google/wiki40b huggingface dataset:
Ignace Lepp

Ignace Lepp (sündinud John Robert Lepp; 26. oktoober 1909 Orajõe – 29. mai 1966 Pariisi lähedal) oli Eestist pärit kirjanik, ajakirjanik, publitsist, psühholoog ja katoliku preester. Lisaks on ta ajakirjanikuna kasutanud pseudonüüme Jean Flamo ja Uip Leete.

Varasem tegevus

Lepp õppis Kabli algkoolis, kuni ta põgenes kodunt. Ta avaldas 1920. aastatel vasakpoolsetes väljaannetes artikleid, rajas Viljandis Kultuuritahtelise Noorsoo Koondise osakonna, seikles valenimede all välismaal, sealhulgas Nõukogude Liidus. Ta oli arreteeritud ja teda saadeti mitu korda maalt välja. Lepp oli 1926–1934 Eestis 6 korda ebaseadusliku piiri ületamise ja kelmuste eest kohtu all. Ta lahkus Eestist 1930, tegutses marksistliku aktivistina paljudes riikides 1934. aastani, mil ta Eestisse tagasi saadetuna mõisteti 4 kuuks vangi.

Tegevus katoliiklasena

Lepa elus kujunes pöördepunktiks tutvumine 1934. aastal hilisema Eesti katoliku piiskopi Eduard Profittlichiga, kelle mõjul ta minetas marksistliku maailmavaate ja astus katoliku usku. Lepp õppis 1935–1939 dominiiklaste koolis filosoofiat ja teoloogiat, ordineeriti 1941 Lyonis õpingute lõpetamise järel preestriks, oli seejärel Marseille's kogudusepreester ja 1949–1955 ajalehe "Maroc-Monde" toimetaja. Lepp õppis 1957 Carl Gustav Jungi  juures ja asutas seejärel Pariisis psühhosünteesi instituudi. Ta avaldas esperanto keeles ka näidendeid ja lühiproosat, 1947–1955 prantsuse kirjanduse arvustusi ning 1947–1966 prantsuse ja saksa keeles 27 raamatut filosoofia, psühholoogia ja religiooni alalt, mida on tõlgitud paljudesse keeltesse ja mis on saanud suure menu osaliseks.

Mälestustahvel

Ignace Lepa mälestustahvel püstitati 17. oktoobril 2009 Treimani kalmistule, kuhu on maetud ka tema omaksed (ema, onu jt).
Mihhail Ridiger

Mihhail Aleksandrovitš Ridiger (vene keeles Михаил Александрович Ридигер, Eesti Vabariigi kodanikuna Mihail Rüdiger; 20. mai 1902 Peterburi – 9. mai 1962 Tallinn) oli Eesti õigeusu vaimulik. Aastast 1941 preester, aastast 1958 ülempreester.

