google/wiki40b huggingface dataset:
Valdar Viires

Valdar Viires (12. juuni 1934 – 1. märts 1990) oli eesti koorijuht, muusikaajakirjanik ja muusikapedagoog.
1958. aastal lõpetas ta Tallinna Riikliku Konservatooriumi koorijuhtimise eriala Gustav Ernesaksa klassi.
Aastatel 1958–1962 töötas ta Tartu Riikliku Ülikooli pedagoogikakateedri vanemõpetajana ja muusikakabineti juhatajana. Aastatel 1962–1975 oli ta ajalehe Sirp ja Vasar muusikaosakonna juhataja. 1975. aastast surmani töötas Tallinna Riikliku Konservatooriumi koolikoori kateedri vanemõpetajana.
Ta oli TRÜ segakoori ja naiskoori llo dirigent. 1973. aastal asutas ta Jaan Tombi nimelise Kultuuripalee tütarlastekoori ja oli selle koori juht elu lõpuni.
Ta on maetud Tallinna Metsakalmistule.
Üleukrainaline Ühendus Isamaa

Ajalugu

Erakond rajati 9. juulil 1999. Endise Julia Tõmošenko Bloki tuumikuna oli Batkivštšõnal Ukraina Ülemraadas esindus sellest peale, kui Tõmošenko 1999. aasta märtsis parlamendifraktsiooni asutas. Pärast seda, kui 2011. aasta novembris keelati Ukrainas parteide valimisliitudel osaleda parlamendivalimistel, sai ka Isamaast endast mõjukas poliitiline jõud. 2012. aasta Ukraina parlamendivalimistel lisas erakond oma nimele sõnad "Ühendatud Opositsioon", selle lipu alla koondus veel mitu parteid ning tulemusena saadi parlamendis 101 kohta. 2013. aasta juunis liitus mitu neist parteidest Batkivštšõnaga.
2011. aasta oktoobris mõisteti parteijuht Julija Tõmošenko seitsmeks aastaks vangi, süüdistatuna võimu kuritarvitamises. Ta kandis karistust Harkivis, vabastati Ukraina Revolutsiooni käigus.
Protestide ajal, mis järgnesid 2013. aastal Ukraina presidendi Viktor Janukovõtši otsusele mitte kirjutada alla assotsiatsioonilepingut Euroopa Liiduga, murdsid julgeolekujõud 9. detsembril 2013 sisse Batkivštšõna kontorisse ja võtsid kaasa erakonna serverid.
Aasnurmikas

Kirjeldus

Aasnurmika pööris on piklik ja tihe, kuni 10 cm pikkune, pööriseharud on 3–7 kaupa männases. Pähikud on kuni 5 mm pikkused ja enamasti lillakad. Välissõkla alumise osa rood ripskarvane. Keeleke on 0,1–1 mm pikkune ja tömbi tipuga. Lehed on paadikujuliselt ahenenud, 2–6 mm laiad. Alumised lehetuped on taimel lapikud ja siledad. Taimed on 30 kuni 90 cm kõrged, õitsevad juunis–juulis.

Kasvukoht

Aasnurmikas kasvab karjamaadel, niitudel, teeäärtel, hõredates metsades, põldudel, kesadel.

Levik

Ta on levinud Euroopas, Aasias, Aafrika põhjaosas ning Põhja-Ameerikas. 
Eestis sage.

Loomakasvatus

Aasnurmikas on väärtuslik  söödataim.
Laine Lõvi

Laine Lõvi (sündinud 6. oktoobril 1954) on setu rahvamuusik ja muuseumitöötaja.
Laine Lõvi on Setu leelopäevade algataja 1977. aastast ning Värska leelokoori Kuldatsäuk juhendaja ja eestvedaja. Nõukogude perioodil oli ta Värska kultuurimaja direktor. Ta on Seto Talumuuseumi ja Seto tsäimaja rajaja, aastatel 1998–2013 Seto Talumuuseumi direktor, nüüd muuseumi kuraator-müügijuht.
Eesti Suusaliit

