google/wiki40b huggingface dataset:
Tallinna ringtee

Tallinna ringtee on üks Eesti põhimaanteid (põhimaantee nr 11). Kuulub Euroopa tee E265 koosseisu. 
Tallinna ringtee saab alguse Tallinna–Narva maantee 10. kilomeetril Tallinna linna idapiiril. Tee pikkus on 38,4 km. Tee lõpeb Tallinna–Paldiski maantee 26. kilomeetril Keila linna piiril.

Asulad Tallinna ringteel

Tallinna linn, Veneküla küla, Ülejõe küla, Soodevahe küla, Lagedi alevik, Karla küla, Rae küla, Jüri alevik, Lehmja küla, Pildiküla küla, Kurna küla, Vaela küla, Luige küla, Saustinõmme küla, Männiku küla, Tammemäe küla, Saku alevik, Tänassilma küla, Juuliku küla, Jälgimäe küla, Saue linn, Jõgisoo küla, Aila küla, Vanamõisa küla, Tutermaa küla, Keila linn.
Käendus

Käendus (saksa keeles bürgschaft, inglise keeles suretyship) on isikliku tagatise liik. Käenduse kaudu antakse võlausaldajale põhivõlgniku vara asemel võimalus rahuldada oma nõue kohustuse täitmata jätmise või mittenõuetekohase täitmise korral käendaja vara arvelt. Käendusega saab võlausaldaja senise võlgniku vastu sihitud nõude kõrvale uue kuid samasisulise nõude kolmanda isiku ehk käendaja vastu. 
Käenduse ehk tagatise väärtus sõltub käendaja maksevõimest. Käendus vastandub asjaõiguslikele tagatistele, mille väärtus sõltub tagatiseks oleva asja väärtusest. 
Käenduse võlasuhtele on omane, et käenduslepingu järgi kohustub käendaja kolmanda isiku ees vastutama põhivõlgniku kohustuste korrektse ja tähtaegse täitmise eest. 
Leping sõlmitakse käendaja ja võlausaldaja vahel. Sellega tagatakse võlausaldaja nõue kolmanda isiku (põhivõlgniku) vastu ja ka tema osaleb käendussuhtes. Võlausaldaja ja põhivõlgniku vahel on leping, millest tulenevate kohustuste täitmist käendusega tagatakse. Kohustuse täitmise eest peab hoolitsema ikkagi põhivõlgnik, sest kui käendaja peab kohustuse(d) täitma põhivõlgniku asemel, saab käendaja makstud summad põhivõlgnikult tagasi nõuda.
Käendus on aktsessoorne tagatis, see tähendab, et käendaja vastutust ei teki, kui kohustus on kehtetu või lõppeb. 
Käenduse puhul on olulised kolm õigussuhet, millest esimene on võlausaldaja ja käendaja vahel (käendusleping), teine võlausaldaja ja põhivõlgniku vahel (põhivõlasuhe) ja kolmas käendaja ning põhivõlgniku vahel (sisesuhe).

Käendusleping

Käenduslepinguga võtab käendaja endale ülesande vastutada põhivõlgniku kohustuse täitmise eest. See võlasuhe tekib võlausaldaja ja käendaja vahel. Seaduse järgi on käendus ühekülgne leping. 
Käendus on enamasti tasuta leping, mis sõlmitakse tavaliselt põhivõlgniku ja käendaja vahelise isikliku seose tõttu. Üldjuhul käendaja oma funktsioonide eest tasu ei saa ja see eristab käendust garantiist.

Põhikohustus

Põhikohustuse moodustab tavaliselt leping, millest tingitud nõuete tagamiseks käendusleping sõlmitakse.

Kohustuste rikkumine

Ühe või mitme lepingust tuleneva kohustuse rikkumisel ei vastuta käendaja ainult kohustuse rikkumise eest, vaid ka sellega kaasnevate intresside, trahvide, viiviste jms eest.

