google/wiki40b huggingface dataset:
Kavastu vald (Tartu-Maarja kihelkond)

Kavastu vald (saksa keeles Kawast) oli vald Tartumaal Tartu-Maarja kihelkonnas (teistel andmetel Tartu-Maarja ja Kodavere kihelkonnas). Valla pindala oli 155 km² ja elanikke oli 3129 (1922. aasta seisuga). Vald eksisteeris 1866–1939.
Vallas oli 381 talundit ja need kasutasid 10 483 ha maad.
Vallas asus Kavastu asundus ja Kavastu küla.
Valla alale jäi üks mõis: Kavastu mõis.
Nüüdistants

Ajalugu

Nüüdistants on välja kasvanud postmodernsest tantsust (1960–1970), mis omakorda on juurdunud moderntantsust (1920–1960), mille eesmärgiks oli end vabastada klassikalise balleti ohjest.
Moderntantsu emaks peetakse Isadora Duncanit, kellega koos on end moderntantsu ajalukku kirjutanud ka Mary Wigman, Ruth St Denis, Lois Fuller, Martha Graham, Doris Humphrey, José Limón, Merce Cunningham, Alwin Nikolais, Lester Horton jpt.
Moderntantsu laiahaardelisemaks ning tavapärasemaks muutumisele ühiskonnas vastati uute otsingutega, millest nüüd on võimalik rääkida kui postmodernsest tantsust. Oluliseks said küsimused: kuidas vaadata ja mõista tantsu ning milliseid väjakutseid saab tantsija kehale esitada? Postmodernse tantsu esindajateks võib pidada: Judson Dance Theater, Steve Paxton, Trisha Brown, Yvonne Rainer, Deborah Hay, Lucinda Childs, Pina Bausch jpt.
Kuivõrd jätkati loomult liikuva ja tehnilise moderntantsuga ning avastavama ja katsetavama postmodernse tantsuga, sündis 1970ndate algul midagi, mida võib kutsuda post-postmodernseks tantsuks või nüüdistantsuks. See tõi endaga kaasa piiride hägustumise kunstivormide vahel ning nii kehalised kui kontseptuaalsed katsetused. Paljudest nüüdistantsu viljelejatest võib välja tuua järgmised: Anne Teresa de Keersmaeker, Batsheva Dance Company, William Forsythe, Jiri Kylian, Akram Khan, Jérôme Bel, Sasha Waltz, Boris Charmatz, Tino Seghal jpt.

Nüüdistantsuga tegelejaid Eestis

I põlvkond: Mart Kangro, Kaja Kann, Fine 5, Zuga, Kaja Lindal, Mari Mägi, Dmitri Harchenko, Raido Mägi jt.
II põlvkond: Renate Keerd, Taavet Jansen, Külli Roosna, Henri Hütt, Karl Saks, Alissa Šnaider, Sandra Z, Mihkel Ernits, Laura Kvelstein, Nele Suisalu, Madli Teller jt.
III põlvkond: Kadri Noormets, Arolin Raudva, Maarja Tõnisson, Raho Aadla, Joanna Kalm, Helena Krinal, Karolin Poska, Üüve-Lydia Toompere, Sylvia Köster, Keity Pook, Sigrid Savi jt.
Cengiz Ünder

Cengiz Ünder (sündinud 14. juulil 1997 Sındırgıs) on Türgi jalgpallur. Ta mängib parema äärepoolkaitsja positsioonil Itaalia kõrgliiga klubis Roma ja Türgi jalgpallikoondises.
Ta alustas klubikarjääri kodumaal Altınordus. Klubi põhimeeskonnas tegi ta debüüdi 2014. aastal ning mängis hooaegadel 2014–15 ja 2015–16 klubiga Türgi esiliigas.
2016. aastal liitus ta Türgi kõrgliiga klubiga İstanbul Başakşehiriga. Hooajal 2016–17 lõi ta Türgi kõrgliigas seitse väravat ja tuli klubiga liigas teisele kohale.
2017. aastal liitus ta Romaga. Üleminekusumma oli 13,4 miljonit eurot. Esimese värava lõi ta klubi meeskonnas 4. veebruaril 2018 liigamängus Hellas Verona vastu. Samal kuul lõi ta värava oma esimeses Meistrite Liiga mängus, kui kohtuti Donetski Šahtariga. Ta sai sellega kõige nooremaks Türgi mängijaks, kes on Meistrite Liigas skoorinud.
Türgi jalgpallikoondises tegi ta debüüdi 12. novembril 2016 MM-i valikmängus Kosovo vastu. Esimese värava lõi ta juba oma teises koondisemängus 27. märtsil 2017 Moldova vastu.
Environment

