google/wiki40b huggingface dataset:
Pompei

Ajalugu

Antiikaja Pompei (ladina keeles Pompeii, mõnikord kasutatakse ka kuju Pompeji) asutasid 6. sajandil eKr oskid. Aastal 79 mattus Pompei Vesuuvi vulkaanilise tuha alla, kui vulkaan purskama hakkas. Tuhakiht oli 7–9 m paksune. Niimoodi konserveerus see linnake peaaegu tervena paljudeks sajanditeks. 18. sajandil 1748 hakati Pompeilt tuhakihti eemaldama. Vahepeal see töö peatus, järjepidevalt hakati väljakaevamisi tegema uuesti aastal 1860.

Arhitektuur

Kolme kilomeetri pikkuse ringmüüriga ümbritsetud linna lubjakivist hooned on ehitatud 6.–5. sajandil, tuffhooned 4.–2. sajandil ja tellishooned 80–30 aastat eKr. Pompei vanimaks osaks on kolmnurkne foorum ja dooria templi varemed, mis pärinevad 6. sajandist eKr. Linna keskel piklikul foorumil asuvad basiilika, mis pärineb 2. sajandist, Jupiteri jmt. templi, turuhoone macellum'i ja kuuriahoone varemed (viimati nimetatud hooned pärinevad 1. sajandist eKr). Välja on ka kaevatud palestra (2. sajand), odeion, teater (5000 kohta, pärineb 1. sajandist eKr), vanim Rooma amfiteater (35 astet, 20 000 kohta, umbes 80 eKr), Stabiae termid, hulk elamuid ja linnalähedasi villasid (alates 3. sajand eKr). Niinimetatud Faunuse majast on leitud väärtuslikke maale ja mosaiike (näiteks Aleksander Suure lahing), Müsteeriumide villast ja Vettiuste majast seinamaale.
Linnused püstitati raskesti ligipääsevatesse kohtadesse, sest lubjakivi ei pidanud tugevale rünnakule vastu.
Pompei elumajad on tuntud kunagise omapärase ja ilmeka rooma arhitektuuri heade näidetena. Eklektitsismi vaim juhtis selle loojaid nii erilaadiliste elementide nagu itaalia aatrium ja hellenistlik peristüül ühendamisele. Just seda tüüpi esindavadki Pompei kaunimad elumajad, näiteks Pansa maja, Fauni maja, Loreius Tiburtinuse maja ja eeskätt kuulus Vettiuste maja. Pidulikus poolhämaruses võtsid külastajaid vastu avar aatrium ja selle kaks kõrvaltiiba. Siin ootasid kliendid oma patriooni ilmumist. Aatriumis avaldus vanade roomlaste kombekas elulaad. Söögitoaks määratud ruumi ehk tablinumi taga oli näha uuendusena Kreekast sissetoodud peristüüli. Suursugustes majades oli see rohkem kaunistuseks kui elanike igapäevaseks elamiseks. Sellest tulenevalt eraldati tõenäoliselt juba vanal ajal peristüüli keskmine osa seda ümbritsevast käigust vahevõrega. Erinevalt kreeka majast olid ruumid majades asetatud range korrapärasusega peateljest paremale ja vasakule.
Pompei majad võimaldavad tänapäeva inimestel mõista tolleaegsete elanike igapäevast elu. Majade seinad on täis maalitud kuulsate kreeka maalide koopiaid. Nendel piltidel on püütud saavutada ka ruumilisuse muljet.
Vältiv isiksushäire

Ravi

Vältiva isiksushäire ravi võib hõlmata mitut tehnikat, seehulgas elemente psühhoteraapiast, kognitiivsest käitumisteraapiast ja grupiteraapiast.
Medikamentoosset ravi, peaasjalikult antidepressante ja rahusteid, kasutatakse üldiselt leevendamaks vältiva isiksushäirega kaasnevaid sümptomeid nagu näiteks depressioon, ärevus ja/või unehäired.