Käenduse tüübid

Käenduse ulatuse alusel eristatakse kolme tüüpi käendust: täielik käendus, piiratud rahasummaga käendus ja muude tingimustega seotud käendus.
Täieliku käenduse puhul vastutab käendaja nii põhikohustuste, kui ka muude võimelike kulude eest (viivised, trahvid jms).  Piiratud rahasummaga käenduse puhul vastutab käendaja ainult enne kokkulepitud rahasumma ulatuses. Muude tingimustega seotud käenduse puhul vastutab käendaja põhivõlgniku kohustuste täitmise eest alles siis, kui põhivõlgnikult ei ole võimalik kohustuste täitmist enam nõuda.

Käenduse vorm

Enamasti on käendusleping vormivaba, kuid tarbijakäendusleping (käendusleping, kus käendajaks on tarbija) peab olema sõlmitud kirjalikus vormis ning kirjas peab olema ka täpne summa, mille ulatuses käendaja vastutab (piiratud rahasummaga käendus). Vastasel juhul on leping tühine.
Eesti Vabariigi naisministrid

Arvukus ja kuuluvus

Aastatel 1918–1971 polnud Eesti Vabariigi täidesaatva võimu liikmete seas ühtegi naist. Esimene naisminister nimetati ametisse 1971. aastal ning sellest ajast kuni 2015. aastani on Eestil olnud kokku 23 naisministrit 38 korral. Osa neist on kuulunud Eesti eksiilvalitsuste ning teised kahe üleminekuvalitsuse või taastatud Eesti Vabariigi valitsuste koosseisu.
Eksiilvalitsuses Rootsis olid ministrid Renate Kaasik ja Aino Lepik von Wirén. Edgar Savisaare üleminekuvalitsuses oli minister Siiri Oviir ning Tiit Vähi üleminekuvalitsuses Klara Hallik. 
Ülejäänud naised on kõik juba taastatud Eesti Vabariigi ajal ametis olnud. Naiste osakaal Eesti valitsuses on tavaliselt väike. Keskmiselt on iga täidesaatva võimu koosseisu kuulunud kaks naist. Erandina paistab silma Siim Kallase valitsuse võimukorraldus, kus töötas ministrina viis naist, moodustades 36% valitsuse liikmetest.

Ametiaeg

Kõige rohkem (kolm korda) on naistest Eestis minister olnud Siiri Oviir ja Urve Palo ning neile järgnevad kahe korraga Liia Hänni, Liina Tõnisson, Tiiu Aro, Andra Veidemann, Signe Kivi, Mailis Reps (Rand), Kristiina Ojuland, Keit Pentus-Rosimannus ja Ester Tuiksoo. Ühekordse ametiajaga on Eestis ministri ametis olnud Renate Kaasik, Aino Lepik von Wirén, Klara Hallik, Lagle Parek, Marju Lauristin, Katrin Saks, Laine Randjärv (Jänes), Maret Maripuu, Urve Tiidus, Anne Sulling, Helmen Kütt, Maris Lauri.

Ametikoht valitsuses

Tiina Raitviir (2004) kirjutab, et "Nii Eestis kui teistes riikides on sageli tavaks, et naisministrid täidavad kõige sagedamini sotsiaal-kultuurilisi funktsioone, olles rakendatud sotsiaal-, rahvastiku-, kultuuri- ja haridusministrina". Selle väite tõestuseks räägib statistika, mille järgi kahekümne üheksast korrast on sotsiaalministri ametis olnud naised viiel, rahvastikuministri ja kultuuriministri kohal kolmel ning haridusministri kohal kahel korral. Raskesti kättesaadavad on BEIS-tüpoloogia järgi jagatud alusfunktsiooni täitjate ja infrastruktuuriga tegelevate ministrite kohad.

