Sitsiilia ajalugu

Sitsiilia ajalugu on ülevaade Vahemeres asuva Itaalia suurima saare ajaloost. Poeetiliselt nimetatakse saart Trinakriaks, mis tähendab kreeka keeles 'kolmnurkne' ja vihjab saare kujule.

Esiaeg

Vanimad inimasustuse jäljed Sitsiilias – kaljujoonised koobastes Palermo lähistel on ajajärgust 8000 aastat eKr.
Saare muistsete elanikena on mainitud kolme hõimu: elümed (vanakreeka Ἔλυμοι, ladina Elymi), kes elasid saare lääneosas Segesta linna ümbruses ja olid vist Vahemere-äärsete alade põliselanikud, siikanid ehk sikaane (vanakreeka Σικανοί), kes elasid saare lääneosas ja olid arvatavasti ibeeri päritolu, ning Itaalia mandriosast sisse rännanud sikulid (vanakreeka Σικελοί, ladina Siculi), kes elasid saare idaosas. Viimaste järgi on Sitsiilia oma nime saanud.
Foiniiklased asutasid nii Sitsiiliasse kui selle lähisaartele palju kaubaasulaid, millest hiljem jäi neile kolm: Panormos, Motye ja Solus.

Sitsiilia ekspeditsioon

Sitsiilia linnade omavahelist tähtsust kahjustas tugevasti joonlaste ja doorlaste omavaheline vaen. Peloponnesose sõdade Archidamose sõjas, Sitsiilia Egesta ja Leontini linnade elanikud palusid ateenlastelt abi Sürakuusa vastu ning 415 eKr algas Sürakuusa vastaseid toetanud Ateena laevastiku Sitsiilia retk Nikiase ja Lamarchose juhtimisel. Ateenlased asusid Sürakuusat piirama ja suutsid poolsaarel paikneva linna muust maailmast valliga peaaegu ära lõigata. Sürakuusalased olid alistumise äärel. Spartast appi saadetud väepealik koos Sitsiilia liitlastega pääses linna, innustas kaitsjaid ja sõjaõnn kaldus järk-järgult sürakuusalaste poole. Ateenlased saatsid Sürakuusa alla veel teisegi eskaadri, kuid osutusid pärast lüüasaamist öises lahingus ise ümberpiiratuks. Sobiv hetk Sürakuusa lahest välja murdmiseks lasti mööda, otsustav merelahing kaotati ja ateenlased pidid laevu ning haavatuid maha jättes suunduda sisemaale, kus loodeti abi oma Sitsiilia liitlastelt. Sisemaale taandumine lõppes katastroofiga: kahte rühma jagunenud ateenlased piirati ümber ja sunniti alistuma (413 eKr) ja Nikias hukati. 7000 ateenlast võeti vangi ja saadeti orjadena Neapolise kivimurdudesse, kus nad raske töö tõttu hukkusid.
409 eKr ründasid Sitsiiliat taas kartaagolased, keda juhtis eelmises rünnakus langenud Hamilkari pojapoeg Hannibal. Kartaagolastelt palus sõjalist abi Lääne-Sitsiilia linn Egesta oma suurema naabri Selinuse vastu nagu ka mõne aasta eest ateenlaste sissetungi tinginud tüliküsimus. Kartaago vägi vallutas ja hävitas esmalt Selinuse ning seejärel ka eelmisel korral võitmata jäänud Himera. 406 eKr algatasid kartaagolased uue suurpealetungi, eesmärgiga vallutada kogu Sitsiilia. Hannibali juhtimisel võtsid kartaagolased kiiresti tagasi Selinuse ja liikusid saare lõunarannikut pidi edasi Akragase vastu, mille all Hannibal haigestus ja suri. Kartaagolased vallutasid nad peaaegu kogu saare, üksnes Sürakuusa türann Dionysios I suutis neile vastu panna. Mitmes sõjas püüdis Dionysios kartaagolasi välja tõrjuda, kuid edutult. Kartaagolasi nõrgestas väes leviv taud ja nad sõlmisid Dionysiose juhitud sürakuusalastega rahu. Kumbki pool säilitas selle, mis oli hetkel tema valduses; Kartaagolased tunnistasid Dionysiost Syrakuusa valitsejana ja jätsid Sitsiilia idaosa sisuliselt tema võimu alla. Dionysios I (valitses 405–367 eKr) korraldas linna piirava müürivööndi laiendamise, palkas võõrsilt hulga sõjamehi, lasi ehitada suuri sõjalaevu ning piiramis- ja heitemasinaid. Sürakuusa lahe suus paiknevast, tammi abil maismaaga ühendatud Ortygia saarest, kuhu linna rajamisel 8. sajandil eKr esmane asula oli tekkinud, tegi ta kindlustatud residentsi. Sitsiilia lääneosas asunud kreeklaste asualad olid aga Kartaago käes, Dionysios provotseeris ta uue sõja (398 eKr) ja enne kui kartaagolased oma jõude koguda suutsid piiras ta ümber ha vallutas Kartaago tugipunkti, Motya, saare läänetipus.