Epidemioloogia

Vältiva isiksushäire üldiseks esinemissageduseks hinnatakse enamjaolt 1,5%–2,5% elanikkonnast, kuid mõnedes uuringutes on pakutud ka suurusjärke 0,8%–1,2% ja 6,6–9,3%.
Mõnede, kuid mitte kõigi uuringute järgi on häire mõnevõrra levinum naiste hulgas. Keskmise avaldumisea kohta järelduste tegemiseks pole piisavalt andmeid.

Seos sotsiaalärevushäirega

Teadlaste seas ei ole ühtset seisukohta, kas vältiv isiksushäire on omaette haigus või kattub see sotsiaalärevushäirega. Esineb arvamusi, mille kohaselt on need sama häire veidi erinevad kirjeldused ning vältiv isiksushäire võib väljendada selle veidi raskemat vormi. Selle põhjenduseks tuuakse, et mõlemal häirel on sarnased sümptomid, põhjused ja ravi.

Ajalugu

Esialgu käsitleti tänapäeva mõistes vältivat isiksushäiret skisoidse psühhopaatia ehk skisoidse isiksushäire raames. Mõned autorid eristasid aga juba 20. sajandi algul "hüpersensitiivset" ja "mittesensitiivset" ("anesteetilist") skisoidi. Alles 1980. aastal jagati suuresti tänu Theodore Milloni tööle senine ühine skisoidne isiksushäire DSM-is skisoidseks (kitsas mõistes), skisotüüpseks ja vältivaks isiksushäireks. Vene noortepsühhiaater Anatoli Litško eristas juba oma 1970ndate töödes skisoidsed ja sensitiivseid noori, viimased vastasid tänapäeva vältivale isiksushäirele.
Marie Kalmus

Elukäik

Sündis Järva-Jaanis möldri tütrena. Õppis Paide linna 6-klassilises koolis. Alates 1902. aastast töötas masinakirjutajana Tšita linna post-telegraafis ja järgnevad 15 aastat Peterburis teedeministeeriumis. Hiljem õppis Petrogradi rahvakonservatooriumis laulu.
Oli haiguse tõttu sunnitud laulu õppimisest loobuma ning alustas 1919 Petrogradi Kunstiakadeemias M. Malõševi ateljees skulptuuriõpinguid. Kolinud Tallinna, õppis ta 1921–1922 Tallinna Kunsttööstuskoolis Jaan Koorti juhendamisel skulptuuri. Aastatel 1923–1924 täiendas end Dresdenis Otto Winkleri eraateljees. 1926–1927 õppis ta Pariisis Rodini assistendi Antoine Bourdelle'i ja kujur Lutzansky juures. Osales 1927. aastal Pariisi Sügissalongi näitusel.

Looming

Töötas 1927. aastast Tallinnas vabakunstnikuna, pühendudes peamiselt realistlikule, detailitäpsele portreeloomingule. Portreteeritute seas on Eduard Vilde, Cyrillus Kreek, Artur Lemba, maalikunstnik Arnold Kalmus, rahvatantsutegelane Enn Loorsoo, koolinõunik August Kuks, Karl Robert Pusta, lauljad Milvi Laid ja Elfriede Zion, luuletaja Virve Rännang, Eesti-Prantsuse Komitee president Georges Reynald ning prantsuse filminäitleja, üks "Andaluusia koera" osatäitjaid Pierre Batcheff.
Kuulus aastast 1932 Eesti Kujutavate Kunstnike Keskühingusse ja osales sõjaeelsel aastakümnel kodumaistel kunstinäitustel.

Isiklikku

Marie Kalmuse abikaasa oli maalikunstnik Arnold Kalmus.
Karl Kruuda

Isiklikku

Tema isa on Oliver Kruuda.
Lehmja vald

Lehmja vald (saksa keeles Rosenhagen) oli vald Harjumaal Jüri kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1891 ja siis liideti see vald Kurna vallaga.
Kübelwagen

Volkswagen 82 Kübelwagen oli Volkswageni poolt Teise maailmasõja perioodil toodetud militaarsõiduk.
1934. aastal loodi Adolf Hitleri algatusel rahvaauto Volkswagen (nn. "põrnikas"), mis oli mõeldud väiksema ja keskmise sissetulekuga peredele.
1939. aastal töötas insener Ferdinand Porsche välja Volkswageni militaarversioon nimega Volkswagen 82 Kübelwagen, mis sai Wehrmachti standardsõiduautoks. Kübelwagenit kasutati peamiselt juhtkonna transpordiks, sidepidamiseks ja luureks.
Algperioodil arvustati masina õhkjahutusega mootori tagapaigutust ja neljarattaveo puudumist kuid Poola sõjakäigu ajal ilmnes, et Kübelwageni sõiduomadused ei jäänud maha nelikveoliste sõiduatode omadest.
Kübelwagenit valmistati Wolfsburgi tehases kokku umbes 52 000 autot.
Järelturg

Järelturg (inglise aftermarket) ehk teisene turg (inglise secondary market) on finantsturg, kus kaubeldakse juba varem väljalastud finantsinstrumentidega, nagu aktsiad, võlakirjad, optsioonid, futuurid. Kitsamas mõttes mõeldakse järelturu all väärtpaberiturgu.
Trasjanka

Trasjanka (трасянка) on vene-valgevene segakeel, mida kasutab suur osa tänapäeva Valgevene elanikest. Selle sõnavara pärineb vene keelest, aga grammatika ning hääldus valgevene keelest.
Trasjanka on rohkem levinud maaelanike ja madalama haridustasemega inimeste hulgas.
Šeštokai

Ajalugu

Aastal 1871 sündis Šeštokais USA vaimulik Antanas Milukas. Šeštokai kujunes aleviks XIX sajandil, mil seda hakkas läbima Alytuse ja  Suwalki vaheline raudtee. Kuni aastani 1920 kandis see nime Šeštakavas. Pärast Leedu iseseisvumist rajati uus raudteeharu Kazlų Rūdasse. Nõukogude perioodil oli Šeštokai kohaliku kolhoosi keskasulaks. Pärast Poola viiva raudtee taasavamist oli Šeštokai jaamaks, kus kohalikule standardile vastavad rongid seadistati ümber standartrööpmelisele laiusele, ent seoses Rail Balticu rajamisega on standartrööpmelist raudteed alevist kaugemale ehitatud.
Autostumine

Autostumine on järjest suurenev autode tootmine ja nende kasutamine transpordivahendina. Autostumistase näitab sõiduautode arvu 1000 elaniku kohta. Kasvava autostumisega kaasnevad mitmesugused linnageograafilised, ökoloogilised ja sotsiaalsed probleemid: suurenev õhusaaste ja müra, parkimiskohtade nappus, liiklusummikud, sagenevad liiklusõnnetused jms.
Autostumist tugevdavad ühistranspordi nõrkus, kergliiklusteede vähesus, eeslinnastumine jt ühiskondlikud protsessid. Säästvas transpordipoliitikas püütakse autostumist vähendada, eelistades linnaplaneerimises ühistransporti ja kergliiklust.

Probleemid

Autostumise ja transpordi kasvuga on seotud sotsiaalsete, majanduslike ja ökoloogiliste probleemide suurenemine. Järjest rohkem avaldatakse maailmas analüüse, millest ilmneb, et osa otsestest avaliku ja erasektori kuludest ning suurem osa väliskuludest ei peegeldu transpordi hinna sees. Väliskulude hulka loetakse keskkonnamõjud, liiklusõnnetused, müra, ummikud ja elukeskkonna häirimise tõttu langev elukvaliteet ning need ei kajastu transpordi hinna sees.

