google/wiki40b huggingface dataset:
Loksa Gümnaasium

Loksa Gümnaasium on kahe õppekeelega üldhariduskool Harju maakonnas Loksa linnas aadressil Tallinna tee 47.

Ajalugu

Loksa koolile pandi alus detsembris 1867 kui õpetaja Jakob Janter hakkas oma talutoas kohalikele talulastele tunde andma. Kool kandis sel ajal nime Kõnnu valla Loksa külakool ja 1880. aastatel õppis seal juba umbes seitsekümmend last. Jakob Janteri järel jätkas 1887. aastal koolis õpetajatööd tema poeg Joosep.
1903. aastal valmis uus koolimaja ja senisest külakoolist sai Kõnnu 2-klassiline ministeeriumikool. 1920. aastal reorganiseeriti senine ministeeriumikool Loksa Algkooliks. Selle direktoriks sai Arnold Mikiver, tulevaste näitlejate Mikk ja Tõnu Mikiveri isa, kes töötas sellel ametikohal kolmkümmend aastat.
1927. aastal hävis Loksa koolihoone tulekahjus. Uue koolimaja ehitustööd kestsid kaks aastat ja see avati 1929. aastal.
Nõukogude võimu kehtestamise järel sai senisest Loksa Algkoolist 1940. aastal Loksa 7-klassiline Kool. Oluline muutus toimus 1948. aastal kui kooli juures avati esimesed kolm vene õppekeelega klassi. Sellest ajast alates oli Loksa kool kakskeelne.
1951. aastal muudeti seoses õpilaste arvu kasvuga senine algkool keskkooliks ja hakkas kandma Loksa Keskkooli nime.
1950. aastatel toimus koolikompleksi ulatuslik laiendamine – ehitati kaks internaati (1952, 1954), uus kahekorruseline koolimaja (1956) ja õpetajate elamu (1957). 1954. aastal sai kooli direktoriks Robert Adamson, kes juhtis kooli kuni 1991. aastani.
1960. aastate tähtsaimaks sündmuseks oli uue neljakorruselise juurdeehitise ja kooli oma katlamaja valmimine 1967. aastal.
Seoses õpilaste arvu jätkuva kasvuga rajati 1980. aastatel Loksale vene õppekeelega laste tarvis uus koolimaja. Uus kool alustas tööd 1988. aastal ja hakkas kandma Loksa 2. Keskkooli nime. Nüüd taas vaid eesti õppekeelega Loksa Keskkool jätkas tegevust senistes hoonetes ja sai omale uue nime, mida kandis 2010. aastani – Loksa 1. Keskkool.
1990. aastatel remonditi koolihoonete kompleksi korduvalt, rajati kooli juurde lugemissaal-videoklass ja vanasse koolimaja hoonesse uus saal.
Alates 2002. aastast oli seoses õpilaste arvu jätkuva vähenemisega kõne all Loksa kahe keskkooli ühendamine. 2010. aastal nimetati senine Loksa 1. Keskkool ümber Loksa Gümnaasiumiks ja sellega liideti Loksa Vene Gümnaasium, mis lõpetas tegevuse. 
Koolide liitmisel otsustati vene õppekeelega õpilased kolida ümber senise eestikeelse Loksa 1. Keskkooli õppehoonetesse, sest nende asukohta peeti logistiliselt paremaks.
Jaak Vaus

Jaak Vaus (sündinud 3. veebruaril 1946 Märjamaal) on eesti teatrikunstnik.

Haridus

1964. aastal lõpetas ta Märjamaa Keskkooli. Aastatel 1965–1967 õppis Eesti NSV Riiklikus Kunstiinstituudis metallikunsti. 1972. aastal lõpetas ta ERKI teatrikunsti eriala (cum laude).

Töö

Aastatel 1970–1980 oli ta Eesti NSV Riikliku Nukuteatri peakunstnik, 1980–1993 Eesti Riikliku Noorsooteatri peakunstnik, 1998–2000 Vanalinnastuudio peakunstniku kohusetäitja, 1993–2009 Ugala peakunstnik. 2009. aastast on ta vabakutseline teatrikunstnik. Aastatel 1985–1986 oli ta Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri õppejõud, 1993–1995 Viljandi Kultuurikolledži õppejõud. Teinud 2019. aasta seisuga üle 280 kujunduse teatrites ja mujal.
Näitleja Joller

Sisu

Toomas Joller on näitleja olnud juba kakskümmend aastat. Joller on populaarne ja talle on antud rahvakunstniku aunimetus. Ent tasapisi hakkab Jolleri täht tuhmuma. Ta muutub egoistlikuks ja enesekeskseks, tema osatäitmised jäävad pealiskaudseks. Näitleja sisemine põlemine nõuab tulivett, mida Joller koos oma sõbra komöödianäitleja Rutsiga ka ohtralt tarvitab. Tekivad probleemid ja vastuolud teatris. Kui Joller saab purjuspäi etendusele ilmumise eest käskkirja, siis esitab ta lahkumisavalduse.
Joller läheb maale. Ta külastab endist näitlejat Augustit, kellega nad õitsvate õunapuude all istudes vestlevad olulistest asjadest. Sööklas saab Joller tuttavaks kraavihall Johannesega, kellega ta töötab kuu aega turbarabas kraavikaevajana. Seejärel elab Joller sovhoosis oma õe juures, kus ta tegeleb kohaliku näiteringi juhendamisega. Siis saab Joller telegrammi, milles teda kutsutakse teatrisse tagasi. Eneses selgusele jõudnuna pöördub ta teatritööle tagasi.

Varia

"Näitleja Joller" on kahtlemata üks nurgakivi eesti kultuurile iseloomulikus näitlejaameti mütologiseerimise ja heroiseerimise vundamendis.
Aristophanes

Elu

Aristophanese elu kohta ei ole palju teada. Platon kujutab teda oma teoses "Pidusöök" seltskondliku ja lõbusa meelega vestlejana. Ta elas Peloponnesose sõja ajal ning oli sõja äge vastane. Oma komöödiais pilkas ta demagoogiat ja populismi ning kritiseeris poliitikuid, kes ei tahtnud rahu sõlmida. Tema meelisteemasid on ka tragöödiakirjanike (eriti Euripidese) pilkamine.
Corral de comedias

Corral de comedias (sõnasõnalises tõlkes 'teatrihoov', corral on siseõu majade vahel, mitmuses corrales) on 16. ja 17. sajandi Hispaania teatrile iseloomulik vabaõhuteatri tüüp.
Tüübilt on tegemist ristkülikukujulise hoonetest ümbritsetud siseõuega, mille ühes kitsamas küljes asub lava, kolmes küljes galeriid kõrgemast soost vaatajate jaoks ja põrandal koht lihtrahvale. Kõiki ilmaliku sisuga lavastusi nimetati sel ajal comedias ja see mõiste hõlmas kolme žanri: tragöödiat, draamat ja komöödiat. Sellised teatrihoovid moodustasid keskkonna, mille jaoks kirjutasid oma tekstid hispaania kuldajastu näitekirjanikud Lope de Vega, Tirso de Molina ja Pedro Calderón de la Barca, ja mida külastasid linnaelanike kõik kihid, sh kuningad, aadlikud ja prelaadid.
16. sajandi algul, kui teater hakkas ühiskonnas etendama olulist rolli, olid esimesed mängukohad majadevahelised siseõued, mis analoogiliselt Inglismaa 16. sajandi kõrtsiõuedele olid kergesti etendusteks kohandatavad. Alalised teatrihooned, mis ehitati 16. sajandi lõpul – esimene alaline teatrihoone või teatrihoov, Corral de la Cruz, ehitati Madriidis 1579. aastal – kopeerisid corrali ruumi. Etendus algas pärastlõunal ja kestis vaheaegadeta 2–3 tundi. Vaatajad olid ruumis paigutatud sugude ja sotsiaalse staatuse järgi.
Laima Vaikule

Laima Vaikule (sündinud 31. märtsil 1954 Cēsises) on läti laulja ja näitleja.
Talle omistatakse Nõukogude Liidu estraadil esimesena miniseeliku kandmist.
Volkssturm

Volkssturm oli Saksamaa poolsõjaväeline maakaitsevägi Teise maailmasõja lõpuperioodil.
Hitler andis käsu Volkssturm'i moodustamiseks 25. septembril 1944. Avalikkusele tehti Volkssturm'i loomise otsus teatavaks 18. oktoobril 1944, Leipzigi lahingu aastapäeval.
Volkssturm'i kutsumisele kuulusid mehed vanuses 16–60 aastat, keda mingil põhjusel ei olnud varem sõjaväeteenistusse võetud. Volkssturm'i kutsuti ligi 6 miljonit meest.
Volkssturm allus NSDAP parteikantselei juhile Martin Bormannile, Volkssturm'i sõjaväeline ülemjuhataja oli Heinrich Himmler.
Volkssturm täitis julgestusülesandeid ja osales kindlustustöödel ning võttis ka osa rindevõitlusest.
Volkssturm'i võitlejad olid enamasti erariietes ning kandsid käisesidet tekstiga "Deutscher Volkssturm – Wehrmacht". Osa Volkssturm'i liikmeid kandis ka erinevaid mundreid.
Täpseid andmeid lahingutegevuses hukkunud Volkssturm'i liikmete arvu kohta ei ole. Vähemalt 175 000 Volkssturm'i liiget hukkus või jäi teadmata kadunuks.
Aktiivoptika

Aktiivoptika on peegelteleskoopides kasutatav tehnoloogia, mis muudab aktiivselt teleskoobi peeglite asendit, et vältida välistest mõjuritest nagu tuulest, temperatuurist ja mehaanilisest pingest tekitatud deformatsioone. Ilma aktiivoptikata pole võimalik ehitada teleskoope, mille peegli diameeter on üle viie meetri või mille peegel koosneb mitmest osast.
Aktiivoptikat kasutatakse näiteks Nordic Optical Telescopeil ja Uue Tehnoloogia Teleskoobis ning teistes suurtes teleskoopides, mis on ehitatud pärast 1990ndate keskpaika.
Aktiivoptikat ei tohi segamini ajada adaptiivoptikaga, mis töötab lühemat aega ja korrigeerib atmosfääri moonutusi.
Lapiotsa–Soldina tee

Lapiotsa–Soldina tee (registrinumbriga 13149) on kõrvalmaantee Lääne-Viru maakonnas. Tee pikkus on 3,5 km.
Tee algab Tallinna-Narva maanteelt Lapiotsa paikkonna juurest (varem Lapiotsa küla) ja lõppeb Soldina küla juures.
Vähinatt

Vähinatt (lõunaeesti murdes ja Tartumaal ka kahv) on vähipüügivahend.
Vähinatt oli traadist, harvemini puidust rõngas, mis oli kaetud võrgulinaga, nii et moodustus kott, mis riputati nööriga ridva otsas veekogu põhja. Sööt kinnitati nata keskele, et seda ei saaks ära viia. Püügivahendit tuli tihti kontrollida, sest natt ei takistanud vähke lahkumast. 
Püüti mitme nataga korraga, söödaks kas kalatükid, vareseliha, nülitud konn vms.

Tänapäev

Vähinata definitsioon kehtivas kalapüügieeskirjas – lubatud kurnpüünis, söödastatav, kuni 50 cm läbimõõduga veekogu põhja asetatav tõstetav püünis, võib olla varustatud ridvaga.
Kalibraator

Kalibraator (ingl. calibrator) on füüsikalise või muu suuruse kõrge täpsusega (väikese veaga) reprodutseerimise vahend, mille abil kalibreeritakse mõõtevahendeid.
Kalibraator on reegline eraldi seade, mis kuulub mõõtevahendite hulka, kuid võib olla ka mõõtevahendisse sisse ehitatud (näiteks selektiivvoltmeetrites ja spektrianalüsaatorites).
Erinevalt etalonist võimaldab kalibraator tavaliselt määrata kalibreeritava (tareeritava) mõõtevahendi mõõteviga.
Kalibraatorid püütakse teostada arvutiga juhitavatena, et võimaldada kalibreerimise protsessi automatiseerimist ja tulemuste registreerimist.
Eestis tootis elektriliste suuruste kalibraatoreid tehas RET, hilisem Tallinna Tootmiskoondis RET (TTK RET). Toodetud vahelduvpinge kalibraatorite väljatöötajaks oli peamiselt Tallinna Raadio-Elektroonika Konstrueerimisbüroo (TREKB), mis hiljem samuti kuulus TTK RET koosseisu.
Richlandi vald

Ajalugu

Vald moodustati 1868. aastal.
Kajaklased

Levila

Kajaklased on laialt levinud kogu maakeral. 7 liiki on haruldased ja vajavad kaitset.

Kajaklaste loend

Selles nimekirjas on reastatud 71 kajakalaste liike, mis kuuluvad 9 kajakalaste perekonda.
Richard Samarüütel

Richard Samarüütel (Richard Samarütel; 5/17. august 1892 – 21. aprill 1942), eesti põllumees.
Osales Vabadussõjas, kaitseväeametniku asetäitja. Alates 1929 Sõmerpalu vallavanem, alates 1911 Sõmerpalu Turbaühingu esimees, Antsla Tuletõrjedivisjoni pealik. Omavalitsuste esinduskogude poolt valitud esindajate kogu liige, Sõmerpalu põllumeeste seltsi revisjonikomisjoni, Võru Ühispanga nõukogu ja Urvaste koguduse juhatuse liige.
Arreteeriti 14. juunil 1941, mõisteti surma 21. märtsil 1942 (§ 58-13) ja hukati.
Uueküla mõis

Uueküla mõis (saksa keeles Udenküll) oli Purtse mõisa karjamõis Lüganuse kihelkonnas Virumaal.
Nookpaelusstõbi

Nookpaelusstõbi ehk taenia solium-teniaas on nakkushaigus, mida põhjustab sealihas parasiteeriv nookpaeluss. RHK-10-s kodeeritakse nookpaelusstõbe koodiga B68.0.

Nakatumine

Inimene nakatub, kui ta sööb haigestunud sea (metssea) liha, mis sisaldab vastseid. Nookpaeluss nagu ka nudipaeluss parasiteerib täiskasvanuna ainult inimese peensooles. Enamasti elab sooles korraga üks uss, kuid see võib elada kuni 25 aastat ja kasvada 1–4 (8) meetri pikkuseks. Ta koosneb kuni 1000 lülist, millest igaüks on võimeline tootma 50 000 muna. Lülid erituvad väliskeskkonda väljaheidetega 3–5 kaupa. Ussimunad säilivad eluvõimelisena väliskeskkonnas mitu kuud ning nendega võivad nakatuda nii loomad kui ka erinevalt nudipaelussist ka inimesed. Nakatumisel nookpaelussi munadega tungivad munakestadest vabanenud vastsed läbi sooleseina ning liiguvad lihastesse ja teistesse elunditesse, kus nad kapselduvad ja põhjustavad inimesel tsüstitserkoosi.

Haigusnähud

Nookpaelusstõbi tavaliselt vaevusi ei põhjusta, kuid vahel võib nakatunud inimene tunda ebamugavust ja valu kõhus, iiveldust, võib tekkida kõhulahtisus ja/või kaalulangus.

Diagnoosi kinnitamine

Diagnoosi kinnitamiseks otsitakse väljaheidetest mikroskoobi all nookpaelussi mune või segmente.

Ravi

Nookpaelusstõbe ravitakse antibiootikumiga, tavaliselt piisab ühest annusest.
Orleansi vald

Ajalugu

Vald moodustati 1807. aastal.
Chapinophis

Levila

Need maod on endeemsed Guatemalas. Nad on levinud Sierra de las Minase mäeahelikus 1830–2300 m kõrgusel.
Nieuport 24

Arendus ja tootmine

Nieuport 24 oli järjekordne hävituslennuk Gustave Delage'i konstrueeritud "pooleteise-tiivaliste" lennukite sarjas. Saades kasutada seekord taas veidi võimsamat 130 hj le Rhône 9J pöördmootorit pööras Delage rohkem tähelepanu lennuki aerodünaamika parandamisele ja konstruktsiooni tugevdamisele. Lennuki üldmõõtmed jäid Nieuport 17 võrreldes praktiliselt samaks.
1917. aasta veebruaris-märtsis läbis prototüüp riiklikus lennundustehnika instituudis (prantsuse keeles Service technique de l'aéronautique (STAé)) katsed ning kuigi see oli vaid veidi paremate lennuomadustega kui varasemad Nieuporti hävituslennukid - otsustati alustada uue versiooni tootmist. Juba tootmise käigus ilmnesid probleemid lennuki sabaosa valmistamisel. Seetõttu otsustati pöörduda tagasi juba tuntud ja Nieuport 17 peal kasutatud konstruktsiooni juurde. Tulemuseks oli Nieuport 24bis - Nieuport 24 kere ja tiibadega ning Nieuport 17 sabaosa, stabilisaatori ja pöördetüüriga versioon. Enamus valminud sarilennukeid olid sellest versioonist.
Nieuport 24 viimaseks versiooniks loetakse Nieuport 27, millel oli muudetud vaid teliku konstruktsiooni. Kokku valmis üle 1100 Nieuport 24 sarja lennuki, neist umbes sada litsentsi alusel Venemaal Duxi lennukitehases.

Kasutus

Kui Nieuport 24 ja 24bis lennukid 1917. aasta suvel hakkasid lennuüksustesse jõudma, siis oli juba alanud Nieuport 17 lennukite vahetamine SPAD S.VII hävituslennukite vastu. Prantsusmaa lennuväes saidki enamus hävituslennuväe eskadrille omale SPAD hävituslennukid, kuid mõned kasutasid ka Nieuport 24 lennukeid. Mitmed ässad eelistasid tuttavate lennuomadustega Nieuporte SPADile, neist tuntuim oli Charles Nungesser. Paljud Nieuporti hävituslennukid läksid lennukoolidesse, hävituslendurite ettevalmistamiseks. Ka Euroopasse saabunud Ameerika Ühendriikide lennuüksustes kasutati Nieuport 24 lennukeid hävituslendurite õppelennukina.
Kuna Prantsusmaa lennuvägi kasutas Nieuport 24 vähem, kui varasemaid sama firma lennukeid, siis sai firma eksportida neid liitlastele. Nii briti kui Venemaa lennuüksused kasutasid Nieuport 24 ja 24bis lennukeid suurel arvul. Venemaal tootis Moskvas asunud Duxi lennukitehas neid ka litsentsi alusel seerias ca 100 eksemplari. Nieuport oli Vene kodusõjas üks peamisi kasutatud hävituslennukeid. Enamus neist oli "punaste" poolel (kuna kesklaod ja Duxi tehas jäid nende kontrollitud territooriumile), kuid vähemal määral leidsid kasutust ka valgete vägedes.
Eesti lennuvägi sai 1919. aasta lõpul, Loodearmee likvideerimisel kaks lennukit Nieuport 24bis. Neist esimene oli ilmselt Prantsusmaal valmistatud, sai Eesti lennuväes numbri "42", teine aga Duxi tehases ehitatud, Eesti number "43". Esimene lennuk võeti kasutusele 1920. aasta novembris, teine 1921. aasta augustis. Mõlemad arvati Tartus asunud lennusalga koosseisu, kus olid kasutusel hävituslendurite õppelennukitena. Ning mõlemad kaotati 1922. aastal lennuõnnetustes.
Nieuport 24 ja 24bis lennukid olid kasutusel veel ka Afganistani, Brasiilia, Bulgaaria, Jaapani, Kreeka, Läti, Poola, Rumeenia, Serbia, Tai ja Türgi lennuvägedes.
Kavastu mõis

Mõisaansambel

Kavastu mõisa park, tall, ait ja piirdemüür on arvele võetud kultuurimälestisena.
Gergovia

Gergovia oli 1. sajandil eKr gallialaste hulka kuulunud arvernide hõimu peamine oppidum, tänapäeva mõistes pealinn.
Arvatakse, et see asus samas kohas kui tänapäeval Gergovie'ks kutsutud küla Clermont-Ferrandi lähedal Auvergne'is, Lõuna-Prantsusmaa keskosas. Roomlaste eelsest rauaajast on seal säilinud mõned müürid ja muldrajatised.
Gergovia lähistel toimus 52. aastal eKr Gergovia lahing, milles roomlased said gallialastelt lüüa. Rooma Vabariigi armeed juhtis prokonsul Julius Caesar, gallialasi Vercingetorix.
Martin Scorsese

Martin Scorsese (sündinud 17. novembril 1942) on USA filmirežissöör.
Scorsese tuntumad filmid on ilmselt "Mean Streets" ("Agulitänavad", 1973), "Taxi Driver" ("Taksojuht", 1976), "Raging Bull" ("Raevunud härg", 1980), "The King of Comedy" ("Komöödiakuningas", 1983), "Goodfellas" ("Omad poisid", 1990), "Casino" ("Kasiino", 1995), "The Departed" ("Kahe tule vahel", 2006), "Hugo" ("Hugo Cabret' leiutis", 2011) ja "The Wolf of Wall Street" ("Wall Streeti hunt", 2013).
Enne 2007. aasta Oscarite jagamist oli Martin Scorsese viiel korral olnud parima režissööri Oscari nominentide hulgas, kuid polnud kunagi kuldmehikese omanikuks saanud. 2007. aastal sai ta lõpuks selle au osaliseks filmi eest "Kahe tule vahel", mis tunnistati lisaks veel parimaks filmiks ning võitis ka parima mugandatud stsenaariumi ja parima montaaži Oscari , olles tol aastal enim Oscareid võitnud film (järgnes film "Paani labürint" kolme Oscariga). See kuldmehike on jäänud tal siiani ainsaks, kuigi nominatsioone on tal nüüdseks juba 8 (seisuga 1. juuli 2014).
Tema lavastatud filmid on erinevates kategooriates kogunud 80 Oscari nominatsiooni ning võitnud nendest 20.
Lisaks filmide lavastamisele on ta olnud ka muusikavideote režissööriks. Neist ilmselt nimetamist väärib 16-minutiline video Michael Jacksoni loole "Bad", mida küll televisioonis enamasti näidatakse kärbitud versioonis.

Tunnustused

Martin Scorsese on võitnud arvukalt filmiauhindu, sealhulgas 2007. aastal Oscari.
Aastal 2008 valitit ta Ameerika Filosoofiaseltsi liikmeks.

Isiklikku

Martin Scorsese on olnud abielus Laraine Brennaniga, Julia Cameroniga, filminäitleja Isabella Rosselliniga ja filmiprodutsendi Barbara De Finaga.
Tema praegune abikaasa on Helen Morris, kellega tal on tütar Francesca Scorsese. Francesca on kaasa löönud tema 2004. aasta filmis "The Aviator".
Kooselust Laraine Brennaniga on tal tütar Cathy Scorsese ja kooselust Julia Cameroniga tütar Domenica Cameron-Scorsese.
Richard Kivit

Richard Kivit (Richard Martin Karl Kivit)((27. veebruar v.k.j) 12. märts 1888 Tartu – 11. märts 1981 Ludwigsburg, Saksamaa) oli eesti karikaturist, raamatuillustraator ja kunstnik.
Oma alghariduse sai Tartu õpetajate seminari algkoolis, hiljem õppis edasi Hugo Treffneri Gümnaasiumis. Kunsti õppis 1904–1905 Tartu Saksa Käsitööliste Seltsis R. J. von zur Mühleni juhendusel. Tema esimesed graafilised tööd illustratsioonidena venekeelsele õpikule ilmusid juba 1910. aastal. Hiljem avaldati tema karikatuure ajalehtedes "Meie Aastasada" ja "Postimees". Esimese maailmasõja ajal töötas ta sõjatööstuse komitees vanemaks joonistajaks ja instruktoriks. Peale sõda töötas Tartus joonistusõpetajana kolmes kohalikus koolis. Hiljem täiendas end 1921–1922 aastal Hans Hermanni juures Berliinis akvarelli ja graafika alal. 1935. aastast töötas kirjastuses "Ilutrükk" graafikuna. Kuulus Tartu Kirjanduse ja Kunsti Klubi juhatusse. Lahkus Eestist 1944. aastal ning töötas Lääne-Saksamaal "Herba & Schneider"'i kirjastuses illustraatorina ning Stuttgardi ja Karlsruhe loodusmuuseumis kunstnikuna.
Ta oli väga viljakas lasteraamatute illustraator. Tema poolt on näiteks illustreeritud järgmised lasteraamatud – "Piibelehe neitsi", "Viisk, põis ja õlekõrs", "Muna", "Pereema Aino", "Kuidas jõuluvana leidis endale ameti", "Rahvavanema lapsed", "Rohelise päikese maa", "Kaval Ants ja vanapagan", "Albikära Ants", "Loomade pidu", "Kodulinnud", "Koduõuel", Johannes Käisi aabits ja 1933. aastal Luige trükikojas välja antud aabits. Samuti on ta valmistanud palju exlibriseid.
Põhjavesi

Põhjavesi on maakoore ülaosa kivimite ja setete poorides ning lõhedes olev vaba vesi.
Põhjavesi on maapinnaalune vesi. Vaba vesi tähendab seda, et põhjavee hulka ei kuulu kapillaarvesi, kilevesi, hügroskoopsusvesi, niiskus mullas, keemiliselt mineraalide koostisse seotud vesi jne. Põhjavesi liigub maakoores gravitatsioonijõu ning rõhu vähenemise suunas.
Salvkaevudes on vesi stabiliseerunud teatud kõrgusel, mida nimetatakse põhjaveetasemeks. Sellest allpool olev vesi ongi põhjavesi. Allpool põhjaveetaset on setted ja kivimid veest küllastunud. Seda maakoore osa nimetatakse küllastusvööks, ülalpool küllastusvööd on aga aeratsioonivöö. Aeratsioonivöös olev vesi ei kuulu põhjavee hulka.
Ülemiste horisontide põhjavesi moodustub peamiselt maasse imbuvatest sademetest ning on seetõttu enamasti mage.
Põhjavett uuriv teadusharu on hüdrogeoloogia.
Põhjaveest eristatakse pinnavett, mis paikneb veekogudes ning mille uurimisega tegeleb hüdroloogia. Atmosfäärse vee uurimisega tegeleb meteoroloogia.
2. sajand eKr

Kümnendid ja aastad

200. aastad eKr: 200 eKr
190. aastad eKr: 199 eKr, 198 eKr, 197 eKr, 196 eKr, 195 eKr, 194 eKr, 193 eKr, 192 eKr, 191 eKr, 190 eKr
180. aastad eKr: 189 eKr, 188 eKr, 187 eKr, 186 eKr, 185 eKr, 184 eKr, 183 eKr, 182 eKr, 181 eKr, 180 eKr
170. aastad eKr: 179 eKr, 178 eKr, 177 eKr, 176 eKr, 175 eKr, 174 eKr, 173 eKr, 172 eKr, 171 eKr, 170 eKr
160. aastad eKr: 169 eKr, 168 eKr, 167 eKr, 166 eKr, 165 eKr, 164 eKr, 163 eKr, 162 eKr, 161 eKr, 160 eKr
150. aastad eKr: 159 eKr, 158 eKr, 157 eKr, 156 eKr, 155 eKr, 154 eKr, 153 eKr, 152 eKr, 151 eKr, 150 eKr
140. aastad eKr: 149 eKr, 148 eKr, 147 eKr, 146 eKr, 145 eKr, 144 eKr, 143 eKr, 142 eKr, 141 eKr, 140 eKr
130. aastad eKr: 139 eKr, 138 eKr, 137 eKr, 136 eKr, 135 eKr, 134 eKr, 133 eKr, 132 eKr, 131 eKr, 130 eKr
120. aastad eKr: 129 eKr, 128 eKr, 127 eKr, 126 eKr, 125 eKr, 124 eKr, 123 eKr, 122 eKr, 121 eKr, 120 eKr
110. aastad eKr: 119 eKr, 118 eKr, 117 eKr, 116 eKr, 115 eKr, 114 eKr, 113 eKr, 112 eKr, 111 eKr, 110 eKr
100. aastad eKr: 109 eKr, 108 eKr, 107 eKr, 106 eKr, 105 eKr, 104 eKr, 103 eKr, 102 eKr, 101 eKr
Tallinna Rannikukaitse Üksikkompanii

