google/wiki40b huggingface dataset:
Autoriõigusega kaasnevad õigused

Autoriõigusega kaasnevad õigused ehk naaberõigused on õigused, mis tekivad teose esitajal, fonogrammitootjal, raadio- ja televisiooniorganisatsioonil, filmi esmasalvestise tootjal, varem avaldamata teose pärast autoriõiguse kehtivuse lõppemist esimesena õiguspäraselt avaldaval isikul, samuti autoriõigusega mittekaitstava teose kirjanduskriitilise või teadusliku väljaande avaldajal.
Eestis reguleerib autoriõigusega kaasnevaid õigusi autoriõiguse seadus, eelkõige selle 8. peatükk "Teose esitaja, fonogrammitootja ning televisiooni- ja raadioteenuse osutaja õigused (autoriõigusega kaasnevad õigused)", milles kaasnevate õiguste subjektid määratleb § 62 lg 1. Sama seaduse § 62¹ lg 1 kohaselt kaasnevate õiguste objekti kaitstust eeldatakse ning tõendamiskohustus on kaitstuse vaidlustajal. Kaasnevate õiguste teostamine ei piira autoriõiguse teostamist. § 74 kohaselt kehtivad kaasnevad õigused 50 aastat: 1) teose esitaja suhtes – teose esmakordsest esitamisest arvates (esituse fonogrammile jäädvustatud salvestise avaldamise või üldsusele suunamise korral 70 aastat avaldamisest või üldsusele suunamisest, muu salvestise korral 50 aastat); 2) fonogrammitootja suhtes – fonogrammi esmakordsest salvestamisest arvates (õiguspäraselt avaldatud või üldsusele suunatud fonogrammi korral 70 aastat pärast avaldamist või üldsusele suunamist); 3) televisiooni- ja raadioteenuse osutaja suhtes – saate esmakordsest edastamisest arvates; 4) filmi esmasalvestuse tootja suhtes – filmi esmakordsest jäädvustamisest arvates (õiguspärase avaldamise või üldsusele suunamise korral sellest arvates 50 aastat). Varem avaldamata teose, kirjanduskriitilise või teadusliku väljaande kaasnevad õigused, mis on võrdsed autori varaliste õigustega, kehtivad 25 aasta jooksul teose esmakordsest avaldamisest või üldsusele suunamisest (§ 74¹). § 75 kehtestab kaasnevate õiguste piirangud füüsiliste isikute mitteäriliseks isiklikuks otstarbeks, hariduses ja teaduses, päevasündmuste kajastamisel, tsiteerimisel, ajutiste salvestuste tegemisel ning üldiselt teoste vaba kasutamise korral seaduse 4. peatükis sätestatud juhtudel (kasutamine isiklikul otstarbel, teaduses, hariduses, informatsiooniliselt ja õiguslikult, mäluasutustes, orbteoste kasutamine jne).
Eesti keeles on vahel eksitavalt nimetatud naaberõigusi ehk autoriõigusega kaasnevaid õigusi ka naabrusõigusteks.
Tongakeelne Vikipeedia

Tongakeelne Vikipeedia on Vikipeedia tongakeelne versioon.
Tongakeelsele Vikipeediale pandi alus 2004. aasta jaanuaris.
Seal on 1698 artiklit, millega see on artiklite arvult 233. keeleversioon.
Snoob

Snoob (inglise keeles snob) on ühiskondlikku positsiooni, moenõudeid ja käitumisreegleid üleliia tähtsaks pidav inimene, teisisõnu – peenutseja. 
Tüüpiline snoobi näide on Hyacinth Bucket' tegelaskuju BBC komöödiasarjast "Keeping Up Appearances" (Eestis näidatud pealkirjaga "Rahu, ainult rahu!" ja "Hyacinth Bucket").
Leo Päi

Leo Päi (8. juuli 1920 Tallinn – 31. juuli 1999 Tartu) oli Eesti arstiteadlane ja reumatoloog.

