google/wiki40b huggingface dataset:
Harilik mürt

Botaaniline lühikirjeldus

Harilik mürt on igihaljas kuni 4 m kõrguseks kasvav põõsas või väike puu.
Hariliku mürdi lehed on vastakud, elliptilised kuni munajad, terveservalised.
Hariliku mürdi õied on valge värvusega, lõhnavad ja paiknevad lehtede kaenlas.
Hariliku mürdi vili on ümar või ovaalne tumesinine mari.

Klassifikatsioon

Varieteedid: Myrtus communis var. italica L.;

Levik

Harilik mürt kasvab looduslikult Euroopas, Aasias ja Põhja-Ameerika lähistroopilises osas.
Kultuurtaimena kasvatatakse harilikku mürti paljudes maades.

Kasutus ja toime

Maitsetaimena kasutatakse mürdilehti teatud piirkondades, sarnaselt loorberilehtedega, kastmete maitsestamiseks.
Mürditaimi külastanud mesilastelt on varem saadud mürdimett.  
Itaalias valmistatakse marjadest ja lehtedest alkohoolseid jooke Mirto Rossot ja Mirto Biancot.
Droogina kasutatakse hariliku mürdi lehti (Myrti folium) ja eeterlikku õli (Myrthi aetherolum).
Pikaajalisest kasutamisest hoolimata, ravivõtteid mürdiosadega kirjeldas juba arvatavasti Hippokrates, pole mürdi toimed (bioaktiivsus) teaduslikult tõestatud.
Tervistavate väidetena on mainitud mürdi toimet külmetus- ja seenhaiguste leevendamisel, närvisüsteemi rahustamisel ja uneaja pikendamisel.
In vitro katsetes on mürdi eeterlikul õlil tuberkuloosi mükobakteri kliinilistele isolaatidele inhibeeriv toime.
Vastunäidustusena on mainitud eeterliku õli ja selle preparaatide toimet lastele – näopiirkonda määritult võib see põhjustada bronhiaalastmat, ja seespidiselt manustatuna mõjub halvasti neile, kellel esineb seedeelundite (eriti maksa ja sapiteede) põletikke.
Eeterliku õli mürgine annus on üle 10 grammi. Õlis leiduv tsineool langetab vererõhku, tekivad hingamisraskused ja võib kujuneda kollaps. Mürgistuse korral vajab inimene arstiabi – hapnikumaski, diasepaami, atropiini jt aineid.

Kultuuris

Vanarooma mütoloogias oli see põõsas pühendatud armastusjumalanna Venusele. Legendi järgi oli Venus merevahust sündides ehitud mürdiokstega ning tema templite ümber kasvasid mürdipõõsad.
Mürdipärga on seostatud ka Jupiteri ja Ceresega.
Kreeklastele on mürt olnud armastuse ja surematuse sümbol.

Allikad

Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Myrtus communis seisuga 16.06.2015.
Harry Akst

Harry Akst (15. august 1894 New York – 31. märts 1963 Hollywood) oli Ameerika Ühendriikide laulukirjutaja, kes alustas oma karjääri pianistina estraadietendustel, saates klaveril selliseid lauljaid nagu Nora Bayes, Frank Fay ja Al Jolson.
Schwäbisch Gmünd

Ajalugu

2. sajandil asus tänapäeva linna lähedal rooma sõjaväelaager. Linn rajati 12. sajandi keskel. 1268–1803 oli Schwäbisch Gmünd vaba riigilinn.

Vaatamisväärsused

Linnas asuvat gooti stiilis Püha Risti Toomkirikut (Heilig-Kreuz-Münster) hakati ehitama 1315. Hilisromaani stiilis Johannese kirikut (Johanniskirche) on mainitud kabelina juba 1317.