Elulugu

Mihhaili isa Aleksandr Ridiger oli Rüdigeride aadlisuguvõsast pärinev jurist. Mihhail Ridiger sai hea üldhariduse ja jätkas seejärel oma õpinguid õigusteaduste koolis. Venemaal toimunud revolutsiooni ja sellele järgnenud kodusõja tulemusel olid Ridigerid sunnitud Peterburist emigreeruma ning Mihhaili haridustee jäi poolikuks.
Ridigeride uueks elukohaks sai Eesti pealinn Tallinn. Mihhail jätkas siin pooleli jäänud haridusteed ja lõpetas gümnaasiumi. Hiljem osales ta aktiivselt kohaliku vene kristliku üliõpilasliikumise tegevuses.
Aastatel 1937–1940 läbis ta Tallinnas kolmeaastased teoloogilised kursused. Nende lõpetamise järel pühitseti ta 1940. aastal diakoniks ja 1941. aastal preestriks. Oma vaimulikuteenistust alustas Mihhail Ridiger Tallinna Püha Siimeoni ja Hanna kirikus. Teise maailmasõja päevil tegeles isa Mihhail hingehooldusega Tallinna ümbruse vangilaagrites, kuhu olid paigutatud Venemaalt ümberasustatud inimesed.
1945–1946 teenis ta preestrina Tallinna Aleksander Nevski katedraalis ja oli ühtlasi Eesti piiskopkonna nõukogu liige.
Novembrist 1946 kuni oma surmani oli Mihhail Ridiger Tallinna Jumalema Sündimise (Kaasani pühakuju) kiriku (Tallinna Kaasani kirik) esipreester. Alates jaanuarist 1955 oli ta uuesti Eesti piiskopkonna nõukogu liige. 1. oktoobril 1961 nimetati ta ka piiskopkonna nõukogu esimeheks.
Aastast 1958 kandis ta ülempreestri aunimetust. 15. oktoobril 1961 autasustas Moskva patriarh Aleksius I teda kaunistatud kuldse kaelaristiga.
Isa Mihhail suri 9. mail 1962 infarkti. Tema matusetalituse viis Jumalaema Sündimise kirikus läbi tema poeg, tollane Tallinna ja Eesti piiskop Aleksius. Isa Mihhaili põrm sängitati Tallinna Aleksander Nevski kalmistule oma kolm aastat varem surnud abikaasa kõrvale.

Isiklik elu

11. aprillil 1926 abiellus Mihhail Ridiger Nõmme Ristija Johannese kirikus Jelena Pissarevaga (1902–1959). Nende laulatuse viis läbi ülempreester Christofor Vink.
Mihhaili ja Jelena abielust sündis 1929. aastal poeg Aleksei, kellest sai samuti õigeusu vaimulik. Ta oli aastatel 1961–1990 Tallinna ja Eesti piiskop ning 1990–2008 Moskva ja kogu Venemaa patriarh.
Väljapääs puudub

Sisu

Finantsanalüütik Tom (Grayson McCouch) nõustub kaasa lööma Gavini (Adrian Paul) plaanis varastada pangaafääriga 10,6 miljonit USA dollarit. Kõik kulgeb edukalt, aga Tomil tekivad süümepiinad ja ta tahab kõike enne hommiku saabumist olematuks teha. Probleemiks saab aga tema auto, mis käima ei lähe, ja kuna on hilisõhtu, pole parkimismajas enam kedagi. Jalgsi majast välja pääseda pole ka võimalik, kuna uksed on lukus ja ainukest autokaldteed valvab suur maastur, mis Tomi väljapääsu takistab. Algab öö läbi kestev tagaajamisjaht, mille käigus saavad surma süütud kõrvalseisjadki.
Juri Dmitrijev

Juri Dmitrijev (sündinud 28. jaanuaril 1956 Petroskois) on vene ajaloouurija ja ühiskondlik aktivist, ühenduse Memorial liige. Aprillist 2018 Venemaal vangistuses.
Ta sündis 28. jaanuaril 1956 Petroskois. Nõukogude ohvitseri perekond lapsendas ta lastekodust. Lapsepõlv möödus Ida-Saksamaal Dresdenis. Õppis Leningradi Meditsiiniinstituudis, kuid ei lõpetanud. 1988. aastast tegev poliitilistes ühendustes, samast aastast Karjala rahvarinde liige. 1989–1991 NSV Liidu rahvasaadikute kongressi saadiku Mihail Zenko abi. Aastast 2002 poliitiliste repressioonide ohvrite rehabiliteerimise Karjala vabariikliku komisjoni liige ja Petrozavodski osakonna sekretär. 1998–2009 ühiskondliku organisatsiooni "Sotsiaalsete õiguste kaitse akadeemia" Karjala osakonna president, millises positsioonis protesteeris ta 2002. aastal kavatsuse vastu avada Petroskois Juri Andropovi monument (kolmemeetrine monument siiski avati). Aastast 2014 ühingu Memorial Karjala osakonna juhataja.
1980ndate lõpust alates on järjepanu tegelenud stalinistlike repressioonide uurimise ja hukkamiskohtade kaardistamisega. Karjalas 1930.–1940. aastatel toimunud repressioonide raamatu koostaja ja väljaandja. 1. juulil 1997 avastas Memoriali uurimisgrupi juhina stalinistlike repressioonide massihaua Karjalas Karhumäe lähedal Sandarmohis. Suvel 1998 kaevas ta läbi teise stalinistliku massihaua Krasnõi Boris Petroskoi lähedal.