Ametist vabastamised

2002. aastal rahuldati kultuuriminister Signe Kivi tagasiastumispalve seoses mitme miljoni krooni kadumisega Kultuurkapitalist. 2005. aastal vabastas Eesti president Arnold Rüütel peaminister Juhan Partsi palvel ametist välisminister Kristiina Ojulandi. Ajendiks oli usalduse kaotamine Ojulandi vastu, kes oli vastutav 91 saladokumendi kadumise eest välisministeeriumi arhiivist aastatel 1996–2004. 2009. aastal astus pärast ebaõnnestunud umbusaldusavaldust ametikohalt vabatahtlikult tagasi sotsiaalminister Maret Maripuu. Umbusalduse põhjuseks oli oponentide kahtlus Maripuu tööalases pädevuses.
Scripta Musicalia

OÜ Scripta Musicalia on aastal 1989 asutatud kirjastus, mis annab välja muusikateemalisi trükiseid.
Kirjastuse asutasid 1989 Tallinna Konservatooriumi üliõpilased.
Kirjastus on välja andnud nii tõlkelist muusikakirjandust (nt Johan Sundbergilt, Anton Webernilt) kui ka Eesti autorite oma (nt Rein Laulult, Artur Vahterilt).
Infoleht (Vastemõisa vald)

Infoleht oli 1996-2005 ilmunud ajaleht, mis vahendas Vastemõisa valla uudiseid. Lehte andis välja Vastemõisa vallavalitsus. Lehte toimetas Malle Kobin.
Infolehe eelkäija oli Marjamaa.
2002 ilmus lehe vahel lisa Kildu Killud.
Mandžuuria tasandik

Mandžuuria tasandik (Sunliao), abreviatuur jõgede Songhua (mandžu keeles Sunggari ula ja Liao nimedest; samuti Kirdetasandik) on suur tasandik Hiina kirdeosas.
Selle pindala on umbes 300 000 km², kõrgus merepinnast 200–300 m, edelaosas alla 100 m.
Tasandikul viljeldakse põllumajandust: kasvatatakse nisu, maisi, aeduba, sojauba, riisi, suhkrupeeti, päevalille. On levinud märgalad ja ulatuslikud sood. Mitmes piirkonnas esineb üleujutusi. Tasandikult voolavad läbi Nen Jiang, Songhua ja Liao jõgi.
Mandžuuria tasandikul paiknevad linnad Harbin, Changchun, Qiqihar, Shenyang, Fushun ja Jilin.
Tasandiku põhjapoolne pikendus on Songneni tasandik.
Taheva mõis

Taheva mõis (saksa keeles Taiwola) oli rüütlimõis Võrumaal Hargla kihelkonnas. Mõisa keskus jääb Tsirgumäe külla.

Ajalugu

Mõisa on esmakordselt mainitud 1627. aastal.
18. sajandil olid mõisa omanikud von Delwigid ja von Koskullid. 1813. aastal võttis mõisa pandile ja hiljem ostis päriseks Bernhard von Wulff. Von Wulffide suguvõsa omanduses oli mõis kuni riigistamiseni 1919. aastal, viimaseks mõisnikuks oli Maximilian von Wulf.
Mõisa uusbarokses stiilis torniga peahoone oli ehitatud August Reinbergi projekti järgi ja valmis 20. sajandi esimesel kümnendil.
1926. aastal avas Töö- ja Hoolekandeministeerium Taheva mõisas vigaste laste kodu, mis 1927. aastal kujundati ümber tuberkuloosihaigete laste sanatooriumiks.
Mõisa peahoone hävis 1944. aastal, säilinud on osa müüre ja fragmendid verandast. 2004. aastani tegutses mõisa hoonetes Taheva Lastesanatoorium. Peale sanatooriumi sulgemist tegutsevad Taheva mõisa kompleksis Sihtasutuse Taheva Sanatoorium asenduskodu, turvakodu ja hooldekodu.
Rathke tasku

Rathke taskuks ehk ajuripatsitaskuks ehk Rathke kotiks (ladina keeles saccus hypophysalis) nimetatakse osade kesknärvisüsteemiga loomade loote (loodete) suuõõne lae süvendit. Ajuripatsitaskust areneb embrüonaalses arengujärgus ajuripatsi eessagar.
Enamikul loomadel formeerub Rathke tasku ajuripatsiks, kuid osadel loomadel säilib Rathke lõhe.