Eesti Suusaliit on spordiorganisatsioon, mis toetab ja edendab Eesti suusaspordialasid: murdmaasuusatamist, suusahüppeid, kahevõistlust, mäesuusatamist, lumelauasõitu ja vigursuusatamist.
Suusaliit koordineerib kogu suusasporti Eesti Vabariigis. See on Eesti suusaspordi kõrgeim esindusorgan Eesti Vabariigis ja rahvusvahelistes organisatsioonides. Suusaliit on mittetulundusühing, millesse kuuluvad juriidilised isikud.
Eesti Suusaliit loeb oma sünnipäevaks 28. novembrit 1921, mil Tallinnas Pikal tänaval asutati Eesti Talvespordi Liit. 15. märtsil 1935 võeti Eesti Talvespordi Liit Kõrg-Tatrates samal ajal toimunud 1935. aasta maailmameistrivõistlustel rahvusvahelises suusaföderatsiooni (FIS-i) täieõiguslikuks liikmeks.
Suusaliit peab suusatamist Eesti rahvusspordiks. Oma põhiväärtusteks organisatsioonina on Eesti Suusaliit kuulutanud traditsiooni, professionaalsuse, pühendumuse, arengu ja hoolivuse.
Eesti Ajalehtede Liit nimetas suusaliidu 2011. aasta pressivaenlaseks.

Andrus Veerpalu dopingukahtlus

Ajakirjanduses kritiseeriti Suusaliidu käitumist seoses Andrus Veerpalu dopingukahtluse juhtumiga 2011. aastal, kus Eesti Suusaliidu peasekretär Jüri Järv nimetas artikleid Veerpalu dopingust kuulujutuks ja Eesti Suusaliidu juhatuse liige Andres Jõesaar tegi liidu juhatusele ettepaneku minna Andrus Veerpalu vastaste dopingusüüdistustega välja tulnud meediaväljaande vastu kohtusse. Dopingukahtlust eitas ka Suusaliidu president Toomas Savi."Äsjast rahvuslikku tragöödiat seoses mitmekordse olümpiavõitja Andrus Veerpalu väidetava dopingu kasutamisega püüdis Eesti suusaliit lahendada Aaviksoo doktriini kohaselt: valetades ja varjates ning tõenäoselt mõjutades ka sportlast osalema tõe varjamises – kui sportlane ise üldse täpselt teabki, kuidas arstide ja treenerite meeskond temaga eksperimenteerib," kirjutas politoloog Ilvi Jõe-Cannon.
Kuna ESL-i sekretariaat ei edastanud kõigile juhatuse liikmetele tõest infot ja väitis, et Veerpalu polnud andnud positiivset dopinguproovi, tegi Andres Jõesaar ettepaneku minna Andrus Veerpalu vastaste dopingusüüdistustega välja tulnud meediaväljaande vastu kohtusse. Kui selgus, et ka talle oli valetatud, vabandas ta ajakirjanike ees. Andres Jõesaar pole kunagi võtnud sõna dopingut pruukinud sportlaste kaitseks.
Tiit Pikka

Tiit Pikka (17. september 1936 Tallinn – 30. september 1976 Tallinn) oli Eesti tehnikateadlane ja füüsik.
Tiit Pikka oli töölise poeg.
Ta lõpetas 1956 Tallinna Polütehnikumi, 1961 Tallinna Polütehnilise Instituudi elektriinsenerina, 1966 aspirantuuri NSVL TA Kristallograafia Instituudis Moskvas. Ta kaitses 1970 Vilniuse Ülikoolis füüsika-matemaatikakandidaadikraadi. Tema väitekirja pealkiri oli "Фазовые переходы в полупроводниках типа АvВviСvii" ("Faasiüleminekud A5B6C7-tüüpi pooljuhtides"). Ta oli 1961–63 ja 1966–69 TPI füüsika kateedri assistent, aastast 1969 vanemõpetaja.
Tiit Pikka uuris pooljuhtmaterjalide füüsikat. 1970. aastate keskel uuriti TPI-s tema algatusel fotolüüsi fotokujutiste saamiseks pooljuhtide pinnal infrapunakiirguses. Ta kasvatas ja uuris A5B6C7-tüüpi pooljuhtide-senjettelektrikute monokristalle, selgitas kristallide kasvu elektriväljaga mõjutamise võimalusi ning projekteeris ja ehitas pooljuhtmaterjalide omaduste määramiseks originaalseid mõõteseadmeid. Tal oli 10 teadustrükist.
Alevtina Koltšina

