google/wiki40b huggingface dataset:
Pressure immobilisation technique

Pressure immobilisation technique on valdavalt inimestel kasutatav elupäästev esmaabi tehnika, mida kasutatakse osade mürgiste loomade hammustuse või piste korral.
Pressure immobilisation technique võtet ei kasutata mitte kõikide loomade hammustamise puhul, vaid soovitatakse kasutada mürkmadude hammustuse, mürgiste ämblike, mesilaste, herilaste nõelatorke korral ja sipelgate happepritse korral.
Tehnika on kasutusel peamiselt Austraalias, kus elab üsna rohkelt inimese suhtes mürkmadudes liigitatud madusid ja soovitatakse kasutada kõikide mürkmadude hammustuse korral.
Nimetatud võtte eesmärgiks on näiteks jäsemetesse sisestatud mürgina toimivate võõrvalkude liikumise piiramine, et ained jääksid kas hammustatud või pista saanud jäsemesse ega liiguks lümfisüsteemi ja koos lümfiga elutähtsatesse elunditesse.
Esmaabi andmisega paralleelselt tuleks püüda ka hädaabinumbrile helistada, Eestis on see number 112.

Võte elastse rõhksidemega

Mürgiste loomadega kokkupuutel toimunud õnnetusjuhtumi puhul võib püüda kannatanul näiteks hammustada/torgata saanud jalga ka esimese ettejuhtuva riideesemega rõhkselt kinni siduda, kuid siis ei pruugi see võte õnnestuda. Võtte ülesandeks on ühtlaselt survestatud (rõhutud) piirkonna moodustamine hammustuskoha ümber. Elastiksideme (soovitatav laius 10–15 cm) sidumist alustatakse 10 cm kaugusel hammustuskohast (hammustuskoha ja südame vahelisel kehapiirkonnal) ja seotakse ümber jäseme liikudes südame suunas ja seejärel liikudes sidumisega tagasi hammustuskohta ja sealt edasi kas jala- ehk käelaba suunas. Soovitatavalt võiks hammustada/torgata/pista saanud jäseme ka lahastada, see aitab jäset liikumatuna hoida. 
Elastse rõhksideme sidumistugevus võiks olla sarnane vigastatud hüppeliigese sidumistugevusega, st rõhksideme eesmärgiks ei ole vereringluse takistamine. Võimalusel tuleks hammustuskoht märgistada ka sidemel. 
Sidet tuleks peal hoida kuni haiglasse jõudmiseni, kus selle eemaldavad vastava väljaõppe saanud ja meditsiiniaparatuuri kasutamist tundvad meditsiinitöötajad. 
Pressure immobilisation technique'i väljatöötajaks peetakse austraallast 
Struan Keith Sutherland'i (17. juuni 1936 – 11. jaanuar 2002).
Hobusepass

Hobusepass on hobuse omanikule väljastatav dokument hobuse päritolu, jõudluse ja identifitseerimise kohta. Hobusepassi väljastab riiklikult tunnustatud aretusühing.
Withnail and I

"Withnail and I" ("Withnail ja mina") on 1986. aastal Suurbritannias valminud Bruce Robinsoni kultuslik mängufilm, mis põhineb tema isiklikel noorpõlvekogemustel 1960. aastate Londonist. Lugu põhineb Bruce Robinsoni enda mitteavaldatud romaanil, mille ta kirjutas 1969. aasta talvel. Filmi eelarve oli 1,1 miljonit naela, Robinson sai käsikirja eest ühe naela, lavastamise eest 80 000 naela.
Filmi peategelasteks on kaks töötut näitlejat, Withnail (Richard E. Grant) ja minategelane Peter Marwood (Paul McGann). Nad elavad 1969. aasta lõpul Londonis üsna nälgimise piiril, peatoiduseks alkohol ja tabletid. Tüdinud elust toauberikus, otsustavad noored mehed mõneks ajaks kolida Withnaili onu Monty (Richard Griffiths) juurde. Seal leiavad peategelased eest poollagunenud maja ja vaenulikud naabrid. Pärast onu saabumist muutub aineline külg paremaks, ent probleeme tekitab homoseksuaalsete kalduvustega onu Montys tärganud eriline huvi minategelase vastu.
Film annab kriitilise ja tõepärase pildi Briti seiskunud elulaadist. Kuuekümnendate aastate mässumeelsuse ja vabaduseunistuste aeg on möödas ja mingeid olulisi muutusi pole toimunud.
Dave Alvin