Majandus

Linnas toodetakse autotööstuse detaile ning masina- ja klaasitööstuse tarvikuid. Schwäbisch Gmünd on tuntud ka kuld- ja hõbeehete tootmise poolest. Linnas on kehahooldusvahendite tootja Weleda tehas.

Haridus

Linnas on pedagoogikakõrgkool.
Atropatene

Ajalugu

Atropatene alal oli 10.–7. sajandil eKr muistne Manna riik, seejärel kuulus Meedia ja aastast 550 Ahhemeniidide riiki Meedia satraapia osana. 
Aastast 331 kuulus Makedoonia Aleksandri suurriiki, tema pärandi jagamisel aastal 323 sai eraldi halduspiirkonnaks Media Atropatene, mida valitses Atropates (323–300). 
Seleukiidide riigi ajastul oli Atropatene sisuliselt iseseisev riik, mida valitsesid Atropatese järeltulijad (Atropatiidid). 3. sajandil sõditi Artavazd I-se (270–220) valitsemisajal korduvalt Seleukiididega. 
2. sajandi alguses saavutas Atropatene suurima geograafilise ulatuse, hõlvates Araksi põhjakalda ja ulatudes Kaspia ääres Kura jõeni (hõlmas ka tänapäeva Nahhitševani). 2. sajandil eKr sõditi Partia, Rooma ja Armeeniaga, mille tulemusel oldi sunnitud loovutama põhjapoolsed alad.
Kärevere raudteepeatus

Kärevere raudteepeatus (saksa Kerrefer) on raudteepeatus Järvamaal Türi vallas Käreveres, Tallinna–Viljandi raudteeliinil.
Kärevere peatuses on üks madal perroon. Käreveres peatub 8 reisirongi päevas (pooled Viljandi ja pooled Tallinna poole). Tavarong sõidab Balti jaamast Käreverre umbes 1h ja 50 minutit, aga kiirrong umbes 1h ja 40 minutit.

Ajalugu

Kärevere (vanas kirjaviisis Kerevere) pooljaam rajati koos raudteeliiniga 1900. aastal. Toona jäi see Türi kihelkonda Kärevere mõisa maadele. Praegu on alles vaid raudteepeatus.

Jaamahoone

Algset koos jaama rajamisega ehitatud jaamahoonet kasutati kuni uue valmimiseni.
1920. aastail valmis uus, punastest tellistest ja paekivist jaamahoone. Hoone on säilinud, ent sai suuresti kannatada 7. veebruaril 2007. a. toimunud tulekahjus.
Virgats (Austraalia ajakiri)

Virgats (1972–1986 Virgats-Teataja) on aastast 1971 Austraalias Adelaide'is ilmuv Austraalia eestlaste ajakiri. Ajakirja annab välja Adelaide'i Eesti Selts. Ajakirja toimetab Richard Semenov. Ajakiri ilmub üks kord kuus.
Hapurokk

Hapurokk (murdes rokk, kirnurokk, piimarokk, Tartu ja Võru murdes jüvä, ivä, iväleem, ivärokk) oli vanasti Eestis tarvitatud nõrgalt hapendatud jahujook. Eestis joodi kuni 19. sajandi lõpuni hapurokka laialdaselt.

Hapuroka tegemine ja söömine Kihnus

(kihnu keeles) Apuroka tegemine ning süemine Kihnus 
Hapurokk on üks Kihnu argiseid magustoite, mida süüakse igal aastaajal. Kihnu moodi hapuroka tegemiseks kasutatakse rukki- või rukkipüülijahu, kartuleid, vett, maitsestamiseks suhkrut ja köömneid. Valmistusviise on kaks: sooja veega segatud jahu jäetakse sooja kohta hapnema. Hapnemisprotsessi kiirendamiseks on kasutatud ka leivajuuretist. Mõnel pool tambitakse hulka keedatud kartuleid või lisatakse maitseks köömneid. 
Tavaliselt valmistatakse hapurokka kohe pärast leivategu samas nõus, kus leibagi, siis on juba vajalik kogus juuretist olemas. Edasi toimetavad perenaised erinevaid retsepte ja võtteid kasutades. Pikemalt traditsioonist saab lugeda Eesti Vaimse Kultuuripärandi Nimekirjast.