Isiklikku

Alevtina Koltšina oli abielus Pavel Koltšiniga (1930–2010). Nad elasid alates 1973. aastast Eestis, Otepääl. Koos abikaasa Paveliga on nad maailma kuulsaim suusatajatest abielupaar, kes võitis kokku 21 tiitlivõistluste medalit (Alevtina 13, Pavel 8). Nende poeg Fjodor Koltšin oli kahevõistleja.
Käärkamber

Käärkamber ehk sakristei (saksakeelsest sõnast Sakristei < keskladinakeelsest sacristia < ladinakeelsest sacer 'püha'; vene keeles ризница riznitsa < vanavenekeelsest риза riza 'riie, rüü') on kirikuarhitektuuris ruum liturgiliste riiete, nõude ja muude kirikutarvete, samuti koguduse kirjavara hoidmiseks.
Tavaliselt asub see kirikus, kuid vahel ka kõrvalhoones (näiteks mõnes kloostris). Vanemates kirikutes on käärkamber ühe kõrvalaltari lähedal, peaaltari kõrval või taga. Uuemates kirikutes paikneb käärkamber sageli mujal, näiteks sissekäigu juures. Mõnel kirikul on ka rohkem kui üks käärkamber, millest igal on eri ülesanne.
Induktor (mähis)

Induktor on  elektrimasina mähis, mis tekitab magnetvälja.
Induktoriks võib olla nii rootor kui ka staator.
Domus Dorpatensis

Sihtasutuse eesmärgid ja tegevus

SA Domus Dorpatensis eesmärk on teaduslike, ühiskondlike ja kultuurialaste teadmiste toetamine ja levitamine.
Selle eesmärgi saavutamiseks on SA Domus Dorpatensis välja töötanud tasuta mitteformaalse õppe programmi "DD Akadeemia". Programm arendab tudengitest tulevasi ühiskondlike muutuste eestvedajaid, kes lähtuvad avatud ühiskonna kontseptsioonist. DD Akadeemia innustab noori võtma sihiks ühiskonna arendamise ning annab selleks vajalikud teadmised ja kogemused. Koolitusprogramm kasutab interaktiivseid meetodeid ning selles õpitakse väitlust, enesejuhtimist, meeskonnatööd, süsteemset mõtlemist, eestvedamist ja palju muud.  
Aastatel 2005-2011 andis SA Domus Dorpatensis välja kogukonna arendaja stipendiumi, mille suuruseks oli 1000 €. Stipendiumi on saanud Aare Hõrn ja Eha Paas (2005), Mart Hiob (2006), Virve Kluust (2007), Aino Kiiver ja Astra Kittus (2008), Irina Golikova ja Tiina Heidemann (2009), Carmen Ott (2010) ja Anneli Anijärv (2011).
2011. aasta lõpust tegutseb Domus Dorpatensise hoones ka mittetulunduslike organisatsioonide ühiskontor DDHUB.
Indrek Tiido

Indrek Tiido (sündinud 11. juunil 1966 Tallinnas) on Eesti ettevõtja. 
Tiido oli autoklaaside jaemüügi ja paigaldusega tegelevate firmade Klaasiteeninduse aktsiaselts (1996–2015) ja BALTIC AUTO GLASS OÜ (2006–2015) omanik. Aastal 2016 ühendati need ettevõtted ettevõttega Windrox OÜ ning edasi tegutsetakse kaubamärgi Carglass all. 
Tiido oli AS Session Värska Seenetsehhi juhatuse esimees ja osanik.

Poliitiline tegevus

Aastal 2009 valiti Indrek Tiido Sotsiaaldemokraatide nimekirjas Otepää valla volikokku, kus temast sai revisjonikomisjoni esimees. 
Tiido kandideeris 2011. aasta valimistel Sotsiaaldemokraatide nimekirjas Riigikokku, sai 196 häält ega osutunud valituks.

