google/wiki40b huggingface dataset:
Aadu Ritso

Aadu Ritso (aastani 1939 Aleksei Ritson, 13. september 1915 Petrograd – 18. jaanuar 2010) oli Eesti tehnikateadlane. Ta oli Olga Kistler-Ritso vend.

Elulugu

Aadu Ritso oli arsti poeg.
Lõpetas 1935 Viljandis gümnaasiumi ja 1947 Tallinna Tehnikaülikooli mehaanikateaduskonna; tehnikakandidaat (1952, Leningradi Raudteetranspordi Instituut), väitekiri "Технология получения качественного мела из озерного сырья в условиях Эстонской ССР". Õppis 1936–1941 TTÜ ehitus- ja mehaanilise tehnoloogia osakonnas. 1941 Kergetööstuse Rahvakomissariaadi Tekstiilitööstuse Peavalitsuses vaneminsener-mehaanik. 1941–1943 mobiliseerituna Nõukogude armees. Oli 1943–1952 Eesti Teaduste Akadeemia Tööstusprobleemide Instituudis (aastani 1947 MN j.a Tööstuse teadusliku Uurimise Keskinstituudi) vanemtehnik, grupiinsener, tööstustehnoloogia labori töödejuhataja ja projektide konstruktsioonide büroo ülem, 1954–1957 Kohaliku, Põlevkivi- ja Keemiatööstuse Ministeeriumi toorainete labori juhataja ja 1957–1963 Ministrite Nõukogu Eesti Riikliku Teadustehnilise Komitee (hilisem Riikliku Teadusliku Uurimistööde Komitee) peaspetsialist masina- ja aparaadiehituse alal. 1948–1954 TTÜ tööstusökonoomika kateedri assistent ja 1963–1992 TTÜ metallide tehnoloogia kateedri teadur, 1963–1983 dotsent. 1949–1961 ka Üleliidulise Finantsinstituudi Tallinna õppe-konsultatsioonipunkti õppejõud.

Teadustöö

Tema uurimisvaldkonnad olid ehitusmaterjalide (järve kriitkeramsiit, glaukoniitpigment, kukersool) ning magnetpehmete liitmaterjalide tootmise tehnoloogia ja kasutamine, Eesti masina- ja aparaadiehituse insenerimõtte areng ja õppemetoodilised probleemid. Tal on umbes 100 teadustrükist ja 6 autoritunnistust.
Mohni tuletorn

Mohni tuletorn on tuletorn Mohni saare loodeosas.

Ajalugu

Mohni esimene tuletorn oli puust ja ehitati saarele 1806. aastal.
Praegune tuletorn valmis 1871. aastal.
1996. aastast toodavad selle tarbeks elektrit päikesepaneelid ja tuulegeneraator.

Iseloomustus

See Eesti tuletorn asub merepinnast 33 meetri kõrgusel ja on 27,4 m kõrge. Nähtav 10 meremiili (18,5 km) kaugusele igas suunas (tule sektorit ei ole piiratud).
Mark C Hornet

Eelulugu

Mark C-d arendati paralleelselt Mark B-ga ja ka plaanid valmisid umbes samal ajal detsembris 1917. Mark C peakonstruktor oli Sir William Tritton, kes oli ka Mark A Whippeti konstrueerija. Plaaniti nii emast kui ka isast (kahuriga) versiooni, kuid isaseid tanke ei valmistatud. Tritton pööras tanki loomisel erilist tähelepanu mootori ja veermiku paigutusele, et tagada maksimaalselt lihtne hooldus. Tank oli mõeldud massiliseks tootmiseks.
Prototüüp valmis 1918. aasta suvel ja pärast üliedukaid katseid telliti oktoobri alguses 200 Mark C-d. Pikaajalised plaanid nägid ette lausa 6000 masina tootmist.