Kartaago uut sissetungi Himilkoni juhtimisel Dionysios I tagasi tõrjuda ei suutnud – kartaagolased vallutasid lõunaranniku linnadele lisaks ka saare Itaalia ranniku vastu jääva kirdeosa ja asusid piirama Sürakuusat. Taas võttis sissetungijate seas võimust taud, Dionysios ründas nõrgestatud piirajaid Sürakuusa all korraga ja saavutas maal kui merel hiilgava võidu (397 eKr). Himilkon oli sunnitud rahu paluma, päästmaks väe koosseisus olevaid kartaagolasi, palgasõdurid jättis ta aga võitja meelevalda ja need kas hukati, orjastati või võeti Sürakuusa türanni teenistusse. Kodumaal sooritas Himilkon enesetapu. Samas oli rahuleping Kartaagole siiski üsna soodus, sest säilitas suure osa puunlaste poolt hõivatud aladest Sitsiilias. Hiljem pidas Dionysios veel ühe eduka sõja kartaagolastega, tõrjudes nad oma traditsioonilistele aladele Sitsiilia lääneosas. Leping aastast 392 eKr võimaldas Siracusal oma valdusi veelgi laiendada, asutati Adrano, Tindari ja Tauromenioni linnad. Aadria merel asutas Dionysios Vanem kaubavahetuse hõlbustamiseks Ankoni, Adria ja Issa. Oma sõjaliste teenete kõrval oli Dionysios tuntud kunstide patroonina ja Platon ise külastas Siracusat mitu korda.
Dionysiose sai kontrolli alla oli enamuse Sitsiiliast ja ateenlased kutsusid teda õigustatult Sitsiilia valitsejaks. Lõuna-Itaalia kreeka linnade vastuolusid ära kasutades sekkus ta ka sealsetesse asjadesse, sõlmis mõne linna, sealhulgas Krotoniga, liidu ja vallutas pika piiramise järel mandril Rhegioni (387 eKr). Sitsiiliat Itaaliast eraldav Messina väin langes Dionysiose kontrolli alla ja Dionysiose vallutas ka mõned tugipunktid Aadria meree rannikul, nende seas kaugeim Hadria tänapäeva Veneetsia juures. Dionysiose valitsusaeg tõi Sürakuusa jaoks õitsengu. Müüridest piiratud ala oli laienenud umbes kahekordseks ja elanikkonna arvukus tõusnud palgasõdurite ning alistatud linnadest ümberasustatud elanike arvel. Arvatavasti oli Sürakuusa tol ajal Vahemere maade suurim linn, ületades nii Kartaagot, Roomat kui ka Ateenat. Dionysios I sugulane Dion hakkas vanakreeka filosoof, Sokratese õpilase ja Aristotelese õpetaja ning Lääne esimese kõrgkooli, Ateena Akadeemia rajaja, üks maailma ajaloo mõjukama filosoofi Platoni õpilaseks, kuid türann Dionysios I pöördus tema vastu ning Platon müüdi orjusse. Ateenaga sõjajalal oleva Kürenaika linna orjaturult ostis Platoni üks ta pooldaja ning läkitas filosoofi koju Ateenasse.
Dionysiose poeg ja järeltulija Dionysios Noorema (kes valitses vaheaegadega 367–344 eKr) nõuandjatena olid juba vanema Dionysiose ajal mõjukas Dion, kes oli abielus vanema Dionysiose tütrega (noorema Dionysiose poolõega) ja Platon. Platoni sõber ja mõttekaaslane Dion kutsus filosoofi teist korda Sitsiiliasse noort valitsejat kasvatama, et koolitada uus valitseja Dionysios II valgustatud filosoof-kuningaks. Dionysios kuulas küll õpetusi, kuid hakkas kahtlustama Dionit plaanis võimu haarata, saatis tolle pagendusse ja hoidis Platonit väevõimuga kinni, lõpuks Platon siiski lahkus. Dion kogus Kreekas palgaväe, purjetas sellega 357 eKr Sitsiiliasse ja vallutas Sürakuusa, Dionysiose põgenes aga Itaaliasse. Dion (kes valitses 357–354 eKr) püüdis kehtestada Platoni riigiõpetuse vaimus aristokraatlikku monarhiat, kuid Dion mõrvati 354 eKr, millele järgnes veelgi suurem kaos. Naasis Itaaliast ka Dionysios, kuid enamus Sürakuusast allus türannile aga vaid nimeliselt ja muud linnad oli järk-järgult Sürakuusa valitsejatest lahku löönud. Korra tagamiseks palusid sürakuusalased Dionysiose vastu abi oma emalinnast Kórinthosest ja korintlased saatsid Sitsiiliasse kogenud riigimehe Timoleoni.
