Aleksander Tõnisson

Hariduskäik

Aleksander Tõnisson õppis Eesti Aleksandri linnakoolis Põltsamaal ja 1897–1899 Vilno sõjakoolis.

Teenistuskäik Vene sõjaväes

Sõjaväeteenistusse astus A. Tõnisson 30. august 1896 teise järgu vabatahtlikuna. Pärast Vilno junkrukooli lõpetamist ülendati ta 29. oktoober 1899 alamleitnandiks, misjärel teenis kuni 30. augustini 1900 113. jalaväepolgus nooremohvitserina, 1904. aasta sügiseni pataljoni adjutandina ning siis polgu kohtu asjaajajana ja mobilisatsioonijaoskonna ülemana.
1905. aastal võttis A. Tõnisson 1. kütipolgu koosseisus rooduülemana osa Vene-Jaapani sõjast. Seejärel teenis kuni 1909. aasta sügiseni Riia õppepataljonis ning 24. juulini 1914 113. jalaväepolgus õppekomando ülemana ja rooduülemana.
Esimeses maailmasõjas osales A. Tõnisson algul pataljoniülemana ja siis polguülema abina. Lahinguväljal ülesnäidatud vahvuse ja osutatud teenete eest autasustati teda 6 aumärgi ja mõõkadega, teiste hulgas 4. järgu Püha Vladimiri ordeniga koos mõõkade ja lindiga. 1916 ülendati Tõnisson polkovnikuks. Venemaal 1856. aastast kehtetestatud isikliku aadliõiguse saamise statuudi kohaselt tähendas see pärilikku aadlistaatust – seega olid ka Aleksander Tõnissoni järeltulijad aadlikud.

Poliitiline tegevus

1934–1939 Tartu linnapea. 1939 valiti Tartu linnavolinikuks. 26. juulil 1935 määras majandusminister ta kirjastusühisuse Postimees sekvestrivalitsuse esimeheks, 10. oktoobril 1936 valiti Aleksander Tõnisson kirjastusühisuse nõukogu esimeheks. 1939–1940 Tallinna ülemlinnapea. 1937 Rahvuskogu liige ja abiesimees. I Riigivolikogu valimistel kandideeris ta 45. valimisringkonnas, kuid kaotas Jaan Tõnissonile ja nimetati Riigihoidja poolt I Riiginõukogu liikmeks. Kaitseliidus teenivate väeosa ülema õigusteta vanemohvitseride aukohtu esimees (1936). Isamaaliidu liige.
Ta valiti 1933 koos kindralmajor Ernst Põdderiga Eesti Vabadussõjalaste Liidu ainsaks auliikmeks.

Isiklikku

1917 sügisel sattus teravasse vastuollu kohaliku enamliku vooluga, vangistati ja saadeti Petrogradi, kus mõisteti surma. Pääses aga õnneliku juhuse läbi. 1918 kevadel naasis kodumaale. Sama aasta suvel varjas ta end Saksa okupatsioonivõimude eest Soomes.
1940 arreteeriti Nõukogude okupatsioonivõimude poolt. Lasti Patarei vanglas maha. Abikaasa ja noorem poeg Leo küüditati 1941. aastal Kirovi oblastisse, vanemale pojale Aleksandrile (Leksile) määrati karistuseks 25+5 aastat.
Aleksander Tõnisson oli abielus Selma Tõnissoniga, kes suri 22. detsembril 1981 Tallinnas.
Tõnisson kuulus korp! Sakalasse.

Mälestuse jäädvustamine

Jõhvi keskväljaku haljasalal on Aleksander Tõnissoni monument.
Alates aastast 2005 korraldab Kaitseliit Alutaguse malev Aleksander Tõnissoni sünniaastapäevale pühendatud spordisündmust "KINDRALI JOOKS"
14. augustil 2002 avati Aleksander Tõnissoni sünnitalus tema mälestuskivi.
2009. aastal paigaldati Tõnissoni kunagisele eluasemele Tartus Magasini tänav 12a mälestustahvel.

Tsitaadid

„Töö [Tartu linnapea] on raske, kuid väga huvitav. Meeleolu on väga hea. Töö linnavalitsuses meeldib minule väga. 38 aastat olin sõjaväes ja minul on nüüd mulje, nagu oleks mina 38 aastat olnud varjusurmas, kusjuures ma õige eluga ei puutunud kokku täies ulatuses. Nüüd on minul kokkupuutumine kõigi inimeste rõõmude ja muredega. see on niivõrd huvitav töö, et ma üldse väsimust ei tunne. Näen rahvast, kellest olin 38 aastat eraldatud.
Mina ei seisa ühegi erakonna teenistuses, ega ole ühegi erakonnaga seotud. Kahetsen, et mina juba varem ei ole omavalitsuse tööpõllule asunud. Puhkust mina üldse ei kavatse võtta, sest linnapea amet on äärmiselt mitmekesine ja sarnane töö on minule suurimaks puhkuseks, mis minul kunagi olnud.“
 – Kindr. Tõnissoni vaimustatud tunnustus tööle omavalitsuses. Põhja Kodu, 24. mai 1934, nr. 57, lk. 3.

Tunnustused

Aleksander Tõnisson leidis äramärkimist: