Saksi-Weimar-Eisenach

Ajalugu

Saksi-Weimari ja Saksi-Eisenachi hertsogkondi valitseti aastast 1741 personaalunioonis sama Wettinite haru poolt, pärast seda, kui Eisenachi liin pärast hertsog Wilhelm Heinrichi surma hääbus. Esimene personaaluniooni hertsog oli Ernst August I, kes ehitas Weimarisse Belvedere palee. Tema poeg Ernst August II valitses vaid kolm aastat ja suri 20-aastaselt. 18-aastaselt abiellus ta Braunschweigi printsessi Anna Amaliaga, temast 1 aastat noorema ja Preisimaa kuninga Friedrich Suure õetütrega. Aasta pärast sünnitas ta poja Karl Augusti ning veel aasta hiljem, kui ta oli juba lesk, sünnitas ta poja Konstantini.
Leskhertsoginnana asus Anna Amalia aktiivselt regendiks, kooskõlastatult keisrinna Maria Theresia ja oma eetilise ministri, parun von Fritschi toetusel. Oma poegade õpetajana palkas ta poeet Christoph Martin Wielandi, kes oli Erfurdi ülikooli professor.
18-aastasena abiellus Karl August Hessen-Darmstadti printsessi Luisega. Ta palkas poeet Johann Wolfgang von Goethe, kellega ta varsti sõbrunes. Goethe omakorda kutsus Weimarisse Johann Gottfried von Herderi ja Friedrich Schilleri, pannes sellega aluse Weimari klassitsismi ringile, mida Anna Amalia taustalt toetas. Hilisemad regendid nägid selles peamist ülesannet selle pärandi kaitsmisel.
Aastal 1804 abiellus hertsog Karl Augusti vanim poeg ja pärija Carl Friedrich Maria Pavlovna Romanovaga, keiser Aleksander I õega, see abielu edendas otsustavalt Ernestiinide Saksi-Weimai dünastia tõusu. See andis hertsogkonnale ka mõningast kaitset Napoleoni sõdade segaduse ajal. Kuigi esialgu Preisimaa liitlane Neljanda koalitsiooni sõjas, pages hertsog Karl August tema alluvusest, ühinedes 15. detsembril 1806 Reini Liiduga.
Pärast ametlikku ühinemist aastal 1809 koosnes Saksi-Weimar-Eisenachi hertsogkond eraldi kreisidest ümber pealinna Weimari põhjas ja ümber Eisenachi läänes. Tänu oma Vene sidemetele sai hertsogkond oluliselt juurde Viini kongressilt aastal 1815. Idas sai see Neustadt an der Orla kreisi (629 km²). See sai ka enamuse Erfurdi vürstkonnast, mis oli enne sõda olnud Mainzi eksklaav ja okupatsiooni ajal prantslaste poolt otsevalitsetav vasall. See sai veel väikseid valdusi, nagu Blankenhain ja Kranichfeld. Rhöni alal loodi külgnevatest endistest Hessen-Kasseli osadest ja ilmalikustatud Fulda kloostri territooriumitest Eisenacher Oberland. Lõpuks ülendati riik suurhertsogkonnaks.
Kosmopoliitne suurhertsog andis oma suurhertsogkonnale esimese liberaalse põhiseaduse Saksamaal 5. mail 1816. Jena ülikooli tudengid organiseerisid endile Saksamaa esimese vennaskonna Urburschenschaft ja tähistasid oktoobris 1817 Wartburgis Wartburgi festivali. Paljud liberaalselt mõtlevad inimesed osalesid ja kõnelejaid, enamasti tudengeid, tuleb pidada kuuluvaks varajaste demokraatide hulka Saksamaal.
Maria Pavlovna, kes oli suurhertsoginna aastast 1828, esitles heliloojaid nagu Ferenc Liszt ja Peter Cornelius. Tema kunstiarmastajast poeg Karl Alexander (1818–1901), kes oli suurhertsog aastast 1853, toetas samuti kunste ja eriti muusikat. Ta abiellus Sophiega, kes toetas tema plaane, ja ta ehitas laguneva Wartburgi romantilises historitsistlikus stiilis ümber ja kaasas maalikunstniku Moritz von Schwindi. Ta toetas ka, ehkki loiult, tarbekunstikooli asutamist Weimaris, millest aastal 1919 moodustus Bauhaus.
Aastal 1901 sai Karl Alexanderi järglaseks tema pojapoeg Wilhelm Ernst, kes abiellus Caroline Reuß zu Greiziga ja hiljem Saksi-Meiningeni Feodoraga. Aastal 1903 muutis suurhertsogkond ametlikult oma nimeks Saksimaa suurhertsogkond. Kuid paljud inimesed jätkasid selle kutsumist Saksi-Weimar-Eisenachiks, et mitte segi ajada naabruses asunud Saksimaa kuningriigiga.
Wilhelm Ernst loobus troonist 9. novembril 1918, lõpetades sellega riigis monarhia. See jätkas kui Saksi-Weimar-Eisenachi Vaba Riik aastani 1920, kui see ühendati enamuse oma naabritega Tüüringiks, Weimar sai osariigi pealinnaks.