Patoloogia

Rathke tasku tsüst tekib embrüonaalse Rathke lõhe jäänustest ja on harilikult healoomuline tsüst.
Paul Ferdinand Walter

Paul Ferdinand Walter (7. jaanuar 1873 Väike-Soldina, Vaivara kihelkond – 11. juuni 1944 Bad Doberan) oli Eesti vaimulik.
Õppis aastatel 1885–1890 Tartus Gümnaasiumis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1891–1895. Oli prooviaastal Nissi (Emil Johannes Heinrich Bruhnsi juures), Kuusalu (Woldemar Friedrich Kentmanni juures) ja Narva Aleksandri koguduses (Richard Julius von Pauckeri juures). Ordineeriti 8. juunil 1897 õpetajaks.
Oli 1897–1899 Kodavere ja Alatskivi koguduse adjunktõpetaja, aastatel 1899–1910 aga samade koguduste õpetaja. Aastatel 1910–1925 oli ta Tallinnas Diakonisside maja rektor (olles aastatel 1911–1912 Tallinna Jaani koguduse adjunktõpetaja). Aastatel 1915–1916 oli ta Siberisse, täpsemalt Irkutskisse, välja saadetud.
Lahkus aastal 1926 Saksamaale. Oli aastatel 1926–1931 pastor Roggendorfis (Nordwestmecklenburgi kreisis Mecklenburg-Vorpommerni liidumaal) ja 1931–1937 oli ta pastor Tessinis (Bad Doberani kreisis Mecklenburg-Vorpommerni liidumaal). Aastast 1938 emerituuris, elades Bad Doberanis.

Isiklikku

Tema vend August Reinhold Johannes Walter oli Jämaja Kolmainu koguduse õpetaja, tema poeg Johannes Walter oli Kodavere Mihkli koguduse õpetaja, poeg Robert Walter oli Tallinna Kopli koguduse ja Tallinna Niguliste koguduse 2. pihtkonna õpetaja.
New Yorgi politsei

New Yorgi politsei (inglise: New York City Police Department, lühend:NYPD, ametlikult: City of New York Police Department) on New Yorgi linnale alluv munitsipaalpolitsei, mille peamisteks ülesanneteks on korrakaitse ja juurdluste läbiviimine.
New Yorgi politsei on USA vanimaid politseiameteid. Asutus loodi 1845 ja see asendas 1625. aastast tegutsenud linnavahi süsteemi.
New Yorgi politseis töötas 2013. aastal 49 526 inimest ja asutuse eelarve oli 4,8 miljardit dollarit.
Tamsalu Kultuurimaja

Avamise lugu

Kultuurimaja avati 1980. aasta viimasel pühapäeval kell 15.00.
Projekteerija, RPI Maaehitusprojekt (arhitektid Peep Jänes, Ants Mellik, projekti peainsener Mati Vahemets, sisekujundaja Saima Truupõld) ja ehitaja Tapa MEK-i, Rakvere mehhaniseeritud ehituskolonni pingutused on kandnud vilja.
Kell 15.00 võis partei rajoonikomitee 1. sekretär Ülo Niisuke öelda Tamsalu kultuurimaja avatseremoonia avasõnad, lindi lõikas läbi EKP KK sekretär Rein Ristlaan. Kultuurimaja direktor Hilja Valtin palus külalised saali. Nende hulgas Arnold Green, Bruno Saul, Johannes Lott, Peeter Palu, Mihkel Sistok jt.
Häid sõnu pälvisid ehitajad vanemtöödejuhataja Toivo Lepanen, maja perenaiseks tituleeritud töödejuhataja Els Aavekukk, peainsener Guido Kruusel jt.
Esimese kontserdi uues majas andis RAT Estonia operetitrupp.
Viktor Kirpu

Isiklikku

Tema tütar on vehkleja Erika Kirpu, abikaasa on vehklemistreener Irina Satanenko.
1938. aasta Eesti-Soome maavõistlus maadluses