Elulugu

Leo Päi oli advokaadi poeg ja Svetlana Päi abikaasa, Tõnis Päi isa.
Lõpetas 1938 Tallinna Vene Eragümnaasiumi, õppis 1938–40 TÜ loodusteaduskonnas ja 1940–41 arstiteaduskonnas. Oli 1941–45 Nõukogude tagalas. Lõpetas 1950 TÜ arstiteaduskonna, 1955 Leningradi I Meditsiiniinstituudis aspirantuuri, meditsiinikandidaat (1955, samas), väitekiri "Изменения соотношения белковых фракций плазмы крови при крупозной пневмонии", meditsiinidoktor (1968, Kaunase Meditsiiniinstituut), väitekiri "Некоторые вопросы иммунопатологии ревматизма и неспецифического инфекционного полиартрита". Oli 1950–52 Tartu Kliinilise Haigla peaarst, 1955–57 TÜ hospitaalsisehaiguste ja tuberkuloosi kateedri assistent, 1957–62 vanemõpetaja , 1962–69 dotsent, 1970–89 professor, ühtlasi 1962–89 kateedri juhataja, 1990–92 professor-konsultant, 1992–94 sisekliiniku reumatoloogia erakorraline professor, aastast 1994 emeriitprofessor.

Teadustöö

Uurinud peamiselt süsteemseid sidekoehaigusi ja reumatoidartriiti. Loonud õpetuse reumatoidartriidist kui tsüklilisest ja faasilisest haigusest. Olnud БСЭ ning ajakirjade Ревматология ja Терапевтический архив toimetuskolleegiumide liige. Euroopa Antireumaatilise Liiga (EULAR) liige (1981–86), Üleliidulise Terapeutide Seltsi juhatuse (1970–80) ja Üleliidulise Reumatoloogia Seltsi juhatuse (aastast 1970) liige, aastast 1991 välis-auliige, Eesti Reumatoloogide Seltsi juhatuse liige (aastast 1970). Eesti NSV Ülemnõukogu mitme koosseisu liige. Eesti NSV teeneline arst (1973). Botkini-nimelise Üleliidulise Terapeutide Ühingu medal (1986). Üle 220 teadustrükise, õppevahendeid.
Leo Päi on Eesti reumatoloogiakoolkonna asutaja.
Roodi-Vahenurme vald

Roodi-Vahenurme vald (saksa keeles Sallentack mit Wahhenorm) oli vald Pärnumaal Pärnu-Jaagupi kihelkonnas. 
Vald eksisteeris 1866–1892 ja siis liideti Roodi-Vahenurme vald Halinga vallaga.
Valla alal asus Roodi ja Vahenurme mõis.
De interpretatione

"De interpretatione" (vanakreeka keeles Περὶ ἑρμηνείας (Peri hermeneias)) on Aristotelese teos, osa Organonist.
Värmlandi hertsog

Värmlandi hertsog (rootsi hertig av Värmland) on Rootsi aadlitiitel, mida on kandnud mitu Rootsi printsi.
Edvard Westermarck

Edvard Alexander Westermarck (20. november 1862 – 3. september 1939) oli soome filosoof ja sotsioloog.
Tema on maetud Helsingi Hietaniemi kalmistule.

Teadustöö

Tema järgi on nimetatud Westermarcki efekt, mille kohaselt neil, kes on varases lapseeas (kuni 6-aastastena) elanud koos tihedas koduses kokkupuutes, ei teki hiljem omavahelist seksuaalset külgetõmmet.

Tunnustused

Tema mälestuseks korraldab Soome antropoloogiaühing Westermarcki loenguid. 
Aastal 1940 asutati Soomes ka Westermarcki Selts (Westermarck-seura, The Westermarck Society) tema pärandiga ja sotsioloogiaga tegelemiseks.
Tallinna Merekohus

Tallinna Merekohus oli 1757-1889 Tallinnas tegutsenud kohtuorgan. Organ tegeles kohaliku laevaliikluse ja merekaubandusega seotud seaduserikkumiste ning laevaavariidega. Kohtupidamises võttis organ aluseks eelkõige rahvusvahelised meresõidutavad ja seadused.
Ellinor Rängel