David Albert Alvin, tuntud kui Dave Alvin (sündinud 11. novembril 1955 Downeys Californias) on USA kitarrist, laulja ja laulukirjutaja. 
Ta on ansamblite The Blasters, The Knitters ja X endine liige. 2000. aastal pälvis ta Grammy auhinna oma albumi "Public Domain: Songs From the Wild Land" eest.
Wilhelm von Etzbach

Wilhelm von Etzbach oli Liivi ordu liige ja Vindavi komtuur aastatel 1535–1545.
Tema vanemad olid tõenäoliselt Wilhelm von Etzbach zu Mauel ja Gisela. Ta suguvõsa pärines Sayni krahvi ministeriaalide hulgast, Etzbach sündis aga Mauelis Rosbachi lähedal.
Umbes 1520. aastal oli ta Maasilinna foogti kumpan, 1529. aastal on teda aga märgitud linnusekomtuurina (Hauskomtur) Viljandis. 1530. aastal sai ta Kursi komtuuriks, 1535. aastal aga Vindavi komtuuriks. 1545. aastal loobus ta sellest ametist ja 1548. aastal on teda mainitud endise komtuurina. 1562. aastal elas ta endiselt Vindavis, seejärel teated temast lõppevad.
Sinine emajuur

Levila

Sinine emajuur on levinud parasvöötmes nii Aasias, Põhja-Euroopas kui ka Põhja-Ameerikas. Mõned liigid on levinud ka Austraaliasse ning Loode-Aafrikasse. Eestis on sinist emajuurt leitud peamiselt mandri idaosades.

Kirjeldus

Sinine emajuur on karvadeta. Risoom on lühike, jäme ning narmasjuurtega. Varsi on tal enamasti üks, harva mitu. Varred on alusel munajate soomustega, osaliselt puitunud, tavaliselt harunemata ja püstised . Varte kõrgus ulatub 15–45 (60) sentimeetrini . Taimel juurmine lehekodarik puudub, alumised lehed on soomusjad ning väiksemad kui varrelehed . Varrelehed on 3–7 sentimeetrit pikad ja 3–6 millimeetrit laiad. Nad on lineaalsed või lineaalsüstjad, ühe rooga ning enamasti tömbi tipuga (vahel ka teritunud tipuga). Alusel on nad ahenenud ja lühikesteks tuppedeks kokku kasvanud ning on rohkem või vähem tagasikäändunud servaga .
Õied paiknevad sinisel emajuurel üksikult ülemiste lehtede kaenlas või ühe- või kahekaupa varre tipul. Õiekroon on viietipmeline, tumesinine, alusel valkjas, lehterjas-kellukjas. Kroon on 30–45 millimeetrit pikk, seespool viie rohelise joonega. Hõlmad on munajad, kolmnurkja teritunud tipuga ning krooniputkest palju lühemad. Seemned on käävjad, pisut tiivulised, võrkja pinnaga ning ligikaudu 1,5 millimeetrit pikad. Ühes kupras võib seemneid olla 300 kuni 700. Õitseb juulist septembrini, vahel oktoobrini .
Ta on Eestis arvatud II kaitsekategooriasse (seisuga 2012).
Aleksandr Manevski

