google/wiki40b huggingface dataset:
Edwin Boring

Elulugu

Boring sündis 23. oktoobril 1886 Philadelphias Pennsylvania osariigis. 1904. aastal astus Boring Cornelli ülikooli, kus esmalt õppis elektriinseneriks, lõpetas kooli ja töötas mõnda aega Bethlemi terasefirmas Pennsylvanias. Seejärel läks ta uuesti ülikooli, et õppida füüsikat, kuid Madison Bentley loomade psühholoogia kursus pani ta huvituma psühholoogiast. Õpingute lõppedes ühines tema ja ta naine Lucy M. Day Ticheneri laborigrupiga  ning nad jäid lähedasteks sõpradeks kuni Ticheneri surmani.
Boring võttis osa esimese maailmasõja aegse intelligentsuse testimise arendamisest Robert Mearns Yerkesi kutsel. 1920. aastal pakuti talle tööd Harvardi ülikoolis ja ta oleks sinna ka läinud, kuna tal oli missioon "päästa Harvardi psühholoogia filosoofide käest" ja muuta psühholoogia auväärseks teaduseks. Kuid suvi enne seda, kui ta oleks pidanud alustama tööd Harvardis, pakkus G. Stanley Hall, Clarki ülikooli rektor talle kolmeks aastaks tööd eksperimentaalpsühholoogia professori kohale ja lubas, et kui ta töö selle aja jooksul on rahuldav, siis saab ta selle koha püsivalt endale. Ta võttis töö vastu. Pärast mõnda tööaastat oli ta aga sunnitud sealt arusaamatuste tõttu lahkuma ja alustama uut karjääri Harvardi ülikoolis.
Harvardis hinnati teda pühendumise eest ja edutati 1924. aastal laborijuhatajaks, milleks ta jäi kuni 1949. aastani. 1928. aastal sai temast täiskohaga professor ja samal aastal oli ta ka Ameerika Psühholoogide Assotsiatsiooni esimees. Aastatel 1919–1922 oli ta APA sekretär. 1945. aastal kutsus Robert M. Yerkes Boringut oma Uurimise ja Planeerimise komiteesse, mis tõi kokku psühholooge arutlema erinevatel teemadel seoses sõja ja psühholoogide rolliga sõjaajal. Boring pakkus välja mõtte ühendada Ameerika Psühholoogide Assotsiatsioon ja Rakendusliku Psühholoogia Assotsiatsioon. See oli mõjukas käik, mis restruktureeris APA selliseks, nagu see on tänapäeval.

Töö

Boring eksperimentaatorina ei saavutanud kunagi aga sellist tuntust nagu psühholoogiaajaloolasena. Enamik tema tööst keskendus sensoorsetele ja tajulistele nähtustele. Peamine aeg läks tal õpetamisele, administratiivsele tööle, kirjutamisele, toimetamisele ja lõpetajate juhendamisele. Karjääri hilisemas pooles hakkas ta huvituma figuuri-tausta fenomeni tajulisest mitmemõttelisusest. Tema kirjeldus karikaturisti W. E. Hilli noore naise / vana naise piltmõistatusest tegi viimase töö kuulsaks ja töö sai nimeks "Boring figure".
Boring koostöös oma õpilasega avaldasid uurimuse tonaalsest heledusest, millega järeldasid, et värvitooni heledus on sama mis värvitooni intensiivsus.
Boringu üks tuntuim uurimus on 1940. aasta kuu illusiooni uuring. Tulemused näitasid, et kuu kahanemise illusioon sõltub silma liigutustest, mitte pea liigutamisest, ja see sõltub binokulaarsest nägemisest ehk mõlema silma koos kasutamisest.
Olgugi et Boring tegi ka palju uurimistööd, seisnes tema suurim mõjukus pigem kirjutamises. Esimene kokkupuude psühholoogilise kirjandusega tekkis aastal 1926, kui temast sai ajakirja The American Journal of Psychology ühistoimetaja.
Natriciteres bipostocularis

