Kölni kuurvürstkond

Ajalugu

Köln oli iidne Rooma linn Colonia Agrippina Germania Inferior provintsis ja omas piiskopitooli juba Rooma aegadest. Aastal 953 omandasid Kölni peapiiskopid esmalt märkimisväärse ilmaliku võimu, kui piiskop Brun nimetati oma venna, keiser Otto I poolt hertsogiks. Et nõrgestada ilmalikku aadlit, kes ohustasid tema võimu, andis Otto Brunile ja tema järglastele piiskopitoolil ilmalike vürstide eesõigused. See oli Kölni kuurvürstkonna algus. See moodustati peapiiskopkonna ilmalikest valdustest ja sisaldas lõpuks territooriumiriba piki Reini vasakkallast Jülichist idas, samuti Vestfaali hertsogkonda Reini teisel kaldal, teisel pool Bergi ja Marki.
12. sajandi lõpust oli Kölni peapiiskop üks seitsmest Saksa-Rooma keisri kuurvürstist. Kuurvürstiks olemise kõrval oli ta ka Itaalia ülemkantsler, tehniliselt aastast 1238 ja jäävalt aastast 1263, kuni aastani 1803. Pärast Worringeni lahingut aastal 1288 saavutas Köln peapiiskoppidest sõltumatuse ja sai vabalinnaks. Lõpuks kolis peapiiskop Bonni, et vältida juriidilisi konflikte vabalinnaga. Esimene pogromm juutide vastu oli aastal 1349, kui neid kasutati Musta surma patuoinastena ja põletati seetõttu autodafeel. Poliitilised pinged tekkisid maksustamise, avaliku kulutamise, ärireeglite ja turujärelevalve küsimustest, samuti korporatiivse autonoomia piirangutest.
Pikamaa kaubandus Läänemerel kasvas, kui suured kaubalinnad ühinesid Lübecki juhtimisel Hansa Liitu. See oli kaubalinnade ja nende gildide äriliit, mis domineeris kaubandust piki Põhja-Euroopa rannikut ja õitses aastatel 1200–1500 ning jätkas väiksema tähtsusega pärast seda. Peamised linnad olid Köln Reini jõel, Hamburg ja Bremen Põhjamere rannikul ning Lübeck Läänemere rannikul. Keskaegse ja varauusaegse Kölni majanduslik struktuur põhines linna suurel sadamal, selle paiknemisel kaubateede ristumiskohas ja selle ettevõtlikel kaupmeestel, kes sõlmisid sidemeid kaupmeestega teistes Hansalinnades.
16. sajandil pöördus kaks Kölni peapiiskoppi protestantismi. Esimene, Hermann V von Wied astus usuvahetusega peapiiskopkonnast tagasi, kuid Gebhard I von Waldburg püüdis 1582. aastal kalvinismi pöördudes peapiiskopkonda ilmalikustada. Tema abiellumine järgmise aasta veebruaris ja tema keeldumine territoorium vabastada põhjustas võistleva peapiiskopi ja kuurvürsti Ernst von Bayerni valimise. Paavst rahastas Itaalia ja Hispaania palgasõdureid ning katoliiklik Baieri saatis samuti armee; samas protestantlik Holland toetas kalviniste kuurvürstkonnas. Kölni sõda hävitas enamuse kuurvürstkonna majandusest ning paljusid külasid ja linnu piirati ja purustati. Godesbergi piiramine novembris-detsembris 1583 lõppes Godesburgi lossi hävitamise ja enamuse elanike tapmosega. Pärast veel mitut piiramist loobus protestantlik kandidaat, kes oli valitud aastal 1579, oma nõudmisest piiskopitoolile ja taandus koos abikaasaga Strasbourgi. Baieri armee pani Baieri hertsogi venna, Ernsti peapiiskopiks – esimene suur vastureformatsiooni edu Saksamaal. Tema juhtimisel tegid jesuiidid järelevalvet katoliikluse taastamisel kuurvürstkonnas. Sealt kuni 18. sajandi keskpaigani oli peapiiskopkond tõhusalt Baieri Wittelsbachi valitsejate teisenasündinute käes. Kuna peapiiskop valdas sel perioodil tavaliselt ka Münsteri piiskopkonda (ja sageli ka Liège'i piiskopkonda), oli ta üks kõige tähtsamaid vürste Loode-Saksamaal.
Aastatel 1597–1794 oli Bonn Kölni kuurvürstkonna pealinn ning Kölni peapiiskoppide ja kuurvürstide residents, enamus neist kuulus Wittelsbachi dünastia Baieri harusse (1583–1761).
Pärast aastat 1795 okupeeriti kuurvürstkonna territooriumid Reini vasakkaldal Prantsusmaa poolt ja annekteeriti ametlikult aastal 1801. Reichsdeputationshauptschluss 1803. aastal ilmalikustas peapiiskopkonna ülejäägi, andes Vestfaali hertsogkonna Hessen–Darmstadti maakrahvkonnale. Kölnis taastati siiski katoliiklik peapiiskopitool aastal 1824 ja see on peapiiskopkond tänapäevani.