Aleksandr Stepanovitš Manevski (vene Александр Степанович Маневский; 1. august 1824 Tallinn – 3. juuli 1884 Peterburi) oli Venemaa mereväelane, kontradmiral (1880).
Manevski sündis Tallinnas. Tema isa oli Stepan Semjonovitš Manevski (surnud 1846), ema Glikerija Jakovlevna Manevskaja (surnud 1879). Tulevase admirali isa teenis 14. klassi riigiametnikuna Tallinna sõjaväeinvaliidide üksuses. 15. juunil 1838 astus Aleksandr Manevski kadetina tüürimeeste 1. poolekipaaži, mille lõpetas 7. aprillil 1846 laevastiku tüürimeeste korpuse konduktorina.
Järgmisel neljal aastal oli Manevski Peterburi keiserliku jahtklubi teenistuses ja seilas peamiselt Läänemerel. 23. aprillil 1850 ülendati ta laevastiku tüürimeeste korpuse praporštšikuks ja viidi korvetil "Olivutsa" teenima Kaug-Itta. Seal anti talle 11. aprillil 1851 mitšmani auaste ja ta määrati 27. mereväeekipaaži koosseisu. Augustis-septembris 1851 osales ta Petropavlovski sadamas esimese järgu kapteni Gennadi Nevelskoi juhitud Amuuri ekspeditsioonile varustuse tarnimises. Sel ajal tutvus ta teise silmapaistva mereväelase ja ränduri Aleksandr Petroviga.
3. juunil 1853 anti talle leitnandi auaste ning aastatel 1853–1854 oli ta komandöriks kuunaril "Anadõr", mis kurseeris Petropavlovski ja Kamtšatka jõe suudme vahel.
Krimmi sõja ajal osales Aleksandr Manevski Petropavlovski kaitsmisel. 1855. aastal oli ta komandöriks transpordilaeval "Dvina", mis aitas evakueerida Petropavlovski garnisoni Amuuri jõe suudmesse ja sattus ka De-Kastri lahes vaenlasega tulevahetusse.
11. juunil 1856 viidi Manevski üle 8. mereväeekipaaži koosseisu ja septembris 1857 pöördus ta transpordilaeval "Dvina" tagasi Kroonlinna. Sinna ei jäänud ta kauaks, sest juba 6. jaanuaril 1858 viidi ta üle Siberi mereväeekipaaži ja siirdus taas Kaug-Itta, kus teenis lootsilaeva komandörina Amuuri jõel ja De-Kastri lahes.
Aastatel 1859–1862 oli ta transpordilaeva "Baikal" komandör, pidades valveteenistust Olga lahel ja korraldades Olga sõjaväeposti ehitamistöid. 21. juunist 1861 kuni 20. augustini 1862 oli ta ühtlasi ka Olga sõjaväeposti komandör.
1. jaanuaril 1863 ülendati Manevski kaptenleitnandiks ja viidi sama aasta 31. oktoobril üle Balti laevastiku teenistusse, kus temast sai suurtükipaadi "Lava" komandör. 1. jaanuaril 1871 ülendati ta 2. järgu kapteniks ja 9. märtsist 1872 määrati Peterburi sõjasadama ekipaažimeistriks.
25. mail 1873 määrati ta tööle mereväe vanglasüsteemi, kus ta alustas karjääri vanglaülema abina ja tõusis peagi vanglaülemaks. Sellel ametikohal töötas ta kuni 19. maini 1880, mil ta saadeti kontradmirali auastmes erru.
Manevskit autasustati teenistuse kestel Püha Vladimiri ordeni IV järguga, Püha Anna ordeni II järguga ja Püha Stanislavi ordeni II järguga.
Ta suri neli aastat pärast erruminekut Peterburis ja maeti oma sünnilinna Tallinna Aleksander Nevski kalmistule. Manevski nime kannavad neem Olga lahes ja Olga lahe kõrval asuv abajas.
Idaani keel

Fonoloogia

Idaani keeles on 6 vokaalfoneemi ja 17 konsonantfoneemi.
Puukoor

Puukoor (ka koor) on puittaime pindmine kiht, mis kaitseb taime sisemisi kudesid. Puukoor koosneb korkkoest. Selle rakud paiknevad tihedalt üksteise peal. Nende kestad on sedavõrd paksenenud, et täiskasvanud rakus on tsütoplasma koos raku organellidega hävinud. Korgikihis puuduvad poorid ja seetõttu ei saa vesi ja ega gaasid seda läbida. Selleks, et tüve sisemuses paiknevatel kudedel säiliks gaasivahetus, moodustuvad korkkoesse spetsiaalsed avad - lõved. Need asendavad õhulõhesid. Lisaks korgile areneb osadel puudel veel teinegi kaitsekiht, mida nimetatakse korbaks. Ka korp koosneb surnud rakkudest, mis järk-järgult tüve pinnalt tükkidena lahti tulevad. Eestis kasvavatest puudest on kõige paksem korp männil. Puukoor võib olla kergesti eraldatav (nt vanal kasel).
Oto Lācis

Oto Lācis (venepäraselt: Otto Rudolfovitš Latsis; 22. juuni 1934 Moskva – 3. november 2005 Moskva) oli läti päritolu nõukogude ja vene ajakirjanik, majandusteaduste doktor.
Oli 1987–1991 ajakirja „Kommunist“ («Коммунист») peatoimetaja esimene asetäitja. Ajakiri kujunes sel ajal perestroika teoreetiliseks organiks. Lācis osales uutmisliikumises, oli NLKP Keskkomitee liige (1990—1991). 
1993—1996 kuulus presidendinõukogusse (konsultatiivne organ Venemaa presidendi juures Jeltsini ajal ja Putini presidendiaja esimestel aastatel). 1990ndatel Izvestija, 1997. aastast Novõje Izvestija poliitiline vaatleja, sai populaarseks liberaalse intelligentsi seas.
Ivor Onksion