Kohtusaaga

13. detsembril 2016 vahistati ta oma koduses Petroskoi korteris süüdistatuna oma 11-aastasest tütrest lastepornofotode tegemises. Arreteerimise käigus võeti tema tütar kodust vanemate juurest ära ja anti üle lastehooldusorganisatsioonile. Dmitrijevi kaitseks astusid välja paljud Venemaa tuntud inimesed, nende hulgas muusik Boriss Grebentšikov ja kirjanik Boriss Akunin. 27. jaanuaril 2018 Dmitrijev vabastati vahi alt allkirja vastu oma kodust mittelahkumise kohta. 5. aprillil 2018 mõistis Petrozavodski linnakohus ta süüdistuses õigeks. 14. juunil 2018 lükkas Karjala Vabariigi Ülemkohus õigeksmõistva otsuse tagasi. 27. juunil 2018 võeti Dmitrijev uuesti vahi alla. Nüüd süüdistati teda oma tütre seksuaalses ärakasutamises. Viibib seni ajani vahi all. Tema süüdistuse tõeliseks põhjuseks peetakse seda, et 2016. aastal avaldas ühendus Memorial andmed üle 40 000 Stalini repressioonidega seotud isiku kohta. Tema süüasja on võimutruu Vene ajakirjandus kasutanud arvete õiendamiseks ühendusega Memorial.
Rein Randver

Rein Randver (sündinud 24. juunil 1956 Lüllemäel) on Eesti poliitik. Ta on olnud X Riigikogu, XII Riigikogu ja XIII Riigikogu liige.
Randver on lõpetanud Eesti Põllumajanduse Akadeemia zooinsenerina 1979. aastal.
1992–2003 töötas Valga Maavalitsuses abimaavanema ja maavanemana. 2006–2007 oli keskkonnaminister. 
2007. aasta Riigikogu valimistel sai Randver 1576 häält, kuid valituks ei osutunud. Vabariigi Valimiskomisjoni otsusega määrati ta Ester Tuiksoo asemel kuni uue Vabariigi Valitsuse ametisseastumiseni Riigikogu liikmeks, kuid kuna Randver jätkas tegevust tagasiastuva Vabariigi Valitsuse koosseisus, määrati tema asemel Riigikogu liikmeks Janno Reiljan. 
2011. aasta Riigikogu valimistel sai Randver 1604 häält, kuid valituks ei osutunud. Ta pääses Riigikokku Ivari Padari asendusliikmena.
2013. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimisel kandideeris Randver Tõlliste valla volikokku, kuid ei osutunud valituks. Ta sai 14 häält.
2015. aasta Riigikogu valimistel sain Randver 1003 häält ega osutunud valituks. Pärast seda siirdus ta tagasi Tõlliste valla volikokku. 16. mail 2016 valiti Randver Tõlliste vallavolikogu esimeheks, mida ta juhtis kuni 2017. aasta oktoobrikuu valimisteni.
8. novembrist 2017 kuni 2. maini 2018 oli Randver Euroopa Parlamenti siirdunud Ivari Padari asendusliige XIII Riigikogu koosseisus.
Ta on alates 2011. aastast Sotsiaaldemokraatliku Erakonna liige. 2002–2011 kuulus Eestimaa Rahvaliitu.
Randver on Eesti Kepikõnni Liidu president.
Märten Matsu