Hapuroka tegemine ja söömine Muhumaal

Muhu keeles: Apurokk, tuhlirokk
See traditsioonilinse Muhu toit on olnud peamiselt piduroog ning toidul on mitmeid teisendeid. Põhikomponent on kartul, millele lisatakse rukki- ja/või nisujahu. 12-18 tundi hapnenud kartuli ja jahu segu aetakse enne keetmist läbi sõela. Viimases keetmise etapis lisatakse maitse järgi suhkrut. Rokk jahutatakse ja süüakse külma piimaga. Pikemalt saab traditsioonist lugeda Eesti Vaimse Kultuuripärandi Nimekirjast.
Nguyễn Xuân Phúc

Nguyễn Xuân Phúc (sündinud 20. juulil 1954 Quảng Nami provintsis) on Vietnami poliitik. Ta on alates 8. aprillist 2016 Vietnami peaminister.
Andrew Volstead

Andrew John Volstead (31. oktoober 1860 – 20. jaanuar 1947) oli USA poliitik.
Vigevano

Majandus

Vigevano on endine siiditööstuslinn. 
Tänapäeval on seal tugeval järjel jalatsitööstus. Seal asub ka Itaalia ainuke kingamuuseum. 
Vigevanos on asutatud Peroni pruulikoda.
2018. aasta ujumise Euroopa meistrivõistlused

2018. aasta ujumise Euroopa meistrivõistlused olid 34. Euroopa meistrivõistlused ujumises, mis toimusid 3.–12. augustini Suurbritannias Glasgow's.
Utah

Nimi

Osariik on nime saanud juute indiaanirahva järgi. Ingliskeelne Utah [ʼjuːtɑː] on laenatud hispaania keele vahendusel 17. sajandil mõnest juutede naaberrahva keelest (nt. hopi yóta, komantši yú’hta, lõunapaiuute yuutaaci jmt.); sõna tähendus on teadmata. Juutede endanimetus on núučI, mis tähendab juutet, indiaanlast või laiemas tähenduses lihtsalt inimest.

Loodus

Utah' kõrgeim tipp on Kings Peak.

Rahvastik

Umbes 80% Utah' 2 763 885 elanikust elab Wasatch Fronti linnastus osariigi põhjaosas Wasatchi mäeaheliku läheduses, peamiselt osariigi pealinnas Salt Lake Citys. Seetõttu on suured alad Utah's praktiliselt asustamata, samas kui osariik tervikuna on urbaniseerumise poolest USAs kuues.
USA statistikaameti andmetel oli Utah 2008. aastal USA kiireimini kasvava rahvaarvuga osariik.
Utah's asuv St. George oli 2000–2005 USA kiireimini kasvav linnastu.
Utah on USA üks usuliselt homogeensemaid osariike. Ligikaudu 60% Utah' elanikest kuuluvad Viimse Aja Pühade Jeesuse Kristuse Kirikusse. See asjaolu mõjutab suuresti Utah' kultuuri ja igapäevaelu.

Majandus

Osariigi majanduses domineerivad transport, infotehnoloogia, riigisektor, mäetööstus ja turism.
Clay maakond (Texas)

Clay maakond (Clay County) on maakond USA-s Texase osariigis.
Maakonna halduskeskus on Henrietta.
Maakonna pindala on 2893 km², millest 73 km² moodustab veepindala.
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 10 752.
Rahumäe viadukt