Timoleon saabus umbes 1000 sõjamehega kümnel laeval 344 eKr Sitsiilia. Ka Dionysiose vastaste toonane juht suhtus temasse vaenulikult ning liitus taas kreeklaste asjadesse sekkunud kartaagolastega. Timoleon saavutas Etna jalamil hiilgava võidu, Dionysios loovutas Ortygia Timoleonile, lahkus Sitsiiliast ja veetis oma ülejäänud elu Kórinthoses. Kartaagolaste ootamatu lahkumise järelkehtestati riigis vähemalt nime poolest demokraatlik riigikord ja sisuliselt juhtis riigiasju lähimatel aastatel (344–338 eKr) aga Timoleon, ehkki suur osa saarest oli endiselt erinevate türannide võimu all.
Kartaago järgmise kallaletungi lõi tagasi Timoleon 339 eKr, Krimisose jõel Sitsiilia lääneosas. Sõjalisest edust hoolimata ei jätkanud Timoleon võitlust kartaagolastega ja sõlmitud rahuga säilitas ta traditsioonilise piiri Kartaago ja kreeklaste alade vahel. Selle asemel hakkas Timoleon kõrvaldama kreeka türanne saare idaosas, lastes mitmed võimult tõugatud valitsejad rahvahulga ees piinarikkalt hukata. Timoleoni tegevus tõi kaasa Sitsiilias uue õitsengu, idaosa türannide kukutamine ja võit kartaagolaste üle tagasid siserahu. Timoleon algatas Sürakuusas linna ulatusliku taasasustamisprogrammi, kutsudes koju naasnud pagulastele lisaks uusasukaid kogu Kreekast, et korvata elanikkonna langust vahepealse kaose aastatel. Tõusid elanikkonna tihedus ja üldine heaolu pea kogu Sitsiilias. Saarel, ka väljaspool Sürakuusat, taastati mitmed osaliselt või täielikult varemeis seisnud linnad, sealhulgas kartaagolaste poot aastakümnete eest hävitatud Gela ja Akragas.
Võitlused linnakodanike vahel algasid taas pärast Timoleoni surma ja lõppesid uue türanni Agathoklese esiletõusuga, kes haaras võimu riigipöördega aastal 317 eKr. Agathokles oli madalat päritolu, kuid abielu teel rikastunud väepealik, kes palgasõdurite ja lihtrahva toel kukutas Sürakuusas kehtinud oligarhia ja haaras türannivõimu. Kasutades rikaste vastu julmi repressioone vallutas ta kiiresti muud kreeka linnad Sitsiilias, ühendades seega suure osa saarest ühtseks riigiks. Sürakuusa türann Agathokles jätkas vahelduva eduga sõda (311–306 eKr) Kartaago vastu ja saavutas moraalset edu, viies 310 eKr sõja kartaagolaste kodusele Aafrika pinnale, tekitades vaenlasele raskeid kaotusi. Sõda lõppes rahulepinguga 306 eKr, mille kohaselt Kartaago maksis kontributsiooni ja Agathokles lahkus Aafrikast, kuid mis ei takistanud kartaagolastel sekkumast Sürakuusa poliitikasse pärast Agathoklese surma (289 eKr). Järgnevalt tungis Agathokles Lõuna-Itaaliasse, kuid suri sõjaretke ajal ja pärast Agathoklese surma lõid Sitsiilia linnad taas Sürakuusast lahku.

Rooma ajastu

Rooma sekkumise aluseks Sistiilias oli Sürakuusa türanni Agathoklese endised palgasõdurid mamertiinid (marsipojad), kes pärast Agathoklese surma teenistuseta jäid, nad läksid tülli nii sürakuusalaste kui ka kartaagolastega ja palusid abi Roomalt. Sürakusalaste ja kartaagolaste vahelisse konflikti sekkus Rooma ning Puunia sõjad ei jätnud puutumata ka Sitsiiliat.

Bütsantsi ajastu

5. sajandil vallutasid Gooti hõimud Mandri-Itaalia ning sajandi lõpus, 488. aastal tungisid ka Sitsiiliasse, Gooti sõja ajal saatis Bütsantsi keiser Justinianus I saarele oma armee. Saar võideti tagasi ning kui järgmisel, 6. sajandil asus mandril pealetungile uus germaani hõim, langobardid, kujunes Sürakuusast Bütsantsi läänepoolseim tugipost.