google/wiki40b huggingface dataset:
Monika Tamla

Monika Tamla (õieti Monika Tamla-Kelder, sündinud 18. novembril 1971) on eesti ajakirjanik ja riigiametnik.  
Ta on olnud kauaaegne Eesti Televisiooni uudistesaate "Aktuaalne kaamera" saatejuht-toimetaja. 
Tamla on lõpetanud Tallinna Tehnikaülikooli majanduseriala ja Eesti diplomaatide kooli. 
Tamla alustas teletööd sajandivahetusel, ta valiti Eesti Televisiooni ilmateadustajaks. Hiljem oli Monika Tamla "Terevisiooni" uudistetoimetaja, kust omakorda suundus "Aktuaalse kaamera" saatejuhiks.
Lisaks uudistesaadetele on Tamla juhtinud selliseid ETV erisaateprojekte nagu "Teadlaste öö" ja otseülekandeid presidendi 24. veebruari vastuvõtult. Ta on osalenud ka valimissaadete tegemisel.
2017. aasta lõpus, kui ETV uudistetoimetust oli tabanud ERR-i juhtkonna- ja struktuurimuudatustest tingitud töötajate koondamise ja omal soovil lahkumise laine ning tööõhkkond oli seetõttu eriti pingeline, algatas Monika Tamla olukorrale lahendust leida soovides Rahvusringhäälingu nõukogule esitatud töötajate ühispöördumise.  2018. aasta mais lahkus Monika Tamla omal soovil ERR-ist töölt.
Alates 14. maist 2018 töötab ta Riigikantselei tippjuhtide kompententsikeskuse nõunikuna.

Isiklikku

Monika Tamlal on kolm last.
Süsteemianalüüs

Süsteemianalüüs (inglise systems analysis) on suursüsteemide (ökosüsteemid, biosfäär, tehnosfäär) uurimise viis süsteemis kulgevate protsesside mõistmiseks.
Süsteemianalüüs hõlmab probleemi püstitamist, eelduste (lihtsustuste) valikut, mõõtmist, andmetöötlust, modelleerimist ja optimeerimist.
Nakkepüünis

Nakkepüünis on püügivahend, mille püügipõhimõte seisneb kala takerdumises või sissemässumises võrgulinasse või kiilumises selle silma.
Raskestimärgatavad võrgud paigutatakse kalade arvatavale liikumisteele, kus püünised peavad kinni lubatud pikkusega soovitud liiki kala. Sagedamini nakkub kala võrku lõpuseid pidi, seepärast nimetatakse sellist püünist ka lõpusvõrguks.
Olenevalt ehitusest, kasutatud ujukitest ja raskustest võib nakkepüünis paikneda veekogu pinnakihis, keskmistes veekihtides või veekogu põhjakihis. Enamasti kasutatakse võrke järvedes ja mere rannavetes. Avamerel on kasutusel triivvõrgud valdavalt lõhelaste ja heeringlaste püügiks. Mere põhja pannakse võrgud tursa ning teiste veekogu põhja asustavate liikide püügiks.
Nakkepüüniste vormid ja kasutamine on Eestis sätestatud Kalapüügieeskirjaga.
Lubatud nakkepüünised on nakkevõrk ja raamvõrk, Peipsi järvel saab kasutada kaldavõrku ja avaveevõrku.
Ivar Giaever

Ivar Giaever (norra keeles Giæver; sündinud 5. aprillil 1929 Bergenis) on norra päritolu Ameerika Ühendriikide füüsik, Nobeli auhinna laureaat.
1973. aasta anti talle, Leo Esakile ja Brian Josephsonile Nobeli füüsikaauhind tunneliefektiga seotud avastuste eest.
Taani Filmikool

Ajalugu

Taani Filmikool asutati 1966. aastal Taani Filmi Instituudi alluvuses. Selle eestvedajad olid Theodor Christensen ja Jens Christian Lauritzen; viimasest sai hiljem kooli esimene direktor. 1988. aastal sai koolist sõltumatu institutsioon ja samal aastal kolis kool oma praegusse asukohta Holmenisse Taani Kunstilise Hariduskeskuse osana.