Levila

Neid võib roomamas kohata Kongo Demokraatlikus Vabariigis, Sambias ja Angolas.
Idavere lade

Idavere lade on vananenud kronostratigraafilise üksuse nimetus. Seda hakkas esimesena eristama Friedrich Schmidt aastal 1881. Lademes eristati Ojamaa ja Shundorovo alamlademeid. Lade sai oma nime Idavere küla järgi.
Idavere lade oli Ülem-Ordoviitsiumi lade (vana klassifikatsiooni järgi Kesk-Ordoviitsiumi lade), mis koos endise Jõhvi lademega on liidetud uueks lademeks, mille nimi on Haljala lade. Sellest ajast peale loetakse Idavere ladet Haljala lademe Idavere alamlademeks. Varem eristati lademes Shundorovo ja Ojamaa alamlademeid.
Litostratigraafiliselt vastavad sellele Tatruse kihistu, milles eristatakse veel Kisuvere ja Põdruse kihistikke, samuti ka Vasavere kihistu.
Idavere lademe stratotüüp oli väike paemurd (Idavere paemurd) Idavere külas Haljala lähedal, kus paljandusid lademe alumised kihid. Paemurd oli juba 19. sajandi lõpul kinnikasvanud ja selle täpne asukohtki ei ole teada. Alamlademe laiendatud stratotüübiks on Tatruse 612 puurauk.
Alamlademe alumised kihid koosnevad väga kõvast lubjakivist, ülemises osas esineb ka merglit ja bentoniiti.
Idavere alamlademe kivimite moodustumise ajal tekkis ka Kärdla meteoriidikraater, milleg seoses tekkis kraatri ümbruskonnas suurel alal erinevaid bretšasid.
Vanamõisa mõis (Leebiku mõisa kõrvalmõis)

Vanamõisa mõis (saksa keeles Althof) oli Leebiku mõisa kõrvalmõis Viljandimaal Helme kihelkonnas.
Hugo Rebane

Hugo Rebane (5. oktoober 1904 Rõngu vald, Tartumaa – 8. oktoober 1946 Tartu) oli eesti ajaloolane ja arhivaar.
Ta õppis Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonnas 1936–1935 (lõpetas cum laude), mag. phil. 1938 (cand. hist. 1946) (Rannu kihelkonna ajalugu vanemast ajast kuni Vene-Liivi sõjani), EÜS Ühenduse vilistlane.
1938–1940 oli ta Riigi Keskarhiivi arhivaar ja vanemassistent, 1940–1941 asedirektor. 1940–1941 ja 1944–1946 oli ta Tartu Ülikooli Eesti ajaloo kateedri dotsent.
Mihkel Vendel

Mihkel Vendel (sündinud 28. septembril 1993) on eesti näitleja. 
Ta lõpetas 2012. aastal Kuressaare Gümnaasiumi ja 2017. aastal Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia etenduskunstide osakonna teatrikunsti erialal. Alates 2017. aasta veebruarist töötab ta NUKU teatris.
Ta on mänginud teleseriaalides "Vabad mehed" ja "Siberi võmm".
Mooste vald (1939)

Mooste vald oli vald Võrumaal aastail 1939–1950.
Vald kuulus Riigivolikogu 78. valimisringkonda, kust valiti Eduard Peedosk.
10. juulil 1941 kutsus valla Omakaitse juht veebel Peeter Tuvikene ametisse omariikluse-aegse vallavanema Eduard Viljalo ja esitas uue vallavalitsuse Võru maavanemale kinnitamiseks.
13. septembril 1945 moodustati valla koosseisus Kauksi külanõukogu (Miiaste, Kauksi, Kanassaare, Järve, Lavasaare, Suuremetsa, Hirmuküla, Kiviküla ja Suureküla) ning Mooste külanõukogu (Mooste, Noorits-Metsaküla, Jaanimõisa, Säkna, Viiraküla ja Kaaruküla). 26. septembril 1950 arvati valla maa-ala Põlva rajooni koosseisu.