Ühiskondlik tegevus

2008–2010 oli ta Lionsi-klubi Otepää piirkonna president.
Paistnud silma Pühajärve Põhikooli säilimise eest võitlemisel.

Isiklikku

Indrek Tiidol on viis last.
Briti Neitsisaarte lipp

Briti Neitsisaarte lipp on Suurbritannia valduse Briti Neitsisaarte Meretaguse Territooriumi ametlik lipp.
Lipp võeti kasutusele 15. novembril 1960, see on tüüpiline Briti asumaade lipp. Sinise välja vardapoolses ülanurgas on Suurbritannia lipp, lehvil aga valduse ametlik vapp. Lipu eripäraks on see, et vapikilp on lipu ühel küljel üht- ja teisel teistpidi, mõlemal poolel on vapil kujutatud püha Ursula näoga lipuvarda poole.
Merle Kivimets

Merle Kivimets (sündinud 21. juulil 1974 Kose-Uuemõisas) on Eesti endine kergejõustiklane.
Aastatel 1996–2001 võitis ta Eesti meistrivõistlustel teivashüppes kaks kulda ja kaks hõbedat, kaugushüppes kaks hõbedat ning seitsmevõistluses ühe hõbeda; sisemeistrivõistlustel teivashüppes kolm kulda, ühe hõbeda ja ühe pronksi.
1996. aastal tuli ta tõkketeatejooksus Eesti meistriks.
Ta parandas teivashüppes mitmel korral Eesti rekordit.
Ivan Kožedub

Ivan Kožedub (8. juuni 1920 Tšernigivi oblast – 12. august 1991 Moskva) oli ukraina päritolu Nõukogude sõjaväelane ja Teise maailmasõja äss-hävituslendur.
Sümbolmeloodia

Sümbolmeloodiaid Eesti kultuuris

Tuntud sümbolviis, millele eestikeelseid sõnu on seatud, on Ameerika rahvaviis "Yankee Doodle". See meenutab oma viisi ning meloodia poolest eesti uuemaid rahvalaule. Ka kasutas seda meloodiat raadiojaam Ameerika Hääl oma saate algussignaalina. Kuna see oli osa keelatud läänemaailmast, siis kandis see ka poliitilist sõnumit. Eestis on tehtud sellel viisil mitmeid tekste, näiteks EÜE-laulud "Kuldre marsirood" ja "EÜE ja Euromais". Veel ka Jaan Malini luuletus "Jüriöö eelseisund ehk Pardiajajatele"(1986), mida on laulnud ansambel Viies Ratas ning Indrek Rüütle "Ei eesel pole elevant"(1997). Ka ansamblitel Kulo ja J.M.K.E. on oma versioonid sellest laulust. 
Sümbolmeloodiat iseloomustab Contra kaver "Tüütu kärbes", mis on tehtud Suzanne Vega kuulsale laulule, algab see nii:  näpin voodi nurgas kotte [null /]  Und ei tule terve öö / vahelduseks tapan rotte / see on ainus meeldiv töö. 
Näiteks on ukraina rahvatantsust – kasatšokist – inspireeritud "Tantsulaul". Contra on loonud sellest "Kassatšekki"(1992), mis on üleminekuaja perioodi ilmestav tekst, mille peateemadeks on vägivald ja vaesus.
Boris Karoles

Boris Karoles (29. juuli 1890 Tartu – surma aeg ja koht teadmata) oli Eesti kohtunik.
Ta õppis aastail 1910–1916 Peterburi ülikooli ja 1922–1923 (lõpetas) Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas.
Boris Karoles oli aastail 1921–1923 Tallinna-Haapsalu Rahukogu kohtuameti kandidaat, 1923–1926 abiprokurör, 1926–1938 Tallinna Ringkonnakohtu liige, 1925–1927 Tallinna Linna Poeglaste Humanitaargümnaasiumi õpetaja, 1938–1940 Tartu Ringkonnakohtu tsiviilosakonna esimees.
NKVD üritas Borist Karolest 1941 küüditada, kuid ta pääses.
Tõnu Põld

Tõnu Põld (sündinud 16. juulil 1975) on eesti alpinist.
Alpinistina on ta roninud 5A raskuskategooria (Vene süsteemi järgi) marsruutidel Kaukasuses ja Hibiinides.