Märten Matsu (sündinud 15. detsembril 1992 Tallinnas) on eesti näitleja.
Ta lõpetas 2012. aastal Saue Gümnaasiumi ja 2017. aastal Tartu Ülikooli humanitaarteaduste ja kunstide valdkonna teatrikunsti erialal. 
Alates 2017. aastast töötab ta näitlejana Rakvere Teatris.
Artur Maier

Artur Maier (sündinud 16. juunil 1986 Pärnus) on Eesti sõudja. Rita Maieri (*Morrisson) poeg, Merle Morrissoni õepoeg. 188 cm, 88 kg. 
Lõpetas 2005 Pärnu Koidula gümnaasiumi, aastast 2006 õppinud TTÜ mehaanikateaduskonnas. 
Olnud 2012–14 Artur Maier Customs OÜ ja a-st 2015 Prolekto OÜ juhatuse liige.
Yanta linnarajoon

Yanta linnarajoon (雁塔区, Yàntǎ Qū) on linnarajoon Hiinas Shaanxi provintsis Xi'an Shi allprovintsilinnas Xi'ani linnas.
Linnarajooni geograafilised koordinaadid on 34° 13′ N, 108° 57′ E.
Selle pindala on 151,44 km². Selle elanike arv oli 2010. aastal umbes 1,18 miljonit.
Yanta linnarajoonis on omakorda 8 allrajooni.
Ta on saanud nime seal asuva Suure Metshanede pagoodi (大雁塔, Dàyàn Tǎ) järgi.
Paul Kagame

Paul Kagame (sündinud 23. oktoobril 1957) on Rwanda president.
Kagame on tutsi päritolu.
Presidendiks sai ta 2000. aastal, mil Pasteur Bizimungu võimult kõrvaldati. 2003. aastal valiti ta ametisse tagasi 95,5-protsendilise toetusega. 2010. aastal valiti ta ametisse tagasi 93 protsendiga häältest.
Alates 28. jaanuarist 2018 on ta ühtlasi Aafrika Liidu eesistuja.
Kalev Pärna

Kalev Pärna (sündinud 7. jaanuaril 1950 Viljandimaal Kõpu vallas) on Eesti matemaatik, Tartu Ülikooli tõenäosusteooria professor.
Kalev Pärna on metsaametniku poeg ja Elli Pärna abikaasa.
Ta lõpetas 1967 C. R. Jakobsoni nimelise Viljandi 1. Keskkooli, 1972 Tartu Ülikooli arvutusmatemaatika erialal ja 1978 kaugõppes aspirantuuri. Ta kaitses 1987 Vilniuse Ülikoolis füüsika-matemaatikakandidaadi kraadi väitekirjaga "Оптимальное разбиение метрического вероятностного пространства". Täiendas end Moskva (1983), Vilniuse (1988), Amsterdami (1992), Umeå (1993), (Rootsi Instituudi stipendiaadina) Stockholmi (1993), Würzburgi (1994) ja Aacheni (2005) ülikoolis. Pärna oli 1972–77 TÜ haridussotsioloogia labori vaneminsener, 1977–79 matemaatilise statistika ja programmeerimise kateedri vanemõpetaja, 1979–88 matemaatilise statistika kateedri vanemõpetaja, 1988–92 dotsent, 1992–94 matemaatilise statistika instituudi dotsent, alates 1994 tõenäosusteooria korraline professor, 1995–97, 1999–2000, 2003–04 ka matemaatilise statistika instituudi juhataja, alates 2005 tõenäosusteooria õppetooli professor. Ta on õpetanud peamiselt tõenäosusteooriat, juhuslike protsesside teooriat, matemaatilist statistikat ja riskiteooriat.