Environment (inglise 'keskkond') on ruumikunsti liik, milles kunstnik loob mingi tervikruumi, millesse sattujad või viibijad saavad ruumist tervikuna kunstilise elamuse. Tihti kasutatakse erinevaid tajumodaalsusi, st keskkonda saab tajuda nii nägemise, kuulmise kui ka haistmise või kompimise abil. 
Environment võib olla interaktiivne, st keskkond muutub sõltuvalt vaataja reaktsioonidele, sisendile.
Erinevalt tegevuskunstidest, kus samuti on tihti olulisel kohal toimumise keskkond, pole environment'i korral tavaliselt oluline kunstniku (või tema assistentide) kohalolu.
Fjodor III

Fjodor III (9. juuni (vkj 30. mai) 1661 – 7. mai (vkj 27. aprill) 1682) oli Vene tsaaririigi tsaar aastatel 1676–1682. Ta oli Romanovite valitsejadünastia esimese tsaari Aleksei I Mihhailovitši vanim poeg.

Elulugu

Fjodor oli eelmise tsaari Aleksei I surres tolle vanim elusolev poeg. Tema ema oli Maria Miloslavskaja, kes oli selleks ajaks juba surnud, õde oli Sofia Aleksejevna ja vend tulevane Ivan V. Tema õdedest sai koos Sofiaga täiskasvanuks kuus, kuid ükski neist ei abiellunud. Fjodori poolvend oli tulevane Peeter I.
Fjodor sai tsaariks vaid 16-aastaselt, kuid juba siis oli ta tervis niivõrd vilets, et ta ei lahkunud Moskva Kremli müüride vahelt ega saanud kahest abielust järeltulijaid. Tema haiguse asjus täit selgust pole, ent ilmselt olid tema füüsilised puuded kaasasündinud.

Sisepoliitika

Fjodor III oli hardalt usklik ja püüdis jätkata ka isa alustatud kirikureforme. Ta vabastas asumiselt reformi algataja, endise patriarhi Nikoni ja lasi elusalt põletada vanausuliste juhi Avvakumi. 1678. aastal viidi tsaaririigis läbi rahvaloendus ning asendati erinevad maksud ühise majapidamise pealt makstava maksuga. Fjodori ajal seati sisse ka tsaaririigi valduste ainuvalitsemine ja valitsejad – vojevoodid. Likvideeriti varasem kord, mille järgi elatist ja riigimakse kogusid ametnikud nende valitsetavalt territooriumilt, ning viidi sisse alaline valitsus (Расправная палата)
Fjodor III ajal moodustati endise maakaitseväe asemel Venemaal regulaararmee. 1680. aastal oli Vene tsaaririigi regulaararmees 41 sõduripolku, 21 streletsipolku 26 reitari- ja piigipolku ja 4 kasakapolku. Streletsipolgud likvideeriti Peeter III poolt, pärast 4 streletsipolgu mässu 1698. aastal. Fjodor III valitsemisajal moodustatud polkudest olid 2 (Leforti polk ja Butõrka polk), koos Peeter III moodustatud Semjonovskoje ja Preobraženskoje polguga viimased võitlusvõimelised polgud, mis katsid 1700. aastal Narva lahingus taganevaid Vene vägesid Põhjasõjas.
1682. aastal lasi ta ära põletada bojaaride sugupuud, mis määrasid nende omavahelised võimusuhted, kohajärguse. See lubas tal ametnikke määrata nende isiklike võimete, mitte väljakujunenud võimusuhete ja aadlipäritolu alusel.

Välispoliitika

Fjodor III ajal pidas Vene tsaaririik sõda aastatel 1676–1681 Türgiga ning vallutas Osmanite impeeriumilt suured maa-alad lõunas – Paremkalda Ukraina. Sõjategevuse Osmanitega lõpetas 1681. aastal Bahtšisarai rahuleping.
Pavlo Ištšenko

Ukraina meistrivõistlustel

Ta oli Ukraina meister 2011. aastal sulgkaalus (kuni 56 kg) ja 2012. aastal kergekaalus (kuni 60 kg).

