google/wiki40b huggingface dataset:
Taebla raudteejaam

Taebla raudteejaam oli raudteejaam Lääne maakonnas Lääne-Nigula vallas Taebla alevikus. 
Läbi Taebla kulges kuni 2004. aastani Keila–Haapsalu raudtee.
Taebla raudteejaamale eelnes Keila poolt tulles Nigula ja järgnes Ridala raudteepeatus.
Raudteejaamas asus kaks madalat perrooni, jaamahoone ja üks kõrvaltee. Lisaks viis mitu haruteed Taebla külje all asuvale tööstusterritooriumile (Taebla jõusöödatehas).
1980. aastate lõpus tehti Haapsalu–Taebla raudteelõigule kapitaalremont, tänu millele lühenes sõiduaeg.

Jaamahoone

Endise raudtee põhjaküljel asetseb 1920. aastatel ehitatud vaksalikompleks, mida on hiljem laiendatud.
Varatraditsionalistlikus stiilis puidust jaamahoone ehitati sarnaselt Ellamaa jaamahoonega. Madala kelpkatusega ühekorruseline Taebla jaamahoone on säilinud ümberehitatud kujul. Tegemist on n.ö üleminekutüübiga, kus hoone mahuline
käsitlus viitab n.ö uuele ajastule, samas kui detailid (aknad, laudis jne) viitavad tsaariaegse raudteearhitektuuri traditsioonide jätkumisele.
Hoone on rahuldavas seisukorras ja praegu kasutusel elamuna.
Jüri Orn

Jüri Orn (sündinud 20. märtsil 1938 Otepääl) on eesti kasvatusteadlane.

Haridus ja töö

Jüri Orn lõpetas Valga 1. keskkooli 1957, Tartu Riikliku Ülikooli (TRÜ) aastal 1962 eesti filoloogina. 1964–68 õppis TRÜ aspirantuuris. Pedagoogika kandidaat (1975, TRÜ), väitekiri "Interpersonaalsete suhete hindamine õpilaste poolt kui pedagoogiline probleem".
Alustas tööd Tartu Riikliku Ülikooli pedagoogika kateedri vanemlaborandina (1962-1964), oli 1968-1975  sama kateedri assistent ja vanemõpetaja; 1975- 1991 Tallinna Pedagoogilise Instituudi pedagoogika ja psühholoogia kateedri vanemõpetaja ja dotsent, 1976-1981 ka sama kateedri juhataja;  1991-1993 Tallinna Pedagoogikaülikooli kasvatusteaduse õppetooli  juhataja, dotsent;1993.aastast kasvatusteaduse korraline professor, õppetooli juhataja, ühtlasi 1996-1999 kasvatusteaduste teaduskonna dekaan, 1999 -2002 kasvatusteaduste osakonna juhataja, 2004 aastast emeriitprofessor.  Osales 1980.-1990. Eesti haridusuuenduses, Eesti Haridusfoorumi töös, oli üheks hariduskontseptsiooni lähtekohtade koostajaks. Olnud paljude vabariiklike, ülikooliliste ja teaduskondlike nõukogude ja komisjonide liige.