Kirjeldus

Kontseptuaalselt sarnanes Mark C Mark B-ga: mootor taga, rombikujulised üle kere jooksvad roomikud ja võitlusruum ees, lisaks veel pöörlev komandöritorn. Relvastus koosnes neljast 8 mm Hotchkissi kuulipildujast 7200 padruniga. 
Tank kaalus 20 tonni, oli 7,92 m pikk, 2,54 m lai ja 2,9 m kõrge. 
Tanki mootor oli 6-silindriline 150-hobujõuline (112 kW) Ricardo tankimootor, mis arendas maanteel kiirust kuni 12,7 km/h. Bensiinipaak mahutas 682 liitrit kütust, mis andis tanki tegevusraadiuseks 225 km. Mark C suutis ületada kuni 3,05 m laiusi kaevikuid.

Kasutamine

Enne kui tank kasutusele jõuti võtta, lõppes sõda. Suurejoonelistest tootmisplaanidest loobuti ja valmis ainult 48 masinat, mis jäid Suurbritannia sõjaväe teenistusse kuni 1925. aastani.
Tsementiitimine

Tsementiitimine ehk tsementeerimine on süsinikuvaeste teraste pinna rikastamine süsinikuga difusiooni teel.
Eesmärgiks on kõva ja kulumiskindel pind koos pehme ja sitke südamikuga.
Süsinikurikka pinna paksus on kuni 10 millimeetrit, tavaliselt 2–3 millimeetrit. Tsementiiditud pinnal tekib 0,5–1,0 millimeetri paksune kiht, kus süsinikusisaldus muutub 1%-st kuni 0,5%-ni.
Kõvaduse saamiseks tehakse veel karastus ja madallõõmutus.
Tsementiiditakse väikese süsinikusisaldusega (0,1–0,2%) teraseid, reeglina legeerteraseid, sest protsessi maksumus ületab oluliselt terase enda maksumust, kuid ka omadused paranevad märgatavalt.

Jagunemine

Kasutatakse kahte tsementiitimise varianti: tahkes ja gaasilises keskkonnas (karburisaatorites).

Tahke tsementiitimine

Tahke tsementiitimine teostatakse teraskastides, kuhu pannakse terasest detailid koos karburisaatoriga. Kastid kaetatakse kaantega, mis tihendatakse saviga ja paigutatakse ahju. Karburisaatoriteks kasutatakse puusütt (tavaliselt tamme või kasepuust), millele lisatakse 10–30% süsihappe soolasid BaCO₃, Na₂CO₃ (sooda), K₂CO₃ (potas). Soolad aktiveerivad karburisaatori, moodustades temperatuuril 930–950 °C süsihapegaasi, mis omakorda muutub söe pinnal süsioksüüdiks: BaCO₃ = BaO + CO₂;  CO₂ + C = 2CO; 2CO = CO₂ + C. Aktiivne atomaarsüsinik difundeerub γ-raua kristallvõresse. Protsess temperatuuril 930–950 °C kestab üle kümne tunni, mille jooksul tekib tsementiiditud kiht paksusega ligi 1 mm.

Gaasiline tsementiitimine

Gaasiline tsementiitimine teostatakse metalsetes konteinerites, mida täitakse tsementiiditava gaasiga. Gaas valmistatakse spetsiaalsetes gaasigeneraatorites. Selleks kasutatakse erinevaid gaasilisi süsivesinikke: metaan, etaan, propaan, butaan. Nende dissotsieerumisel tekivad tsementiiditavad segud, mis sisaldavad CO-d ja atomaarset süsinikku. Ahi töötab pidevas režiimis – ühest konteineri otsast laaditakse tsementiiditavad detailid, teisest võetakse need välja. Kuna gaasilisel tsementiitimisel ei ole vaja karburisaatorit ja kaste kuumutada, on protsess kiirem: 1 mm paksune tsementiiditud kiht moodustub 6–7 tunniga.

Süsiniku jaotus pinnakihis

Süsiniku jaotus pinnakihis on ebaühtlane: pinnal moodustub üleeutektoidne terasstruktuur perliidist ja ekundaartsementiidist, mis sisaldab 0,8–1,2 %C, sügavamal see muutub puhtperliitseks struktuuriks 0,8 %C, põhimetalli pool perliidi sisaldus väheneb, ilmneb ferriit ja struktuur muutub sujuvalt eeleutektoidseks, nagu see on põhimetallis. Pika seisutuse tulemusena kõrgel temperatuuril kasvab metallitera nii tsementiiditud kihis kui ka põhimetallis, eriti pärilikult jämeteralistes terastes. See võib kahjustada terase väsimus- ja löögiomadusi.
Terase termiline töötlemine
Aliteerimine | Karastamine | Lõõmutamine | Nitriitimine | Noolutamine | Normaliseerimine | Tsementiitimine | Tsüaneerimine
Hobusepea tänav