Ellinor Rängel (kuni 1926. aastani Ellinor Puusepp; 16. juuni (vkj 3. juuni) 1902 Riia – 14. august 1967 Tartu) oli eesti kirjanik.
Ellinor Rängel sündis Riias rauatreiali tütrena, õppis 1908–1915 M. Trey progümnaasiumis Riias ja 1915–1919 A. Torsujeva eragümnaasiumi Nižni Novgorodis. Ta töötas aastatel 1920–1925 Tallinnas Eesti kaubaagentuuris registraatorina ja arhivaarina ning 1925–1926 Elvas kantseleiametnikuna. Aastatel 1926–1940 oli ta koduperenaine. 1940–1941 oli Ellinor Rängel ajakirja Maanaine toimetaja ja samaaegselt ka Glavliti volinik Tartus. Evakueerus 1941. aastal Nõukogude tagalasse, töötas 1942–1944 Kuibõševi oblastis külanõukogu sekretärina. 1945–1946 oli Rängel Tartus Postimehe toimetuse liige. 1946–1949 töötas ta kirjastuses "Teaduslik Kirjandus" korrektori ja toimetajana. Seejärel oli kutseline tõlkija ja kriitik. Kirjanike Liidu liige oli ta alates 1958. aastast.
Alates 1940. aastast avaldas Ellinor Rängel ajakirjanduses lühijutte. Ta näidendeid ("Lahkumine" (1943), "Vaene Ruudi" (1953) ja "Esimees tuli" (1954) on esitatud isetegevuslavadel. Trükis on ilmunud lühinäidend "Hea inimene" (Meie Repertuaar, 1954). Ellinor Rängeli peateos on romaanitriloogia "Kullimaja Marta" (1956, 2. tr. 1984), "Õnne jahil" (1961, 2. tr. 1985) ja "Karmid tuuled" (1966, 2. tr, 1985). Triloogias kujutatakse ühe töölisperekonna elu rohkem kui veerand sajandi kestel.
Läti mäetipp

Alpinism

1960. aasta suvel korraldasid lätlased Pamiiri ekspeditsiooni Taga-Alai ahelikku, et tõusta seni nimeta olnud ja kellegi poolt käimata üle 6000 meetri kõrgusele mäetipule. Oktjabski liustikult startinud tipputõusu lõuna poolt juhtis Egberts Imants (sündinud 1927). Esmavallutatud mäetipu registreerimisel kanti 6218 m kõrgune tipp registrisse ja hiljem kaartidele kui "Nõukogude Läti mäetipp".
Tipu vallutus oli ühtlasi lätlaste kõrgalpinismi avalöök – esimene lätlaste ekspeditsioon, milles täideti kavandatud kõrgtõusu sooritus.

Hilisemad tipputõusud

1979. aastal tõusid tippu Korženevskaja liustikult tõusu alustanud grupp mägimatkajaid Venemaalt.

45 aastat pärast esmavallutust

Möödus 45 aastat, enne kui Lätist lähetati uus ekspeditsioon Läti mäetipule. 2005. aasta juuli teisel poolel lähenesid mäele põhja poolt Korženevskaja liustiku kaudu ja tõusid 1. augustil tippu uuel marsruudil alpiklubist Traverss Valdis Puriņš, Oleg Siļins, Viesturs Silenieks ja Andrei Kozakov ning paigaldasid tipus tipuplaadi kirjega "Latvija" (vaata fotol).
9. augustil 2005 kohtus Riias Pamiirist naasnud ekspeditsiooni liikmetega Läti president Vaira Vīķe-Freiberga.
Moe mõis

Mõisahooned

Arvatavasti 18. sajandi lõpuosas rajati mõisa varaklassitsistlik ühekorruseline puidust peahoone, mida 20. sajandi algul veidi ümber ehitati. Peahoone on nüüdseks hävinud (säilinud vaid välistrepp), alles on aga mitu kõrvalhoonet. Neist vaatamisväärseim on kaaristuga ait, mis asub maantee ääres, ent seisab praegu kasutult. 
Moe mõisa härrastemaja oli vanemat tüüpi häärberite seas tõeline pärl. H. Pirangi raamatus „Das Baltische Herrenhaus“ on kirjeldatud kolme iseloomulikku vana arhitektuuri esindajat: Kardis Liivimaal, Muddis Eestimaal ja Kulben Kuramaal.
Võnnu muinaslinnus