Väljavõte Vabariigi Presidendi otsusest nr. 88 – 7. oktoobrist 1938 (RT 1938, 87, 776)

13. Mooste vald – maa-alaga, mis moodustub: a) senise Mooste valla maa-alast, välja arvatud Kruusa nr. 205, Annika nr. 83, Kruusavälja nr. 206, Kuusesaare nr. 207, Arnikaveski nr. 208 talude piirkond, talude nr. 209 ja 215 lahusosade maa-alad ning osa Ahja metsandiku maa-alast; b) senise Koiola valla Miiaste küla piirkonnast; c) senise Toolamaa valla Kanasaare küla piirkonnast; d) senise Räpina valla Märaste nr. V, Märastesaare nr. VI ja Kikkasaare nr. VII talude piirkonnast.
Sümmeetriakaalutlused

Sümmeetriakaalutlused on füüsikas, matemaatikas ja filosoofias argument, mis toetub sümmeetriale sõnastuses või asjas eneses.
Tuntud filosoofiline näide on Buridani eesel.
Primorje sõjaväeringkond

Primorje sõjaväeringkond (vene keeles Приморский военный округ, Приморский ВО) oli aastatel 1945–1953 Nõukogude Liidu relvajõudude koosseisu kuulunud piirkondlik operatiiv-strateegiline väekoondis.

Ajalugu

Sõjaväeringkond moodustati 30. septembril 1945 ja selle territooriumi moodustasid Primorje krai osad. Väekoondis saadeti laiali 1. juunil 1953 ja selle territoorium liideti Kaug-Ida sõjaväeringkonnaga.
Sõjaväeringkonna staap asus Vorošilovis.
Duane Allman

Lapsepõlv

Duane Allman sündis USA sõjaväe seersandi Willis Allmani ja tema abikaasa Geraldine'i (sündinud Robbins) vanema pojana. 1948. aasta lõpus sündis tema vend Gregg Allman.
Kui perekond elas Virginias Norfolki lähedal, siis isa mõrvati. Seda tegi tema sõjaväekaaslasest hääletaja. Seejärel pani ema poisid Tennessees Lebanonis olevasse Castle Heightsi sõjaväeakadeemiasse, mida mõlemad poisid vihkama hakkasid. 1957 kolis pere Floridasse Daytona Beachi, kus poisid astusid keskkooli.
Suved veetsid poisid endiselt Nashville'is vanaema juures. Seal õppis Gregg naabrilt kitarri mängima. 1960 ostis Gregg oma raha eest endalegi kitarri, seevastu Duane ostis mootorratta Harley 165. Duane sõitis mootorratta varsti sodiks ja hakkas seejärel samuti kitarri vastu huvi tundma. See viis kaklusteni kitarri pärast, kuni ema ostis Duane'ilegi kitarri Gibson Les Paul Junior. Duane õppis väga kiiresti mängima ja sai peagi vennast paremaks kitarristiks. Ta jättis keskkooli pooleli ja oli päev otsa kodus, harjutades kitarri mängimist.

Muusikukarjäär

Allmanid hakkasid kitarristidena esinema 1961. Nad esinesid mitmes lühiajalises kohalikus bändis. Lõpuks asutasid nad bändi Allman Joys, kus Duane mängis juhtkitarri ja Gregg orelit. Bändil oli hulgaliselt teisigi liikmeid, aga ülejäänud muusikaajalukku ei läinud.
1965 lõpetas Gregg keskkooli ja vennad asusid oma bändiga tuurile. Nad esinesid USA kaguosariikides, kuni jäid lõpuks pidama Nashville'i ja Saint Louisesse.
Lisaks Allman Brothers Bandile tegi Duane Allman koostööd ka näiteks King Curtis, Aretha Franklini, Boz Scaggsi ja Herbie Kingiga. Allman mängis kitarri ka oma hea sõbra Eric Claptoni bändi Derek and the Dominosi ainsal plaadil "Layla and Other Assorted Love Songs".
Duane Allman oli tuntud oma slide-kitarri mängimise ja improvisatsioonioskuste poolest. Ajakiri Rolling Stone valis Allmani Jimi Hendrixi järel kõigide aegade paremuselt teiseks kitarristiks.