Teadustegevus

Kuulub akadeemik Heino Liimetsa koolkonda, esindab eesti kasvatusteadustes selle  seisukohti ja vaateid. Uurimistööd alustas H. Liimetsa juhendamisel koolielu sotsiaal-psühholoogiliste aspektide ja õpilaste eluviisi uurimisega, tegeles kasvatusteaduse teoreetiliste ja metodoloogiliste probleemidega, viimastel aastatel eesti haridus- ja pedagoogilise mõtte ajaloo uurimisega. On olnud seotud juhi või täitjana Eesti Teadusfondi või HTM sihtfinantseeritavate projektidega (Eesti kooli ajalugu, Õppiva inimese ja kasvatustegelikkuse areng kultuuriruumis, Õpistiil kui antropoloogiline ja esteetiline fenomen, Organisatsioonikultuuri mõju pedagoogide rahulolule  jt. Õppejõuna lugenud pedagoogika ja  kasvatusteaduse põhikursusi, kursust kooliklassi sotsiaalpsühholoogiast, erikursusi, juhendanud kõigi tasemete üliõpilastöid. Olnud külalisõppejõud Saksa DV-s Güstrow ja Magdeburgi pedagoogika kõrgkoolides ja Tampere Ülikoolis Soomes.
Jüri Orn on Eesti Akadeemilise Pedagoogika Seltsi taasasutaja, olnud  juhatuse liige, 2013. auliige.
Jüri Orn on avaldanud üle 70 teadusartikli ning hulgaliselt artikleid Õpetajate Lehes, koostanud ja toimetanud mitmeid raamatuid, sh "Eesti põhikooli lõpetaja ja tema eakaaslane teistes riikides" (Tallinn, 1995), olnud mitmete raamatute retsensent ja saatesõnade autor, Haridusleksikoni (Tallinn, 2013) koostamise töögrupi liige.  

Tunnustused

1994 EAPS-i ja HTM teaduspreemia kasvatusteaduslike teadustööde konkursilt.
1999 EAPS-i ja HTM teaduspreemia kasvatu teadustööde konkursilt.
Võõrkeel

Võõrkeel on inimese emakeelest erinev keel, mida inimene õpib kas õppeasutuses või iseseisvalt.
Eesti koolides õpetatakse võõrkeeltena inglise, prantsuse, saksa, hispaania, soome ja teisi keeli, eesti õppekeelega koolides on võõrkeeleks ka vene keel.
Enigma

Saladused

Enigmaga seonduv oli 1970. aastateni suure saladuskatte all. Kõige rohkem varjati fakti, et Enigma sõnumite dešifreerimine on reaalselt võimalik. Seoses sellega ei teatud ka elektronarvutist Colossus ja paljude riikide armeed kasutasid Enigmaga sarnaseid rootortüüpi masinaid mitu aastakümmet.
Liitlased dešifreerisid Enigma kodeeritud teksti teises maailmasõjas täielikult pärast seda, kui Atlandil saadi 4. juunil 1944 kätte Saksamaa allveelaev U-505, kust leiti Enigma šifreerimismasin koos vajaliku dokumentatsiooni ja koodiraamatutega. Mõned Enigma sõnumid jäid siiski murdmata, sest Enigma versioonid olid erinevad. Alles lähiajal on neid suudetud murda.
2002. aastal valmistas Tatjana van Vark Enigma põhimõttest ajendatuna nelja 40-positsioonilise rootoriga kodeerimismasina.
Äravool

Äravoolu karakteristikud

Äravoolu saab avaldada äravoolumahuna, vooluhulgana, äravoolukihina või äravoolumoodulina.

Äravoolu komponendid

Üldiselt nimetatakse äravooluks vee voolamist mööda maapinda või pinnases. See võib olla vastavalt pindmine (sademete äravool), maasisene ehk vaheäravool või põhjaveeäravool. Pindmise äravoolu seda osa, mis vahetult pärast allalangemist suubub pinnaveekogusse, nimetatakse otseäravooluks.
Andreas Michael Agthe

Andreas Michael Agthe (3. veebruar/14. veebruar 1762 Tallinn – 2. juuni/14. juuni 1817 Pöide) oli Eesti vaimulik.
Ta õppis aastatel 1779–1782 (immatrikuleeriti 21. septembril 1779) Jena Ülikoolis.
Ta oli aastatel 1782–1817 Pöide Maarja koguduse õpetaja.