Tallinna Rannikukaitse Üksikkompanii on Kaitseliidu Tallinna maleva eksterritoriaalne lahingüksus.
Kompanii pealik on leitnant Ahto Kuuseok.

Tegevus

Rannakaitsekompanii on kiire reageerimisvalmidusega üksus, mille ülesandeks on sadamate kaitse ja julgestus, vajalikud merelised operatsioonid Tallinna akvatooriumi alas, merevaatlus ning koostöö-operatsioonid Mereväe ja teiste Kaitseliidu üksustega.
Põhifunktsioonideks on merevaatlus, luure, julgestus-, kaitse- ja ründeoperatsioonid.

Ajalugu

Soov luua tänases Eestis rannikukaitsevõime tugineb sõjalisele vajadusele ja eeskujule aastatel 1920–1940. Esimesel iseseisvusajal oli rannakaitse tagatud mere- ja maajõudude asjakohaste üksustega. Kasutati näiteks rannapatareisid, miinitõkkeid, kaldal asuvaid välikindlustusi. Nimetatud üksuseid toetasid ka sadamakaitse üksused, näiteks Kaitseliidu Tallinna maleva sadama malevkond.  
Tänastes rahuaja tingimustes on rannikukaitse ülesanded veidi muutunud ning ülesandeks on oma vastutusalal segada ja takistada vastasel ülekaalu saavutamist, tema tegevust igakülgselt häirida ja edenemist takistada, tegeleda mereseire ja -vaatlusega.
Nimetatud eesmärkide täitmiseks andis Kaitseliidu ülem 21. augustil 2014 välja ülema kavatsuse: "Luua ja välja arendada rannikukaitse võime, eesmärgiga tagada territoriaalkaitse ülesande terviklik lahendus lähimere ja rannikualade kaitseks."
Esmalt formeeriti rannakaitsekompanii 17. novembril 2013 Tallinna Maleva Meredivisjoni juurde.
Kaitseliidu Tallinna Maleva pealiku 2015. aasta mai rannakaitsekontseptsiooniga otsustati rannakaitsekompanii Meredivisjonist eraldada ning moodustada eraldi Tallinna Rannikukaitse Üksikkompanii. 
Kaitseliidu ülema käskkirja alusel toimus 4. mail 2016 Tallinnas üksuse asutamiskoosolek.

Tunnused ja sümbolid

Noore üksusena ei ole Tallinna Rannikukaitse Üksikkompanii jõudnud statuudijärgset sümboolikat kinnitada, kuid üksuse võitlejate poolt on heaks kiidetud ja kantakse kuuluvuse sümbolina vormikuue vasakul varrukal tikandit, millel on kujutatud teraga alla suunatud mõõk, ankur ja kotka tiivad. Kõnesolev tikand on avaldatud ka 2017. aasta septembri ajakirjas.

Vorm ja varustus

Tallinna Malev varustab rannikukaitsekompaniid ülesannete läbiviimiseks vajaliku vormi ja üksikvõitleja varustusega ning relvastusega, mis sarnaneb üldiselt kergejalaväe relvastusega, omades mereliste operatsioonide läbiviimise vajalikkusest tulenevaid erisusi.
Karin Peetri

Karin Peetri (sündinud 24. juulil 1954 Sindis) on eesti endine näitleja.
Ta lõpetas aastal 1972 Sindi Keskkooli ja aastal 1978 Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri.
Ta töötas aastatel 1978–1984 Rakvere Teatris ja 1984–1991 Ugalas.