Hobusepea tänav (Pferdekopfstraße)  on tänav Tallinna vanalinnas, Pika ja Laia tänava vahel.
Tänava pikkus on umbes 85 meetrit.
Aadressil Hobusepea 2 asuvad Hobusepea Galerii ja HOP galerii.
Tänava eestikeelne nimi on tõlge saksakeelsest Pferdekopfstraßest, varasem saksakeelne nimi oli Pferdekäuferstraße, alamsaksakeelsed Perdekopstrate ja Perdekoperstrate.
Ristamäe Vabadussõja mälestussammas

Ristamäe Vabadussõja mälestussammas (ka Ristamäe lahingu mälestussammas) oli Virumaal Ristamäe külas asunud Vabadussõja Ristamäe lahingus langenutele püstitatud mälestusmärk.
Mälestussammas avati 23. juunil 1937.
Nõukogude okupatsiooni ajal 18. juunil 1941 see hävitati.
Mälestussammast pole taastatud, ent samba asukohta märgib silt.
Bronwyn Thompson

Bronwyn Thompson (sündinud 29. jaanuaril 1978 Rockhamptonis) on Austraalia naiskergejõustiklane (kaugushüppaja).

Isiklikku

Bronwyn Thompson on 177 cm pikk ja kaalub 68 kg. Ta kuulub klubisse Southern Suburbs Athletic Club ja treenib Gary Bourne juhendamisel.
Pastrana

Pastrana on asula ja vald Hispaanias Castilla-La Mancha autonoomses piirkonnas Guadalajara provintsi lõunaosas, Alcarria maakonna keskus. Pastrana asub Guadalajarast 45 km ja Madridist 95 km kaugusel.
2016. aasta seisuga elas seal 915 elanikku.
Pastrana elaniku hispaaniakeelsed nimetused on pastranero (meessoost) ja pastranera (naissoost) ning pastranense.
16. ja 17. sajandil oli Pastrana väga oluline linn.
Air Greenland

Air Greenland A / S, tuntud ka kui Greenlandair, on Gröönimaa riiklik lennufirma, mis kuulub SAS Groupile, Gröönimaa valitsusele ja Taani valitsusele. 
Lennufirmal on 27 lennukit ning lennufirma opereerib lende 67 sihtkohta. Lennud toimuvad ainult Gröönimaale, Islandile ja Taani.
Juppuni

Variandid

Uberman on arvatavasti levinuim. 'Core sleep' on Ubermanile lisatav mõnetunnine pidev öine uni. Mõned harrastajad vahetavad sellega välja 1–2 päevast uinakut. Vaba stiil – Ubermani variatsioon, mille puhul magatakse siis, kui selleks tuntakse vajadust. See üldjuhul koondab uinakud öösel tihedamini kokku ja jätab päeva vabamaks. See võib nõuda eelnevat harjumist rangema režiimiga. On ka katsetatud teisi unerütme – 3, 4, 5 korda ööpäevas erineva pikkusega uinakud.

Teooria

Tavalise (ühe või kahe magamiskorraga ööpäevas) uni koosneb korduvatest tsüklitest, mis omakorda koosnevad mitmest eri faasist. Pole teada, kas kõik faasid on ühepalju vajalikud. Algselt juppunega kohanedes on inimene pidevas unepuuduses, mis sunnib aju võtma lühikesest uneajast maksimumi (mis mõnede teooriate kohaselt on ainult REM). Kohanemine peaks idee järgi endaga kaasa tooma mugava unerütmi.

Praktika

Kohanemisperiood on pikk ja raske. Stampi ja rahvasuu (üritajate blogid) andmetel väheneb väsimus umbes 10 päeva pärast ja kaob 2 nädala möödudes. Tihtipeale juhtub, et magatakse sisse või ei planeerita oma aega piisavalt hästi ja see pikendab kohanemisperioodi nii palju, et eksperiment katkestatakse.