Autostumine eri maades

Hõreda asustusega ja autokasutusele orienteeritud USA linnad nagu Los Angeles ja Denver kulutavad transpordile ligikaudu 5 korda rohkem energiat kui mitmekesise ja tiheda asustusega Euroopa linnad nagu Stockholm, Helsingi, Strasbourg ja Tallinn.
Neile “ühistele” kuludele lisanduvad puhtalt autostumisest tingitud kulud: teede laiendamine, ristmike ümberehitus ning uued ümbersõidud ja läbimurded, mille ainuke eesmärk on rohkem autosid linna ära mahutada.

Autostumine numbrites

Eesti autostus 1990. aastatel kiiremini kui mis tahes Euroopa riik oma ajaloo jooksul. Tallinnas on viimase 10 aastaga sõiduautode arv kasvanud 2,5 korda. Samal ajal on ühistranspordi osakaal oluliselt langenud.
Autos sõitja hingab sisse 30% rohkem saasteaineid kui samas keskkonnas liiklev jalakäija või jalgrattur.
Maailma teedel liigub igapäevaselt 555 miljonit liiklusvahendit, neile lisandub igal aastal autotehastest 40 miljonit autot, maailma autod kasutavad ära sama palju hapnikku kui miljard inimest.
Autode arv 1000 elaniku kohta maailma riikides 2005. aasta andmetel on kiirelt kasvanud: USA-s oli sel ajal 826, Jaapanis 581, Euroopas keskmiselt 400-600 autot. Samas oli Hiinas 15 autot, Aasias 14 ja vähem autot.
Éghezée

Asulad

Éghezée halduspiirides paiknevad järgmised asulad: Éghezée, Aische-en-Refail, Bolinne, Boneffe, Branchon, Dhuy, Hanret, Leuze, Liernu, Longchamps, Mehaigne, Noville-sur-Mehaigne, Saint-Germain, Taviers, Upigny ja Waret-la-Chaussée.
Talimäe linnus

Talimäe linnamägi on 6. sajandil rajatud linnusekoht Võru maakonnas, Võru vallas, Nooskas.
Linnamäel on leiuvaene 0,5 m paksune kultuurikiht.

Arheoloogilised uuringud

Arheoloogilised kaevamised viidi läbi 2010. aastal. Nende käigus ilmnes, et linnamäele ei olnud valle, vaid oldi piirdutud kaitsetara rajamisega. Arheoloogilise kaevamise käigus leiti mõned savinõu killud ja pronksspiraal.
Lehmatatik

Välimus

Lehmatatik on kollakas- kuni punakaspruuni kübaraga. Kübar on limane ja kuni 10 cm läbimõõduga. Torukesed silmatorkavalt laiad ja nurgelised, helekollased kuni oliivpruunid, kübaralihast halvasti eraldatavad, jalale otse külge kasvanud. Jalg on kübara värvi, tihti roostepunakas, tipus helekollane, kuni 6×1,5 cm. Seeneliha helekollane, jalas eredam, tihti pruunika või roosaka tooniga, kumjalt sitke. Eospulber oliivpruun.

Kasvukoht

Lehmatatik eelistab kasvada liivastes männimetsades, tihti metsateede servas. Kasvab juulist oktoobrini.

Ökoloogia

Lehmatatik on männimükoriisaseen.

Kasutamine

Sage seen, mis on värskelt hea söögiseen. Vanade viljakehadega, mis sisaldavad rohkem pigmente, saab värvimisel kollaseid toone, tinapeitsiga ka oranži.
Kõige suurem sõber

"Kõige suurem sõber" oli lastesaatesari Eesti Televisioonis 1980. aastatel. Algus sügisel 1982. 
Saate autor oli Lilian Põldre, režissöör Tiiu Vahi, kunstnik Gunta Randla.
T ja O kaart

T ja O kaart või T-O kaart on teatud tüüpi keskaegne maailmakaart (mappa mundi), mis levis Euroopas alates 8. sajandist. Vahel nimetatakse neid 8. sajandi Hispaania munga, Liébana Beatuse järgi ka Beatuse kaartideks. T-O kaart põhineb Sevilla Isidoruse kirjeldustel maakerast. Tegemist ei ole kaartidega, mis peaksid esitama reaalse kujutise Maast, vaid skemaailiste kujutistega tollaste inimeste teadmistest maailma kohta.