Isiklikku

Tema isa Carl Friedrich Agthe oli Tallinna Püha Vaimu koguduse ja Tallinna Oleviste koguduse organist. Ta oli kaks korda abielus. Tema esimese naise Justina Amalie isa Johann Heinrich Jürgens oli Pöide Maarja koguduse õpetaja. Abielust Justina Amaliega sündis poeg Wilhelm Andreas Fürchtegott Agthe, kes oli samuti Pöide Maarja koguduse õpetaja. Tema õemees August Heinrich von Schmidt oli Valjala Martini koguduse õpetaja ja Saaremaa superintendent, õepoeg Friedrich August Heinrich von Schmidt oli Anseküla Maarja koguduse õpetaja, teine õepoeg Gottlieb Alexander von Schmidt oli Saaremaa Jaani koguduse ja Muhu Katariina koguduse õpetaja ning Saaremaa superintendent.
Hoiak

Hoiaku mõiste evolutsioon

Esimesena võtsid hoiaku mõiste kasutusele sotsioloogid Thomas ja Znanieck aastatel 1918–1920 tehtud klassikalises uuringus, kus nad analüüsisid maapiirkondadest pärit poola immigrantide kohanemist linnastunud USA ühiskonnas. Nemad tähistasid hoiakuga kognitiivse ja emotsionaalse iseloomuga seost inimese seisundi ja tema käitumise vahel. Hoiakuid ei käsitletud kaasasündinutena, vaid neid arvati tulenevat akulturatsiooniprotsessist. Uuringu toodi välja seosed igapäevase tegevuse konteksti ning varasemaid sotsiaalseid ja kultuurilisi kogemusi taasesitavate hoiakute vahel. Sellisena oli hoiaku mõiste väga lähedane sotsiaalsele representatsioonile.
Psühholoog Gordon Allport individualiseeris hoiaku mõiste, hakates kirjeldama seda indiviiditasandil stiimuli-reaktsiooni terminoloogias. Taoline hoiakute käsitlus oli palju lähedasem tollal psühholoogias domineerinud psüühilisi protsesse käitumisele redutseerivale biheivioristlikule mõtteviisile, kuid eemaldus mõiste algsetest sotsioloogilistest juurtest. Alates Allporti töödest pääses domineerima hoiakute positivistlik käsitlus, mis püüdis mõõta üksikindiviidide hoiakuid mistahes valdkondades eesmärgiga selgitada välja individuaalsed erinevused hoiakutes, mida arvati prognoosivat erinevusi käitumises. Hoiakutest said inimeste peades omaette elu elavad objektiveeritud ja reifitseeritud kognitiivsed entiteedid. Individuaalse iseloomuga kognitiivseid ja emotsionaalseid eelsoodumusi rõhutades läks hoiaku mõiste kaasa metodoloogilise individualismiga, mis kujundas edasist hoiakuteooriate arengut sotsiaalpsühholoogias.
Tänapäeval peetakse hoiaku all silmas indiviidi psühholoogilist kalduvust hinnata objekte või nähtusi teataval moel. Hoiakud võivad avalduda nii teadlikult kui ka mitteteadlikult ja need on emotsionaalsete reaktsioonidega tugevasti seotud. Käitumise prognoositavuse suurendamiseks lisasid Ajzen ja Fishbein oma hoiakute mudelisse ka normatiivsed käitumiskavatsused ning erinevate käitumisviiside tajutud kerguse või raskuse. Nende käsitlus on tuntud planeeritud tegevuse teooriana, mille kohaselt on individuaalsed hoiakud koos käitumiskavatsuste ning üldiste normide ja käitumisviiside tunnetatud kergusega aluseks inimeste käitumisele.
Hoiakud on olemuselt hinnangud. Nad näitavad, kuidas me orienteerime end selliste objektide suhtes, mida nimetatakse hoiaku referendiks. Kõigil hoiakutel on abstraktsem või konkreetsem referent ehk objekt, mille all peetakse silmas mitte ainult materiaalseid või vaimseid objekte, vaid samuti protsesse nagu valimised või abstraktsemaid nähtusi nagu liberalism, võrdsus või sotsioloogia. Referendile osutades näitab hoiak talle antavat hinnangut. Hoiakutest rääkides kasutatakse hinnangulisi väljendeid nagu "meeldiv-ebameeldiv", "hea-halb". Kui hoiakuobjekt on inimesele tähtis, siis kaasnevad objektile hinnangu andmisega afektiivsed või emotsionaalsed reaktsioonid.
Aba (Nigeeria)

Haldus

Aba on praegu Abia osariigi koosseisus. Varem kuulus linn Imo osariiki ning enne seda Idaosariiki.