Tulemused

Eesti A kaotas Soome A-le 2:5 ja Eesti B Soome B-le samuti 2:5. Johannes Kotkas võitis Eesti B-s Hjalmar Nyströmi 3:0. Võitsid veel mõlemad keskkaallased Voldemar Roolaan ja Karl Kullisaar. Maadlusmatši ajal 127 kg kaaluva Arvo Niemeläga sai Kristjan Palusalu vigastuse, mis lõpetas tema sportlaskarjääri, kuid kohtunikud andsid talle siiski 3:0 võidu.
Lõik

Lõik reaalarvude hulgal

Reaalarvude hulgal on lõik defineeritud kui hulk, mille iga element x rahuldab võrratust a ≤ x ≤ b, kus a ja b on fikseeritud reaalarvud, mida nimetatakse lõigu otspunktideks.
Kirjeldatud lõiku tähistatakse [a , b].
Lõigud reaalarvude hulgal on üksüheses vastavuses lõikudega arvsirgel.
Lembit Muiste

Lembit Muiste (Lembit Mädasson; 23. aprill 1921 Tarvastu vald, Viljandimaa – 10. november 1994) oli eesti metsateadlane.
Ta sündis Viljandimaal Tarvastu vallas Pata talu kuuelapselises peres. 1935. aastal lõpetas ta Ämmuste algkooli ning 1941. aastal Viljandi Poeglaste Gümnaasiumi. 1942. aasta veebruaris astus ta Tartu ülikooli põllumajandusteaduskonna metsaosakonda. Õpingud katkestas 1944. aasta veebruarimobilisatsioon. Muiste võttis osa sõjategevusest Narva jõe ääres piirikaitseüksuse koosseisus. Ametliku versiooni järgi oli ta tol ajal aga hoopis kodutalus, see võimaldas jätkata õpinguid ülikoolis. 1946. aasta alguses võeti ta põllumajandusteaduskonda tööle vanemlaborandina.
Ta õppis Tartu ülikooli põllumajandusteaduskonna metsaosakonnas ja metsandusteaduskonnas 1942–1947 (lõpetas). 1958 cand. biol (Uurimusi Kagu-Eesti männikultuurpuistutes).
Ta oli 1946–1947 Tartu ülikooli metsakorralduse kateedri vanemlaborant, 1947–1951 assistent, 1951–1956 Eesti Põllumajanduse Akadeemia metsakasvatuse kateedri assistent, 1956–1964 vanemõpetaja, 1964–1994 dotsent. 
Ta töötas pikka aega Eesti Põllumajanduse Akadeemias õppejõuna ning juhendas kokku 150 üliõpilastööd.

Isiklikku

Tema poeg on Põllumajandusülikooli õppejõud, tehnikakandidaat Peeter Muiste.
NATO liikmesriigid

NATO liikmesriikide arv peale viimast, 2017. aastal toimunud seitsmedat laienemist, on 29. Põhja-Atlandi Lepingu Organisatsiooni liikmesriikidest kaks on pärit Põhja-Ameerikast (Ameerika Ühendriigid ja Kanada) ning ülejäänud Euroopast (liikmesriigi Türgi territoorium jääb osaliselt ka Edela-Aasiasse). NATO loodi 1949. aasta 4. aprillil allkirjastatud Põhja-Atlandi lepinguga, mille viies artikkel sätestab, et kui toimub sõjaline rünnak ühe liikmesriigi vastu, peetakse seda rünnakuks kõigi liikmesriikide vastu ning teised riigid peavad kollektiivkaitse raames rünnatavat liikmesriiki aitama ja seda vajadusel sõjaliselt.
Kõigil liikmesriikidel peale Islandi on oma kaitseväed. Islandil ei ole traditsioonilst armeed, vaid sõjaväeline rannavalve ja väike sõdurite rühm NATO operatsioonide tarbeks. NATO liikmesriikidest kolm on tuumariigid: Prantsusmaa, Suurbritannia ja Ameerika Ühendriigid. Liikmesriikidest 12 on asutajariigid ning vahemikus 1949–2009 liitus kuuekümne aasta jooksul veel 16 riiki. Viimasena liitus NATOga Montenegro ja seda 2017. aastal.

