetamise ajal ja ei soovitata alla 12-aastastele lastele.
Päevane annus ei tohiks ületada 4–5g ning maksimaalselt võib tarvitada 3–4 nädalat järjest. Liigne kasutamine võib põhjustada kõhukinnisust ning mürgitust, mille sümptomiteks paistetus, eriti pea piirkonnas, ning nahasügelus.
Eestis kandiline naistepuna kuulub tugevatoimeliste droogide loetellu.

Muud kasutusalad

Ameerikas kasutusel toiduainete konservandina. 
Valge karvakattega loomadel (nt lammastel) põhjustab naistepuna mürgitust, mistõttu pritsitakse mõnel pool valged lambad enne karjamaale viimist üle sinise aniliinvärviga (pestakse enne pügamist maha).

Rahvapäraseid nimetusi

Emaserohi, hobumarana, jaanipuna, saksamaa ninn, viinalill.
Uwe Soodla

Uwe Soodla (ka Uve-Hillar 25. juuli 1930 – 23. veebruar 2007) oli Eesti soojusenergeetika õppejõud, autoinsener ja majandusinimene.

Elukäik

Uwe Soodla õppis Tallinnas Pelgulinna algkoolis. Algkooli lõpetamise järel asus õppima autotranspordi ekspluatatsiooni erialal Tallinna Elektromehaanika Tehnikumis. Uwe kaitses juunis 1949. aastal edukalt diplomiprojekti teemal "Mootorratta MIA mootori ümberkonstrueerimine kompressoriga mootoriks". Lõpetanud tehnikumi tehnik-mehaaniku kvalifikatsiooniga, asus ta õppima Eesti NSV Tallinna Polütehnilisse Instituuti (nüüdne Tallinna Tehnikaülikool) mehaanikateaduskonda, soojusenergeetiliste seadmete erialale. 1954. aastal lõpetas ta ülikooli cum laude diplomeeritud insener-soojusenergeetiku kvalifikatsiooniga.
Tehnikakandidaadi väitekirja sisepõlemismootorite alal kaitses Soodla 13. mail 1967 Omskis. 1972. aasta oktoobris sai ta Moskvas soojusenergeetika kateedri dotsendi kutse. Aastast 2006 oli Soodla Tallinna Tehnikaülikooli emeriitdotsent. Soodla õpetas automehaanikat ja soojustehnikat. Samuti juhendas ta paljusid kursuse- ja diplomiprojekte.
Soodla huvitus juba lapsena mootoritehnika- ja energiaülekandeseadmetest. Noorena unistas ta sõjalenduri ametist. Oma esimese mootorispordi kogemuse sai ta 1947. aastal, kui toimus esimene sõjajärgne mootorrataste ringrajavõistlus Pirital, kus ta oli ajamõõtja. Oma teadmisi ja tehnilist taiplikkust mootorite arendamise vallas rakendas Soodla 1958. aastal, kui ta koos Jüri Randla seeniori ja Mart Kalaga valmistas 125cc võidusõidumootorratta "Estonia", millega Randla võitis mitu sõitu. Soodla ja Randla koostöö kestis kuni aastani 1970, millal Jüri Randla seenior võitis NSV Liidu meistritiitli ja loobus võistlusspordist. Soodla oli ka tuntud mootorsportlase Veljo Selja tehniline konsultant. Soodla jälgis nii kohalikku kui ka ülemaailmset mootorisporti ja sõidukitega seotud tehnikavaldkondi.

Isiklikku

Uwe abiellus 30. aprillil 1965 Helja Armega ja ühiseks perekonnanimeks sai Soodla. Uwe ja abikaasa Helja (surnud 21.02.2007) tuhaurnid on maetud ühisele hauaplatsile Metsakalmistul.

Tunnustused

Uwe ja Helja Soodla maakodu Anija vallas autasustati 23. juunil 2004 peaminister Juhan Partsi tänukirjaga "Kaunis Eesti kodu".
Przecław Paweł Leszczyński

Przecław Paweł Leszczyński (1605–1670) oli Rzeczpospolita riigi- ja sõjategelane.
1658–1670 oli ta Tartu vojevood.
Margus Lopp

Margus Lopp (sündinud 11. septembril 1949 Kuressaares) on Eesti keemik.

Haridus

Õppinud Kaali 8-kl Koolis 1957–1965, Viktor Kingissepa nimelise Kingissepa Keskkoolis 1965–1968; Tartu Riikliku Ülikooli füüsika-keemiateaduskonnas 1968–1973, lõpetas orgaanilise keemia erialal; TA Keemia Instituudi aspirant 1977–1981.
Täiendas end Ungari TA Keemia Keskinstituudis (Budapest) 1978, 1982 ja East Anglia Ülikoolis (Suurbritannia) 1989–1990. Keemiateaduste kandidaadiks sai 1981. aastal.

Teenistuskäik

Eesti NSV TA/Eesti TA Keemia Instituut, vaneminsener 1973–1976, nooremteadur 1976–1980, vanemteadur 1980–1986, juhtivteadur 1986–1991, osakonnajuhataja 1992–1997.
TTÜs 1997–…: keemiainstituudi orgaanilise keemia professor 1997–…; orgaanilise sünteesi osakonna juhataja 1997–2001; direktor 1997–2002; matemaatika-loodusteaduskonna keemiainstituudi direktor 2002–2004; orgaanilise keemia õppetooli juhataja ja matemaatika-loodusteaduskonna dekaan 2004–2009. 
Kutsutud lektor (dotsent) Helsingi Ülikoolis 1994–...; esinenud teadusloengutega USA, Kanada, Suurbritannia, Saksamaa, Rootsi, Soome ja Ungari ülikoolides ning ettevõtetes.

Teadustöö

Teadustöö põhisuunad: looduslike ühendite süntees, bioaktiivsete ainete süntees, stereokeemia, asümmeetriline orgaaniline süntees, bioaktiivsete ühendite süntees, asümmeetrilise sünteesi uued strateegiad ja meetodid. Tema juhendamisel on kaitstud 13 doktoriväitekirja. Teda võib pidada asümmeetrilise orgaanilise sünteesi koolkonna üheks rajajaks Eestis.
Ta on oluliseks pidanud ka sünteesialaseid rakendusi. Ta osales prostaglandiinide baasil uute preparaatide arendamises ja juurutamises. Tema eestvedamisel tegutses pikka aega TTÜ spin-off ettevõte Prosyntest (praegune Cambrex Tallinn OÜ). Tema teadusgrupi hilisema sünteesitöö tulemusel on väljastatud viis patentset leiutist.
Avaldanud üle 100 teaduspublikatsiooni. Tema juhendamisel on kaitstud magistri- ja doktoritöid.

Teaduskorralduslik tegevus

Eesti Keemia Seltsi juhatuse liige, president 2004–…

Harrastused

Harrastuskalapüük, jaht.