Majandus

Aba on suur tööstus- ja kaubanduskeskus.
Aba on tähtis turulinn, kus kaubeldakse õlipalmisaadustega (palmiõli ja seemnetega).
Linnas on seebi-, piiritusjookide ja õlletehas, valmistatakse palmiõlisaadusi ja tekstiili- (sealhulgas trikotaažtooteid), samuti tsementi, farmaatsiatooteid, kingi, plasti, kosmeetikatooteid ja mineraalvett. Töödeldakse koolapähkleid.
Linn on tuntud oma käsitöötoodete poolest.
Linn on tähtis raudtee- ja maanteesõlm. Maantee viib Port Harcourti, maanteed Port Harcourti, Owerrisse, Umuahiasse, Ikot Ekpenesse ja Ikot Abasisse.
Imo jõe äärsest gaasimaardlast tuleb Abasse 30 km pikkune torujuhe.
Aba ümbruses tegeldakse põllumajandusega. Tähtsad saadused on palmiõli, õlipalmiseemned ja koolapähklid.

Religioon

Abas on üks kolmest mormooni templist Aafrikas. Selle templi piirkonnas on Nigeeria, Kongo DV, Burundi, Kamerun, Kesk-Aafrika Vabariik, Kongo Vabariik, Ekvatoriaal-Guinea ja Gabon.
Anglikaani kirikul on Aba piiskopkond, mis kuulub Nigeri delta kirikuprovintsi. Katedraal on Aba St Michaeli katedraal.
Katoliku kiriku Aba piiskopkond asutati 1990.

Haridus

Linnas on kunstide- ja teaduskool, keskkoolid, pedagoogiline instituut ning mitu tehnika- ja kaubandusinstituuti.

Ajalugu

Algselt elas Aba linna kohal ibode ngwa hõim. Aba oli troopilise vihmametsa ibode traditsiooniline turuasula. Ta asutati väikese külana Briti koloniaalvõimu ajal 1901 rajatud sõjaväelaagri lähedusse. 20. sajandi alguses sai sellest halduskeskus, hiljem piirkonna kaubanduskeskus ja transpordisõlm. Aastal 1915 ehitati Port Harcourtist 58 km kaugusele Abasse viiv raudtee. Sealtpeale sai Abast põllumajandusaaduste, eriti palmiõli ja õlipalmiseemnete tähtis kokkuostupunkt.
1929 olid Abas ibo naiste rahutused ("naiste sõda"; Ogu Ndem). Nad olid vihased kohalike elanike meelevaldse kasutamise pärast halduritena, kõrgete maksude pärast ja vähese tulu pärast õlipalmiseemnete müügist. Naised põletasid hooned ning kihutasid mõned võimuesindajad minema. Kohale saadeti sõjavägi. Konfliktis hukkus umbes 50 naist.
Nigeeriast lahku löönud lühikest aega kestnud Biafra riigi pealinn viidi Nigeeria vägede pealetungi ajal 1960. aastate lõpus korduvalt (sealhulgas oktoobris 1967, 1969) vallutatud Enugust Abasse üle.

Sport

Aba linnas on jalgpalliklubi Enyimba FC, mis võitis nii Aafrika meistrite liiga kui ka Aafrika superkarika.
Pasha

Pasha (kreeka keeles πάσχα, vene keeles пасха, hääldus ['pas.ha]; ka lihavõttepasha) on õigeusumaade rahvusköökides ülestõusmispühadeks kohupiimast ja lisakoostisainetest valmistatav püramiidja kujuga magus rammus pühaderoog.
Pasha on õigeusklike lihavõtteroog. Sama nime kannavad ka paasapühad.
Pasha on tavapärselt kohupiimast, hapukoorest, vahukoorest, rosinatest, võist ja munadest valmistatud lihavõttetoit, seda süüakse suure paastu lõppedes koos lihavõtteküpsetistega – kulitšite ja baabadega.
Klassikalist pashat valmistatakse erilises, nikerdatud kaunistustega puust pashavormis. Traditsioonilise pashavormi külgedel olevad ja pasha pinnale üle kanduvad kirikuslaavikeelsed algustähed "XB" tähendavad "Hristos voskrese!" ('Kristus on üles tõusnud!').
Pashavormi puudumisel võib kasutada ka muid koduses majapidamises olevaid suvalise suuruse ja kujuga kööginõusid.