Iisraeli meistrivõistlustel

Ta oli aastatel 2017–2018 Iisraeli meister kergekaalus (kuni 60 kg).

Kaasaegsetel olümpiamängudel

Ta osales sulgkaalus (kuni 56 kg) 2012. aasta Londoni olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 1. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.

Euroopa meistrivõistlustel

Ta võitis Ukraina esindajana kuldmedali kergekaalus (kuni 60 kg) 40. Euroopa meistrivõistlustel (Minsk, 2013) ja tuli Euroopa meistriks.
Ta sai Iisraeli esindajana pronksmedali kergekaalus (kuni 60 kg) 42. Euroopa meistrivõistlustel (Harkiv, 2017), kaotades poolfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Gabil Mamedovile (Venemaa) ja jäädes edasisest medaliheitlusest välja.

Elukutselisena

Ta poksis septembrist 2015 kuni veebruarini 2016 elukutselisena. Ta pidas kokku 3 kohtumist ning võitis need kõik (neist 2 nokaudiga).
Kuidas ta pärast elukutselisena poksimist sai osaleda harrastajate Euroopa meistrivõistlustel, pole teada.
Audi A5

Audi S5

Koos Audi A5-ga esitleti ka mudelit S5. Autol on agressivsem välimus ja 4,2l V8 mootor võimsusega 349 hj (260 kw).
Megavitamiiniteraapia

Megadoos

Megavitamiiniteraapia korral manustatakse patsiendile vitamiinipreparaate kümneid kuni sadu kordi suuremas koguses, kui RDA standardannustena ette näeb. Megadoosid manustatakse intravenoosselt ehk veenisiseselt (IV).

Loetelu haiguslikest seisunditest

Megavitamiiniteraapiat on rakendatud mitmete haiguslike seisundite raviks, nagu: ataksia, ketoatsidoos, Leigh' tõbi, lactic acidosis, megaloblastiline aneemia, kardiomüopaatia homotsüstinuuria, migreen, südamehaigused, neural tube defects, Downi sündroom,diabeetiline nefropaatia, kaasasündinud südame arenguhäired, dementsus, viljatus (meeste) jpt, alkoholi intolerance, alkoholi tarvitamisest põhjustatud angiin, suu-, söögitoru ja mao pahaloomulised kasvajad, hemolüütiline aneemia (põldoa söömisest ja/või selle õietolmu sissehingamisest), fenüülketonuuria, hüpoglükeemia,kardiomüopaatia, äkksurm, hüperlipideemia, skisofreenia, krooniline kurnatuse sündroom, homotsüstinuuria, sideroplastiline aneemia,tsüstationuuria, hüperoksaluuria, Coheni sündroom, autism, düskineesia vaimne alaareng, krambihood, kesknärvisüsteemi düsfunktsioonid, depressioon, D-vitamiini sõltuv rahhiit jpt.
Gojko Kačar

Koondisekarjäär

Serbia jalgpallikoondises on Kačar mänginud alates 2007. aastast. Ta kuulus Serbia koondisse 2010. aasta maailmameistrivõistlustel.

Suveolümpiamängudel

Ta osales Serbia olümpiakoondise koosseisus 2008. aasta Pekingi olümpiamängude jalgpallivõistlustel. Serbia võistkond jäi turniiril oma alagrupis viimaseks ning sai kokkuvõttes 12. koha.

Isiklikku

Tema lelled (tema isa Sreteni vennad) on tuntud endised Serbia ja Jugoslaavia FSV poksijad Tadija ja Slobodan Kačar.
John Gurche

John Gurche on ameerika paleokunstnik. Ta sai tuntuks oma eelajaloolise elu teemaliste maalide ja skulptuuridega, eriti töödega dinosaurustest ja hominiididest. Gurche'i loomingut on eksponeeritud Ameerika Loodusmuuseumis, Fieldi Loodusmuuseumis ja mitmes Smithsonian Institutioni muuseumis. Ta on loonud ka illustratsioone National Geographicule.
Uno Sibul