Kursused

Koolis on neli õppeprogrammi: film, televisioon, stsenaarium ja animatsioon. Õpilasi on 96: 60 filmi erialal, 6 stsenaristi, 18 televisioonitöötajat ja 12 animatsiooni režissööri. Kõik kursused on 4-aastased, väljaarvatud stsenaristi eriala, mis kestab 3 aastat.
Kooli on kunstikool, ent praktilised teadmised on samuti väga tähtsad. Õppeprogramm koosneb filmi teoreetilisest ja praktilistest harjutustest, sealhulgas ka lavastustest. Õpilaste lõputööks on professionaalsel tasemel loodud film, mida näidatakse rahvustelevisioonis. Kõik õpilased peavad sooritama sisseastumiseksami, mis koosneb praktilistest ülesannetest ja intervjuust.
Režissöör Poul Nesgaard on olnud kooli direktor alates 1992. aastast. Töötajaid on umbes 50, sealhulgas õpetajad, tehniline ja halduspersonal. Suur hulk külalisõpetajaid on ajutiselt palgatud. Kool korraldab kursusi ka filmi- ja teleprofessionaalidele välismaalt ja seminare, kus osalejad on teistest Põhja-Euroopa riikidest.
Näljamängud: Lahvatab leek

"Näljamängud: Lahvatab leek" on 2013. aasta ulme- ja seiklusfilm, mis põhineb ameerika kirjaniku Suzanne Collinsi raamatul "Lahvatab leek" (teine raamat "Näljamängude" triloogias). See on järg filmile "Näljamängud" ja teine osa neljaosalisest "Näljamängude" filmisarjast.

Sisu

Katniss ja Peeta võitsid 74. Näljamängud. Inimesed Ringkondades pole rahul ja on alustamas mässu Kapitooliumi vastu. President Snow aga ei jäta asja nii. Peagi on Katniss ja Peeta ning mitmed teised võitjad tagasi heidetud kohta, kuhu nad poleks tahtnud kunagi sattutagi – Näljamängudele.
Jätkusuutlikkuse teadus

Jätkusuutlikkuse teadus on valdkondadevaheline teadusharu, mis püüab mõista looduse ja ühiskonna vaheliste seoste põhiolemust.
Jätkusuutlikkuse teadus lähtub arusaamast, et traditsiooniline teaduslik lähenemine on ebapiisav komplekssete organisatsioonide ning loodusnähtuste vaheliste seoste ja toime uurimiseks. Selle tõttu erinevad jätkusuutlikkuse teaduse meetodid, struktuur ja sisu oluliselt traditsioonilisest teadusest.
Üldiselt analüüsib jätkusuutlikkuse teadus lühi- ja pikaajalisi dünaamilisi seoseid kohalike ning globaalsete loodus- ja ühiskonnasüsteemide vahel.
Jätkusuutlikkuse teaduse alustekstiks loetakse juhtivate loodusteadlaste, ühiskonnateadlaste ja poliitikaanalüütikute ühisartiklit "Sustainability Science" (Kates et al., 2000), mis ilmus ajakirjas Science 2000. aastal. Ajakiri Sustainability Science ilmub kirjastuse Springer väljaandena alates aastast 2006.
Leyen Spiegel

"Leyen Spiegel" on kaheköiteline, paralleelselt eesti- ja saksakeelse tekstiga jutluseraamat, mille kirjutas Heinrich Stahl ning mis avaldati 1641. ja 1649. aastal Tallinnas.
See on üks vanemaid täielikult säilinud raamatuid, mis sisaldab eestikeelset teksti. Raamatu originaali (inglise original copy) hoitakse Eesti Rahvusraamatukogus.
Endel Redlich

Endel Redlich (7. märts 1923 Sepa talu, Vigala vald, Läänemaa – 28. juuni 1949 Urevere, Kullamaa vald, Läänemaa) oli eesti metsavend.