Ivor Onksion (sündinud 9. detsembril 1989) on Eesti ametnik, kes osales 2012. aastal Keskerakonna büroost leitud erakirjavahetuse skandaalis.
Onksion on Sotsiaaldemokraatlikku Erakonda kuuludes töötanud Tallinna linnavolikogu liikme Jaak Juske nõunikuna ning pärast Keskerakonda siirdumist 2011. aastal Tallinna Linnaarhiivis informatsiooni ja teadusliku uurimistöö sektori spetsialistina (21. novembrist kuni 31. detsembrini 2011). Samuti töötab ta Püha Miikaeli Koolis ja Vanalinna Hariduskolleegiumis matemaatikaõpetajana.
3. veebruaril 2012 esitas Onksion avalduse Eesti Keskerakonnast lahkumiseks.
Onksion on kirjutanud ajalehtedesse arvamusartikleid.

Kriminaalasi

Kui kaitsepolitsei leidis jaanuaris 2012 Keskerakonna büroos toimunud läbiotsimisel Keskerakonna peasekretäri ja riigikogu liikme Priit Toobali asjade hulgast ligi 450 lehekülge sotsiaaldemokraatliku poliitiku Hannes Rummu erakirjavahetust, teatas Onksion, et võttis laual vedelenud paberid kaasa sotsiaaldemokraatide juurest lahkudes, et kirjutada nende põhjal artikkel ajalehte Kesknädal. Ka Toobal kinnitas, et kirjade vargus oli Onksioni isiklik initsiatiiv.
Onksioni väites on kahelnud nii Jaak Juske - "Onksion lükati tanki, kuna Priit Toobal on sügavalt vahele jäänud konkurendi isikliku meiliboksi häkkimisega" - kui ka Keskerakonna juhatuse liige Ain Seppik: "Mina vana kooli mehena võiksin e-kirju välja printida, aga ma ei tee seda, ja veelgi raskem on uskuda seda kaasaegsest mehest Hannes Rummust. Veelgi enam – väga kahtlen, et Rumm printis oma kirjad välja ja viis need Tallinna linnavolikogu laudadele laokile ajal, mil ta ise oli hoopis riigikogus.". Tehnilistele küsitavustele Onksioni ja Keskerakonna selgituses on tähelepanu juhtinud Eesti Ekspress ja Postimees.
17. oktoobril 2014 mõistis Harju maakohus Onksioni süüdi eraviisilises jälitustegevuses ja sõnumisaladuse rikkumises ning mõistis talle rahalise karistuse 640 eurot.
Vastlamängud

Vastlamängud (saksa Fastnachtsspiele) olid esimesed saksa ilmalikud näidendid. 
Vastlamänge mängiti 14.–16. sajandil Saksa linnade vastlapidustuste ajal. Alates 15. sajandist esitasid neid eeskätt Nürnbergi meistersingerid.
Denes nad Makedonija

"Denes nad Makedonija" (makedoonia keeles Денес Над Македонија; 'Täna Makedoonia kohal') on Põhja-Makedoonia riigihümn.
Hümni viisi autor on Todor Skalovski ja sõnade autor Vlado Maleski.
Hümn võeti kasutusele 11. augustil 1992.

Sõnad

Денес над Македонија се раѓа,

ново сонце на слободата!

Македонците се борат,

за своите правдини!

Македонците се борат,

за своите правдини!

Одново сега знамето се вее,

на Крушевската република!

Гоце Делчев, Питу Гули,

Даме Груев, Сандански!

Гоце Делчев, Питу Гули,

Даме Груев, Сандански!

Горите македонски шумно пеат,

нови песни, нови весници!

Македонија слободна,

слободно живее!

Македонија слободна,

слободно живее! 

Не плачи Македонијо мајко мила,

Крени глава гордо високо,

Македонија слободна,

слободна ќе живее!