Kriitika

Ei ole teaduslikku alust väitmaks, et juppunega harjumine on loomulikult võimalik. Kritiseerijad väidavad, et ajul ei ole kontrollimehhanismi une katkestamiseks ilma unetsüklit lõpetamata, iseenesest kestaks uni alati terve tsükli (umbes 90 minutit, sõltub isikust). Seega on ainus võimalus end kogu aeg äratuskellaga sundida järgima seda režiimi.
Tsirkaaditsükkel – organismi aktiivsuse reguleerimine sõltuvalt valgusest – on teine probleem. Juppuni jagaks aktiivsuse terve ööpäeva peale, seega ignoreerib loomulikku unisust öösiti. See peaks viima tavalise unepuuduse sümptomiteni (stress, nõrgem immuunsüsteem jne), aga sellealaseid uuringuid ei ole tehtud.
Juppune (või vähemalt Ubermani variatsiooni) režiim nõuab väga ranget režiimi – ühe uinaku vahelejätmine nõuab hiljem lisamagamist-taastumist, kahe järjestikuse uinaku ärajätmine mõjub tõenäoliselt väga rängalt. Seega on harrastajal vaja sättida oma töö- või õppepäeva hoolega. Seda loetakse juppunega kohanemise kõige raskemaks aspektiks.
Hasselti ringkond

Vallad ja osavallad

Ringkond koosneb 18 vallast ja 66 osavallast.
Pala kultuurimaja

Pala kultuurimaja on kultuurimaja Jõgeva maakonnas Peipsiääre vallas Pala külas. 
Kultuurimaja tegevus on tihedalt seotud lähedal asuva Ranna rahvamajaga.
Kultuurimaja juhataja on Margit Soieva.
Pisarakanalike

Pisarakanalike (ladina keeles canaliculus lacrimalis) on paljude loomade peas silmade juures paiknev paariline kanal.
Pisarakanalikeste kaudu liigub pisaravedelik pisarakotti ja edasi ninaõõnde.
Pisarakanalikeste areng, anatoomia, füsioloogia, morfoloogia ja patoloogia võivad suuresti erineda nii liigiti kui ka indiviiditi.

Roomajatel

Enamikul roomajatel on pisarakanalikesed.

Madudel

Madudel esineb pisarakanalikeste anatoomias varieeruvusi, nii suubuvad Harderi näärmed harilikul nastikul otse pisarakanalikestesse, kuid osadel madudel suubuvad harunenud väiksemad pisarakanalikesed silmakilbisetagusesse ruumi ja seejärel suubuvad ühte pisarakanalikesse.

Patoloogia

Pisarakanalikese sulgumise korral koguneb vesivedelik silmakilbise ja sarvkesta vahele. Vedelik võib tihti sisaldada baktereid jm, mis võivad põhjustada silmade ja suu haiguslikke seisundeid, seega tuleks vedelik eemaldada.

Inimestel

Inimestel on kanalikesed pisaraelundkonna osa.
Inimestel on pisarakanalikesed üsna lühikesed, umbes 1 cm pikkused kanalikesed, mis paiknevad kummagi silmalau ääres. Pisarakanalikesed saavad alguse kummastki pisaratäpist ja suubuvad pisarakotti.
Viinistu Mustkivi

Viinistu Mustkivi ehk Titekivi on rändrahn Viinistu külas, otse kunstigalerii juures rannal.
Rannarahva seletuste järgi saadud tited just titekivide tagant ja seega on sealt siis kogu Viinistu järelkasv pärit. Rabakivi rahn, mõõtudega 8,1 x 5,9 x 4,0 m, ümbermõõt 26,7 m.
Justus Johannes Mickwitz

Justus Johannes Mickwitz (22. august 1786 Koeru – 17. aprill 1841 Võrtsjärv) oli Eesti vaimulik.
Õppis 1801–1804 Tallinnas gümnaasiumis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1804–1807. Ordineeriti 2. juulil 1811 õpetajaks.
Oli 1811–1815 Jõelähtme Püha Neitsi Maarja koguduse õpetaja. 1816–1841 oli ta Tarvastu Peetri koguduse õpetaja. Uppus Võrtsjärve.
Oli Otto Wilhelm Masingu Marahwa Näddala-Lehe kaastööline, kuigi esialgu ei olnud nõus eesti kirjasõnas õ-tähte tarvitusele võtma.