Elulugu

Ta sündis seitsmelapselises perekonnas. Lõpetas 1941. aastal Pärnu Poeglaste Gümnaasiumi. 
1944. aasta sügisel põgenes Nõukogude mobilisatsiooni eest metsa. 1945. aasta lõpul ta legaliseerus. Vabadus kingiti talle tingimusel, et ta hakkab tegema julgeolekuorganitega koostööd. Talle anti agendinimi "Röövel", kuid ta põgenes kohe metsa tagasi. 
Oli 1946. aastast Läänemaal loodud metsavendade organisatsiooni Relvastatud Võitluse Liidu juht. Hukkus 28. juunil 1949. aastal Topi talu lähedal Ureveres Kullamaa vallas julgeoleku korraldatud varitsuses.
Pööravere

Varasem ajalugu

Pärast Saare-Lääne toomkapiitli reorganiseerimist 1253 aastal, kinnitas paavst Aleksander IV sellele 1260. aastal 60 adramaad maad in loco qui nominatur Korbe. 1270. aasta paiku leidis aset nende alade jagamine kiriklikeks sissetulekukohtadeks. Mainitud alade alla kuulus ka praegune Pööravere piirkond. 
Eelmainitud kinnitusdokumendi järgi on Pööravere läheduses asunud ka Korbe püha Andrease nimeline kabel, milline vähemalt 16. sajandi keskel juba kadunud oli. Hilisema Pööravere mõisa kohal olid 16. sajandi algul üksikud pered ning on väheusutav, et seal ka varem suuremat asustus oli. Seega on kaheldav, et hõreda asustusega piirkonna lähedusse ehitati katoliku kabel. Suurem asustus oli aga 1270. aastal Mõisakülas. Seega võis kabel suurema tõenäosusega asuda praeguse Mõisaküla mäel, kalme ehk kabeliasemel ning seega ka sealse katolikuaegse mõisa lähedal.

Ajalugu 17. sajandil

Pööravere küla on seni teadaolevates ürikutes esmakordselt mainitud küll 1601. aastal, kuid oli juba kindlasti keskajal eksisteerinud vana küla, mida näitab ka 1601. aastal siin olemas olnud talude arv. Algul oli siin arvatavasti sumbküla, nagu enamik tolleaja külasid, kuid mõisa rajamisega ajavahemikul 1624 kuni 1638 see lõhuti. 17. sajandi lõpul asusid siinsed üksikud järgijäänud talud mõisa ääremaadel üksiktaludena. Arvatavasti tõrjuti need ääremaadele mõisa põldude laiendamisega. 
Küla kuuluvus piiskoplikul ajal pole teada, kuid oli arvatavasti läänistatud. Tori kihelkond, kuhu kuulus vahepeal ka Pööravere, kuulus ordule, kuid vaevalt, et Pööravere algul ordumaade hulka kuulus. Teada on, et ajavahemikul 1601. aastast kuni 1624. aastani kuulus siinne küla Tori mõisale. 1624. aastal oli Pööravere nimeline halvasti haritud 13 adramaaga hõre küla veel Tori mõisa all, aga 1625 või 1627. aastast alates kuulus küla juba gustaviaanse dotatsioonina Pärnu krahvkonda ning oli riigi omand. 
1624. aasta kevadel koostatud Pärnu lossilääni revisjoniraamatu järgi oli küla maha jäetud ja talud asustamata. Krahvkond läänistati 2. oktoobril 1625 krahv Frantz Bernhard von Thurnile õigusega maid edasi läänistada ja pantida ning panditud maid tagasi lunastada. Pööravere küla maadele rajas viimase abikaasa mõisa. Mõisa rajamisel asustati siinne talupoeg Pörafere Clausz Lehtmetsa külla, et mõisa rajamiseks vaba maad saada.
30 Hudson Yards

30 Hudson Yards (ka North Tower) on ülikõrge multifunktsionaalne kõrghoone, mis asub Manhattani saare lääneküljel Hudsoni jõe vahetus läheduses. 2019. aastal valminud 101 korrusega ja 386,6-meetri kõrgune massiivne pilvelõhkuja on lühikest aega olnud New Yorgi kõrguselt kolmas ehitis.
Kõrghoone asub 10th Avenue ja 33rd Streeti nurgal.
Kličaŭ