Tju-Tju läänetipp ja Džailõk

2005. aasta juulis ronis ta koos Andres Hiiemäega ja instruktor Anatoli Olikuga Suur-Kaukasuse neljatuhandelistel tippudel, läbides kaks marsruuti, mida klassifitseeritakse Vene süsteemi järgi raskuskategooriasse 5A ("raske"). 17. juulil tõusid nad kolmekesi Tju-Tju läänetippu (4420 m) mööda edelaseina Hatskevitši marsruudil ja 24. juulil Džailõki tippu (4537 m) mööda lõunaharja üle sandarmi Monah (Ruževski marsruudil).

Hibiinides, Alpides ja Himaalajas

17. juulil 2006 ronis ta Hibiinides Bolšoi-Vudjavri tippu (1068 m) mööda põhjaseina marsruudil "Lesenka" (raskuskategooria 5A). Tõusukaaslased olid Andres Hiiemäe (tõusu juht) ja Marko Aasa.
2007. aastal tõusis ta koos Johan Küti ja Olavi Vainoga Matterhorni (4478 m) tippu.
2007. aastal võttis ta osa JKA ekspeditsioonist Himaalajasse, mille käigus tõusis ta 8. novembril koos kaaslastega trekingtipu Lobuje idatippu (6119 m).

Tartu ülikooli mäetipp

2012. aastal võttis ta osa Andres Hiiemäe juhtimisel toimunud Eesti mägiekspeditsioonist Kesk-Pamiiri eesmärgiga taasvallutada kuuetuhandeline Tartu ülikooli mäetipp. Ekspeditsiooni 18. päeval jõuti lõpuks eesmärgiks olnud mäe jalamile, 5669 m kõrgusele. Tipp vallutati kahe järgmise päevaga. 31. juulil 2012 tõusis ta koos 9 kaaslasega tippu.

Isiklikku

Tema elukaaslane on alpinist Kristiina Kindel.
Raguva

Ajalugu

Küla on esimest korda mainitud aastal 1501, mil asula ja sealne mõis anti pärusomandiks B. Semenavičiusele. Aastal 1586 mainiti esimest korda kirjalikult selle nimega alevit. XVI sajandi lõpus kuulus asula Žilinskitele.
Aastast 1610 pärit mõisavarade nimekirjas on mainitud ka Raguvas asuvat kirikut. XVII sajandil kuulus Raguva Ogińskitele, seejärel (kuni 1831. aasta ülestõusuni) oli alev Straszewiczite valdusesse.
XIX sajandil elas alevis leedulasi vähe, sealsed asukad olid venelased ja juudid, vähem elas seal karaiime. Sealse vene kogukonna moodustasid vanausulised, aastal 1840 moodustasid nad seal ka oma kihelkonna. Sajandi lõpus püstitati alevi keskele kivist sammas, mille tippu paigutati Püha Floriani kujutav skulptuur. Nõukogude ajal oli Raguva kohaliku kolhoosi keskasula.
Krista Siegfrids

Muusika

Krista Siegfridsi debüütalbum "Ding Dong" ilmus 10. mail 2013, ning esimene singel "Marry Me" esindas Soomet 2013. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Malmös.
Debüütalbum jõudis ka Eestisse. Eestis levitab albumit EMI Music OY.
2016. aastal ilmub Siegfridsi teine stuudioalbum. Praeguseks on tulevaselt albumilt avaldatud kaks singlit: "Cinderella", "On & Off" ja "Better On My Own".
2016. aasta alguses osales Siegfrids Rootsi Eurolaulu valimisel rootsikeelse looga "Faller" ("Kukun"), kuid ei pääsenud võistlusel finaali.
Pea kõikidele Krista Siegfridsi singlitele on ilmunud ka muusikavideod tema ametlikule Youtube'i kanalile.
Rahvaraamatukogu

Rahvaraamatukogu (ka avalik raamatukogu) on tasuta üldkasutatav raamatukogu. 
Rahvaraamatukogu põhiülesanne on mingi asula või piirkonna elanike teenindamine ning selle tegevust rahastatakse reeglina kohaliku omavalitsuse ja/või riigi eelarvest. Taolisel raamatukogul on universaalne kogu, mis püüab vastata laia elanikkonna infovajadustele ega keskendu süvitsi ühelegi konkreetsele teemavaldkonnale.