Surm

Duane Allman hukkus mootorrattaõnnetuses. Ta lähenes oma Harley Davidsoniga suurel kiirusel ristmikule, mida ületas saematerjalikraanat vedav treiler. Ootamatult treiler pidurdas ja Allman oli sunnitud kõrvale põikama. Manööver ebaõnnestus ja ta põrkas kas vastu treileri tagaosa või kraananoolt. Kokkupõrke tagajärjel Allman kukkus, mootorratas paiskus õhku ja langes talle peale. Ta libises mootorratta all mitukümmend meetrit, enne kui pidama jäi, ja see purustas tema siseelundid. Allman jõudis haiglasse veel elusana, aga kiirest operatsioonist hoolimata suri ta mõne tunni pärast. See juhtus mõni nädal enne tema 25. sünnipäeva.
Ta maeti Maconi Rose Hilli surnuaiale. Vähem kui 13 kuud hiljem hukkus sarnases õnnetuses ka bändi basskitarrist Berry Oakley kolme kvartali kaugusel Allmani hukkumiskohast. Tema põrkas kokku linnaliinibussiga. Ta maeti Allmani kõrvale.
1973 uuristasid fännid Mississippi osariigis Vicksburgi lähedal 20. kiirteed ääristavasse pinnasepaljandisse väga suurte tähtedega "REMEMBER DUANE ALLMAN" ('Mälestage Duane Allmanit'). Kiri paljandis püsis üle kümne aasta.
1998 nimetas Georgia osariik selle maantee, millel Allman hukkus, Maconit läbiva lõigu Duane Allmani bulvariks.
Brasłaŭ

Ajalugu

Arheoloogiliste väljakaevamiste põhjal asus IX sajandil linna kohal latgalite ja krivitšite asula. Połacki vürstiriik püstitas sinna XI sajandil piirikindluse. 1065. aastal ründasid seda leedulased. Brasłaŭ on kuulunud suurvürstidele Gediminasele ja Jaunutisele. Aastal 1500 sai linnaõigused. 1794. aastal kaotas ajutiselt tulekahju tõttu oma tähtsuse. Aastal 1795 sattus linn kolmandal Poola jagamisel Venemaa keisririigi koosseisu. Linnast sai ajutiselt 19. sajandini alev. 1920. aastal hõivasid Brasłaŭ linna poolakad ja 1939. aastani oli see Poola Vilniuse vojevoodkonna Brasłaŭ maakonna keskus. Kui Brasłaŭ 1939. aastal Valgevene NSV koosseisu sattus, sai linnast rajoonikeskus.
Märjamaa vald (2002)

Külad

Alaküla, Altküla, Aravere, Aruküla, Haimre, Hiietse, Inda, Jaaniveski, Jõeääre, Kaguvere, Kangru, Kasti, Keskküla, Kiilaspere, Kilgi, Kirna, Kohatu, Kohtru, Koluta, Konuvere, Kunsu, Kõrtsuotsa, Käbiküla, Käriselja, Laukna, Leevre, Lestima, Lokuta, Loodna, Luiste, Lümandu, Maidla, Metsaääre, Metsküla, Moka, Mõisamaa, Mõraste, Mäliste, Männiku, Naistevalla, Napanurga, Nurme, Nurtu-Nõlva, Nõmmeotsa, Nääri, Ohukotsu, Ojaäärse, Orgita, Paaduotsa, Paeküla, Paisumaa, Pajaka, Purga, Põlli, Päädeva, Rangu, Rassiotsa, Ringuta, Risu-Suurküla, Russalu, Sipa, Sooniste, Soosalu, Sulu, Suurküla, Sõmeru, Sõtke, Teenuse, Tolli, Urevere, Vaimõisa, Valgu, Vanamõisa, Vana-Nurtu, Varbola, Velise, Velisemõisa, Velise-Nõlva, Veski, Vilta, Võeva, Ülejõe.
Kuno Todeson