Ajalugu

Kličaŭ ilmus dokumentidesse esimest korda aastal 1592 kui asula Viciebski vojevoodkonna Orša maakonnas. Aastal 1775 sai asulast alev.
Aastal 1793 läks asula teisel Poola jagamisel Vene impeeriumi koosseisu. Kličaŭ hakkas kuuluma Minski kubermangu. Aastal 1865 sai alevist küla. Alevis oli neli poodi ja neli veskit, seal peeti kaks korda aastas laata. Alevi lähedal asus mõis, mis kuulus Potockitele.

Aastail 1904–1914 tegutses küla juures klaasivabrik, kus valmistati pudeleid, apteekidele ja keemiatööstusele mõeldud klaasanumaid, lisaks veel ka portselani. Aastal 1924 läks asula Valgevene NSV koosseisu, ühtlasi sai sellest rajoonikeskus. 27. septembril 1938 muudeti Kličaŭ taas aleviks. Aastal 1939 elas seal 433 juuti.
Aastal 1942, mil Saksa väed olid alevi okupeerinud, tegutses seal kümme päeva partisanide lennuväli, mis oli esimene omalaadne Valgevene territooriumil. Saksa okupatsiooniväed tapsid 504 sealset elanikku. 11. septembril 2000 sai Kličaŭ linnaõigused.
Ü

Eesti keel

Arvutikasutajad asendavad selle vajaduse korral sümboliga y.
Tuulas

Levik

Tuulased on levinud Indias, Sri Lankal, Lõuna-Hiinas, Kagu-Aasias, Filipiinidel, Palaul, Indoneesias, Uus-Guineas, Melaneesias, Austraalias ja Fidži saartel. Tuulaseid on umbes kümme liiki.

Kirjeldus

Tuulastel on jässakas kehaehitus, lühikesed jalad ja lühike sirglõikeline saba, pikad ja teravad kolmnurkjad tiivad, mille tõttu nad sarnanevad lennul kuldnokaga. Neil on tugev keskmise pikkusega ja kergelt kõverdunud lai nokk. Tuulased on värvuliste seas parimad lendajad, nad on väheseid värvulisi, kes teevad purilendu. Samuti on tuulased ainsad värvulised, kellel on puuderudusuled.

Käitumine

Tuulaste toiduks on putukad, mida püüdes võivad õhus püsida tunde. Maas hüplevad tuulased kohmakalt. Neid võib tihti näha telefonitraatidel istumas. Tuulased on väga seltsivad linnud, nad võivad pesitseda hajusate kolooniatena ja mõned liigid kogunevad ööseks tihedasse kobarasse ning magavadki üksteise otsas. Jaheda ilmaga võivad tuulased kobarasse koguneda ka päeval. Mõned liigid on inimkaaslejad.

Paljunemine

Tuulased elavad lagedamatel aladel, nad väldivad tihedaid metsi. Põhjapoolsematel aladel pesitsevad kevadel, troopikas märjal aastaajal. Pesa teevad nad oksaharude, lahtimurdunud puukoore vahele või vana tüvetüüka õõnsusse. Okstest tehtud kausjas pesa paikneb kõrgel puu otsas või madalal maapinna kohal. Kurnas on 2–4 kreemikasvalge tausta ja tumeda mustriga muna. Pesa ehitavad, mune hauvad ja poegi toidavad mõlemad vanalinnud. Perekonnad püsivad koos veel kaua pärast pesitsemist ning kohendavad tihti üksteise sulgi.
Giuseppe

Giuseppe [džuz'eppe] on itaalia mehenimi, mis vastab eesti nimele Joosep.
Tänapäeval on see Itaalias kõige levinum mehenimi. Levinuim ees- ja perekonnanime kombinatsioon on Giuseppe Russo.

Päritolu

Nimi pärineb ladinapärase nime Iosephus (Josephus) rahvapärasest kujust Ioseppus.