Rahvaraamatukogud Eestis

Eestis reguleerib rahvaraamatukogude tegevust 1998. aastal vastu võetud rahvaraamatukogu seadus. 
Seaduse kohaselt on rahvaraamatukogu munitsipaalraamatukogu, mis kogub, säilitab ja teeb lugejale kättesaadavaks temale vajalikud trükised, auvised ja teised teavikud ning avalikud andmebaasid. Rahvaraamatukogu eesmärk on tagada elanikele vaba ja piiramatu juurdepääs informatsioonile, teadmistele, inimmõtte saavutustele ning kultuurile, toetada elukestvat õppimist ja enesetäiendamist.
Igas kuni 10 000 elanikuga linnas peab olema vähemalt üks rahvaraamatukogu, suuremates linnades üks rahvaraamatukogu 15 000 elaniku kohta. Maapiirkondades on ette nähtud üks rahvaraamatukogu 500 inimese kohta.
Eesti rahvaraamatukogud tegutsevad kohalike omavalitsuste haldusalas, kuid neid finantseeritakse nii kohaliku omavalitsuse kui ka riigi eelarvest. Riigieelarvest kaetakse vaid teavikute soetamise, riiklike programmide elluviimise ja internetiühenduse tagamisega seotud kulud, muus osas vastutab eelarve eest kohalik omavalitsus.
Riiklikul tasandil koordineerib rahvaraamatukogude rahastamist ja nende tegevusega seotud poliitilis-õiguslikke küsimusi kultuuriministeerium.
Rahvaraamatukogu alaliigid on Eestis maakonnaraamatukogu ja keskraamatukogu.
Gotthard Residents

Gotthard Residents on Tallinna vanalinnas aadressil Pikk 66 asuv keskaegse sisekujundusega hotell.

Ajalugu

Esmane allikas on aastast 1397. Maja kanti kinnistusse 1415. aastal ja esimene omanik oli laevnik Kerkouwe. 
Tallinnas oli 1433. aastal tulekahju ning suure tõenäosusega sai hoone kahjustusi. Hiljem tehti majale mitmeid renoveerimistöid ja hoone sai oma tänasepäevani säilinud kuju. Vasemale poole jäi elamu, mis oli kolmnurkse viiluga ja keldris paikneva kerisahjuga. Paremale poole jäi aknalaiune kuur. Kolmas objekt oli avar võlv koos hoovi pääseva väravaga.
1535. aastal kosis Hans Hudde peretütre Catharina ja lasi hoones teha hilisgooti stiilis remonttöid ning sellest on säilinud siseportaali silluskivi. 1851. aastal sai tähtis kaupmees Ernst Carl Friedrich Baetge majaomanikuks, kes ühtlasi tegutses Hannoveri kuningriigi konsulina ja kellest sai hiljem Tallinna bürgermeister. Ta hakkas seda maja uuendama. Kolmnurkviil lõhuti ära, tänavapoolne külg sai korrapärased aknaread, mida ääristab ilmekas krohvraamistus. Kõige mitmekesisemalt on kujundatud katuseäärealune krohvkarniis. Kunagine fassaadikujundus on säilinud tänini.
Majas on säilinud 18.-19. sajandist pärit välisuks ja paraadtrepp. 19. sajandi keskpaigas ehitati kardinaalselt ümber klassitsistlikuks elamuks. Esimese korruse peretoas on säilinud maalingud laetaladel. Elamu keldris on alles keskaegsed ehituslikud konstruktsioonid: siseportaalid, talalaed ja kalorifeeri konstruktsioonid. Kunagine majaplaan peegeldub keldritasandil.
1929. aastal müüsid Magda Pezold, Arthur Baetge, Ralf Baetge ja Vanda Hoog maja maha ning sestpeale võeti see kasutusele büroohoonena. 9. märtsil 1929 kinnistati kinnistu omanikeks Ellinor Armsen ja Erna Körber. 1992. aastal enne omandireformi asus majades Pikk 66 ja 68 kirjastus BIT. Pärast BITi väljakolimist jäi 66. maja tühjaks ning linn andis selle Eesti Apostliku Õigeusu Kirikule. Pärast järjekordset omanikuvahetust 2011. aastal renoveeriti maja hotelliks.