Isiklikku

Tema isa Christoph Friedrich Mickwitz noorem oli Koeru koguduse õpetaja, vanaisa Christoph Friedrich Mickwitz vanem oli Tallinna Toomkoguduse ülemõpetaja. Vend Christoph Friedrich Mickwitz III oli Lihula- ja Kirbla koguduse õpetaja, vend Dietrich Georg Mickwitz oli Koeru koguduse õpetaja, õemees Eduard Philipp Körber oli Võnnu Jakobi koguduse õpetaja. Poeg Nikolai Justus Emil Mickwitz oli luterlikuks pastoriks Lõuna-Venemaal.
Valge laev

Valge laev oli 1860. aasta paiku Tallinna lähistel Juhan Leinbergi ehk Prohvet Maltsveti ümber kogunenud sekti uskumustes laev, mis pidi tulema ja viima usklikud paremale maale. Soterioloogilise legendi taustaks olid eestlaste seas 19. sajandi vältel levinud väljarändamine ning sellega seotud uskumused "tsaari antavast" maast Venemaal, peamiselt Siberis, kuid ka Kaukaasias, Krimmis jms.
Maltsvetlastest saati on valge laev muutunud eesti kultuuris tugevaks kujundiks, tähistades oodatavat ja loodetavat pääsemist, mis võib ka tulemata jääda. Ajaloolisi paralleele on nähtud nii Teise maailmasõja aegse massilise põgenemisega üle Läänemere (peamiselt Rootsi) kui ka Nõukogude aja alguses katkenud sidemete taastamise järel esimesena Eesti ja Soome vahet kurseerinud reisilaevaga "Georg Ots".
Valge laeva ainetel on sündinud rida lavateoseid, näiteks Jaan Metua neljavaatuseline näidend "Valge laev" 1905. aasta sündmustest (1931), Anne Türnpu näidend "Valge laev ja taevakäijad" (etendatud 2004. aastal EMA Kõrgema Lavakunstikooli XXI lennu diplomilavastusena Albu mõisas), Viktor Siilatsi muusikal "Valge laev" eestlaste väljarändest Krimmi 19. sajandi teisel poolel.
1988. aastal ilmus Osvald Toominga raamat "Musta Mandri kasupoeg. Rahva sõda ehk Valge laev". Eestis elanud rootslase, Teise maailmasõja aastail eestirootslaste evakueerimist korraldanud Carl Mothanderi mälestusteraamat, mis ilmus eesti keeles 2011. aastal Anu Saluääre tõlkes, kannab nime "Rootsi kuninga valge laev". Kriitik Aivar Kull pealkirjastas arvustuse Hellar Grabbi raamatule "Vabal häälel" 1998. aastal "Meie kriitika valge laev".
1970. aastal valmis režissöör Kalju Komissarovi käe all film "Valge laev" (operaator Jüri Garšnek, näitlejad Enn Kraam, Katrin Kumpan, Kalju Komissarov, Ago Roo, Tõnu Tepandi, Tõnu Mikiver, Einari Koppel, Gunnar Kilgas, Aarne Üksküla, Mikk Mikiver).
"Valge laev" on ka ansambli Ultima Thule laul Peep Ilmeti sõnadele. Samanimeline on 8. lugu Violina 2010. aasta debüütalbumilt "Maagiline" (muusika ja sõnad Mihkel Mattisen, esitaja Jassi Zahharov).
Tallinna–Rapla–Türi maantee

Tallinna–Rapla–Türi maantee (registrinumbriga 15) on üks Eesti tugimaanteedest. See saab alguse Tallinna–Pärnu–Ikla maantee kuuendal kilomeetril Tallinna linnas, Järve liiklussõlmes. Tallinna linna tänavana kannab nime Viljandi maantee. Tee pikkuseks on 97,2 km. Rapla linna tänavatena kannab nimesid Tallinna maantee ja Viljandi maantee. Tee lõpeb Pärnu–Rakvere–Sõmeru maantee 78. kilomeetril Türi linnas. Türi linna tänavana kannab nime Tallinna tänav.