Teadustöö

Kalev Pärna uurimisvaldkonnad on tõenäosusteooria, matemaatiline statistika ja finantsmatemaatika. Ta on käsitlenud jaotuste lähendamist hulkade abil, teinud kindlaks parimate lähendhulkade omadusi, sh nende olemasolu ja koonduvust funktsionaalruumides ning selgitanud kahe barjääriga riskiprotsesside käitumist. Ta on avaldanud üle 50 teadustrükise.
Ta on Eesti Matemaatika Seltsi, Eesti Statistikaseltsi, Eesti Kvaliteediühingu, Eesti Aktuaaride Liidu ja Kuningliku Skytte Ühingu liige (1995).
Terase tänav

Terase tänav on tänav Tallinnas Kesklinna linnaosas Raua asumis. Terase tänav algab Raua tänavalt, ristub Tina tänava ja Hõbeda tänavaga ja lõpeb Friedrich Robert Faehlmanni tänaval. Terase tänav on ligikaudu 255 meetri pikkune.

Tänava nimed ja ajalugu

Tänava esialgne nimi oli Tšortovi tänav (saksa keeles Tschortow Strasse ehk Tschortow Gasse, vene keeles Чертовая улица). Selle nime oli tänav saanud Narva maantee ja praeguse Friedrich Reinhold Kreutzwaldi tänava nurgal asunud Tšortovi trahteri (Tschortow-Tracteur) järgi.
30. mail 1880 pandi tänavale nimeks Suur-Epinatjevi tänav (saksa keeles Grosse Epinatjev–Strasse, vene keeles Большая Епинатьевская улица) sealse majaomaniku Aleksei Dimitrijevitš Epinatjevi perekonnanime järgi.
Praeguse nime sai Terase tänav 17. jaanuaril 1923.
Erna Viitol

Erna Viitol (10. mai 1920 Lõve vald, Ala – 11. november 2001) oli eesti skulptor.

Elukäik

Erna Viitol sündis Valgamaal Lõve vallas Helme kihelkonnas Ala (praegu Liva) külas taluniku perekonnas. Ta õppis Tõrvas Patküla algkoolis ja aastatel 1934–1937 Tõrva Gümnaasiumis. 1939. aastal sooritas ta eksternina eksamid Tartu Poeglaste Gümnaasiumi juures ning läks siis Rootsi, kus õppis Stockholmi lähedal Viggbyholmi Örjarsgårdeni vabakoolis võõrkeeli, kunstiajalugu, akvarelli ja skulptuuri. Tema esimeseks kunstiõpetajaks oli Victor Penzias, kelle juhendamisel algasid ka modelleerimistunnid. 
Kodumaale naasnud, käis ta aasta Tallinna Toitlustustehnikumis, astus aastal 1943 Tallinna Kujutava ja Rakenduskunsti Kooli (hiljem Tallinna Riiklik Tarbekunsti Instituut, seejärel Eesti Riiklik Kunstiinstituut) skulptuuri erialale, lõpetades õpingud 1950. aastal.  
Alates 1956. aastast vabakunstnik. 
Kunstnike liidu liige alates 1959. aastast.

Looming

Viitol on viljelenud vabaplastilisi kompositsioone, keraamikat ja portreeskulptuuri. Realistliku põhilaadiga figuraalsed kompositsioonid 1950. aastate loomingus ("Kettaheitja", "Külvaja", "Torupillimängija", "Lambapügaja", "Tüdruk kukega", "Maisikasvataja") asendusid 1960.–1970. aastail ajastuomases stilisatsioonis dekoratiivsema loominguga ("Hommik" (Pelgulinna Sünnitusmaja), "Tüdruk tuviga" (Tallinna Pioneeride Palee), "Kalurid" (Kirovi kalurikolhoosi skulptuuripark), "Ema lapsega".  
Ta on loonud tuntud kultuuriinimeste Heino Kiige, Lilli Prometi, Aino Kalda, Ellen Niidu, Soome veterinaariateadlase, professor Hakon Westermarki, Dresdeni ooperiteatri solisti Horand Friedrichi jt portreid, ta on portreteerinud ka perekonnaliikmeid ja inimesi lähedasest suhtlusringist. Viitoli teoseid on Eesti Kunstimuuseumi, Tartu Kunstimuuseumi ning Teatri- ja Muusikamuuseumi kogudes, erakogudes ja Helsingi Veterinaariakolledžis. 2000. aastal püstitati Valgamaale Riidaja külla Ants Tauli torupillimuusika keskuse õuele Erna Viitoli pronksskulptuur “Torupillimängija”. 31. juulil 2009 avati Ungaris Kiskőrösi linnas Sándor Petőfi muuseumi aias Petőfi tõlkijatele pühendatud skulptuuride pargis Viitoli loodud Ellen Niidu pronksbüst.