Kuno Todeson (ka Kuno Todesson; sündinud 26. mail 1924 Tallinnas) oli Eesti NSV riigitegelane ja kaubandusjuht.
Kuno Todeson sündis Eestis, kuid kolis 1927. aastal vanematega Eestist NSV Liitu, Leningradi. 
Ta mobiliseeriti NSV Liidus 1942. aastal ja võttis osa Teisest maailmasõjast 8. Eesti Laskurkorpuse 249. Eesti Laskurdiviisi 917. laskurpolgu koosseisus. Ta lõpetas aastal 1953 keskkooli ja aastal 1959 Moskva Nõukogude Kaubanduse Kaugõppeinstituudi.
Ta töötas aastatel 1947–1950 Tallinna Kalinini rajooni TSN Täitevkomitee ja Tallinna Linna Töörahva Saadikute Nõukogu Täitevkomitee kaubandusosakonna juhatajana, aastatel 1955–1957 Pärnu Kaubastu direktorina, aastatel 1957–1960 Eesti NSV Kaubandusministeeriumi kaubanduse organiseerimise osakonna juhatajana. Aastatel 1960–1963 oli ta Eesti NSV kaubandusministri asetäitja, aastatel 1963–1989 Eesti NSV kaubandusminister.
Ta oli aastast 1948 NLKP liige. Ta oli Eesti NSV Ülemnõukogu VII, VIII, IX, X ja XI koosseisu saadik. Tema hobiks on maalimine.
Narva-Jõesuu kuursaal

Narva-Jõesuu kuursaal on 1912. aastal valminud juugendstiilis hoone Narva-Jõesuu linnas. Kuursaal on kantud kultuurimälestiste riiklikusse registrisse.
Esimene kuursaal rajati Narva-Jõesuule 1882. aastal, kuid see hävis 1910 tulekahjus. Uue hoone projekt telliti kuulsalt poola arhitektilt Marian Lalewiczilt ning maja valmis kiirelt aastatel 1911–1912.
Kuursaali peeti maailmasõdadevahelise Narva-Jõesuu silmapaistvaimaks hooneks. Kultuurimälestiste registris on maja kirjeldatud nii: "Kahekorruseline suur krohvitud kivihoone, plekist viilkatusega. Ehitist kavandades on arhitekt lähtunud enim 18. sajandi arhitektuuri vormikõnest: kõikide fassaadide sümmeetria, mansardkatused, kaar- ja ovaalakende ning klaasuste eelistamine jm. Peafassaad oli kujundatud laia voluutfrontooniga, mida kroonib barokse kiivriga torn. Algselt on fassaadidel kasutatud elegantset nn. Louis XVI stiilis kipsdekoori."
Suur osa hoonest õhiti 1944. aastal, säilinud tiivas tehti 1950. aastatel olulisi ümberehitusi. 1990. aastate alguses hoone põles ja on sellest ajast olnud kasutuskõlbmatu.
2005. aastal omandas kuursaali Silmet Grupi tollaste omanikega seotud ettevõte Navesco, mis tasus hoone eest 2 miljonit Eesti krooni ning lubas selle restaureerida, taastades kuursaali sõjaeelse funktsiooni hotelli ja restoranina. Kuigi uus omanik viis läbi esmased ehitustööd hoone konserveerimiseks, jäid restaureerimisplaanid soiku ja hoone olukord halvenes, mistõttu ähvardati omanikku 2011. aastal ka trahvida. Taastamine on takerdunud mitmetesse juriidilistesse vaidlustesse, muuhulgas ka omaniku ja linnavalitsuse vaidlusesse selle üle, kes peaks tasuma kuursaali taastamise detailplaneeringu koostamise kulud.
Aniliin