Võnnu muinaslinnus oli kuni 13. sajandini tänapäeva Lätis Cēsise linna territooriumil Riekstukalnsi mäel asunud linnus. 
Riekstukalnsi linnamägi paikneb linna pargis Võnnu ordulinnuse varemete kõrval, on 8–12 m kõrguste järskude nõlvadega ning selle põhja- ja lõunajalamil asusid kuni 19. sajandini tiigid, millest tänaseks on säilinud vaid põhjapoolne tiik. Linnamägi on suhteliselt väike ja ka Henriku Liivimaa kroonikas nimetatakse seda Liivimaa väikseimaks linnuseks.
Arheoloogilistel väljakaevamistel on kindlaks tehtud 2,5 m paksuse kultuurikihi, kolme erineva asustusperioodi ning kahe idanõlval asunud terrassi ja sissekäigu olemasolu. Mäe jalamilt on leitud 1.–6. sajandisse dateeritavat soomeugri keraamikat. Latgalid on piirkonnas elanud hiljemalt alates 9. sajandist. Varaseimad andmed võndlaste kohalolekust Cēsise piirkonnas dateeritakse 11. sajandi lõppu.
Henriku Liivimaa kroonika järgi kuulus linnus 13. sajandi alguses võndlastele. Pärast nende ristimist võttis hiljemalt 1207. aasta sügisel linnuse oma kontrolli alla Mõõgavendade ordu eesotsas orduvend Bertoldiga. Pärast Võnnu ordulinnuse rajamist 1210. ja 1218. aasta vahel asusid mõõgavennad sinna ümber ja muinaslinnus jäi jälle võndlaste kätte. Kroonika järgi kaitsesid võndlased koos orduvendadega linnust eestlaste väe vastu 1210. aastal ja Novgorodi vürsti Vsevolod Mstislavitši väe vastu 1218. aastal. 1221. aasta Novgorodi ja Pihkva vägede Võnnut läbinud sõjakäigu ajal muinaslinnust enam ordulinnuse kõrval ei mainita.
Nikolai Firjubin

Nikolai Firjubin (vene keeles Николай Павлович Фирюбин; 22. märts/4. aprill 1908 Simbirsk – 12. veebruar 1983 Moskva) oli Nõukogude Liidu partei- ja riigitegelane ning diplomaat.
Ta alustas oma töömeheteed 16-aastaselt ehitustöölisena. Ta oli aastast 1929 ÜK(b)P liige. Pärast Moskva Avioinstituudi lõpetamist (aastal 1935) töötas ta lennukitehases. Aastast 1938 oli ta partei- ja nõukogude tööl.
Ta oli aastatel 1940–1943 ÜK(b)P Moskva Oblastikomitee sekretär. Teise maailmasõja ajal oli ta NSV Liidu Riikliku Kaitsekomitee liige. Aastatel 1943–1949 oli ta ÜK(b)P Moskva Linnakomitee sekretär. Aastatel 1950–1953 oli ta Moskva linna RSN TK aseesimees.
Aastast 1953 oli ta diplomaatilisel tööl. Aastatel 1954–1955 oli ta NSV Liidu suursaadik Tšehhoslovakkias, aastatel 1955–1957 NSV Liidu suursaadik Jugoslaavias. Aastatel 1957–1983 oli ta NSV Liidu asevälisminister, olles ühtlasi Varssavi Lepingu Organisatsiooni riikide poliitilise konsultatiivkomitee peasekretär. Lisaks oli ta aastatel 1953–1961 NSV Liidu Ülemnõukogu saadik ja aastatel 1956–1966 Nõukogude Liidu Kommunistliku Partei Keskkomitee liikmekandidaat.
Kongomania

Kongomania on Eesti ansambel.
Sander Westerveld

Sander Westerveld (sündinud 23. oktoobril 1974 Enschedes) on endine Hollandi jalgpallur, väravavaht.
Hollandi rahvuskoondises mängis Westerveld aastatel 1999–2004 kuus korda. Debüüt koondises toimus 8. juunil 1999, kui mängiti Brasiilia jalgpallikoondisega ja kaotati 1:3.