Rahumäe viadukt on endine kitsarööpmelise raudtee viadukt üle Tallinna–Keila laiarööpmelise raudtee. See asub Tallinnas Rahumäe kalmistu juures. Kitsarööpmelise raudtee puhul asus viadukt Liiva ja Rahumäe kitsarööpmelise jaama vahel, laiarööpmelise raudtee puhul asub Järve ja Rahumäe peatuse vahel.
Algne viadukt ehitati 1913. aastal. See oli valmistatud puidust ning asus kitsarööpmelisel Liiva ja Sõrve vahelisel sõjaväeraudteel (hiljem tsiviilkasutuses Liiva–Vääna raudtee), mis kulges üle Tallinna–Keila raudtee.
Tallinna–Pääsküla raudteelõik elektrifitseeriti 1924. aastal. Seetõttu kasvas reisivajadus ning lõigule hakati ehitama teist rööpapaari. Selleks lammutati vana puitviadukt ning ehitati uus ja pikem raudbetoonviadukt insener Ado Johansoni projekti järgi. 1925. aastal ehitatud betoonviadukt on alles tänapäevani. Kui 1971. aastal võeti lõigul rööpad üles, siis neid viaduktilt ei eemaldatud ja rööpad jäi sinna aastateks.
Tänapäeval viib üle viadukti kergliiklustee (jalakäijatele ja jalgratastele).
Eesti kaitsejõud

Riigikaitse eelarve

Et tagada kõikide võimete olemasolu, mis on vajalikud NATO liikmesriikide elanikkonna turvalisuse ja julgeoleku tagamiseks ning heidutuseks, lähtub NATO sõjaliste võimete planeerimisel põhimõttest, et liikmesriikide kaitsekulutused moodustavad vähemalt 2% sisemajanduse kogutoodangust. Põhimõte on riigikaitse püsiva arengu alus, selle eiramine viib lünkadeni sõjalises võime ja ohustab alliansis kokku lepitud eesmärke.
Iga-aastane kaitse-eelarve koostatakse riigi eelarvestrateegia järgi. Kaitse-eelarve koostamisel ja liigendamisel lähtutakse nii riigisiseselt kui ka rahvusvaheliselt kindlaks määratud suhtarvudest. Alates 2012. aastast on Eesti kaitsekulud olnud NATO riikide nõutaval tasemel ehk moodustanud 2% sisemajanduse kogutoodangust. 2012. aasta eelarves moodustasid kaitsekulud 340,88 miljonit eurot ja 2013. aasta eelarves 361,36 miljonit eurot.
Kaitsekulutused moodustasid NATO-ga liitumise aastal (2004) 1,51% SKP-st. Pärast seda suurenes küll oluliselt eelarve maht, kuid osakaaluna SKP-st vähenes see kuni 2007. aastani. 2006. aastal moodustasid kaitsekulutused 1,41% SKP-st. Alates 2007. aastast hakkas kaitsekulutuste osakaal SKP-s tõusma. 2008. aasta kaitsekulutuste moodustasid SKP-st 1,81%. 2009. aastal võeti vastu kaks negatiivset lisaeelarvet. Kolmas kärbe kinnitati valitsuse tasandil, kuid lisaeelarve seadusena seda vastu ei võetud. Pärast kolmandat kärbet olid kaitsekulud 2009. aastal 256,02 miljonit eurot, moodustades 1,86% SKP-st. Võrreldes 2008. aastaga vähenes kaitse-eelarve 37,63 miljonit eurot. 2010. aastal vähenesid kaitsekulud 248,86 miljoni eurole, osakaal SKP-st langes 1,74%-ni. 2011. aasta kaitsekulud olid 279,95 miljonit eurot, mis oli võrreldes eelmise aastaga 31,08 miljoni euro võrra suurem. Osakaal SKP-st moodustas 1,75%. Kaitseministeeriumi valitsemisala 2012. aasta eelarve suurenemine oli seotud SKP kasvuga.
Aastatel 2004–2007 vähenes kaitsekuludest suhtarvuliselt nii personalikulude kui ka majandamiskulude osakaal. Kaitseotstarbelise erivarustuse hanked suurenesid samas nii suht- kui ka absoluutarvudes. 2008. aastal moodustasid Kaitseministeeriumi peamistest kululiikidest personalikulud 25%, mis on võrreldes teiste NATO-riikidega suhtarvuliselt üks väiksemaid kuluartikleid. Kaitseotstarbelise erivarustuse hangeteks eraldas Eesti aastatel 2004–2008 keskmiselt veidi enam kui viiendiku kaitse-eelarvest. Investeeringud infrastruktuuri arendamisse moodustasid keskmiselt ligi kuuendiku kaitse-eelarvest.
2011. aastal moodustasid personalikulud 24,9% kaitsekuludest, majandamiskulud 20,8%, investeeringud ja kaitseotstarbelise erivarustuse hanked 34,7%, eraldised 14,7%, muud kulud ja finantseerimistehingud 4,9%. 
2012. aasta eelarves moodustasid personalikulud 22,4%, majandamiskulud 20,2%, investeeringud ja kaitseotstarbelise erivarustuse hanked 39,5%, eraldised 13,1%, muud kulud ja finantseerimistehingud 4,8%. 2013. aasta eelarves on vastavad näitajad 24,8%, 18,2%, 40,1%, 12,9% ja 4%.
Kartul