Füüsikalised omadused

Aniliin on vees raskesti lahustuv, värvusetu õlikas vedelik. Lahustub hästi alkoholis, eetris ja benseenis. Oksüdeerub õhus kergesti, muutudes seejuures tumedaks. Väga kergesti oksüdeerub ka tugevate oksüdeerijate näiteks kloorlubja või kaaliumdikromaadi lahuse toimel. Reageerimisel kloorlubjaga tekkib lilla värvusega värvaine. Seda tundliku reaktsiooni rakendatakse aniliini kindlakstegemiseks.
Aniliin on väga mürgine. Tema mõjul muutub vere hemoglobiin methemoglobiiniks, millel puudub võime siduda hapnikku. Aniliini on eriti ohtlik veel seetõttu, et ta võib sattuda organismi mitte ainult läbi hingamisteede ja limaskestade vaid ka läbi naha.
Pendle Hilli nõiaprotsessid

Usuline ja poliitiline taust

Süüdimõistetud nõiad elasid Pendle Hilli ümbruses Lancashire'i krahvkonnas, mida 16. sajandi lõpul peeti metsikuks ja seadusetuks piirkonnaks: "Ala oli tuntud varguste ja vägivalla poolest, kus kirik oli au sees ilma selle õpetusi mõistmata." Ka pärast Henry VIII tehtud kiriklikke muudatusi jäid Pendle Hilli elanikud truuks roomakatoliku kirikule.
Kui kuninganna Mary protestantlik poolõde Elizabeth 1558. aastal troonile tuli, pidid katoliku preestrid taas peitu minema, aga kaugemates piirkondades, nagu Pendle Hill, jätkasid nad saladuskatte all missa pidamist. 1562. aastal kehtestas Elizabeth seaduse "An Act Against Conjurations, Enchantments and Witchcrafts" (5 Eliz. I c. 16), mis nõudis nõiduses süüdimõistetutele surmanuhtlust, kuid üksnes juhul, kui oli põhjustatud kahju; väiksemate süütegude eest karistati vangistamisega. Seaduse tingimuseks oli, et igaüks, kes peaks "kasutama või harjutama mis tahes nõiakunsti, loitsimist, võlumist või nõidumist, mille tagajärjel inimene sureb", oli süüdi roimas ja mõisteti surma.
Pärast Elizabethi surma 1603. aastal sai troonile James I. 1590. aastate alguseks oli ta veendunud, et Šoti nõiad hauvad tema vastu midagi. Pärast külaskäiku Taani osales ta North Berwicki nõidade kohtuprotsessidel aastal 1590, nõiad mõisteti süüdi Jamesi ja tema abikaasa Anne'i mõrvakatses, kuna olid saatnud nende laeva teele tormi, kui nad üritasid Šotimaale tagasi pöörduda. 1597. aastal kirjutas ta raamatu "Daemonologie", juhendades oma järgijaid, et nad peavad hukkama ja karistama igat nõiakunsti toetajat ja praktiseerijat. Aasta pärast Jamesi troonile saamist võeti vastu seadus, millega kehtestati surmanuhtlus juhul, kui oli tõestatud, et kahju oli tekitatud nõiduse abil või laipu oli kasutatud nõiakunsti eesmärgil. 
1612. aasta alguses pidi iga rahukohtunik Lancashire'is koostama oma ümbruskonna keeldujatest nimekirja, st nendest, kes keeldusid käimast Inglise kirikus ja osalemast armulaual. Tollal oli see karistatav kuritegu. Roger Nowell oli Pendle Hilli rahukohtunik. 1612. aasta märtsis uuris ta kaebust, mille oli talle esitanud John Law' perekond. John väitis, et teda on nõidusega vigastatud. Paljud, keda hiljem juhtumiga seostati, pidasid end tõepoolest nõidadeks, kuid selles mõttes, et nad olid küla ravitsejad, kes kasutasid nõidust ilmselt tasu eest, kuid sellised mehed ja naised olid 16. sajandi Inglismaal külaelus omaksvõetud osa.
Ühte süüdistatavat, Demdike'i, oli piirkonnas peetud nõiaks juba viiskümmend aastat, ja mõned surmad, milles nõidu süüdistati, juhtusid aastaid enne seda, kui Roger Nowell nendest huvituma hakkas. Pendle Hilli nõiad mõisteti süüdi 21. märtsil 1612.
Mõned süüdistatud Pendle Hilli nõiad, näiteks Alizon Seade, uskusid siiralt oma süüd, kuid ülejäänud protestisid oma süütuse nimel lõpuni.
Vändra klaasivabrik