Ülevaade Eesti liitumisest

Aastatepikkune töö NATO liikmesuse suunal päädis sellega, et 2002. aasta novembris toimunud Praha tippkohtumisel esitati Eestile ametlik kutse liitumisläbirääkimistele. Läbirääkimised toimusid 2003. aasta jaanuarist märtsini ning 26. märtsil allkirjastasid NATO liikmesriigid Brüsselis uute liikmesriikide, sealhulgas Eesti, Põhja-Atlandi lepinguga liitumise protokollid. Riigikogu ratifitseeris lepingu koos kõigi selle lisadega 2004. aasta 10. märtsil ning 2. aprillil toimus Brüsselis seitsme uue liikmesriigi liitumise pidulik tseremoonia. Sama aasta juunis osales Eesti esmakordselt İstanbulis NATO tippkohtumisel alliansi täieõigusliku liikmena ühes kõigi sellest tulenevate kohustuste, õiguste ja võimalustega.
Iraagi lipp

Riigi- ja rahvuslipp

Praegune Iraagi riigi- ja rahvuslipp võeti kasutusele 2008. aasta jaanuaris ajutise kompromissvariandina. Varasem, 28. juunil 2004 kasutusele võetud lipp oli panaraabia värvides puna-valge-must horisontaalsete väljadega trikoloor, mille valgele väljale oli paigutatud kolm rohelist viisnurkset tähte. Tähtede vahel oli araabiakeelne tekst allah akbar ehk "jumal on suur". Jaanuaris 2008 eemaldati viisnurgad.
Punane (PMS 186C) sümboliseerib julgust, valge õilsust, must islami võitu ja roheline (PMS 347C) islami usku.

Iraagi ajaloolised lipud

Aastatel 1922–1924 oli Iraagi lipuks horisontaalväljadega, must-valge-roheline kangas, mille vardapoolses osas oli punane hašmiidide kolmnurk. Lipp, mis oli peaaegu täpne Jordaania lipu koopia (puudus vaid punasel kolmnurgal olev seitsmeharuline täht) võeti kasutusele 23. augustil 1921 ning selle proportsioonid olid 1:2.
1924. aastal muudeti lippu, vardapoolses osas oleval punasel kolmnurgal lõigati tipp ning sellele lisati kaks seitsmeharulist valget tähte üksteise alla.
1958. aastal kukutati kuningas ja kuulutati välja vabariik. Uueks lipuks võeti must-valge-roheline vertikaalsete väljadega lipp, mille keskel oli suur kaheksaharuline täht, mis on Babüloonia päikesejumala sümbol. Tähe harud olid punased ja selle keskel olev kollane sõõr oli eraldatud valge äärisega.
Aastatel 1963–2004 kasutusel olnud lipp (kasutusele võetud 31. juulil 1963) sarnanes praeguse lipuga, sellel olid islami värvideks peetud ja araabia maade lippudel laialdaselt kasutatavad punane üleval ja must riba all, keskel valgel taustal kolm rohelist viisnurgaks nimetatavat tähekest. 13. jaanuaril 1991, Kuveidi vallutamise ajal lisas Saddam Hussein valgele osale sõnad allah akbar ehk "jumal on suur", mis on ka praegusel lipul veidi muudetud kujul.
Pärast seda, kui 2003. aastal Ameerika Ühendriigid koos liitlastega Iraagi vallutasid, mõeldi välja ka uus lipp. See erines täiesti varasematest panaraabia traditsioone järginud lippudest. Uue lipu valge põhi sümboliseeris rahu ja kaks sinist triipu Tigrise ja Eufrati jõgesid ning nende vahel olev kollane triip kurdi vähemust. Poolkuu viitas islamile. Lipp oli kasutusel väga lühikest aega 26. aprillist kuni 28. juunini 2004. Iraaklased ei kiitnud lippu heaks ning kasutusele võeti uuesti endine lipp veidi muudetud kujul.
Rannaniidi pangad