Isiklikku

Erna Viitoli emapoolne vanaisa oli 1860. aastate rahvusliku liikumise ettevõtmistes aktiivselt osalenud Helme koolmeister ja kirjamees Märt Jakobson (1828–1904), isapoolne vanaisa Jaan Proosa oli Lõve kooli juhataja.
Meinhard Laks

Meinhard Laks (14. juulil 1922 – 4. märts 2008) oli eesti õpetaja, emakeelepäeva algataja.

Elukäik

Laksi lapsepõlv möödus Liivoja talus, kust sai kaasa armastuse kirjanduse, looduse ja käsitöö vastu.
Laks õppis Sonda 6-klassilises algkoolis aastatel 1931-1937 ja seejärel 1937-1940 Rakvere reaalkoolis. Õpetajahariduse omandas ta 1940-1946 Rakvere õpetajate seminaris, 1948-1952 Tallinna õpetajate instituudis ja 1952-1955 Tallinna pedagoogilises instituudis.
Seejärel pöördus ta Virumaale tagasi. Tallinnas veedetud õpiaastad olidki tema elus ainus aeg, mille ta Virumaast eemal veetis. Laks asus tööle Sonda koolis, kus ta töötas 45 aastat nii õpetajana, õppealajuhatajana kui ka direktorina. Tema direktoriaastatel valmis Sonda uus koolimaja, mille üle ta oli elu lõpuni uhke.
Laks suri 4. märtsil 2008 ja maeti 13. juulil Viru-Nigula kalmistule.

Emakeelepäeva algatus

Emakeelepäeva peetakse Laksi suurimaks saavutuseks, mille järgi enamik inimesi ka teda tunneb.
Laks sai emakeelepäeva mõtte tekkimiseks innustust 1994. aastal Kadrinas avatud emakeelesambast. Seejärel hakkas ta koostama üleeskutseid emakeelepäeva tähistamiseks. 14. märts sai välja valitud Kristjan Jaak Petersoni sünniaastapäeva järgi. Esimene üleskutse ilmus ajalehes Põhjarannik 18. jaanuaril 1995. Sama aasta 30. märtsil valmis üleskutse lõplik versioon "Üleskutse ülemaalise eesti emakeele ja rahvuskultuuri päeva sisseseadmise toetamiseks". Detsembris esitas ta riigikogu kultuurikomisjonile ettepaneku emakeelepäeva riikliku tähtpäevana kehtestamiseks, ent esialgu jäi asja arutamine soiku.
Siiski tähistati 1995. aastast emakeelepäeva mitmel pool mitteametlikult. 1998. aasta lõpus jõudis arutelu uuesti riigikokku ja järgmise aasta veebruaris võeti vastav seadus vastu.
Haanja looduspark

Haanja looduspark on looduskaitsealune piirkond Võru maakonnas, mis piirneb Võru ja Rõuge vallaga. Selle pindala on 16 903 hektarit.
Kaitseala ajalugu ulatub 1957. aastasse, mil võeti kaitse alla Suur Munamägi, Vällamägi koos järvedega ja muid lähialasid. Hiljem, 1997. aastal, loodi Haanja kõrgustiku maastiku ja omapärase looduse kaitseks Haanja maastikukaitseala pindalaga 9200 hektarit.
Looduspargi atraktiivseimad loodusobjektid on teiste seas Hinni kanjon, Ööbikuorg, Rõuge ürgorg ning mitmed põlispuud (näiteks Sinisilla tamm) ja järved.
Looduspargi alal on muu hulgas Andri, Kuuda, Vihtla, Veesi ja Luhte järv ning Hainjärv‎ ja Puustusjärv.
Vitālijs Ziļs