Vändra klaasivabrik oli klaasivabrik Pärnu maakonnas Vändra asulas Vana-Vändra mõisa alal.
Vabriku rajas 1822 Carl Amelung. Vabrikus toodeti pudeleid (pudelivabrik). 1844 rajas Amelung pudelivabriku lähedal teise vabriku, mis tootis aknaklaasi (klaasivabrik). 1860 suleti pudelivabrik, ent klaasivabrik jäi tööle.
1910 sai klaasivabriku omanikuks C. A. Graubner. 1918, kui C. A. Graubner suri, sai klaasivabriku omanikuks tema poeg Karl Amandus Graubner.
1920 muutis Karl Amandus Graubner ettevõtte aktsiaseltsiks Vändra Klaasivabrik.
Wilhelm Worringer

Õpingud

Worringer alustas ülikooliõpinguid kirjandusteaduse alal, aga vahetas üsna peatselt eriala ja asus õppima kunstiajalugu. Tema õpetajateks olid Heinrich Rückert, Georg Simmel ja Heinrich Wölfflin. Oma väitekirja kirjutas ta Bernis abstraktsest kunstist ("Abstraktion und Einfühlung", 1907, juhendaja Artur Weese).

Õpetamistegevus

1909–1915 töötas Worringer Bernis eradotsendina, seejärel 1925–28 erakorralise professorina Bonni Ülikooli kunstiajaloo instituudis. 1928 sai ta professorikoha Königsbergi ülikoolis. Siin viibis ta "siseemigratsioonis" aastatel 1933–1945. 1945 sai ta professuuri Halle Ülikoolis. 1950 lahkus ta Saksa Demokraatlikust Vabariigist poliitilistel põhjustel. Königsbergis käis ennast tema juures täiendamas eesti kunstiteadlane, hilisem Tartu Ülikooli professor Armin Tuulse.
1921 esitas Paul Clemen Worringeri kandidaadiks Tartu Ülikooli kunstiajaloo professori kohale. Valituks osutus hoopis Josef Strzygowski. Viimase loobumisel sai 1922. aastal Tartu Ülikooli esimeseks kunstiajaloo professoriks Tor Helge Kjellin.

Isiklikku

Ta oli abielus kunstnik Marta Worringeriga.
Andres Andresen

Andres Andresen (sündinud 2. detsembril 1971 Tallinnas) on eesti ajaloolane, filosoofiadoktor, Tartu Ülikooli Eesti uusaja ajaloo dotsent.
Tema peamised uurimisvaldkonnad on riikluse ajalugu, institutsioonide ja õiguse ajalugu, kirikuajalugu, ajalookirjutuse ajalugu ja Eesti mõttelugu.
Marcus Allbäck

Marcus Christian Allbäck (hüüdnimi Mackan; sündinud 5. juulil 1973 Göteborgis) on Rootsi jalgpallitreener ja endine Rootsi jalgpallikoondise ründaja.
Rootsi rahvuskoondises tegi Allbäck debüüdi 27. novembril 1999, kui  mängiti Lõuna-Aafrika Vabariigi jalgpallikoondisega ning kaotati 0:1. 
Allbäck mängis rahvuskoondises 74 korda ja lõi 30 väravat.