Hotell

Hubane külalistemaja asub Tallinna Vanalinna ajaloolises osas Pikal tänaval, 600 meetri kaugusel turuväljakust.
Hoone renoveerimist alustati 2011. aastal ja 2012. aastal avati Gotthard Residents. Hotelli interjöör on omapärane ja huvitav: käänulised koridorid, madalad laed, vanaaegsed seinad, vanad maalid, ebatavalised võlvid ja sambad, luksuslikud lühtrid.
Gotthard Residents on kujundatud keskaegselt. Hotellis on 63 antiikse interjööriga numbrituba. Akendest avaneb vaade vanalinnale.

Arhitektuuriajalooline väärtus

Maja on kantud riiklikult kaitstud ehitismälestiste registrisse. 1981. aastal tehtud hindamise järgi kuulub see klassi A (eriti väärtuslik). Kultuurimälestiseks tunnistati hoone 30. augustil 1996.
Paljastuhnur

Pikaealisus

Paljastuhnurid praktiliselt ei vanane (nende suremus ei kasva vanusega). Nad võivad elada kuni 30 aastat, mis hiiresuuruse loomakese jaoks on pretsedenditu sündmus.
Mehhanismid, mis toetavad pikka eluiga, ei ole täpselt teada. USA ja Iisraeli teadlaste ühisartikkel 2012. aastal ajakirjas Aging Cell püstitas hüpoteesi paljastuhnurite ebatavaliselt suure pikaealisuse põhjuste kohta. Teadlased, peamiselt Tel Avivi Ülikoolist ja Texase ülikoolist (kus asub USA suurim, enam kui 2000 isendist koosnev paljastuhnurite koloonia) teatasid, et tõenäoliselt peitub paljastuhnurite pikaealisuse põhjus proteiini NRG-1 suures sisalduses. See valk asub väikeajus, see tähendab aju selles osas, mis kontrollib motoorset aktiivsust.
Aruküla vald (Koeru kihelkond)

Aruküla vald (saksa keeles Arroküll) oli vald Järvamaal Koeru kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1892 ja siis liideti see vald Väinjärve vallaga.
Eino Baskin

Eino Baskin (17. juuni 1929 Tallinn – 11. märts 2015 Tallinn) oli Eesti näitleja ja lavastaja. 
Baskin oli Eesti Draamateatri näitleja, osales seitse aastat raadiosaate "Meelejahutaja" tegemises, asutas Vanalinnastuudio, Vana Baskini teatri ning andis välja mitu anekdoodiraamatut.

Vanemad

Baskini isa oli rätsep Hirsch Baskin (1900–1978) ja ema Maria Baskin (1905–1984, neiuna Raage) juuksuriäri omanik. Nad abiellusid 1926. aastal, abielu lõppes 1944. aastal.

Haridus

Baskin lõpetas 1951. aastal Eesti NSV Riikliku Teatriinstituudi. Keskkooli lõputunnistuse puudumise tõttu ta diplomit ei saanud, kuid pääses ainsana oma kursuselt tööle Draamateatrisse.