Македонија слободна,

слободна ќе живее!
Robert Redford

Biograafia

Roberti isa Charles Robert Redford (seenior) oli Standard Oili raamatupidaja ja ema oli Martha Redford (suri 1955). Keskkooli lõpetas Robert Redford 1955. aastal.
Robert kaotas korvpallistipendiumi Colorado Ülikoolis joomise tõttu.
Pärast õpinguid Pratti kunstiinstituudis ja kunstnikuelu Euroopas õppis ta näitlemist New Yorgis Ameerika Näitekunsti Akadeemias.
Ta abiellus Lola Redford Van Wageneniga (sündinud 1940) 12. septembril 1958. Nad said neli last, kellest üks suri imikute äkksurma sündroomi, ja lahutasid abielu 1985. aastal.
Redfordi tütar Shauna Redford (sündinud 15. novembril 1960) on kunstnik, kes abiellus Eric Schlosseriga 5. oktoobril 1985 Provos. Tema esimene laps sündis jaanuaris 1991 ja Redford sai vanaisaks. Robert Redfordi poeg (sündinud 5. mail 1962) on stsenarist ja tütar Amy Redford (sündinud 22. oktoobril 1970) näitleja. Robert Redfordil on vend William.

Karjäär

Televisioon ja lavakogemus koos ameerikaliku hea välimusega viis Redfordi filmidesse mängima. Tema läbimurderoll oli Sundance Kid filmis "Butch Cassidy and the Sundance Kid" (1969), kui näitleja oli 32-aastane. "The Way We Were" ("Sellised me olime") (1973) ja "The Sting" ("Tüssamine") (1973) tegid Redfordist suurima kassamagneti järgmiseks kolmeks aastaks.
1980. aastal rajas ta Sundance Instituudi, et aidata filmitegijaid nende püüdlustes. Tema instituudi toetatud Sundance'i filmifestival (esimest korda aastal 1985) on muutunud üheks maailma mõjukaimaks alternatiivfilmide festivaliks. Seal on esilinastunud Steven Soderberghi "Sex, Lies and Videotape" ("Seks, valed ja videolint") (1989), Quentin Tarantino "Reservoir dogs" ("Marukoerad") (1992), Mike Newelli "Four Weddings and a Funeral" ("Neli pulma ja üks matus") ning Ben Stilleri "Reality Bites" (1994). 
Robert Redfordi režissööridebüüt "Ordinary People" ("Tavalised inimesed" (1980) võitis parima režissööri Oscari 1981. aastal. Pärast 8-aastast vahet lavastas ta John Nicholsi romaani põhjal "The Milagro Beanfield War" (1988). Kriitika ja fännid armastasid tema režissööritööd filmis "A River Runs Through It" (1992), mille eest ta võitis Kuldgloobuse. "Quiz show" (1994) ja "The Horse Whisperer" ("Hobulausuja") (1998) eest kandideeris ta parima režissööri Oscarile.
Keskkonnariski hindamine

Keskkonnariski hindamine (inglise environ­mental risk assessment) on keskkonnale avalduva kahjuliku mõju tagajärgede (keskkonna-, tervise-, sotsiaal-majanduslik mõju) ja nende ilmnemise tõenäosuse (ruumiline ja ajaline levik) hindamine.
Keskkonnariski hindamine on oluline nt keskkonnamõju hindamisel ning keskkonnariskide (nt avariid, õnnetused) eest kindlustamisel ja vältimisel.
Keskkonnariski hindamine on osa keskkonnariski analüüsist, mis sisaldab ka riski vältimis- ja leevendusmeetmete kavandamist ning nendest teavitamist huvirühmadele.
2006. aasta Slovakkia parlamendivalimised

Slovakkia 2006. aasta parlamendivalimised toimusid laupäeval, 17. juunil 2006, et valida Slovakkia parlamendi (Slovaki Vabariigi Rahvusnõukogu) 150 liiget. 
Valimistel osales 54,67% hääleõiguslikest kodanikest (väikesi erinevusi allikate vahel seletab asjaolu, et üllatavalt suur hulk Slovakkia valijaid võtab küll lehe, aga ei anna seda enam ära). Valituks osutusid parteid, mis kogusid vähemalt 5% kõigist kehtivatest häältest. Parlamendivalimised võitis 29,14% valijate häältega sotsiaaldemokraatlik partei Suund – Sotsiaaldemokraatia, saades parlamendis 50 kohta. 
Valituks osutus 24 naist ehk 16% parlamendiliikmetest on naised.
Dalbe raudteepeatus