Variandid ja tuletised

Nime variandid: Giuseppino, Giusepe, Geppino, Beppe, Beppino, Peppe, Peppo, Peppino, Pepino, Peppinetto, Peppuccio, Pino, Pinello, Pinetto, Pinuccio, Peppone, Pippo.
Murdevormid on U'seppe (Sitsiilia), Seppud (Apuulia) Scepp (Trebisacce Calabrias).
Nimest tuletatud naisenimed on Giuseppina, Giuseppa, Geppina, Beppa, Beppina, Peppa, Peppina, Pina, Pinella, Pinuccia, Pinetta, Giusi, Giusy.

Nimepäev

Nimepäeva tähistatakse Maarja abikaasa Joosepi mälestuspäeval
Nõva raamatukogu

Nõva raamatukogu on raamatukogu Lääne maakonnas Lääne-Nigula vallas Nõva külas Nõva koolis. Raamatukogu juhataja on Vilma Pajuste.
Tõrva raekoda

Tõrva raekoda on Tõrvas aadressil Kevade tänav 1 asuv hoone, mida kasutab Tõrva linnavalitsus.
Hoone valmis 1937 ja selle projekteeris Georg Saar. Hoonet ei ehitatud päris nullist, vaid endise niinimetatud Linsi kooli maja rekonstrueerimisena.
1944 sai hoone granaaditabamuse. Hiljem kahjustatud osa taastati.
Wiesing

Geograafia

Wiesing asub Alam-Inntalis Innist põhja pool Zillertali suudmes.
Longin Pastusiak

Longin Hieronim Pastusiak (sündinud 22. augustil 1935 Łódźis) on Poola poliitik, ajaloolane ja politoloog.
Ta on olnud Poola Senati spiiker.
18. märtsil 2002 anti talle Maarjamaa Risti I klassi teenetemärk.
Ajakirjanik (India film)

“Ajakirjanik” on 1993. aastal loodud malajalamikeelne film, mille lavastas Viji Thampi ning peaosades mängisid Sithara, Jagadish ja Siddique.

Süžee

Film räägib sellest, kuidas ajakirjanduses kuldmedalistiks saanud Ranjini Menon (Sithara) naaseb Delhist tagasi Kochisse. Ta asub elama oma advokaadist venna Venu Menon (Saikumar)i pere juurde ning alustab tööd Malayalami ajakirja Kerala Today uuriva ajakirjanikuna. Selle käigus kohtub ta häbeliku noormehe, toimetaja asetäitja Unnikrishnaniga (Jagadish). Jagadish armub kohe Ranjinisse, kuid ei suuda oma tundeid viimasele avaldada. Ranjini kohtub ka ajakirja tegevdirektori Vishwanathaniga (Siddique), kes on lesk. Naine saab Vishwanathani perega lähedaseks, sealhulgas eriti ta tütrega, mis ajendab meest kaaluma Ranjinile abieluettepaneku tegemist.
Uuriva ajakirjanikuna avaldab Ranjini artikleid proponeeritud keemiatehase vastu. See ärritab tehaseomanikust ärimeest Sharmajit (Narendraprasad). Ühel õhtul proovivad Sharmaji mehed Ranjinit tänaval kinni võtta, kuid ennist ametist eemaldatud I.P.S-i ohvitser Jayachandran (Jayaram) päästab ta. Tuleb välja, et viimane oli Sharmaji mõnda aega tagasi smugeldamisvaimu eest arreteerinud, kuid Jayachandrani ülemus (K. P. A. C. Sunny) ja minister (T. P. Madhavan) sepitsesid tema vastu salaja plaani ning sellega seoses mees vabastati teenistusest ja Sharmaji vabastati. Ranjini asub koos Unnikrishnani ja Jayachandraniga Sharmajit uurima. Selle käigus tekivad aga ka Jayachandranil Ranjini vastu tunded.
Ülejäänud lugu on võitlus kahe poole vahel, millest ühe moodustavad Sharmaji ja tema kaaskondlased ning vastasleeri asuvad Ranjini koos Vishwanathani, Jayachandrani ja Unnikrishnaniga.
Sündmus