Kirjeldus ja ajalugu

T ja O kaardid kirjeldavad maailma nii, nagu seda teeb 7. sajandi kirikuisa ja õpetlane Sevilla Isidorus oma entsüklopeedias Etymologiae. Selle järgi oli ümmargune maa jagatud kolmeks osaks: Aasiaks, Euroopaks ja Aafrikaks ning seda ümbritses ookean. Erinevad autorid on vaielnud, kas Isidorus mõtles "ümmarguse" all sfäärilist Maad või pidas Maad hoopis kettakujuliseks. Isidorus väljendab end selles küsimuses ebaselgelt ja üleüldse toetub ta oma töö geograafiat puututavates osades paljuski teistele autoritele, neid tihti lausa sõna-sõnalt kopeerides. Seetõttu on raske tuvastada, milliseks ta ise Maa kuju pidas.
Ülesehituselt on alates 8. sajandist Euroopas levinud T ja O kaartidid jagatud kolmeks ning kujutavad kolme keskaja Euroopas tuntud kontinenti: Aasiat, Euroopat ja Aafrikat. Aasia asub kaardi ülemises osas ja olles kujutatud kõige suuremana, võtab enda alla poole kaardist ning alumine pool on jagatud Euroopa ja Aafrika vahel. Kuju poolest on kaart ümmargune. Kujutatud Kontinentide piirjooned ei ole realistlikud ja neid lahutavad veekogud nagu Vahemeri on kujutatud kõigest niredena. Kõik kaardil kujutatud kontinendid on mainitud Vanas Testamendis, kus need asustati Noa poegade Seemi, Haami ja Jaafeti poolt peale suurt veeuputust.
Kuigi üldiselt ülesehituselt on kõik T ja O kaardid sarnased, erineb eri piirkondades eri autorite poolt loodu detailides. Kohustuslike elementidena lisaks kontinentidele olid alati kujutatud Püha maa ja Jeruusalemm kaardi keskel ning neli püha jõge. Mida kaugemale kaardi keskkohast, seda ebareaalsemaks läheb kujutatu: kujutatakse erinevaid müütilisi olendeid ja rahvaid ning näiteks Hiina asukohas paikneb oletatav Eedeni aed.
Alates 14. sajandist hakkavad Euroopas levima maailma reaalsemalt kujutavad kaardid. Need muudatused mõjutavad ka T ja O kaartidelt kujutatut: näiteks kujutatakse mõnel kaardil reaalset Vahemere rannajoont. Neid muutusi saab seletada täpsemate geograafiliste teadmiste jõudmisega Lääne-Euroopasse läbi ristisõdade, Idamaade kartograafide tööde ja kaubareiside idamaadesse.
Samas tuleb mõista, et T ja O kaardid ei olnud kunagi mõeldud kasutamiseks kaartidena selle tänapäevases mõttes. Need ei ole maakaardid, mille abil rändurid teed otsisid. Tegemist on skemaatiliste kujutistega tollaste inimeste maailmapildist. Ekslikult on T ja O kaarte peetud tõestuseks, et keskaegne inimene pidas maad lamedaks. Tegelikult see nii ei ole ning T ja O kaarte leidub teostes kõrvuti teistsuguste kaartidega, kus Maad selgelt sfäärilisena kujutatakse, mis näitab, et autorid ei pidanud Maad lamedaks.
Trikāta (ajalooline piirkond)