Lisakoostisained

Lisakoostisained ja nende kogused sõltuvad nii retseptidest kui ka valmistaja maitsest ja võimalustest.
Lisaks kohupiimale, hapukoorele, võile ja suhkrule lisatakse tänapäeval ka mitmete puuviljade suhkrustatud koort (näiteks apelsinisukaadi jt), šokolaadi (kakaopasha), magusat kondenspiima, mandlilaaste, tükeldatud pähkleid, kuivatatud puuvilju (näiteks tükeldatud aprikoose) ja brändit jpm.

Valmistamisviisid

Traditsiooniliselt on pashasegu valmistatud nii kuumutamata (toores pasha) kui ka kuumutatult (keedetud pasha).
Proua A. Hoffmanni "Keetmise õpetuses" (Tartu, 77:1912) on hariliku pasha valmistamise retsepti kirjeldatud järgnevalt:
4 naela (1 nael = 410 grammi) värsket kohupiima pandakse 24 tunniks vajutise alla, õerutakse siis läbi sõela, pandakse 1/2 klaasi värsket haput koort, 1/4 naela kõige paremat koorevõid, 1 theelusika täis soola, 1/2 klaasi suhkrut, vähe peeneks tõugatud vaniljet ja mandlit juurde, ja õerutakse kõik hästi läbi. Ilusasti nikerdatud puuvormi sisemised küljed kaetakse puhta, peene muslini ribadega, surutakse siis piimasegu kõvasti vormi sisse ja pandakse puhas lauakene ja raske kivi vajutuseks peale, et vedelik välja nõrgub, muidugi peab vorm selleks kausi sees olema. Enne lauale andmist pannakse pasha ettevaatlikult vaagna peale ja ehitakse pealt rosinate, korinthide ja kunstliku lillega.
Samalt autorilt pärineb (1912) ka keedetud pasha retsept:
Seda valmistatakse niisama, kui eelmises tükis õpetatud, lisatakse ainult 4 klopitud toorest muna, 1/4 naela suhkrut ja pool klaasi puhastatud rosinaid juurde, segatakse kõik läbi, seatakse kastruliga tulele, ja lastakse ühtelugu segades vähe keeda. Lastakse siis ära jahtuda ja kui tarvis on, lisatakse veel suhkrut juurde, kallatakse siis puuvormi sisse ja tehtakse kõik niisama kui eelmises nr õpetatud.

Moekad pasha-asendajad

Tänapäeval saab pashat ka valmis kujul poest osta, kuid pasha koostises võivad rammusa kohupiima, vahukoore, munade ja või asemel olla väherasvane vahustuv kooreasendaja, lahjemad toorjuustud ja kohupiimad või lahjad kohupiimapastad. Kaasaegsed lihavõttepühade kohupiimaroad võivad olla ka moekad vahud, tarretised, pashaparfee, kihilised kohupiimaga pühademaiustused (nn pokaalipasha), pashatordid jm.
Elīna Garanča