Uno Sibul (22. juuli 1927 Tarvastu, Viljandimaa – 1. mai 1997) oli eesti arst (kirurg) ja arstiteadlane.
Tema lapsepõlv möödus Haapsalus. 1944. aastal mobiliseeriti Saksa lennuväe abiteenistusse, peale sõja lõppu viibis Grodno sõjavangide laagris.
1946. aastal lõpetas Tallinna 2. Keskkooli. Õppis 1946–1952 Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonnas.
Aastatel 1952–1964 töötas Tõnismäe Haiglas kirurgina, 1958–1964 kirurgia osakonna juhataja. Aastatel 1964–1989 Tallinna peakirurg. 1965. aastast töötas Pelgulinna Haiglas, hiljem Kiirabihaiglas.
1966. aastal kaitses meditsiinikandidaadi kraadi väitekirjaga "Mao arteriaalse verevarustuse tähtsusest ulatuslike maoresektsioonide korral". 1972. aastal kaitses meditsiinidoktori kaardi väitekirjaga "Mõningad spetsiaalsed operatsiooniaegsed diagnoosimismeetodid ja nende tähtsus elundit säästvate operatsioonide väljatöötamisel mao- ja kaksteistsõrmiksoole haavandtõvega haigetel".
Aastatel 1978–1984 oli ta Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna topograafilise anatoomia ja operatiivkirurgia kateedri õppejõud, 1984. aastast professor.
1984. aastast töötas Tallinna Pedagoogilise Instituudi meditsiini õppetooli juhatajana.
Ta oli ajakirja Nõukogude Eesti Tervishoid toimetuse kolleegiumi liige. Aastatel 1992–1995 oli ta Eesti Kirurgide Assotsiatsiooni president.
Harrastas purjetamist. Võitis aastatel 1947–1965 Eesti purjetamise meistrivõistlustel 4 kulda, 2 hõbedat ja 3 pronksi ning NSV Liidu meistrivõistlusel 2 hõbedat ja 1 pronksi.

Tunnustused

1980, 1982 Nõukogude Eesti teaduspreemia
Tšehhi kollasetriibuline kana

Tšehhi kollase-triibuline kana on kerge kanatõug. 
Kuked kaaluvad 2,3...2,8 kg, kanad 2...2,5 kg. Kanad on head munejad 150...190 kollast kreemjat muna aasta, kaaluga 55...60 g.
Jüri Riives

Jüri Riives (sündinud 23. aprillil 1951 Tallinnas) on Eesti tehnikateadlane.

Elulugu

Jüri Riives on teenistuja poeg.
Lõpetas 1969 Tallinna 10. Keskkooli, 1974 TTÜ mehaanika erialal, tehnikakandidaat (1982, Moskva Tööpingiehituse Instituut), väitekiri "Effective Utilisation of CNC Machine Tools in Machine and Aparatus Bilding Enterprises". Täiendas end Saksamaal Karlsruhe Ülikoolis. Aastast 1974 TTÜ-s: 1990–92 masinaehituse instituudi dotsent, 1992–97 professor. 1992–97 Eesti Talleksi arendusdirektor, aastast 1997 nõukogu esimees. Eesti Masinatööstuse Liidu esimees, Eesti Tööandjate Keskliidu nõukogu liige.

Teadustöö

Uurimisvaldkond: keeruliste süsteemide (tootmissüsteemid) analüüsi- ja sünteesi teooria, integreeritud ja raalintegreeritud (paindtootmissüsteemid) süsteemide olemus, kasutusvaldkonnad, projekteerimise põhimõtted ning vastavate metodoloogiliste aluste väljatöötamine, tootmistehnika. 60 teadustrükist, koostanud õppevahendeid.
Käibemaks

Käibemaks Eestis

Eestis on käibemaks riiklik maks, mida kogub Maksu- ja Tolliamet.
Eestis reguleerib käibemaksuga maksustamist Käibemaksuseadus. Eestis kehtiv üldine käibemaksumäär on alates 1. juulist 2009 20% (varem 18%) maksustatavast väärtusest, erandjuhtudel kehtivad käibemaksumäärad 0% ja 9%. 9 protsendiline käibemaksumäär kehtib raamatute ja õppetöös kasutatavate töövihikute, teatud ravimite, rasestumisvastaste vahendite, sanitaar- ja hügieenitoodete, puudega isiku meditsiini- ja abiseadmete, perioodiliselt väljaantavate trükiste ning majutuse puhul.