Rannaniidi pangad on pangad Muhu saarel.
Pangad võeti kaitse alla 1959. aastal (Rannaniidi pankade kaitseala); praegu kaitstakse neid Rannaniidi maastikukaitseala koosseisus.
Juan Carlos Arce

Juan Carlos Arce Justiniano (sündinud 10. aprillil 1985 Santa Cruz de la Sierras) on Boliivia jalgpallur. Ta mängib Boliivia kõrgliiga klubis Club Bolívar ja Boliivia jalgpallikoondises ründaja positsioonil.
Ta alustas klubikarjääri 2003. aastal Boliivia kõrgliiga klubis Oriente Petrolero. Aastatel 2006–2009 oli ta laenul põhiliselt välisklubides: 2006. aastal Brasiilias Portuguesas, 2007. aastal Brasiilias Corinthians, 2007–2008 Kataris Al-Arabis, 2008. aastal Lõuna-Koreas Seongnamis ja 2009. aastal taas Brasiilias Sport Club do Recifes. 2010. aastal sõlmis ta kolme aasta pikkuse lepingu Venemaa kõrgliiga klubiga Groznõi Ahmat, kuid 2010. aasta hooajal pidas ta klubi meeskonnas 20 mängu, aga ei löönud ühtegi väravat, mistõttu suundus ta juba järgmisel hooajal tagasi Boliiviasse.
2011. aastal liitus ta Boliivia kõrgliiga klubiga Oriente Petrolero. Järgmisel aastal suundus ta Club Bolívariga. Ta on tulnud klubiga Boliivia meistriks viiel korral.
Debüüdi Boliivia jalgpallikoondises tegi Acre 2004. aastal. Esimese värava lõi ta koondise särgis 15. novembril 2006 sõprusmängus El Salvadori vastu. Ta on kuulunud Boliivia koondisse 2004., 2007. ja 2011. aasta Copa Américal ning 2016. aastal Copa América Centenariol. 2007. aasta Copa América esimeses alagrupimängus lõi ta värava Venezuela vastu ja 2016. aasta Copa América Centenario esimeses alagrupimängus Panama vastu.
Boris Družinin

Boris Družinin (vene keeles Борис Иванович Дружинин; sündinud 21. oktoobril 1938 Sverdlovskis) on NSV Liidu ja hiljem Leedu kabetaja ja treener. 
Ta on NSV Liidu ja Venemaa teeneline treener. Mängijana sai ta 1964. aastal NSV Liidu meistersportlase, 1997. aastal Leedu suurmeistri ning 1998. aastal rahvusvahelise meistri nimetuse. 
Ta elas pikka aega Nižni Tagilis, kus tema eestvedamisel loodi NSV Liidu esimene spetsialiseeritud laste ja noorte olümpiareservi spordikool kabes. Seejärel elas ta mõnda aega Ukrainas (Sumõs ja Zaporižžjas), kust aga siirdus Leetu. 
Praegusel ajal elab ta Mažeikiais.
Kangrusselja