Ajalugu ja levik

Kartul on pärit Lõuna-Ameerikast Andide kõrgmägedest. Arheoloogilised uurimused näitavad, et kartulit on kultiveeritud Tšiili lõunaosas juba 14 000 ja Titicaca järve piirkonnas (Peruu) 7000 aastat. 16. sajandil leidsid hispaanlased sealt kultuurtaime, mille mugulad kõlbasid süüa. Meremehed tõid taime koju kaasa. 
Hispaaniast levis kartul ka Itaaliasse, Inglismaale ja mujale. Eestisse jõudis kartul 18. sajandi keskel.

Kartul Eestis

Kartuli mugulaid kasutatakse Eestis laialdaselt toiduks ning seetõttu kutsutakse seda traditsiooniliselt "teiseks leivaks", samuti on levinud nimetused kardulas, tuhlis, tuhvel, maaubin.
Kartul jõudis Venemaa kaudu Eestisse 18. sajandi keskpaigas. Esialgu kasvatati seda vaid mõisaaedades, seejärel hakkasid talunikud oma aedades kartulit kasvatama. Märkimisväärne tõus meie kartulikasvatuses toimus 19. sajandi lõpus. 20. sajandi alguseks oli kartuli osatähtsus külvipinnast üle 20%, ulatudes 70 tuhande hektarini. Kartuli külvipind oli kõige suurem 1949. aastal (100 000 ha) ja kogutoodang saavutas maksimumi 1953. aastal, küündides 1,45 miljoni tonnini.
2010. aastal kasvatati Eestis kartulit ligi 9000 hektaril. Kartulipõldude pindala on aastate jooksul oluliselt vähenenud, kümme aastat varem oli see 30 000 hektarit ning 1990. aastate alguses 65 000 hektarit. Sellisel vähenemisel on mitmeid põhjuseid. Eesti NSV ajal toodeti suures koguses kartulit loomasöödaks, tänapäeval seda vajadust enam pole. NSV Liidu teistesse liiduvabariikidesse eksporditi 150 000–160 000 tonni söögikartulit ja 70 000 tonni seemnekartulit. Nii suure turu kadumine ja majanduslik kitsikus on peamised kartulitootmise vähenemise põhjused. Samuti on vähenenud kartuli tarbimine Eestis, kuna üha enam süüakse makaronitooteid ja riisi. Siiski on kartul meie toidulaual endiselt populaarne. Aastas tarbitakse Eestis inimese kohta 84 kg kartulit, mis teeb keskmiselt 230 g päevas. 
Tänapäeval pole kindlat arvestust, mille järgi saaks täpselt kindlaks määrata Eestis kasvatatavate sortide arvu, arvatavalt on neid 80–90. Kartuli sordiaretusega tegeleb Eestis alates 1920. aastast Jõgeva Sordiaretuse Instituut, kus on aretatud 40 ametlikult registreeritud sorti. Läbi aegade on Eesti sortidest kõige kauem kultiveeritud 'Jõgeva kollast' (60 aastat), 'Olevit' (42 aastat) ja 'Sulevit' (39 aastat). Nüüdisajal kasvatavatest sortidest on kõige kauem vastu pidanud 'Ando' (35 aastat). Kõige uuemad sordid on meil 'Piret' (2000), 'Reet' (2007) ja 'Maret' (2007).
Eestis tegutseb aastast 1989 Eesti Kartulitöötlejate Ühistu.