Asend, keskus ja juhid

Trikāta ulatus põhjas Koiva ülemjooksu või Säde jõeni ja läänes Koivani hilisema Valmiera linna juures vastu Ümera piirkonda, lõuna poolt piirasid seda Sotecle ja Autine ning idas Cērtene linnusepiirkond. Henriku Liivimaa kroonika järgi oli tegemist Tālava maakonna ühe strateegiliselt olulisema piirkonnaga, kus kogunesid sõjakäigule suunduvad maakonna ühisväed ja mille vastu nende vaenlased oma sõjaretked kõige tihedamini suunasid. Ka piirkonna peamine ülik, Talibald, oli ilmselt kogu maakonna tähtsaim vanem. Ühtlasi on kroonika Trikāta latgaleid teiste piirkondadega võrreldes nimepidi tunduvalt sagedamini maininud, ära on märgitud lisaks Talibaldile ta pojad Waribule, Rameko ja Drivinalde, ülikud Paike ja Dote ning Wardeke. Trikāta keskuseks oli tõenäoliselt Beverini linnus, lisaks sellele võis nõrgemini kindlustatud ja vähem tähtsale ülikule kuulunud linnus asuda Vijciemsi Celīškalnsi mäel.

Poliitilised suhted

Enne 1208. aastat oli Trikāta koos ülejäänud Tālavaga Novgorodi ja Pihkva poliitilise ja religioosse mõju all, makstes sealsetele valitsejatele maksu ja olles sealt vastu võtnud õigeusu. Edaspidi nihkus Tālava järk-järgult Riia piiskopi ja Mõõgavendade ordu mõjusfääri. 1208. aastal sõlmisid maakonna juhid nendega sõjalise liidu ugalaste ja hiljem teiste eestlaste vastu. 1214. aastal andsid Talibaldi pojad end Riia piiskop Alberti religioosse võimu alla. 1224. aastal sõlmisid Riia piiskop ja orduvennad lepingu Tālava oma võimualadeks jaotamise kohta, kuid ka Pihkva õigus sealt maksu koguda jäi esialgu püsima. Hiljem moodustati Trikāta aladest Trikāta kirikukihelkond.

Liivimaa ristisõda

Henriku Liivimaa kroonika järgi sai Trikāta Liivimaa ristisõja rüüsteretkede ja lahingute käigus korduvalt kannatada. 1208. aastal, vastusena latgalite, Riia piiskopi, Mõõgavendade ordu ja liivlaste sõjakäigule Ugandisse, saabusid Trikātasse ugalased ja sakalased, kes võtsid seal vange, "tegid lätlastele palju kurja" ja piirasid edutult Beverini linnust. 1211. aastal rüüstas taas piirkonda ugalaste ja sakalaste vägi, mis tegi jälle edutu katse Beverini linnust vallutada. 1213. aastal rüüstas latgalite aladel leedulaste vägi, mis Trikātas vangistas ja viis endaga kaasa Talibaldi koos ta poja Waribulega. Talibald pääses hiljem siiski põgenema. 1215. aastal Trikātasse saabunud ugalaste ja sakalaste vägi sai kätte Talibaldi, keda temalt raha väljapressimise eesmärgil piinati, kuni ta suri. Pärast seda võis Trikāta valitsejaks saada tema poeg Rameko. 1216. aastal süütasid Tālavas maksu koguvad Novgorodi saadikud Beverini linnuse põlema. 1218. aastal läbis piirkonda Pihkva vürsti Vladimiri sõjavägi. 1223. aastal käisid rüüstamas ugalased ja sakalased.
Sõjakomissar