Isiklikku

Sander Westerveld on 190 cm pikk.
Peep Nemvalts

Peep Nemvalts (sündinud 4. oktoobril 1950 Tallinnas) on Eesti keeleteadlane, eesti filoloog.
Alates 2008. aastast on Nemvalts Tallinna Ülikooli teaduskeelekeskuse juhataja.

Elulugu

Peep Nemvalts on inseneride poeg.
1969 lõpetas ta Tallinna 2. Keskkooli, 1974 Tartu Ülikooli eesti filoloogia osakonna, 1975–76 oli TÜ aspirant ja 1989–96 Uppsala Ülikooli doktorant. 1996 kaitses ta Uppsala Ülikoolis filosoofiadoktori kraadi väitekirjaga "Case marking of subject phrases in modern standard Estonian" (Uppsala, 1996; Acta Univ. Upsaliensis. Studia Uralica Upsaliensia 25 (1996)). 
1977–83 oli Nemvalts Keele ja Kirjanduse Instituudi grammatikagrupi teadur, 1979–83 Tallinna Pedagoogilise Instituudi eesti ja soome keele tunnitasuline õppejõud ning 1984 eesti keele ja kirjanduse kateedri vanemõpetaja, 1984–88 Oulu Ülikooli eesti keele lektor, 1996–98 Stockholmi Ülikooli soome keele õppetooli ning tõlke õppetooli tunnitasuline lektor, 1996–2000 Uppsala Ülikooli soome-ugri õppetooli teadur, 2001. aastast Tallinna Ülikooli eesti filoloogia osakonna dotsent, ühtlasi 2002. aastast Stockholmi Ülikooli soome keele õppetooli teadur. Külalisõppejõuna on ta lugenud erikursusi TPÜ-s (1999) ja Helsingi Ülikoolis (2000).

Teadustöö

Peep Nemvaltsi peamised uurimisvaldkonnad on olnud süntaks ja semantika, eesti ja soome keele kontrastiivuuringud, väliseesti eesti keel, keelehoole ja keelekorraldus. Ta on koostanud eesti keele õpikuid jm õppevahendeid ning tõlkinud ilukirjandust (soome keelest) ja õppekirjandust (rootsi keelest), sh K.-E. Sveiby "Juhtimistarkus. 101 nõuannet teabeküllaste organisatsioonide juhtidele" (Tallinn, 1994; koos S. Nemvaltsiga). Ta on avaldanud üle 50 teadustrükise.
Nemvalts on Emakeele Seltsi, Eesti Teadusliku Seltsi Rootsis ja Johannes Aaviku Seltsi liige (1993–95 ja aastast 1998 seltsi esindaja Rootsis), Stockholmi Eesti Muinsuskaitse Seltsi juhatuse aseesimees (aastast 2002) ning Uppsala Eesti Seltsi liige (aseesimees).
Passaici jõgi

Passaici jõgi (inglise keeles Passaic River) on 129 kilomeetri pikkune jõgi, mis kulgeb läbi New Yorgi ja New Jersey osariigi. Jõgi suubub paralleelselt idapoolse Hackensacki jõega Newarki lahte Atlandi ookeanis.
Sitakoti Mats

Päritolu

Mats oli rahvapärimuse järgi suurekasvuline talupoeg, kes korjas hobusepabulaid, millega väetas oma põldu. Ta sai rukkikasvatamisega jõukaks meheks ja ostis end kohaliku mõisniku käest pärisorjusest vabaks.
Ta kinkis Kullamaa kirikule kroonlühtri.
Matsi jõukust kinnitab asjaolu, et ta maeti kirikuaeda ja tema hauale pandi rõngasrist.
Kalev Jaago oletab, et Sitakoti võis olla talu või küla nimi. Ilmar Jõesoo andmetel võis ta pärineda Sassi-Jaani talust. 
Teise versiooni järgi on ristil olev tekst rannarootsikeelne ja tähendab: "Siin on Jumalas Mats". Sel juhul on "Sitakoti" rahvaetümoloogiline arusaamatu sõna seletuskatse.
Matsi mälestuseks korraldatakse Sitakoti Matsi turniiri.