Klassikaline sündmusemõiste filosoofias

Klassikalise süstemaatilises ontoloogias (metafüüsikas) ja analüütilises metafüüsikas   on sündmus protsess kui entiteet. Tal on kestus. 
Mõni metafüüsikasüsteem peab fundamentaalseteks asjade asemel sündmusi. See seletab muu hulgas väidetavalt paremini, kuidas objekt saab kvalitatiivselt muutuda, jäädes iseendaks. Seda vaadet on esindanud näiteks Alfred North Whitehead ja Donald Davidson. 
Davidsoni ideede mõjul on keeleteaduses välja töötatud sündmuste semantika.
Juveliirikunst

Juveliirikunst on kullassepakunsti haru (mõne allika järgi sama mis kullassepakunst), mis tegeleb vääriskividest ja väärismetallidest valmistatud esemete kunstilise töötlemisega. Juveliirikunstiga tegelejat (ühtlasi ka nende toodetega kauplejat) nimetatakse juveliiriks.
Eestis tekkis juveliiri eriala 17. sajandil ja esimesed teated vastavate tööde kohta on Tallinnas tegutsenud Wilhelm Christian Hillebrandtist.
Guntis Ulmanis

Guntis Ulmanis (sündinud 13. septembril 1939 Riias) on Läti poliitik, ta oli Läti Vabariigi president aastatel 1993–1999.
Kārlis Ulmanis, kes oli Läti president aastatel 1930ndatel, oli Guntis Ulmanise vanaonu.
Ulmanis veetis lapsepõlve Siberis Krasnojarski krais, kuhu tema vanemad olid küüditatud. 1946 lubati perel Lätisse tagasi tulla. Perekonnal keelati Riias elada ja sellepärast asusid nad Kuldīgasse. 1949 küüditati kogu nende suguvõsa uuesti, aga Guntis Ulmanis pääses sellest, sest tema ema oli vahepeal uuesti abiellunud ning võtnud endale ja oma pojale uue perekonnanime Rumpītis. Seejärel kolis perekond Jūrmalasse. Pärast keskkooli lõpetamist astus Rumpītis Läti Riikliku Ülikooli majandusteaduskonda, mille lõpetas 1963. Seejärel võeti ta ajateenistusse Nõukogude armees, mille lõpetas 1965.
1965 astus Rumpītis NLKP-sse. Ta hakkas töötama ehituses raamatupidajana. Hiljem edutati ta tööle Riia Trammi- ja Trollibussivalitsusse. Edasi tõusis ta Riia linna täitevkomitee plaaniosakonna aseesimeheks. Kuid 1971 avastati tema sugulus Kārlis Ulmanisega ja ta vallandati. Siis töötas ta Riia kommunaalsüsteemis madalamatel kohtadel. Ta töötas ka Riia Polütehnilises Instituudis ehituse majanduse ja Läti Riiklikus Ülikoolis majanduse planeerimise õppejõuna.
Pärast seda, kui Läti iseseisvuma hakkas, astus Rumpītis 1989 NLKP-st välja ja võttis oma õige perekonnanime Ulmanis tagasi. 1992 määrati ta Läti Panga nõukogu liikmeks.
1992 astus Ulmanis Läti Talurahvaliitu. 1993 valiti ta parlamenti ja samal aastal Läti presidendiks: üldjärjestuses viiendaks, aga pärast taasiseseisvumist esimeseks. Sealjuures saavutas ta presidendivalimiste avavoorus kolmanda koha Gunārs Meierovicsi ja Aivars Jerumanise järel, aga pääses teise ringi, kui Meierovics sellest loobus, ning võitis teise ringi.
1996 valiti ta presidendiks teiseks ametiajaks. Ta valiti esimeses ringis, edestades Seimi eesistujat Ilga Kreituset, Imants Liepat ja Läti Kommunistliku Partei esimeest Alfrēds Rubiksit, kes parajasti vanglakaristust kandis.
2010. aastast on ta taas Seimi liige.
Iiri keel