Dalbe raudteepeatus on raudteepeatus Riia-Jelgava raudteeliinil Ozolnieki piirkonnas. Igapäevaselt peatub seal kolmkümmend kuus reisirongi; tööpäeviti on seal peatuvate rongide arv nelikümmend viis. Peatus asub Riia raudteejaamast 28,6 km kaugusel. Piletihinnalt kuulub peatus B tsooni.
Peatus on nime all Dolbing kantud aastast 1917 pärinevatele saksa sõjaväekaartidele. Ametlikult avati see siiski alles aastal 1920 IV klassi raudteejaamana. Tänapäeval on jaamahoone suletud ja pileteid seal ei müüda. Kuni Teise maailmasõjani eelnes jaamale Blukase raudteepeatus.
Husaar

Husaar on nimetus, mida kasutati mitut tüüpi kergeratsaväelaste kohta.
Üldise arusaama järgi on husaar ungari algupäraga kergeratsaväelane. Nimetus husaar tuleneb ungari keelest ning tähendab kahekümnendiklane (ungari husz - kakskümmend; ar - ette või ära andma). 1458. aastal kehtestati Ungaris seadus, mille kohaselt iga 20 aadlimõisa kohta tuli anda väeteenistusse üks ratsamees, sellest aadlike maakaitse-ratsaväest värbas üksusi samuti türklaste vastu sõdivasse Poola väkke. Ungarlaste sõjameheoskused olid nii kõrged, et termin husaar muutus auasjaks. Nii hakkasidki end 16.–17. sajandil husaarideks nimetama ka poola aadliratsaväe rüütlid, kes kandsid aga raudrõivast ja olid relvastatud piikidega, olles seega klassikalises mõttes midagi kürassiiri ja ulaani vahepealset. Osa sõjaajaloolasi teevad terminoloogiliselt vahet Poola husaari (hussar) ja Ungari husaari (huzar) vahel, kuid eesti traditsioonis see võimalus puudub. Soovitatav on kasutada: Poola husaar = raskeratsavägi ja Ungari husaar = kergeratsavägi juurde.
Lääne-Nigula Vabadussõja mälestussammas

Lääne-Nigula Vabadussõja mälestussammas on Lääne maakonnas Taebla vallas Lääne-Nigula asulas asuv Vabadussõjas langenutele püstitatud mälestusmärk.
Mälestussammas avati 14. septembril 1930, kavandi autor oli Roman Espenberg (Haavamägi).
Nõukogude okupatsiooni ajal 1946. aasta septembris mälestussammas purustati. Sambast säilisid vundament ja samba pronksist osad.
10. septembril 1989 avati samas kohas uus mälestussammas, mis on endise samba täpne koopia. Algupärased pronksist osad restaureeriti.
Mälestussamba juurde on paigaldatud kaks mälestuskivi Teises maailmasõjas hukkunuile ja küüditatuile.
Telescopus semiannulatus

Levila

Neid võib kohata roomamas Namiibias, Botswanas, Lõuna-Aafrika Vabariigis, Svaasimaal, Zimbabwes, Mosambiigis, Tansaanias, Kongo Demokraatlikus Vabariigis, Malawis, Rwandas, Burundis, Keenias ja Sambias.

Kokkupuuted inimestega

Need maod kohtuvad inimestega harva.
Nende madude inimeste suhtes mürkmadudeks liigitamise kohta pole piisavalt andmeid, peas paiknevad (erinevalt enamikust mürkmadudest) Duvernoy näärmed.
Amundsen–Scott

Amundsen–Scott on Ameerika Ühendriikidele kuuluv polaarjaam Antarktika keskosas lõunapooluse piirkonnas.
Kui jaam 1956. aastal rahvusvahelise geofüüsika aasta raames rajati, asus see täpselt lõunapoolusel, aga jääkilbi liikumise tõttu oli ta 2006. aasta alguseks nihkunud poolusest umbes saja meetri kaugusele.
Polaarjaam sai oma nime lõunapooluse avastajate Roald Amundseni ja Robert Scotti auks, kelle ekspeditsioonid aastatel 1911–1912 esimestena poolusele jõudsid.
Amundseni–Scotti polaarjaam paikneb kõrgusel 2835 m üle merepinna; jääkilbil, mille paksus jaama juures on maksimaalne – 2850 m (2005). Aasta keskmine temperatuur on umbes −49 °С (detsembris −28 °C ja juulis −60 °C). Tuule keskmine kiirus on 5,5 m/s; on registreeritud puhanguid kuni 27 m/s.
Endokrinoloog

Endokrinoloog (ladina endocrinologus) on endokrinoloogiaga tegelev uurija, eriarst või teadlane. Endokrinoloog tegeleb endokriinsüsteemi ja selle osade (sh hormoonide) haiguslike seisundite diagnoosimise, uuringute ning raviga.
Eestis koolitatakse endokrinolooge vastava eriala residentuuris Tartu Ülikoolis.
Eesti endokrinolooge ühendab Eesti Endokrinoloogia Selts.