Kasutamine

Kartulimugulaid kasutatakse tavaliselt toiduks või loomasöödaks. Samuti saab kartulist valmistada tärklist, piiritust, siirupit, mitmesuguseid poolsaadusi jm.

Haigused ja kahjurputukad

Kasvuperioodil kahjustavad kartulit paljud bakter-, seen- ja viirushaigused, samuti on levinud kahjur kartulimardikas (ehk Colorado mardikas), kes registreeriti Eestis esmakordselt 1965. aastal.
Olmeluul

Olmeluul on luul, mille sisu on seotud igapäevaste olmesündmustega, mistõttu on mõnikord raske hinnata patsiendi väidetu tõesust. Näiteks patsient, kes elab ühiskorteris, räägib, et naabrid varastavad ühisköögist tema toiduaineid. See võib isegi nii olla, aga võib olla tegemist ka luuluga.
Sageli on olmeluulu käivitavaks asjaoluks patsiendi mäluhäired. Patsient näiteks ei mäleta, kuhu ta pani oma raha ja seetõttu ei ole ta suuteline oma raha üles leidma ja sellest sugeneb kahtlustus, et keegi on tema raha varastanud. Kahtlusalusteks saavad patsiendi lähedased või naabrid. Ajapikku kahtlus süveneb ja areneb luul. Kuid luulu sisu jääb ikkagi olme tasemele ja ruumiliselt piirdub oma toaga. Seega luulu ulatus ei laiene ruumis ega sisuliselt, erinevalt laiahaardelisest ja kosmilisest luulust.
Olmeluul esineb sageli dementsetel (tüüpiliselt Alzheimeri tõbi, kuid ka vaskulaarne dementsus või tserebrovaskulaarsed haigused) vanuritel.
Rannakaitsepatarei nr 13

Rannakaitsepatarei nr 13 oli Peeter Suure merekindluse mererinde rannakaitsesüsteemi kuulunud rannakaitsepatarei, mille varemed asuvad Haabneeme alevikus Viimsi vallas Harju maakonnas. Rannakaitsepatarei on arvele võetud ehitismälestisena.
Rannakaitsepatarei nr 13 valmis aastal 1915. Säilinud on osa neljast 130 mm suurtükialustest ja varjenditest. Kaitserajatis oli osaliselt õhitud aastal 1918, misjärel see taastati ning võeti uuesti kasutusele aastal 1922. Kaitseehitised purustati lõplikult aastal 1941.
Alphonso Lingis

Alphonso Lingis (sündinud 23. novembril 1933 Illinoisis) on leedu juurtega USA filosoof ja kirjanik.
San Holo

San Holo, kodanikunimega Sander van Dijck (sündinud 26. novembril 1990), on Hollandi DJ, helilooja, muusik ja produtsent. Tema esimene ülimenukas muusikapala oli remiks Dr. Dre hiphoplaulust "The Next Episode", millega ta sai üle maailma tuntuks. See remiks kogus YouTube'is kiiresti 135 miljonit vaatamist. 
Ta on välja andnud muusikat selliste plaadifirmade alt nagu Spinnin' Records, OWSLA, Barong Family ja Monstercat. Ta asutas plaadifirma bitbird, kus on antud välja singlid nagu "Still Looking" ja "Light". San Holo esimese albumi "Cosmos" avalikustas Heroic plaadifirma 18. septembril 2014. Tema esimene album oli iTunes'i elektroonilise muusika kategoorias esisajas.