Asulad Tallinna–Rapla–Türi maantee ääres

Tallinna linn, Tammejärve küla, Kangru alevik, Luige alevik, Saustinõmme küla, Lokuti küla, Tõdva küla, Kirdalu küla, Tagadi küla, Urge küla, Kohila alev, Loone küla, Lohu küla, Mälivere küla, Röa küla, Kuku küla, Hagudi alevik, Hagudi küla, Aranküla küla, Uusküla küla, Rapla linn, Valtu küla, Kaerepere küla, Hertu küla, Valtu-Nurme küla, Saksa küla, Metsaääre küla, Koogimäe küla, Kehtna alevik, Nadalama küla, Rõue küla, Hiie küla, Põllu küla, Palasi küla, Lelle alevik, Kastna küla, Kändliku küla, Käru alevik, Kõdu küla, Kolu küla, Lokuta küla, Türi linn.
Proletkult

Proletkult (sulandnimi venekeelsetest sõnadest Пролетарская культура; pikemalt Пролетарские культурно-просветительные организации) oli NSV Liidus aastatel 1917–1932 tegutsenud proletaarne kirjandus- ja kultuuriorganisatsioon, mis eitas klassikalist kultuuripärandit ning seadis eesmärgiks proletaarse kultuuri loomise. Selle liikmete loomingule oli iseloomulik abstraktne sümboolika. Aastatel 1917–1922 oli organisatsioonis kuni 400 000 liiget.

Ajalugu

Proletkulti ajalugu ulatub aastatesse 1905–1907, mil riigipööre Venemaa keisri Nikolai II vastu ebaõnnestus, misjärel tehti esimesi plaane kunsti kasutamiseks revolutsioonilise poliitilise tegevuse inspireerimiseks.
Antonov An-225

Ajalugu

An-225 on nelja mootoriga transpordilennuki An-124 Ruslan suurendatud mõõtmetega arendus, mis ehitati spetsiaalselt Nõukogude Liidu kosmosesüstiku Buran transportimiseks. Selleks pikendati An-124 keret ligi 15 meetri võrra, samuti lisati täiendavad tiivavahetükid olemasolevate tiivakonsoolide ja kere vahele, millega tiivaulatus suurenes ligi 15 meetri võrra. Uute tiivavahetükkide alustele püloonidele kinnitati täiendavalt kaks turboventilaatormootorit. Kuna An-225 turjale kinnitatud Buran oleks tekitanud An-124 tavalisele, kerel paiknevale kiilule tugeva turbulentse keerisjälje, ehitati kaks eraldi kiilu An-225 stabilisaatori otstesse.
Lennuki kere ninaosa avaneb hingedel, sarnaselt An-124-ga, tervenisti ülespoole, avades rambiga varustatud lastiruumi täies laiuses. An-225 suurim lubatud kogukaal õhkutõusmisel on 640 tonni.
Pärast Nõukogude Liidu kokkukukkumist 1991. aastal peatati Venemaal Burani programm lõplikult 1993. aastal. Sellega kadus ka ainult Burani transportimiseks ehitatud An-225 vajadus. Lennuki kõik kuus mootorit demonteeriti An-124-de vajadusteks ning An-225 ladustati Antonovi tehase territooriumil (aastatel 1994–2000).
Kuna Ameerika Ühendriigid abistasid postsovetliku ruumi riike majanduslikult, siis nähti selle raames ka võimalust An-225 lennuvõimelisuse taastamisel, pealegi oli maailmaturul tekkinud vajadus üliraskete lastide transportimiseks õhu teel. Nii saigi Boeingu korporatsiooni rahalisel abil võimalikuks An-225 rekonstrueerimine, lennuki taastamist rahastas Boeing kõikvõimalike materjalide hankimisel (metall, mittemetall, mootorid, avioonika). An-225 modifitseeriti üliraskete lastide transportimiseks. Uuenenud An-225 esmalend toimus 2001. aastal. Rahvusvahelise kommertslendude litsentsi sai An-225 2002. aastal.
An-225 nimel on 240 maailmarekordit, millest 106 püstitati ühel lennul. Omal ajal alustati ka teise An-225 ehitamist, kuid see jäi rahapuudusel lõpetamata ning seisab 60–70% valmiduses tänini.