Eriarsti eriala

Eesti Haigekassa süsteemis klassifitseeritakse endokrinoloogid eriarstideks, kelle vastuvõtule pääsemiseks Haigekassa süsteemi kaudu on vaja saatekirja.
Intel i486

Intel i486 ehk 486 ehk 80486 on Inteli mikroprotsessor, mis kuulub Inteli x86-protsessorite perekonda. 
i486 protsessorile eelnes 80386. Esimene 486 tüüpi protsessor ilmus aastal 1989. Ta sisaldas 1,2 miljonit transistorit.
Protsessori i486 käsustik sarnaneb väga 80386 omaga. Riistvara poolest aga erines ta oluliselt oma eelkäijast. Tal oli sisemine vahemälu ja ta kasutas konveiertöötlust.
Celano

Haldus

Celano piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Aielli, Avezzano, Castelvecchio Subequo, Cerchio, Collarmele, Gagliano Aterno, Luco dei Marsi, Ovindoli, Pescina, San Benedetto dei Marsi, Secinaro, Trasacco.
Celano halduspiirides asuvad järgmised asulad ja asumid: Borgo Ottomila, Borgo Quattordici.

Loodus

Celano territooriumil asub üks osa 56,45 ha suurusest Sirente-Velino looduspargist (Parco regionale naturale del Sirente - Velino).

Raudtee

Celanot läbib Rooma-Pescara raudteeliin.
Bahreini kuningas

Bahreini kuningas (araabia keeles ملك البحرين, malik al-Baḩrayn) on alates 2002. aastast Bahreini riigipea tiitel.
Bahreini kuningas on konstitutsiooniline monarh, kelle õigused ja kohustused on määratletud 2002. aasta põhiseaduses. Talle kuulub riigis peaaegu absoluutne võim. Muuhulgas kuulub kuninga kompetentsi Bahreini Rahvusassamblee ülemkoja 40 liikme nimetamine.
Bahreini kuninga tiitli võttis omale senine emiir Ḩamad ibn ‘Īsá Āl Khalīfah 14. veebruaril 2002. Enne seda kandsid Bahreini monarhid aastatel 1783–1971 Bahreini ḩākimi ja aastatel 1971–2002 Bahreini emiiri tiitlit.
Gennadi Baišev

Haridus- ja töökäik

Pärast Novosibirski koreograafiakooli lõpetamist 1966. aastal asus Gennadi Baišev tööle balletisolistina Jakuudi Muusika- ja Draamateatrisse.
1980. aastal loodi Jakuudi Riiklik Tantsuansambel. Baiševist sai ansambli kunstiline juht ja ballettmeister. 1982. aastal lõpetas ta GITIS-e režiiteaduskonna ballettmeistriosakonna. 1992. aastal sai Jakuudi riiklikust tantsuansamblist Sahha (Jakuudi) Vabariigi Rahvuslik Tantsuteater. Teatrist, mille kunstiline juht oli Baišev, sai Sahha visiitkaart rahvusvahelistel ja ülevenemaalistel festivalidel.
Munnimägi

Munnimägi on suurküngas Otepää kõrgustikul Otepää vallas Vana-Otepää külas. Mäe kõrgus on 170 meetrit.
Ühiskondliku Leppe Sihtasutus

Ühiskondliku Leppe Sihtasutus (nimetatud ka Ühiskondlik Lepe) on Eesti sihtasutus, mis ühendab Eesti kestva arenguga seotud valitsusväliseid organisatsioone, sh kodanikuühendusi, ja muu hulgas edendab organisatsioonidevahelist koostööd. Kestva arenguga seotud põhiteemad on rahva tervis, haridus, sotsiaalne turvalisus ja regionaalne areng. 2007 oli sihtasutusega seotud üle 60 organisatsiooni.
Sihtasutus annab igal aastal välja kogumikku "Eesti inimarengu aruanne".