Maksukohustuse tekkimine

Käibemaks kuulub Eesti maksusüsteemi riiklikult kehtestatud maksude koosseisu ja käibemaksu haldur on vastavalt Maksukorralduse seadusele Maksu-ja Tolliamet. Maksuhaldur on kehtestanud käibemaksuseaduses sätestatule vastavalt käibemaksu arvestuse põhimõtted, kogumise protseduurid, laekumise ning tasaarvelduse ja maksudeklaratsioonide ringlemise süsteemi ka käibedeklaratsiooni esitamise ja esitamata jätmise korra ja vastutuse. 
Kehtiv käibemaksuseadus (2003) toob ära, koos eranditega, ka Maksu-ja Tolliametis käibemaksukohustuslasena registreerimise kohustuse, kui maksukohustuslase käive ületab kalendriaasta algusest arvates 16 000 eurot, nimetatud suuruses käibe tekkimise päevast kohustus end maksukohustuslasena registreerida.

Käibemaksukohustuslane

Käibemaksukohustuslane on ettevõtlusega tegelev isik, kaasa arvatud füüsiline isik, avalik-õiguslik juriidiline isik, või riigi-, valla- või linnaasutus,kellel on käibemaksuseaduse kohaselt tekkinud kohustus end maksukohustuslasena registreerida.
Carles Puyol

Algusaastad

Puyol liitus 1995. aastal Barcelona noorteakadeemiaga La Masia. Kahe aasta pärast mängis ta juba Barcelona B-meeskonnas.
2. oktoobril 1999 tegi Puyol debüüdi Barcelona põhimeeskonnas Valladolidi Reali vastu Hispaania kõrgliiga raames, mäng lõppes 2:0 Barcelona võiduga.

2003–2008

2003–04 hooajal, pärast Luis Enrique karjääri lõpetamist, nimetati Puyol Barcelona kapteniks. 
2005–06 hooajal mängis ta klubis 52 ametlikku mängu, kui Barcelona võitis nii La Liga kui ka Meistrite Liiga. Meistrite Liiga finaalis alistati Londoni Arsenal skooriga 2:1. 
Järgmisel aastal tuli ta klubiga uuesti Hispaania meistriks.

2008–2014

16. septembril 2008 mängis Puyol Meistrite Liiga alagrupimängus Lissaboni Sportingu vastu oma 400. Barcelona kohtumise. 
Sel hooajal tegi ta vigastuste tõttu La Ligas kaasa ainult 28 kohtumist ja lõi ühe värava. Värav tuli Madridi Reali vastu, kui Barcelona võitis võõrsil 2:6. 
2009. aastal aitas ta Barcelonal klubi kaptenina võita Meistrite Liiga, Euroopa superkarika ja jalgpalliklubide maailmameistrivõistlused. 
2009–10 hooajal tuldi taas Hispaania meistriks.
Järgmisel hooajal oli Puyol taas kimpus vigastustega. Ta võitis klubiga La Liga ja Meistrite Liiga. Meistrite Liiga finaalis Manchester Unitedi vastu mängis ta kuus minutit.
2. märtsil 2014 tõusis ta mööda Miguelist Barcelonas mängitud mängude arvestuses, ainult Xavi oli mänginud temast toona rohkem mänge.
15. mail 2014 lõpetas Puyol jalgpallurikarjääri. Ta mängis Barcelona meeskonnas kokku 15 aastast (kümme neist kaptenina), tegi kaasa 593 mängus, lõi 18 väravat ja võitis 21 karikat.

Koondisekarjäär

Puyol debüteeris Hispaania jalgpallikoondises 15. novembril 2000 mängus Hollandiga. Esimese värava lõi ta 17. aprillil 2002 sõprusmängus Põhja-Iirimaa vastu.
Puyol võitis koondisega 2008. aasta Euroopa meistrivõistlused ning valiti ka turniiri sümboolsesse koosseisu.
2009. aasta FIFA konföderatsioonide karikal langes Hispaania poolfinaalis, Puyol valiti taas turniiri parimasse rivistusse. 
2010. aasta maailmameistrivõistlustel mängis ta kõikides Hispaania mängudes. Poolfinaalis Saksamaaga lõi ta peaga mängu ainsa värava. Finaalis Hollandi vastu tegi Puyol kaasa kõik 120 minutit, kui hispaanlased võitsid Andrés Iniesta väravast 1:0.
Ta pidi vigastuse tõttu vahele jätma 2012. aasta Euroopa meistrivõistlused.
Puyol mängis viimase mängu rahvuskoondises 6. veebruaril 2013, kui koondis alistas 3:1 Uruguay.
Kokku mängis Puyol aastatel 2000–2013 Hispaania koondises 100 mängu ja lõi 3 väravat. 
Ta mängis koondises 2000. aasta suveolümpiamängudel, 2002., 2006. ja 2010. aasta maailmameistrivõistlustel ning 2004. ja 2008. aasta Euroopa meistrivõistlustel.
Kataloonia jalgpallikoondises tegi ta kaasa kuues sõpruskohtumises.