Elulugu

Van Dijck õppis muusikaproduktsiooni ja kitarrimängu Codartsi kunstiakadeemias. Ta lõpetas selle aastal 2012. Kooli kõrvalt teenis raha lastele kitarrimängu õpetamisega. Pärast aastatepikkust tööd bändidega hakkas Van Dijck variprodutseerima teistele DJ-dele. Tema variprodutseeritud muusika kogus palju kuulsust, sellest tulenevalt otsustas ta teha soolokarjääri esinejanimega San Holo.
Lõuna-Aafrika Vabariigi lipp

Lõuna-Aafrika Vabariigi lipp on ametlik Lõuna-Aafrika Vabariigi riigilipp. See võeti praegusel kujul kasutusse 27. aprillil 1994 pärast esimesi vabu valimisi ja apartheidipoliitika lõppu.
Uue lipu saamiseks korraldatud konkursile esitatud variantidest ei rahuldanud ükski žüriid, kuid 27. aprilli Frederick G. Brownelli valimisteks kujundatud ajutine lipp leidis rahva hulgas nii suurt poolehoidu, et see jäigi uueks riigilipuks.
Lipul on kolm horisontaalset laidu: üleval punane, all sinine ja keskel roheline, mis hargneb horiontaalselt Y-kujuliseks, kusjuures Y harud lõppevad lipukanga nurkades. Harude vahele moodustub must võrdkülgne kolmnurk, mida Y harudest eraldab kitsas kollane riba. Punane ja sinine laid on rohelisest laiust ja Y harudest eraldatud kitsa valge laiuga. Lipu laiud on vardapoolses osas suhtega 5:1:3:1:5.
Vastuolude vältimiseks ei ole lipuvärvidele antud ametlikku tõlgendust, kuid must, kollane ja roheline on Aafrika Rahvuskongressi lipuvärvid ning punane, valge ja sinine buuride ajaloolise kodumaa Hollandi lipuvärvid.
Lõuna-Aafrika Vabariigi lipp on ainuke riigilipp, millel on 6 värvi, kuid ei ole vappi ega ornamenti.
Elisabeth Andreassen

Elisabeth Gunilla Andreassen (lauljanimega ka Bettan; sündinud 28. märtsil 1958 Göteborgis Rootsis) on rootsi-norra laulja. Ta on tuntud eelkõige tänu 1985. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel koos Hanne Kroghiga saavutatud esikohale, mil duo esines nime all Bobbysocks. Võidulaulu pealkiri oli "La det swinge".
Laulja vanemad on norra päritolu. Tema laulutalendi avastas 1979. aastal rootsi muusik ja teletegelane Lasse Holm.
Aastal 1980 hakkas ta laulma Holmi ansambliga Chips. See ansambel osales ka 1982. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel, saavutades lauluga "Dag efter dag" kaheksanda koha.
Elisabet Andreassen on praegu Eurovisiooni lauluvõistlusel enim kordi esinenud naislaulja – neli korda, kui arvestada vaid soliste. Taustalauljate seas on rohkem kui neli korda Eurovisioonil käinud artiste olnud peale Bettani veelgi (näiteks Küprose artist Alexandros Panagyi, kes on võistlusel laulnud kuus korda).
2. juulil 1994 abiellus ta Toriga. Ta elab koos abikaasa ja kahe tütrega (sündinud 1995 ja 1997) Oslos .
Loorkakk