Ajalugu

Umbes 5.–6. sajandist pärit tekstid vanagaeli keeles, millest iiri keel pärineb, on kirjutatud ogamites puutükkidele ja kivide servadele. 
7.–8. sajandil hakati iiri keelt kirjutama ladina kirja erivormis iiri kirjas. 
Vanaiiri kirjakeele norm oli kasutusel 8.–17. sajandil.  
Vanaiiri verbisüsteem oli väga keerukas.
18. sajandi lõpus rääkis iiri keelt umbes 3,5 miljonit iirlast.
Samuel Umtiti

Lyon

Umtiti tegi oma debüüdi Lyoni meeskonnas 8. jaanuaril 2012 mängus linnarivaaliga Lyon-Duchère. Ta mängis kõik 90 minutit ja aitas oma klubil võita 3:1 . 
Umtiti mängis esimese hooajal Lyoniga kõikide sarjade peale 18 mängu.
2012–13 hooajal mängis ta Lyoni meeskonnas 32 kohtumist ja lõi kaks väravat. Esimene värav tuli 12. jaanuaril 2013 Troyese'i vastu.
Hooajal 2015–16 valisid Lyoni Olympique toetajad ta klubi hooaja parimaks mängijaks Alexandre Lacazette'i ees.

Barcelona

30. juunil 2016 siirdus Umtiti mängima Hispaania kõrgliiga klubisse Barcelona. Klubi maksis ta eest 25 miljonit eurot. 
17. augustil debüteeris ta Hispaania superkarikafinaalis Sevillaga, kui Barcelona võitis kahe mängu kokkuvõttes 5:0. Umtiti lõi esimese värava klubi meeskonnas 4. märtsil 2017 Celta Vigo vastu, katalaanid võitsid kodus 5:0.
27. mail 2017 aitas ta Barcelonal alistada Copa del Rey finaalis Alavési 3:1.

Noortekoondised

2010. aastal mängis ta Prantsusmaa U17 koondises Euroopa meistrivõistlustel Liechtensteinis.
2013. aastal tuli ta Prantsusmaa U20 koondisega oma vanuseklassi Euroopa meistriks.

Täiskasvanute jalgpallikoondis

Umtiti kutsuti Prantsusmaa koondisse 2016. aasta Euroopa meistrivõistlusteks mängima vigastatud Jérémy Mathieu asemel.
Debüütmängu pidas ta turniiri veerandfinaalis Islandiga, Prantsusmaa võitis 5:2. Samuti mängis ta ka poolfinaalis Saksamaaga ja finaalis Portugaliga, kui Prantsusmaa kaotas lisaajal 0:1.
13. juunil 2017 lõi ta sõpruskohtumises Inglismaaga oma koondise debüütvärava, prantslased võitsid 3:2.
2018. aasta maailmameistrivõistluste poolfinaalis alistas Prantsusmaa Umtiti väravast 1:0 Belgia. Finaalis alistati Horvaatia ja tuldi teist korda maailmameistriks.
Karl Tofer

Karl Tofer (23. august 1885 Sindi – 31. detsember 1942 Solikamsk) oli Eesti diplomaat.
Karl Tofer õppis Pärnu gümnaasiumis ja aastail 1905–1906 Riia Polütehnikumis.
Kuni 1920. aastani töötas ta perekonnaettevõttes "Toferi Kaubamaja" Venemaal.
Ene (eesnimi)

Ene on eesti naisenimi.
Nimi esineb 18. sajandi ja 19. sajandi kirikuraamatutes Eno ning Enu kujul. Varasemates ürikutes esineb nimi ja Hene kujul. Andmed ei võimalda Ene alusnime kohta praegu midagi lõplikku väita. Praegusesse pruuki tuli kirjandusliku nimena. Nime anti kõige rohkem 1930.–1940. aastatel.
1. jaanuari 2017 seisuga oli Eestis eesnimi Ene 4158 naisel. Tiina on Eestis populaarsuselt 20. naisenimi.
Kõige populaarsem on eesnimi Ene vanuserühmas 55–59, kus neid on 10 000 elaniku kohta 81,26 ning Hiiu maakonnas, kus neid on 10 000 elaniku kohta 55,51. Ene on keskmiselt 59 aasta vanune (mediaanvanus on 59).
Valts Ernštreits