Sõjakomissar Nõukogude Venemaal

Sõjakomissar Nõukogude Venemaal oli riigi poliitilise juhtkonna poliitiliste otsuste realiseerimist ja täitmist kontrolliv poliittöötaja nõukogude relvajõududes. 
1) Sõjakomissaride ametikohad Nõukogude Venemaal loodi 1918. aastal, kui pärast oktoobrirevolutsiooni tagajärjel võimu haaranud VSDT(b)P juhtkond ei usaldanud algusaastatel Punaarmee väeosade juhtideks määratud "vana Vene Imperaatorliku armee" kaadriohvitsere ning nende tegevuse kontrolliks määrati Punaarmee ja Punalaevastiku väeosade juhtkonda nõukogude võimule ustavad bolševikud, kes kuulusid väeosade kollektiivse juhtorgani Sõjanõukogu liikmetena lahingutegevuses taktikaliste ja strateegiliste otsuste vastuvõtjate hulka ja ilma kelle nõusolekuta ei jõustunud kaadrisõjaväelaste kavandatud sõjalised otsused. 4. märtsil 1918 moodustati Vene SFNV Rahvakomissaride Nõukogu otsusega vägede kõrgema ülemjuhatuse juurde Kõrgeim Sõjaline Nõukogu, kuhu kuulus sõjaline ülemjuhataja ja 2 komissari ning analoogselt loodi ka sõjanõukogud armeede ja laevastike juhtkondades. 
31. märtsil 1918 arutas VK(b)P KK pleenumil sõjakomissaride tegevuse sõjaväes ning nõukogude kõrgeim parteiline juhtkond avaldas 6. aprillil 1918 määruse "Sõjakomissaridest, sõjanõukogu liikmetest", mille kohaselt olid sõjakomissarid otsesed "Nõukogude võimu poliitorganid Nõukogude armees". Täiendavalt loodi sõjakomissaride ehk komissaride ametikohad kõigis nõukogude sõjaväeosades, üksustes, asutustes ja sõjalistes õppeasutustes; armeedes ja laevastikes nimetati sõjakomissarid Revolutsiooniliste Sõjanõukogude liikmeteks. 
Sõjavägedesse määratud sõjakomissaride tegevuse koordineerimiseks ja juhtimiseks moodustas sõjaasjade rahvakomissar 8. aprillil 1918 Ülevenemaaline sõjakomissaride büroo (1919. aasta aprillist Vabariigi Revolutsioonilise Sõjanõukogu Poliitiline osakond, 15. maist Vabariigi Revolutsioonilise Sõjanõukogu Poliitvalitsus, VK(b)P KK Sõjalise osakonna õigustes. 
Venemaa kodusõja ajal tegutsesid Punaarmees sõjakomissaridena hiljem kommunistliku partei tegevuses suurt tähtsust omanud: Reinholds Bērziņš, Andrei Bubnov, Kliment Vorošilov, Jan Gamarnik, Vladimir Zatonski, Sergei Kirov, Valerian Kuibõšev, Valeri Mežlauk, Konstantin Mehonošin, Anastass Mikojan, Georgi Ordžonikidze, Jossif Stalin, Jossif Unšliht jpt.
Pärast Venemaa kodusõja lõppu ja nõukogude võimu kindlustumist, aastatel 1925–1928 taastati sõjaväeüksustes kaadriohvitseride ainujuhtimine ning sõjakomissaride ametikohad asendati väeosade komandöride asetäitjatena poliitalal, kes tegelesid väeosade isikkoosseisu poliitharidusega, parteilise ja komsomolitööga. 
1937. aasta mais taastati väeosades uuesti sõjakomissaride ametikoht ja 1940. aastal asendati uuesti komandöri asetäitja poliitalal ametikohaga. 
1941. aasta 16. juulil moodustati uuesti väeosade sõjakomissaride ametikohad, kuni 9. oktoobrini 1942, kui taastati uuesti väeosade ainujuhtimine väeosade sõjalise juhi poolt. 
2) Sõjakomissarid olid NSV Liidu piirkondlike sõjaliste haldusasutuste – sõjakomissariaatide juhid.
Esiliiga 2001

Hooaeg

Hooaja eel loodi FC M.C. Tallinn põhjal uus klubi Maardu S.C. Real, mis võttis üle FC M.C. Tallinna koha esiliigas. FC M.C. Tallinn mängis 2001. aastal III liigas.
JK Sillamäe Kalev ja Narva SK Alstom Kick Sai (kes võitis 2001. aasta II liiga ida/põhi) vahetasid nimed ja säilitas seeläbi koha Esiliigas.
Akupressuur