Välimus

Loorkakk ei sarnane oma välimuselt ühegi teise Eesti kakulisega. Ta on laiade tiibade ja pikkade jalgade ning kandilisevõitu sabaga. Tema kehapikkus on 29–44 (harilikult 33–39) cm ja tiibade siruulatus on 68–105 (harilikult 80–95) cm. Nagu kakkude puhul tavaline, on isaslinnud väiksemad ja kaaluvad umbes 10% vähem kui emaslinnud. Euroopa isaslindudel jääb kaal vahemikku 280–365 g, emaslindudel võib kaal ulatuda 450 grammini. Põhja-Ameerika isaslinnud on tunduvalt suuremad ja kaaluvad keskmiselt 440 g.  
Loorkakk on värvuselt hele. Rind, kõht ja jalad on valkjad, selg on helepruun ning nokk ja varbad on roosakad või roosakashallid, küüned on mustad. Loorkaku sulestik pole kohev nagu tavaliselt kakkudel, vaid liibub kehale ja see muudab tema välimuse ebaharilikuks. Üks omapärasemaid tunnuseid loorkaku juures on tema nägu, mis meenutab kuju poolest piparkoogisüdant. Näo värvus on samuti hele, kuid veidi tumedam kui ülejäänud kehal. Nägu piirab tumedatest sulgedest koosnev rant, mis toob esile näo heleduse. Silmad on tumedad ja nende vahel moodustub kiiljas loor, mis osaliselt katab ka linnu nokka. 
Pojad on üleni kaetud valgete õrnade sulekestega, kuid südamekujuline näolapp on näha varsti pärast koorumist.

Eluviis

Loorkakk on öise eluviisiga. Teda võib näha tegutsemas veidi enne hämarikku. Loorkakk elab meelsasti kultuurmaastikel, kus on piisavalt hooneid, millesse päeval varjuda. Ta võib pesa teha kiriku torni, pööningule, puuõõnde või muusse varjulisse kohta. Teda võib leida ka põldude ja heinamaade vahelistes metsatukkades. 
Loorkakk on röövlind. Ta toitub enamasti väikestest selgroogsetest, eriti närilistest ja lindudest. Pisiimetajad moodustavad loorkaku toidulauast üle 90%. On hinnatud, et oma kehamassi kohta tarbib loorkakk toiduks rohkem närilisi kui ükski teine kiskja, mistõttu on ta efektiivne põllumajanduskahjurite hävitaja. Väiksem saak rebitakse tavaliselt tükkideks ja süüakse tervelt. Suurem saak, nagu jänesepojad, tükeldatakse ja söögiks kõlbmatu osa jäetakse maha. 
Loorkakul on väga täpne kuulmine, mistõttu ta on võimeline saaki püüdma nägemismeelt kasutamata. Tema kõrvad paiknevad ebasümmeetriliselt, et paremini ära tabada heli suund ja kaugus. Kuulmisel mängib rolli ka linnu nägu piirav sulestik, mis on oluline heliallika asukoha määramiseks vertikaalsel tasandil.
Loorkakud on r-strateegid, mis on röövlindude puhul ebatüüpiline. See tähendab, et loorkakud saavad palju järglasi, kuid tõenäosus isendi elumuseks suguküpsuseni on väike. Esimese eluaasta elab üle vaid kolmandik poegadest. Looduses on loorkaku keskmine eluiga 4 aastat, kuid vanim püütud rõngastatud lind oli 15 aasta vanune.

Ohutegurid

Loorkaku looduslikud vaenlased on näiteks Ameerika opossum, harilik pesukaru ja muud kiskjad. Ka röövlinnud, nagu kotkad ja kullid kütivad loorkakke. Inimteguritest ohustavad loorkakke kahjurimürgid ja urbaniseerumisega seotud elupaikade kadumine. Loorkaku populatsioonide säilimiseks paigutatakse neile pesakaste ja välditakse närilisemürkide kasutamist.