Vitālijs Ziļs (sündinud 1987) on Läti jalgpallur.
Aastast 2015 mängib ta klubis FC Narva Trans.
William Alexander Nordgren

William Alexander Nordgren (ka Wilhelm Alexander Nordgren; 8. september 1799 Turu – 22. märts/3. aprill 1858 Vormsi) oli Eesti vaimulik.
Ta õppis aastatel 1809–1817 (16. septembrist 1809, lõpueksamid sooritas 13. juunil 1817) Turu toomkoolis. Seejärel õppis Turu ülikoolis usuteadust (immatrikuleeriti 21. juunil 1817, väitles 12. mail 1821). Pastoritunnistuse sai 22. novembril 1825 ning oli seejärel koduõpetaja Virumaal. Ordineeriti õpetajaks 6. juulil/18. juulil 1830.
Ta oli aastatel 1830–1858 (kutsuti 17. aprillil/29. aprillil 1830) Vormsi Püha Olavi koguduse õpetaja.

Isiklikku

Tema poeg Julius Alexander Nordgren oli samuti Vormsi Püha Olavi koguduse õpetaja.
Voldemar Sassi nimeline sovhoos

Voldemar Sassi nimeline sovhoos (ka V. Sassi nimeline sovhoos) oli sovhoos Eesti NSV-s Põlva rajoonis Ihamaru külanõukogus. Sovhoosi keskus asus Krootuse külas.
Voldemar Sassi nimeline sovhoos moodustati 1950. aastal varasema Krootuse sovhoosi asemele. Majandile pandi nimi kommunistliku liikumise tegelase Voldemar Sassi järgi.
1955. aastal liitus V. Sassi nimelise sovhoosiga Partorg Lume nimeline kolhoos, 1972. aastal osa varasemast Veski sovhoosist.
1978. aasta seisuga oli sovhoosi üldpindala 11 900 hektarit, sellest haritavat maad 4500 hektari. Sovhoosi töötajate arv 1976. aasta seisuga oli 452. Pindala poolest oli V. Sassi nimeline sovhoos Põlva rajooni suurim majand.
Sovhoos tegeles seakasvatuse ja teraviljakasvatusega. Esimese Eesti NSV majandina katsetati nutriate kasvatamist.
Sovhoosi direktor aastatel 1976–1986 oli Jaagup Evestus.
1987. aastal reorganiseeriti sovhoos Krootuse kolhoosiks.
Filmikunst

Filmikunsti olemuses

Film kui kunstivaldkond esitab väljakutse tavapärasele kunstile ja selle vastuvõtu põhimõtetele. Tehnika ja tehnoloogiline tootmine on vastuolus traditsioonilisele kunstile omaste tunnustega – ainukordsuse, originaalsuse ja psühholoogilisusega. Lisaks sellele sisaldavad klassikalised kunstiteosed alati nn transtsendentaalset mõõdet. See on püüe mõtestada teose tähendust ja sügavamat ideed, mis asub väljaspool meelelise tunnetuse sfääri ja on tabatav mõtlemist või aru rakendades. Moodsat tehnoloogiat iseloomustab aga seriaalsus, mitmuslikkus ja anonüümsus.
Saksa mõtleja Walter Benjamin (1892–1940) arvates ohustavad need tunnused kunstiteoste "aurat" – aja ja ruumi unikaalsust ning sellega seotud müütide transtsendentaalsust, mis on alati lahus materiaalsest maailmast. Filmi emotsionaalne efekt tuleneb liikumisest – vaataja on sellesse liikumisse haaratud ning vaataja suhe liikumisse ei ole staatiline mõtlikuks sundiv; niisugune dünaamika avaldub nii filmimeediumi omapäras kui ka teisenenud vastuvõtus. Sellised põhimõttelised erijooned teevad filmist ühe esinduslikuma moodsa kunsti vormi.