Töökäik meelelahutuses

Aastatel 1958–1961 töötas ta mitmes Leningradi komöödiateatris. 1961–1964 oli ta Eesti NSV Riikliku Filharmoonia sõnakunstnik. Menukas konferansjeeaeg 1960. aastate lõpul möödus Eesti ja Venemaa erinevates teatrites. Draamateatris töötas ta näitlejana aastatel 1968–1980. 1973. aastal hakkas Baskin juhtima igapühapäevase raadiosaate "Meelejahutaja" näitetruppi, mida tegi ta peaaegu seitse aastat. 1995. aastal, kui saade lõpetati, oli valminud tuhatkond saadet.
1980. aastal asutas Baskin Vanalinnastuudio ja oli selle pikaaegne juht. Teater suleti 2004. aastal ning trupp koondati, nende hulgas olid Kadri Adamson, Väino Laes, Marika Korolev, Anne Paluver jpt. Baskin jätkas trupi ja tehnilise personaliga, asutades koos Aarne Valmisega 2005. aastal uue teatri – Vana Baskini Teatri.

Poliitiline tegevus

Baskin oli 1998. aastast alates Eesti Keskerakonna liige. Ta kandideeris 1993., 1996., 2002., 2005., 2009. ja 2013. aastal kohalike omavalitsuste volikogude valimistel Tallinnas ning osutus valituks 1996. ja 2002. aastal. Samuti kandideeris Baskin 1999., 2003. ja 2007. aastal Riigikogu valimistel, kuid ei osutunud valituks.

Isiklikku

Eino Baskin abiellus 1954. aastal Ita Everiga ning nende kooselust sündis poeg Roman Baskin. Abielu purunes paar aastat hiljem.
Teist korda abiellus ta 1961. aastal Galina Dõrdinaga. Neil sündis tütar Nora, kes suri väikelapseeas. Abielu kestis 38 aastat, kuni Galina surmani.
Kolmanda abielu sõlmis ta 2000. aastal Veera Tolliga. Nende vanusevahe oli 28 aastat.
Eino Baskinil ja Malle Pärnal on tütar Katrin Pärn.
Eino Baskin elas üle kaks südameinfarkti ja istus kahel korral vanglas.
1987. aastal valmis temast dokumentaalfilm "Lend üle mägede" (režissöör Heini Drui) ning 2012. aastal dokumentaalfilm "Baskin" (režissöör Manfred Vainokivi).

Personaalia

Piret Tali "Eino Baskin. Naer läbi pisarate". Fookus Meedia. Tallinn 2009; 2. trükk Tallinn 2009
Rossano

Haldus

Rossano piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Calopezzati, Corigliano Calabro, Crosia, Cropalati, Longobucco, Paludi.
Rossano halduspiirides asuvad järgmised asulad ja asumid: Piragineti, Amica.

Loodus

Rossano asub Sybarise oru idaserval, Sila platoo ja Joonia mere vahel, Taranto lahe edelakaldal.

Ajalugu

Rossano rajati arvatavasti XI sajandil e.m.a., VII kuni II sajandini e.m.a. oli ta Magna Graecia osa. Hadrianus rajas Rossanosse sadama. 540 kuni 1059 oli Rossano Bütsantsi võimu all.
Laimonis Kamara

Laimonis Kamara (4. veebruar 1934 – 15. juuli 1983) oli läti luuletaja ja tõlkija.
Laimonis Kamara oli pärit läti–eesti segaperekonnast. Ta töötas alates 1948. aastast postiljonina, ekskursioonijuhina ja Läti Raadio kirjandussaadete toimetajana. Seejärel oli vabakutseline literaat.
Lõpetas 1959. aastal Riia 8. Töölisnoorte Keskkooli, õppis aastatel 1959–1967 Tartu Riiklikus Ülikoolis eesti keelt ja kirjandust.
Avaldas läti keeles luulekogud "Iepinumi" ("Põimingud", 1977) ja "7x7" (1985). Samuti avaldas läti keeles kolm lasteraamatut.
Laimonis Kamara tõlkis eesti keelest läti keelde ligikaudu neljakümne eesti luuletaja ja kirjaniku loomingut. Muuhulgas koostas ja tõlkis ta 1960. aastate 23 eesti luuletaja antoloogia "Cilvēki krastā" ("Inimesed rannikul", 1970). Laimonis Kamara tõlkis läti keelde ka soome ja ungari keelest.