Rist

Kullamaa kirikuaias asuv rõngasrist on kinnismälestis, mis võeti kaitse alla Eesti Vabariigi kultuuriministri määrusega nr 36. 3. juulil 1997. Rist on Muinsuskaitseametis arvel 4. aprillist 1998. Kultuurimälestise tunnuseks on piirkonna ajastu tüüpilise hauatähise näide.
Kinnismälestise registrinumber on 16265 (enne oli 476).
Rõngasristi kõrgus maapinnast on 106 cm, ratta maksimaalne laius 82,5 cm.
Rist on tehtud raidtehnikas paekivist. See asus varem kirikust vahetult idas, kuid tõsteti praegusesse asukohta seoses koori ümberehitusega. Rist on oma praeguses asukohas aastast 1868.
Rõngasrist on ažuurne laienevate otstega ladina rist, mille ülaosa läbib rõngas. Rõngas jätab ristihaara otsad rõngast välja. Haarasid on algselt kaunistanud poolsfäärilised näsad. Rist on monteeritud betoonalusele. Risti jalamilt ja ka ratta osast puuduvad killud, külgmised näsad puuduvad, kuid ülemine on säilinud osaliselt.
Esiküljel ülal keskel on daatum A° 1621, jalamil kiri "SITTA / KODT/ MATZ".
Nasva sadama ülemine tulepaak

Nasva sadama sihi ülemine tulepaak on endine tulepaak Saare maakonnas Nasva sadama lähistel.
Tulepaagi geograafilised koordinaadid on 58° 13′ 31″ N, 22° 24′ 5″ E.
Terasest metallsõrestiktorni kõrgus jalamist on 13 meetrit.
Tulepaak moodustas sihi Nasva sadama alumise tulepaagiga. Märkide vahekaugus on 423 meetrit ja sihi asimuut on 13,3°.
Tulepaak ehitati 1978. aastal.
2007. aastal arvati tulepaak navigatsioonimärgina kasutusest välja. Märgi number VTA nimekirjas oli 952.
Donus

Paavstiks saamine

Donus valiti paavstiks augustis 676 ja pühitseti ametisse kõrges eas 2. novembril 676, kui Bütsantsi keiser Konstantinos IV oli teda tunnustanud.

Ravenna autokefaalsus

Donus saavutas autokefaalse Ravenna peapiiskopi Reparatusega leppe, mille järgi Ravenna peapiiskopkond ei tunnustanud oma eriseisundit. Mingil põhjusel see lepe ei jõustunud.

Monoteletismi taunimine

Donus taunis monoteletismi. Bütsantsi keiser Konstantinos IV soovis lõpetada monoteletismi tõttu tekkinud skismat Roomaga, kuid Konstantinoopoli patriarh Theodoros I mitte. Patriarh teatas paavstile siiski soovist saavutada soodsamaid suhted.
Keiser saatis paavstile 12. augustil 678 kirja, milles soovis oikumeenilise kirikukogu kokkukutsumist, kuid paavst oli selleks ajaks surnud.

Teoloogilised vaidlused

Donus kohustas Rooma munkasid vaatama Boetianuse kloostris viibinud süüria munkade järele, keda kahtlustati nestoriaanluses. Ketserluses kahtlustatavad mungad viidi üle teistesse kloostritesse.

Ordinatsioonid

Donus ordineeris 6 piiskoppi, 10 preestrit ja 5 diakonit.