Põhiseadus ja haldus

5. mai 1816. aasta põhiseaduse järgi (muudetud 15. oktoobril 1850) oli Saksi-Weimar-Eisenach põhiseaduslik monarhia, meesliinis pärilik. 1852. aasta valimisseaduse järgi oli Maapäeval 31 liiget, kellest 21 valiti üldvalimistel. Üks liige valiti maad omavate endiste Riigirüütlite poolt, neli valiti teiste rikaste maaomanike poolt ja viis valiti hääletajate poolt, kelle aastatulu ületas 1000 taalrit muudest allikatest. Viimast hääletajate rühma kutsuti avalikkuses "tuhande taalri meesteks". 17. aprilli 1896. aasta valimisseadus laiendas parlamendi 33 liikmeliseks. Suurhertsogkonnal oli üks hääl Liidunõukogus ja kolm liiget Riigipäeval.
Aastal 1909 võeti hilisema Maapäeva juhataja Alfred Appeliuse egiidi all kasutusele üldvalimised. Suurmaaomanikud ja "tuhande taalri mehed" säilitasid oma ekstra hääle ning parlamenti lisati viis uut eriliiget, kes esindasid Jena ülikooli, Ärikoda, Kaubanduskoda, Põllumajanduskoda ja Töökoda.
Kõrgeim kohus maal oli Apellatsioonikohus Jenas, mis käsitles kaebusi kõigist Tüüringi riikidest. Weimaris ja Eisenachis olid ringkonnakohtud.
Suurhertsogkonnal oli üks jalaväerügement, mis oli Preisimaa 11. armeekorpuse osa.

Töötlev tööstus

Mitmekülgne hulk töötlevat tööstust arenes suurhertsogkonnas. Näiteks Bürgelis ja Ilmenaus oli portselanivabrikuid (kokku oli riigis 39 sellist vabrikut).
Ilmenaus ja Jenas tehti klaasi (eelkõige Schotti tehastes). Klaasitööstus spetsialiseerus tööstusklaasile (näiteks mõõteseadmed nagu termomeetrid Ilmenau ümbruses) ja optilistele toodetele, Jena ümbruses. Aastal 1846 asutas Carl Zeiss peenmehaanika- ja optikafirma, mis arenes kiiresti ülemaailmseks liidriks. Aastal 1917 töötas firmas 10 000 töötajat. Aastal 1889 asutas Ernst Abbe Carl-Zeiss-Stiftungi, millest sai firmade Carl Zeiss AG ja Schott AG ainuomanik.
Tekstiilitööstus oli ka tähtis. See oli koondunud Apoldasse (enamasti sukavabrikud) ja Neustadt an der Orlasse. Muud suured tekstiilivabrikud asusid Wenigenjenas, Eisenachis, Weidas, Remdas ja Blankenhainis. Aastal 1895 oli tekstiilitööstus ligikaudu 7000 töötajat.
Ruhla oli metallitööstuse keskus. Riigi esimene autotehas ehitati aastal 1895 Eisenachis. Keemiatööstust, nagu värvivabrik, leidus samuti Eisenachis. Veelgi enam, Oberweimaris oli paberivabrik ja Ilmenaus mänguasjavabrik. Vitspunutist tehti Kuppenrhöni alal ja torusid valmistati Geisas. Aastal 1895 oli suurhertsogkonnas 257 õlletehast; suurimad olid Apoldas ja Ilmenaus.

Mäetööstus

Ilmenau ja Ruhla olid tähtsad mäekeskused Tüüringi metsas. 1900. aasta paiku hakkas Werra orus, Vacha ja Berka/Werra ümbruses arenema kaaliumkloriiditööstus. Creuzburgis ja Bad Sulzas toodeti keedusoola.

Kaubandus

Suured transpordikeskused olid Weimar ja Eisenach. Paljud pangad avasid siin harukontoreid. Aastal 1895 oli suurhertsogkonnas 23 hoiupankade harukontorit ja nad haldasid hoiuseid kokku ligikaudu 40 miljonit riigimarka.
Suurhertsogkond oli osa Tüüringi Tolliliidust, välja arvatud eksklaavid Ostheim, Oldisleben ja Allstedt.

Haridus

Suurhertsogkonnas oli üks riigiülikool, Jena ülikool, mille Saksi-Weimar-Eisenach asutas koos teiste Tüüringi riikidega. Weimaris oli mitu kunsti- ja muusikakooli ning Ilmenaus oli Ilmenau tehnikaülikool, eraomanduses ülikool, mis pakkus tehnilist ja teaduslikku haridust. Gümnaasiumid olid Weimaris, Eisenachis ja Jenas; reaalkoolid asutati Weimaris, Apoldas, Jenas, Eisenachis, Neustadtis ja Ilmenaus. Aastal 1895 oli 462 algkooli ja iga laps võis saada vähemalt neli aastat algharidust. Suured raamatukogud, vähemalt 200 000köitega igas, olid Weimaris ja Jenas. Aastal 1869 asutati Weimaris riigimuuseum.