Kalmukõrts

Kalmukõrts on esmakordselt märgitud Püha kihelkonna mõisate kaardil aastast 1784. Kõrts asub muistsel rannavallil Kalmumäel, kust on leitud matusekohti ja säilmeid muinasajast.
Pihtla vallas “Kalmu” kõrtsi juures olevast mäest olla leitud umbes 30-40 aastat tagasi vana aegseid sõja riistu nii kui oda otsad, mõegad, kilbid j.n.e. Säält olevat kaevades välja tulnud inimese luid. Ka olla sealt leitud täies korras tammepuust õlle ankur õllega. Millal see ankur sinna pandud ei teata, et aga õllel paks naha kord peal olnud, annab tõendust, et see juba aastaid seisnud. [Valjala khk., Välja k. – Endel Jõgi < Liisa Sepp, s. 1886. a. (1939)]
Aastal 1789 algas postivedu Kuressaare-Virtsu-Pärnu postitraktil, mille Saaremaa-Muhu lõigul kasutati esialgu postijaamadena Kangrusselja, Orissaare ja Kuivastu kõrtsihoonet. Kangrusselja kõrtsist viidi jaam 1790. aastal üle Saklasse.
Kalmukõrtsi hoone on suuremalt jaolt oma algupärase väljanägemise säilitanud, kuigi sammastega ulualune on kambrite laiendamise käigus (1920 – 1930-ndad) kinni ehitatud. Oma põhiplaanilt on Kalmukõrts sarnanenud 18. sajandi II poolest alates ehitatud ühe talliga maakõrtside hoonetüübiga, mille näitena võib tuua Kolu kõrtsi Vabaõhumuuseumis. Kunagine mantelkorsten on ümber ehitatud tavaliseks korstnaks.
2014. aasta sügisel algatas Muinsuskaitseamet Kalmukõrtsi mälestiseks tunnistamise menetluse, kuid otsustas hoone kaitse alla võtmisest loobuda, tuues põhjenduseks "hoone halva seisukorra ja mitmed ümberehitused" ning omaniku vastuseisu. Hoone omanik, OÜ Ranna-Villa esindaja Kairo Pilviste andis lubaduse hoone tulevikus kõrtsina korrastada ja taastada. Praegu asub kinnistul OÜ Ranna-Villa farmikeskus, kus peetakse šoti mägiveiseid.

Kivikõrts

Kivikõrts Kangrusselja küla teises otsas oli suurem kui Kalmukõrts ja asus mõisale lähemal. Kolhoosiaegsetest majapidamisraamatutest selgub, et Kivikõrtsi viimane elanik suri 1970. aastal. Vanemate külaelanike sõnul süüdati halvas seisukorras hoone tuletõrjeõppusteks.
Kõrtsi kohta tähistavad mõned õuepuud ja viljapuud, midagi säilinud ei ole.

Bussiootepaviljon

2007. aastal algatasid kultuuriministeerium ja muinsuskaitseamet Eesti 20. sajandi arhitektuuri kaitsmise ja väärtustamise projekti, mille eesmärgiks oli välja selgitada 20. sajandi arhitektuuri paremik, mis väärib riiklikku kaitset kultuurimälestiseks tunnistamise näol. Muuhulgas võeti kaitse alla ka Kangrusselja küla keskuses paiknev 1970-ndatest pärinev bussiootepaviljon, mis on heas seisukorras ning siiani kasutusel.
Wolfgang Schäuble

Wolfgang Schäuble (sündinud 18. septembril 1942 Freiburgis) on Saksamaa poliitik (CDU).
Ta lõpetas aastal 1961 gümnaasiumi Hausachis (asub Ortenau kreisis Freiburgi ringkonnas Baden-Württembergi liidumaal). Ta on õppinud Freiburgi ja Hamburgi Ülikoolis õigusteadust ja majandust.
Aastatel 1984–1989 oli ta Saksamaa riigiminister (Bundesminister für besondere Aufgaben). Aastatel 1989–1991 oli ta Saksamaa siseminister (Helmut Kohli valitsuses). 12. oktoobril 1990 langes Oppenaus (asub Ortenau kreisis Freiburgi ringkonnas Baden-Württembergi liidumaal) vaimuhaige inimese atentaadi ohvriks, mille tagajärjel ta liigub ratastoolis. Aastatel 1998–2000 oli ta Kristlik-Demokraatlik Liidu esimees. Aastatel 2005–2009 oli ta Saksamaa siseminister (Angela Merkeli valitsuses). Aastast 2009 on ta Saksamaa rahandusminister (Angela Merkeli valitsuses).

Isiklikku

Tema isa Karl Schäuble (1907–2000) oli samuti CDU poliitik. Ta on aastast 1969 abielus ökonomist Ingeborg Schäublega (sündinud Ingeborg Hensle), neil on kolm tütart ja üks poeg. Tema vanem vend Frieder Schäuble (1937–2011) oli jurist Leipzigis, noorem vend Thomas Schäuble (1948–2013) oli siseminister Baden-Württembergi liidumaal.