Operaator

Ukraina lastilennuliin Antonov Airlines on riigiettevõtte Antonov allüksus. See opereerib rahvusvahelisi ülisuurte ja -raskete lastide tellimuslende. An-225 põhilennujaamaks on Antonovi lennuväli (Aeroport "Antonov"), mis asub Kiievist 25 kilomeetrit loodes, kahe kilomeetri kaugusel Gostomeli külast.
Kuijõe kalmistu

Kuijõe kalmistu (ka Kuijõe baptistikalmistu) on kalmistu Kullamaa kihelkonnas Läänemaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Kuijõe külas Lääne-Nigula vallas Lääne maakonnas. Kalmistu paikneb kunagisest Kuijõe palvelast linnulennult umbes 2,5 km põhja suunas ja selle pindala on umbes 0,3 ha.
Kuijõel moodustati 1888. aastal iseseisev priilaste kogudus, 1903. aastal ühineti baptisti kogudusega. Millalgi pärast ühinemist asus kogudus rajama oma kalmistut. Esimene matus toimus uuel kalmistul teadaolevalt 1921. aastal, kui maeti Kuijõe baptistikoguduse esimene vanem Juhan Sillart. Kalmistu on praegu kasutusel ja korrastatud, seda hooldab Lääne-Nigula vald.
Vestlusanalüüs

Vestlusanalüüs (lühend VA) ehk konversatsioonianalüüs on kvalitatiivne uurimismeetod salvestatud interaktiivse keelekasutuse uurimiseks. Vestlusanalüüs on sotsiaalse vastastikuse suhtlemise uurimine, mis hõlmab nii verbaalset kui mitte-verbaalset käitumist. Keskendutakse igapäevasele tavavestlusele ning kirjeldatakse keelt just nii nagu inimesed seda tegelikult kasutavad. Kuigi uurimismeetodi nimigi vihjab, et analüüsi  keskmes on igapäevavestlused, on seda meetodit kohandatud ülesandepõhise ja institutsionaalse suhtluse uurimisele; näiteks arsti vastuvõturuumi, kohtu, telefoni abiliini ja massimeedia vestluste uurimiseks.
Ehkki eranditel on vestlusanalüüsis oluline koht, tegelevad vestlusanalüütikud suuremalt jaolt vestluskäitumise regulaarsete mustrite välja selgitamisega. Eesmärgiks on anda struktuuriliste tunnuste süstemaatiline kirjeldus. Tegemist on mikroanalüüsiga ning tabamaks väiksemaidki detaile, kasutatakse uurimismaterjaliks salvestatud kõnet (või transkribeeritud teksti).
Inspireeritud Harold Garfinkeli etnometodoloogiast ja sotsioloogilt Erving Goffmani vastastikuse suhtlemise korrapära kontseptsioonist, arendati vestlusanalüüs välja 1960ndate lõpus ja 1970ndate alguses. 
Vestlusanalüüsi algidee autoriks peetakse sotsioloog Harvey Sacksi (1935–1975), kuid koos temaga nimetatakse vestlusanalüüsi rajajateks ka Emanuel Schegloffi ja Gail Jeffersoni. Sacks sai tõuke oma 1960. aastate alguse vestlusanalüüsi loenguteks Erving Goffmanilt, kelle panus vestlusanalüüsi arenemisele on korrapära uurimine igapäeva vestlustes. Nii Sacks kui Schegloff olid Goffmani üliõpilased. Tänapäeval kasutatakse vestlusanalüüsi sotsioloogias, antropoloogias, keeleteaduses ja psühholoogias.
Vestlusanalüütikute üks põhiküsimusi, millele tuleb teksti analüüsides vastust otsida, on "miks see ja just praegu" (ingl "Why that now?").
Screveni maakond

Ajalugu

Maakond moodustati 1793. aastal.
Kindralpolkovnik

Kindralpolkovnik on sõjaväeline auaste, mis on Venemaa kaitseväes kindralleitnandist kõrgem ja armeekindralist madalam. Mereväes vastab sellele admirali auaste.