Elīna Garanča (sündinud 16. septembril 1976 Riias) on läti ooperilaulja, metsosopran.
Garanča sündis Riias muusikute peres. Ta asus 1996. aastal õppima laulmist Läti Muusikaakadeemias ning jätkas õpinguid Viinis ja USAs. Professionaalset lauljakarjääri alustas ta Südthüringisches Staatstheater'is Meiningenis ning jätkas Frankfurdi Ooperiteatris. 1999. aastal laulis ta Savonlinna ooperifestivalil Maddalena rolli Verdi "Rigolettos" ning võitis Helsingis Mirjam Helini lauluvõistluse.
Rahvusvahelise tuntuse saavutas Garanča 2003. aastal Salzburgi festivalil, kui ta laulis Annio osa Mozarti ooperis "La clemenza di Tito" (dirigent Nikolaus Harnoncourt). Sellele järgnesid mitmed suuremad osatäitmised, nagu Charlotte Massenet' ooperis "Werther" ja Dorabella Mozarti ooperis "Così fan tutte" Viini Riigiooperis (2004) ning Dorabella Pariisis (lavastaja Patrice Chéreau, 2005).
12. jaanuaril 2008 tegi Garanča debüüdi New Yorgis Metropolitan Operas Rosina rolliga Rossini "Sevilla habemeajajas". 2010. aastal laulis ta peaosa Bizet' ooperi "Carmen" lavastuses Metropolitan Operas.

Isiklikku

Garanča abikaasa on dirigent Karel Mark Chichon. Paari esimene laps, Catherine Louise, sündis 30. septembril 2011.
Mihhail Botvinov

Mihhail "Boti" Botvinov (sündinud 17. novembril 1967 Lidinkas Tula oblastis endises Nõukogude Liidus, praegusel Venemaal) on endine Austria murdmaasuusataja. Tippvõistlustelt on ta võitnud ühe olümpiahõbeda ja OM-pronksi ning ühe MM-kulla ja kaks MM-pronksi.
Botvinov oli 1996. aastani Venemaa kodanik ja võistles Venemaa koondises rahvusvahelistel võistlustel, kuid tülide pärast koondise juhtidega siirdus Austriasse ja hakkas seda riiki esindama. 
Viimase suurvõistluste medali sai Botvinov 2006. aasta olümpiamängudelt Torinos. Olümpiamängudel tekkis Austria murdmaasuusatajate ja laskesuusatajate ümber suur kära, kui nende elukohast leiti vereülekande tarvis kasutatud vahendeid. Samal ajal siirdusid Botvinov ja Christian Hoffmann kära pärast harjutama Ramsausse. Paljud kahtlesid, kas Botvinov julgeb tagasi tulla mängudele, kuid ta tegi seda ja võitis oma põhidistantsil 50 km pronksmedali.
Kultuuritehas Polymer

Polymer on Eesti esimene avalikes huvides tegutsev sõltumatu kultuuritehas. Tegevust alustati 2002. aastal kodanikualgatuse korras. Alates 2004. aasta märtsist registreeritult nime all Mittetulundusühing Kultuuritehas Polymer.
Kultuuritehase asutajad olid Madis Mikkor, Tõnis Mikkor ja Tõnu Rosenroth. Aastal 2010 kuulub Kultuuritehase liikmeskonda üle 40 loovisiku, kes enda seast üldkogul juhatuse valivad. Kultuuritehase üheks suurimaks omapäraks Eesti oludes ongi vastamine w:Artist-run space põhimõtetele.
Sarnaselt samalaadsete keskustega mujal Euroopas on Kultuuritehase Polymer eesmärgiks luua kultuuritegevuseks sobilik ning inspireeriv keskkond, mille multidistsiplinaarne sisu suhtestuks aktiivselt ümbritseva linnaruumiga.
Asutamisest alates tegutseb kultuuritehas Polymer Tallinnas Kristiine linnaosas endise mänguasja- ning kummitehase Polümeer tühjaksjäänud ruumides.
2008. aastal käivitati sarnane ettevõtmine Tartu Pärmivabrikus. Samuti tegutseb sama võrgustiku raames Sänna Kultuurimõis.
Margo Kõlar

Sportlasena

Margo Kõlar on tegelenud kartautosõiduga ja tulnud aastatel 1978–1982 sel alal eri klassides kokku kuus korda Eesti NSV meistriks. Ta oli 1979. aastal Nõukogude Liidu meister Junior 125 cm³ klassis.