Valts Ernštreits (ka Valt Ernštreit; sündinud 26. mail 1974 Riias) on liivi kultuuritegelane ja keeleteadlane. Ta on kaitsnud doktoritöö liivi kirjakeele arengust.
Ernštreits lõpetas aastal 1991 Riia 1. gümnaasiumi. Oli aastatel 1991–1998 Tartu ülikooli filosoofiateaduskonnas soome-ugri keelte alal bakalaureuseõppes, aastatel 1998–2002 Tartu ülikooli filosoofiateaduskonnas soome-ugri keelte alal magistriõppes. Töötas aastatel 2003–2008 Läti Ülikoolis liivi ja teiste soome-ugri keelte õpetajana.
Ta kaitses 10. detsembril 2010 doktoritööd teemal "Liivi kirjakeele kujunemine". Doktoritöö juhendajaks oli filoloogiadoktor Tiit-Rein Viitso, oponendiks prof. dr. Eberhard Winkler Göttingeni ülikoolist. Ta on avaldanud lätikeelse monograafia "Lībiešu rakstu valoda" (Rīga: Latviešu valodas aģentūra, Līvõ Kultūr sidām, 2011), millest on ilmunud ka täiendatud ja parandatud eestikeelne tõlge "Liivi kirjakeel" (Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus, 2013).
Ernštreits on portaali livones.lv ja saidi niceplace.lv üks loojatest ning eesti-läti sõnaraamatu toimetaja.
Vassili Kljutševski

Vassili Ossipovitš Kljutševski (vene keeles Василий Осипович Ключевский; 28. jaanuar (vkj 16. jaanuar) 1841 – 25. mai (vkj 12. mai) 1911) oli mordva päritolu Venemaa ajaloolane.
Kljutševski sündis külavaimuliku pojana. Isa suri 1850 ja pere kolis Pensasse. Vassili õppis algul kihelkonna ja hiljem kreisi vaimulikus koolis, 1856 astus Pensa vaimulikku seminari, kuid ei lõpetanud seda ja sõitis 1861 Moskvasse, kus astus Moskva ülikooli ajaloo-filoloogiateaduskonda.
Kljutševski kaitses kandidaaditöö "Välismaalaste ütlused Moskva riigi kohta", 1871 magistritöö "Keskaegsed pühakute elulood ajalooallikana" ja 1882 doktoritöö "Bojaaride duuma keskaegsel Venemaal".
Kljutševski oli teise tuntud ajaloolase Sergei Solovjovi õpilane. Pärast Solovjovi surma 1879 sai Kljutševski tema ametikoha endale ja hakkas lugema Venemaa ajaloo kursust Moskva ülikoolis. Ta õpetas aastakümneid Venemaa kõrgkoolides, sealhulgas Moskva vaimulikus akadeemias ja naiskursustel, olles pikka aega Moskva ülikooli ajalooprofessor. 1887–1889 oli ta ajaloo-filoloogiateaduskonna dekaan ja ülikooli prorektor.
1889 valiti Kljutševski Venemaa Teaduste Akadeemia kirjavahetajaliikmeks ajaloo- ja poliitikateaduste alal. 1900 valiti ta akadeemikuks Venemaa ajaloo ja muinsuste alal.
Tema loengute põhjal välja antud Venemaa ajaloo kursuse neljaköitelist trükki peetakse üheks parimaks Vene ajaloo üldkäsitluseks. 1899 ilmus "Venemaa ajaloo lühikursus" ja alates 1904 ilmus täiskursus. Kokku ilmunud 4 köidet käsitlevad Venemaa ajalugu kuni Katariina II valitsusajani.
10. aprillil 1906 valiti ta Teaduste Akadeemia poolt Riiginõukogu liikmeks, aga ta keeldus sellest aust, sest tema arvates ei olnud osalemine nõukogu töös piisavalt sõltumatu selleks, et vabalt arutada Venemaa ühiskondliku elu ette kerkivaid küsimusi.