Akupressuur ehk punktmassaaž on traditsioonilise Hiina meditsiini teraapia, milles akupunktuuri punkte mõjutatakse massaaži abil. Punktmassaaž toimib aeglasemalt ja leebemalt kui akupunktuur ning on valdavalt rakendatav osana toetusravist. 
Punktmassaaž põhineb Hiina traditsioonilisel meditsiinil, mille põhimõtteks on organismi füsioloogilise tasakaalu saavutamine. Eesmärgiks on leevendada välimiste ja sisemiste lihaste pingeid, andes seega võimaluse elundite normaalseks talitluseks. Vaatamata märkimisväärsetele jõupingutustele, et mõista "akupunktuuri punktide" anatoomilist ja füsioloogilist olemust, on nende määratlused ja iseloomustused veel vaieldavad. Patsientide diagnoosimisel ja teraapias kasutatavaid hiina traditsioonilise meditsiini teooriaid on raske ühitada tänapäevase biomeditsiinilise teabega.
Hellenurme järv

Hellenurme järv (ka Hellenurme paisjärv) on järv Tartu maakonnas Elva  vallas Hellenurme ja Urmi külas. Veekogu pindala on 5,1 ha. Veekogu kaldajoone pikkus on 1892 m. Järves on 2 saart.
Multivibraator

Multivibraator on isevõnkuv relaksatsioongeneraator, mis tekitab ristkülikukujulisi impulsse. Multivibraatoreid saab valmistada transistoride, operatsioonvõimendite, loogikaelementide ja mikrolülituste baasil.

Multivibraator mikrolülitusega NE555

See integraalkomponendiga lülitus, mis vajab vaid kahe takisti ja ühe kondensaatori lisamist, võib tekitada ristkülikimpulsse sagedusvahemikus 1 Hz kuni 500 kHz. Erinevalt transistoridega lülitusest ei sõltu impulsisagedus kuigivõrd toitepingest.
Lambamust

Lambamust on tume- kuni mustjashall või mustjaspruun värvitoon, looduslikult musta lambavilla värvus ja lambamustana kirjeldatakse sellise värvusega villast eset.
Seda värvinime kasutatakse ainult tekstiilide puhul. Lambamust pole ühtlane värvitoon, vaid erineva tumedusega villakiudude kokkuketramisel ja -kudumisel saadud träpsuline.

Kasutamine

Lambamust on levinud värv Eesti rahvarõivastes. Lambamustast villast kootud kangast tarvitati pikk-kuubede, pihtsärkide, kampsunite ja jakkide valmistamiseks, lambamustast lõngast kooti sõbasid, kirikindaid ja sukki, lambamustast vildist vormiti meeste kaapkübaraid.
Timothy Yang

Timothy Chin-tien Yang (sündinud 1. juulil 1942 Changhuas) on Taiwani diplomaat, ta oli 10. septembrist 2009 26. septembrini 2012 Hiina Vabariigi välisminister.
Tal on bakalaureusekraad diplomaatia alal.
Anneli Kadakas

Anneli Kadakas (sündinud 26. septembril 1976 Pärnus) on kutseline džäss- ja rokktrummar ning hobusekasvataja. 
Kadakas on nõutud trummar erinevaid stiile viljelevates Eesti ansamblites, sh Rasta Orchestra, Rock Hotel, Dave Benton Latin Band ja L'dorado. Ta on tuntud eelkõige punkbändi Vennaskond ja uusromantilise ansambli The Flowers Of Romance liikmena.
Kadakas lõpetas 1994. aastal Pärnu Sütevaka Humanitaargümnaasiumi. Ta on õppinud trumme H. Elleri Muusikakoolis ning lõpetanud G. Otsa Muusikakooli ja Eesti Muusikaakadeemia trummide erialal. Ta on õppinud ka Tartu Ülikooli ajalooteaduskonnas. 
Muusikuna on ta korduvalt üles astunud väljaspool Eestit, sealhulgas Norras, Kanadas, Ameerika Ühendriikides, Saksamaal, Venemaal, Prantsusmaal, Islandil ja Indias.