Isiklikku

Puyol elab koos Hispaania modelli Vanessa Lorenzoga, kellega tal on kaks tütart.
Balti sõdurite väljaandmine Rootsis

Ajalugu

1945. aasta 2. juunil nõudis Nõukogude Liit, et Rootsi annaks välja kõik Berliini-Rooma telje sõdurid. 15. juunil loodud ja saladuses hoitud Rootsi valitsuse protokoll sai avalikuks 19. novembril. Parlamendi enamus toetas seda. Rootsi Kommunistlik Partei tahtis lisaks sõduritele välja saata ka kõik Baltimaade tsiviilelanikest sõjapõgenikud. 
Enamik väljasaadetutest olid Kuramaa lahingutest põgenenud lätlased, lisaks oli 7 eestlast. 

Kujutamine kunstis

1970. aastal valmis Johan Bergenstråhle draamafilm "Baltutlämningen" (inglise keeles "A Baltic Tragedy"), mis võttis osa 20. Berliini filmifestivalist. Filmi aluseks on Per Olov Enquisti romaan "Legionärerna: En roman om baltutlämningen" (1968; tõlge inglise keelde "The Legionnaires: A Documentary Novel", 1973), mis võitis Põhjamaade Nõukogu kirjandusauhinna.
Merike Lang

Merike Lang (sündinud Rannik, 18. mail 1958 Tallinnas) on Eesti ajaloolane, etnoloog ja museoloog. 
Alates 1993. aastast töötanud Eesti Vabaõhumuuseumi direktorina ning alates 2014. aastast jätkab Sihtasutuse Eesti Vabaõhumuuseum juhatuse liikmena.

Haridus

Merike Lang  on õppinud Võsu 8-klassilises Koolis ja lõpetanud Rakvere 1. Keskkooli (Rakvere Gümnaasium). Koolivaheaegadel töötas ta Lahemaa Rahvuspargis giidina juhtides 1- ja 2-päevaseid reisigruppe. 1981. a lõpetas Lang Tartu Riikliku Ülikooli Ajalooteaduskonna ajaloo osakonna ajaloolase, ajaloo- ja ühiskonnaõpetuse õpetaja ning etnoloogina. Diplomitöö "Endisaegsed matusekombed Ida-Eestis" publitseeriti 2004. a e-ajakirjas "Mäetagused 25". 2005. a lõpetas Lang Tallinna Ülikooli Kultuuriteaduskonna kultuuri osakonna kultuurikorralduse eriala sotsiaalteaduste magistrina. Magistritöö "Museoloogiline kommunikatsioon. Vabaõhumuuseumi koht ja ülesanded kaasaegses ühiskonnas".

Elulugu

Merike Lang on töötanud Eesti Vabaõhumuuseumis alates 1981. aastast teadurina ja osakonnajuhatajana, alates 1991. aastast teadusdirektorina, alates 1993. aastast direktorina ning alates 2014. aastast Sihtasutuse Eesti Vabaõhumuuseum juhatuse liikmena. Tippjuhina on Lang pannud aluse kaasaegse muuseumipedagoogika arengule Eesti muuseumides, ta on juhtinud Eesti Vabaõhumuuseumi kontseptuaalset ümberkujunemist aastaringselt aktiivselt tegutsevaks turismiatraktsiooniks. Ta on algatanud  kultuuripärandi uurimise ja hoidmisega tegeleva üleriigilise tähtsusega programmi, millest on kujunenud välja EVMi Maaarhitektuuri keskus. Viimane on olnud juhtpartneriks rahvusvahelistes uurimisprojektides. Eesti Vabaõhumuuseumi tegevust on tunnustatud mitmete kodu- ja välismaiste preemiatega.