Muusikaline haridus

Ta lõpetas Tallinna Riikliku Konservatooriumi 1986. aastal heliloomingu alal professor Eino Tambergi klassis ja 1999. aastal samas magistrantuuri. Aastal 2006 sai Margo Kõlar muusikadoktori kraadi.

Töö muusika valdkonnas

Ta töötas aastatel 1986–1993 Eesti Raadios helirežissöörina, on olnud aastast 1996 Heino Elleri nimelise Tartu Muusikakooli heliloominguõpetaja. 
Margo Kõlar tegutseb ka koorijuhina. Aastast 1987 juhatas ta kammerkoori Gloria ja aastast 1996 juhatab sakraalmuusika ansamblit Heinavanker. 
Aastast 1999 juhatab ta Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia elektronmuusika stuudiot. Ta on Muusika- ja Teatriakadeemia dotsent.

Isiklikku

Tema isa on dirigent Erich Kõlar ja ema on baleriin Elena Poznjak.
Veerežiim

(Jõe) veerežiimid eri kliimavöötmetes

Ekvatoriaalses kliimavöötmes on jõgede veerežiim üsna ühtlane ja vee hulk aasta jooksul sõltub lisajõgede veerežiimist. Järvedes, soodes ja põhjaveekihtides on veetase kõrge kogu aasta jooksul.
Lähisekvatoriaalses kliimavöötmes on suurvesi suvel, mil seal on vihmane periood, ja madalvesi talvel, kui on kuiv periood. Järvedes, soodes ja põhjaveekihtides tõuseb veetase suvel ja langeb talvel.
Troopika kliimavöötme jõgedele on iseloomulik väike vooluhulk ja madal veetase kogu aasta jooksul. Ainult ookeanilistel saartel on sademete hulk suur ja ühtlane ning jõgede veetase on kõrge kogu aasta jooksul. Veekogude veetase sõltub ka sademete hulgast.
Lähistroopika kliimavöötme jõgede veerežiim sõltub kliimatüübist. Lähistroopilise vahemerelise kliimaga aladel on jõgedel suurvesi talvel, millal sajab rohkem, madalvesi aga kuival ja palaval suvel. Lähistroopilise mussoonkliimaga aladel on suurvesi suvel suvemussooni ajal. Lähistroopilise mandrilise kliimaga jõgedel on veerežiim üsna ühtlane ja jõgede veetase madal. Järvede, soode ja põhjaveekihtede veetase sarnaneb jõgede omaga.
Parasvöötmes sõltub veekogude veerežiim samuti kliimatüübist. Üldiselt iseloomustab parasvöödet kevadine suurvesi, mis on põhjustatud lume sulamise tõttu, ja sügisel paduvihmade tagajärjel. Talvel on tavaliselt madalvesi, sest jõed on kaetud jääga, ning suvel, kui sademete hulk on väike, kuid auramine suur. Parasvöötme mussoonkliimaga aladel sarnaneb veekogude veerežiim lähistroopilise mussoonkliimavöötme omaga. 
Lähisarktilises kliimavöötmes on jõed ja järved suure osa aastast jääga kaetud. Seetõttu on veetase jõgedes ja järvedes madal ning suureneb pisut kevade lõpus lume sulamisel. Sood ja põhjavesi on külmadel perioodidel jäätunud, soojadel perioodidel aga tavaliselt sulanud.
Polaaraladel veekogud peaaegu puuduvad ja põhjaveed on jäätunud.
Mägijõgedele on iseloomulik suvine suurvesi, mida põhjustab jää sulamine kõrgete õhutemperatuuride tõttu.
Suured järved ja veehoidlad ühtlustavad jõgede veerežiimi, muutes tavaliselt suurvett madalamaks.
Tori vald (Tori kihelkond)

Tori vald (saksa keeles Torgel) oli vald Pärnumaal Tori kihelkonnas.
Vald eksisteeris 1866–1939. Muudetud piirides asutati uus Tori vald.
Valla alal asus Tori mõis ja Tori kirikumõis.
Umgeni jõgi