Donus kultuuriloos

Donuse ajal ehitati Roomas Santa Eufemia kirik ja taastati San Paolo fuori le Mura basiilika. Tema ajal kaunistati Rooma Peetri kiriku aatrium marmorist sillutisega.
Rooma Santa Martina kirikus asus teda kujutav mosaiik.

Komeet

"Liber Pontificalise" järgi ilmus pärast Donuse valimist paavstiks augustis 676 hommikutaevasse komeet, mis oli nähtav kolme kuu vältel.

Surm

Donus suri 11. aprillil 678 Roomas. Ta maeti 15. aprillil Rooma Peetri kirikusse.
Ta jättis surres rahalise pärandi Rooma vaimulikele.
Diphilos

Diphilos [d'ifilos] (vanakreeka keeles Δίφιλος, ladinapäraselt Diphilus; 4. sajand eKr Sinope – 3. sajand eKr Smürna) oli vanakreeka komöödiakirjanik.
Diphilos oli koos Menandrose ja Philemoniga tuntumaid uusatika komöödiakirjanikke. Ta veetis suurema osa elust Ateenas, kuhu ta ka maeti.
Antiikallikate järgi kirjutas Diphilos 100 näidendit ning võitis kolmel korral lenaiadel peetud komöödiavõistluse. Tänapäeval on teada 60 pealkirja ning säilinud on u 130 katkendit. Nende põhjal hinnates olid tema näidendid uuele komöödiale iseloomulikud linnakodanike elu käsitlevad naljamängud.
Diphilose näidendid avaldasid mõju Rooma komöödiakirjanikule Plautusele.
Justin Ahomadegbé

Justin Ahomadegbé(-Tomêtin) (1917 Abomeys (Dahomee, praegu Benin) – 8. märts 2002 Cotonou (Benin)) oli Dahomee Seadusandliku Kogu president 1959–1960, asepresident, pea-, sise- ja kaitseminister 1964–1965 ning Presidendinõukogu esimees 1972.
Artiklit tuleb täiendada
Kanepi kihelkond

Kanepi kihelkond (sks Kirchspiel Kannapäh, Kirchspiel Cannapäh) oli ajalooline kihelkond Võrumaal ja Tartu ja Võru kreisis Liivimaa kubermangus.
Jaan Vanakamar

Jaan Vanakamar (12. märts 1886 Kamara, Viljandi — 1918 Petrograd), oli eesti kunstnik ja karikaturist.
Tema vanemad olid Jaak Vanakamar (1837–1902) ja Anu Vanakamar, sündinud Vares (1838–1924).
1904. aastal asus õppima Ants Laikmaa ateljeekoolis, kus andeka õpilasena sai prii õppimise ja elamisvõimaluse. Võttis osa 1905. aasta revolutsioonilistest sündmustest, mille eest karistati teda 25 kepihoobiga. 1910. aastal täiendas end Münchenis (Ants Laikmaa poolt Viljandi Eesti Põllumajandusseltsile tehtud Carl Robert Jakobsoni portree eest saadud 200 rubla eest). Juba 1910. aastal võttis ta kümmekonna portree ja maastikuga osa Tallinna Eesti Kunstiseltsi näitustest. 1911—1913 õppis koos Jaan Vahtraga Riia kunstikoolis. 1914 — 1915 töötas Estonia teatris dekoraatorina ja osales Viljandi karskusseltsi "Vabadus" näiteringis näitlejana, näitejuhina ja lavadekoraatorina. 1917. aastal Oktoobrirevolutsiooni päevil kujunes temast üks aktiivsemaid bolševistlikke tegelasi, võttes jällegi osa revolutsioonilistest sündmustest Viljandis. Alates 1918. aastast oli Viljandi Rahvamaja juhataja. 1918. aastal evakueerus Nõukogude Venemaale, kus hukkus liiklusõnnetuses (teise allika järgi hukkus Punaarmee ridades võideldes).
Tema karikatuure avaldati huumori ja satiiriajakirjades Mulk (1908) ja Ulak (1908), kasutades pseudonüümi Rooskaja.
Laatre ristimänd