Teadustegevus

Merike Lang on kirjutanud museoloogilise teooria vallast mitmeid artikleid nii kodu- kui välismaistele väljaannetele ning olnud Eesti Vabaõhumuuseumi trükiste toimetaja. Ta on olnud Tallinna Ülikooli ja Tartu Ülikooli külalislektoriks.
Šventežeris

Ajalugu

Alevi rajas Trakai kastellaan Jurgis Radvila, kes jagas sealse maa oma pärisorjadele. Aastal 1598 rajas ta nõnda tekkinud alevisse ka kalvinistliku kiriku, moodustades nii sealse kihelkonna. Aastal 1631 sai sealseks vaimulikuks Samuelis Boguslavas Chilinskis, kes tõlkis Piibli leedu keelde (tegemist pole küll esimese tõlkega, küll oli aga see tõlge varasematest laiema levikuga ja on varaseim säilinud  tõlkeversioon). Aastast 1650 on teada, et alevisse oli rajatud turuplats.
Teise põhjasõja ajal alev laastati, sinna jäi elama 47 peret. Aastal 1663 muudeti sealne kirik katoliku kirikuks. Aastal 1746 ehitati selle asemele uus, aga too hoone põles aastal 1863 maha. Alev oli Radziwillide omandis aastani 1783, mil see kujunes Preisimaa kuningate valduseks. Aastal 1824 läks mõis Myszkowskite  valdusesse. Aastal 1863 jagati sealsed valdused; alev läks taas Radziwillide valdusesse, sealne mõis hakkas kuuluma aga Burakadele.
Alev kasvas mõnevõrra aastail 1920-1930, mil sealse mõisa maavaldused laiali jagati. Nõukogude ajal oli alev kohaliku kolhoosi keskasulaks. Aastal 1971 kirjutas leedu kirjanik (hilisem poliitik) Kazys Saja sealsest elust novelli „Šventežeris“.
Tõnu Kalvet

Tõnu Kalvet (sündinud 17. oktoobril 1970) on eesti ajakirjanik, tõlkija ja endine poliitik. Ta on olnud Eesti Iseseisvuspartei peasekretär.
2011. aastast kuulub erakonda Eesti Vabaduspartei – Põllumeeste Kogu.
Tõnu Kalvet oli 2011. aasta esimesel poolel ajalehe „Rahvuslik Koguja“ peatoimetaja.
Ta kandideeris 2013. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel Tallinna linna volikokku ning sai 31 häält.
Taevasfäär

Taevasfäär ehk taevaskera on astronoomias ja navigatsioonis vaatlejat ümbritsev mõtteline kerapind, mille keskpunkt on vaatleja asukohas ja mille raadius on määramata. Taevasfäärile projitseeruvad taevakehad, mis asuvad vaatleja ja taevasfääri vahel. 
Algselt on taevasfääri mõistetud nii, et  selle keskpunkt on Maa pinnal paikneva vaatleja silma asukohas. Sel juhul võib teda praktiliselt samastada mõne Maa pinnal paikneva punktiga. Põhimõtteliselt võib  vaatleja kas tegelikult või mõtteliselt paikneda mis tahes punktis, nii et ka taevasfääri keskpunkt võib asetseda mis tahes punktis.  Astronoomias paigutatakse see tavaliselt mõnesse punkti Maa pinnal (topotsentriline taevasfäär), Maa keskpunkti (geotsentriline taevasfäär) või mõne muu taevakeha  (eriti mõne planeedi (planetotsentriline taevasfäär), Päikese (heliotsentriline taevasfäär) või Galaktika) keskpunkti.  
Taevasfääri raadius on määramata, sest  projitseerimisel pole see oluline.     Intuitiivsele ettekujutusele vastab, et see oleks suurem mis tahes taevakeha tegelikust kaugusest. Seepärast vaadeldakse seda mõnikord  lõpmata suurena.
Taevasfääri punktide asukohta ning ühtlasi neile projitseeruvate taevakehade näivat asukohta kirjeldavad taevakoordinaadid. Taevakeha näiv asukoht taevasfääril on punkt, kus taevasfääri keskpunkti ja taevakeha ühendav sirge lõikub taevasfääriga.