Žanrid

Filmide jaotus žanrideks on nende liigitamine teemade järgi ehk selle järgi, millest film on: dokumentaalfilmid on dokumenteeritud sündmustest, armastusfilmid armastusest jne. Žanride alla kuuluvaks võib lugeda ka ekraniseeringut, samas võib ekraniseeringuid viia erinevate filmižanride alla.
Žanr erineb stiilist selle poolest, et erinevaid stiile saab rakendada erinevatele žanritele. Samuti on võimalik žanride kombineerimine, näiteks ulmeseiklusfilm või õuduskomöödia.
Latviešu Ārste

Latviešu Ārste (läti vanas kirjaviisis "Latweeschu Ahrste") oli eestikeelse väljaande "Lühhike öppetus" läti keelde tõlgitud väljaanne. See ilmus 1768-1769 Peter Ernst Wilde väljaandmisel ja selle tõlkis läti keelde Jacob Lange. See oli esimene lätikeelne tervishoidu käsitlev perioodiline väljaanne.
Oeküla mõis

Oeküla mõis (saksa keeles Hoyküll) oli mõis Karuse kihelkonnas Läänemaal.
Mõis rajati 17. sajandi algul. 17. sajandi lõpul liideti Oeküla mõis Vatla mõisaga.
Vanakreeka muusika

Klassikaline ajajärk

Klassikalisel ajajärgul oli keskne žanr tragöödia, mis arenes Dionysose kultusest ja põhineb koorilüürikal ehk ditürambidel. Klassikalise tragöödia rajajad Aischylos, Sophokles ja Euripides lisasid koorile näitlejad ja dramaatilise tegevuse. Lisaks kooridele esitati osa näitlejate monoloogidest lauldes. 5. sajandil eKr muutus muusika stiil radikaalselt, sest traditsioonid taandusid uute ideede ees. Lüürikas kujunes uus, subjektiivsem ja peenem väljenduslaad, mida nimetatakse "uueks muusikaks". Platon, kes jätkas Pythagorase õpetust arvudest, kaitses muusikas ranget korda ja traditsioone ning kritiseeris "uue muusika" meelelisust ja subjektiivsust. Ta nurises ka aulose kitarale eelistamise üle, kuigi kitara keelte arvu suurendati, et selle heli sarnaneks aulose omaga. Aulos oli Platonile nii vastumeelne, et ta ei lubanud seda oma ideaalsesse riiki ja uskus, kes ei oska kitarat mängida, puudub korralik haridus. Platon võttis oma teostes "Seadused" ja "Riik" kokku klassikalise eetoseõpetuse ning erinevate muusikaliikide ja helilaadide kasvatusliku mõju.
Ka Aristoteles rõhutas muusika tähtsust kasvatuses, ent jättis sealjuures ruumi ka meelelisele naudingule. Aristotelese õpilane Aristoxenos oli üks tähtsmaid vanakreeka muusikaõpetlasi. Kuigi ta oli nõus, et muusika filosoofiline käsitamine on teadus, ei jaganud ta arvamust, et muusika on matemaatika haru. Aristoxenose jaoks oli kõrgeimaks otsustajaks mitte mõistus vaid kõrv. Vastupidi Platoni idealismile kinnitas ta, et inimese hing on "keha harmoonia", millel on keelpilli omaga sarnane muusikaline "häälestus". Ta võttis aluseks kooskõla, mida tolleaegne treenitud kõrv suutis määratleda kui konsonantse: kvardi, kvindi ja oktavi. Teised intervallid olid muutlikud ja kohandusid vastavalt kontekstile. Tetrakordis sisalduvad toonid oli võimalik reastada kõrvakuulmise järgi. Sellest omakorda tuli Aristoxenos mõttele jagada täistoon kaheks võrdseks pooltooniks (vastandina Pythagorase limmale), mis tõi nootide paigutusviisi juba lähemale tänapäevasele helisüsteemile.