Laatre ristimänd ehk Rampe ristipettai (ka Ristipettai, Ristipettäi) oli ristipuu (harilik mänd) Valgamaal Rampe külas. Puu kasvas Laatre kalmistust paari kilomeetri kaugusel. Hiljemalt 1998. aastaks oli ta kuivanud. 2014. aastal võeti puu maha. 2016. aastal paigutati puu tüvi konserveerituna Eesti Rahva Muuseumi.
Laatre ristimänni koorde ja tüvve on aastakümnete jooksul lõigatud arvatavalt tuhatkond ristimärki, kuid puud ähvardas selle kasvukohas ümberkukkumine.
Rõuge kirikumõis

Rõuge kirikumõis (saksa keeles Pastorat Rauge) oli kirikumõis Rõuge kihelkonnas Võrumaal. Nüüdisajal jääb mõis Võru maakonda Rõuge valda. Mõis kuulus Rõuge kogudusele.
Rõuge pastoraadi peahoone asub Rõuge alevikus aadressil Hariduse tn 2. Hoone on arvele võetud ehitismälestisena.
Sindre Bjørnestad Skar

Sindre Bjørnestad Skar (sündinud 22. jaanuaril 1992) on Norra murdmaasuusataja, kes võistleb põhiliselt sprindis.
Ta on kahekordne juunioride maailmameister.
Tema esimesed täiskasvanute tiitlivõistlused olid 2017. aasta maailmameistrivõistlused Lahtis, kus ta saavutas vabatehnikasprindis 13. koha.
2019. aasta maailmameistrivõistlustel Seefeldis jäi ta vabatehnikasprindis esimesena finaalist välja, saades seitsmenda koha.
Maailmakarikavõistlustel debüteeris Skar 20. veebruaril 2011 Drammenis. Esimese poodiumikoha sai ta 7. märtsil 2015 Lahtis vabatehnikasprindis. Esimese etapivõidu sai ta 14. jaanuaril 2017 Dobbiacos ja seda samuti vabatehnikasprindis.

Maailmakarikavõistlustel

Sindre Bjørnestad Skar on (seisuga 26. veebruar 2019) individuaalselt osalenud 58 MK-võistluste etapil ja jõudnud poodiumile kuuel korral, neist kahel korral on ta võitnud.
Phoenixi lainemurdja

Phoenixi lainemurdja (inglise keeles Phoenix breakwater) oli teisaldatava sadama ehk Mulberry sadama osa, mis projekteeriti 1944. aastal liitlaste maabumiseks Normandias D-päeval.
Phoenixi lainemurdja oli monoliitsest raudbetoonist võimas kessoonehitis paljude tühjade kambritega. Kui vesi lasti kambritesse, hakkas kessoon vajuma, ja vastupidi: kui kambritest pumbati vesi välja, siis kessoon hakkas tõusma.
Kessooni peale võidi paigaldada ka õhutõrjerelvad.
Phoenixi lainemurdja projekteerisid tsiviilinsenerid. Neid hakati tootma Suurbritannia rannikul Kentis Dungenessis ja Sussexis Selseys. Seejärel pukseeriti nad üle La Manche'i ja lasti merepõhja. Sama 1944. aasta sügisel toodi neid veelgi juurde, sest ajutisi sadamaid otsustati kasutada kauem kui esialgu plaanis oli.

Phoenixi lainemurdjad tänapäeval

Suurbritannias kasutatakse mitut Phoenixi lainemurdjat tänapäevani. Portlandi sadama lähedal väikeses Castletowni sadamas on kaks Phoenixi lainemurdjat ja Sussexis Paghamis samuti kaks. Langstone Harbouri nimelise saare lähedal on Phoenixi lainemurdja vrakk.
Pärast katastroofilist 1953. aasta Põhjamere üleujutust kasutati Hollandis nelja Phoenixi lainemurdjat Schouwen-Duivelandi saarel Ouwerkerkis purunenud tammi parandamiseks. Tänapäeval on need neli lainemurdjat muudetud üleujutuse muuseumiks ja külastajad saavad jalutada läbi kõigi nelja kessooni.