Umgeni jõgi (ka Mgeni jõgi; inglise keeles Umgeni River, Mgeni River, afrikaani keeles Umgenirivier, suulu keeles uMngeni) on jõgi Lõuna-Aafrika Vabariigis KwaZulu-Natali provintsis.
Umgeni jõgi algab Draakonimägedest ja suubub Durbani linna põhjaosas India ookeani. Umgeni jõgi on 232 kilomeetrit pikk, jõe valgala pindala on 4432 ruutkilomeetrit.
Kärsa kõrts

Kärsa kõrts on Põlva maakonnas Põlva vallas Kärsa külas asuv kõrts.
Kõrts koos sellega seotud ehitistega on arvele võetud ehitismälestistena.
Alo Ritsing

Õpingud ja töö

Ta lõpetas 1955. aastal Tartu 1. Keskkooli. Siis alustas ta õpinguid raamatukogunduse alal ja lõpetas 1960. aastal Tartu Riikliku Ülikooli bibliograafina. Siis asus õppima Tartu Muusikakooli (H. Elleri nimeline Tartu Muusikakool) ja lõpetas selle 1963. aastal koorijuhtimise erialal oma isa, õpetaja Richard Ritsingu klassis ja 1966. aastal laulueriala õpetaja Alma Kurtna õpilasena. 1969. aastal lõpetas Alo Ritsing kaugõppes Tallinna Riikliku Konservatooriumi koorijuhtimise erialal Gustav Ernesaksa klassis.
Alo Ritsing on töötanud Tartu linna keskraamatukogus vanembibliograafina, õppejõuna Tartu lastemuusikakoolis  ja alates 1966. aastast Heino Elleri nimelises Tartu Muusikakoolis koorijuhtimise osakonnas ning 2000. aastast ka EMTA kaugõppeosakonnas õppejõuna. Ta oli 1990–2000. aastal Tartu Ülikoolis muusikaprofessor.
Kooris laulis ta juba algkoolis ja esines ka suuremale publikule, sest valiti lavastuse “Carmen” (teater Vanemuine) poistekoori. Pärast keskkooli lõpetamist 1955. aastal, Tartu Ülikoolis bibliograafiat õppides, laulis Ritsing Tartu Akadeemilises Meeskooris (TAM) ja sealtpeale võiski märgata tema järjest süvenevat huvi koorilaulu ja dirigeerimise vastu. Aktiivse osalejana professionaalsetes muusikaorganisatsioonides on prof. A. Ritsing kolleegide seas tunnustatud kõrgetasemelise koorijuhina ja filigraanse töötlejana. Ta on olnud külalisdirigendiks nii Eestis kui ka välismaal.
Alo Ritsing on alates 1971. aastast dirigeerinud üliõpilaslaulupidudel. Ta oli XII ja XV Gaudeamuse kunstiline juht ja peadirigent. 1985. aastast alates on ta dirigent üldlaulupidudel, XXIV üldlaulupeo ja 2009. aasta Tartu juubelilaulupeo kunstiline juht. 
Alates 1981. aastast on Alo Ritsing Eesti Heliloojate Liidu liige.

Looming

Alo Ritsing on Eesti üks produktiivsemaid eri kooriliikide laulude autoreid, kokku on ta kirjutanud umbes 400 koorilaulu.  Ta on kirjutanud ka keelpillikvartette.
Montgomery maakond (Maryland)

Montgomery maakond (Montgomery County) on maakond USA-s Marylandi osariigis. Geograafilised koordinaadid on 39°14' N, 77°20' W.
Maakonna halduskeskus on Rockville. Suurim linn on Germantown.
Maakonna pindala on 1313 km². Veepindala on 31 km².
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 971 777. Aastal 2000 oli elanike arv 873 341.

Ajalugu

Montgomery maakond moodustati 1776. aastal Fredericki, Prints George'i ja Charlesi maakonna osadest. Maakond sai nime Ameerika iseseisvussõja ohvitseri Lord Botetourti järgi.