Isiklikku

Marcus Allbäck on 180 cm pikk ja kaalub 79 kg.
Veskikari lõugas

Veskikari lõugas (eestirootsi keeles Kvärnkarelvikin) on laht (lõugas) Harju maakonnas Naissaare lõunarannikul. Lahte piirab idast Köstrikari.
Lahe koordinaadid on 59° 32′ N, 24° 33′ E.
Inseneritöö

Inseneritöö, ka insener-tehniline tegevus (engineering), on inseneride tehtav projekteerimistöö, organiseerimistöö ja konsultanditöö. Inseneritöö eeldab lisaks erialastele teadmistele tehnikateaduste valdkondades ka inseneriasjanduses kehtivate seaduste ja standardite tundmist.
Inseneritöö sisaldab nii konsultanditööd kui ka tehnilist projekteerimist. Inseneride Kutsenõukogu poolt on määratud inseneri kutsekvalifikatsiooni tasemed.
Maimu Saarepera

Maimu Saarepera (sündinud 10. juunil 1932 Paide vallas Järvamaal) on Eesti majandusteadlane.

Elulugu

Maimu Saarepera on talupidaja tütar.
Lõpetas 1950 Paide Kooperatiivkaubanduse Tehnikumi, 1954 Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) majandusteaduskonna, 1961 TPI aspirantuuri, majanduskandidaat (1964, Eesti Teaduste Akadeemia), väitekiri "Организационные и методические проблемы текущего общего анализа работы промышленных предприятий". Oli 1955–58 TPI statistika ja raamatupidamise kateedri vanemlaborant, 1961–65 assistent ja vanemõpetaja, 1965–75 dotsent, ühtlasi 1966–70 TPI õhtuse teaduskonna prodekaan, 1975–93 statistika kateedri dotsent, 1992–93 teoreetilise majandusteaduse ja metodoloogia instituudi vanemteadur. Koostanud arvukalt õppevahendeid.

Teadustöö

Uurimisvaldkonnad: tööstusstatistika ja rahvastikustatistika. Tunnustatumaid tööstusstatistika spetsialiste. "Ehitusökonoomika oskussõnastiku" töögrupi juht. Umbes 50 teadustrükist.
Liiva raudteejaam

Liiva raudteejaam on raudteejaam Tallinnas Nõmmel Liiva asumis, Männiku tee ja Vabaduse puiestee ristumiskoha lähedal. 
Liiva raudteejaam asub Balti jaamast mööda raudteed 7 kilomeetri kaugusel. Jaamas peatuvad Elroni reisirongid (liiguvad Viljandi, Türi, Pärnu, Lelle ja Rapla suunas), kokku umbes 20 väljumist päevas. Jaamas võib toimuda ka kaupade rongidele ning neilt maha laadimine.
Liiva peatusele eelneb kõikidel Tallinnast väljuvatel rongiliinidel Tallinn-Väike ning järgneb Männiku (välja arvatud Viljandi kiirrongide puhul, kus järgnev on Saku). Piletihinnalt kuulub peatus I tsooni, mille piires liiklemine on tallinlasele tasuta, ja II tsooni.
Jaamas paikneb seitse raudteeharu. Tõsi, aegade jooksul on nende koguarv vähenenud (näiteks harutee Liiva jaamast üle Kalmistu tee laoplatsile).

Ajalugu

Kuni 1971. aastani oli jaamas kitsarööpmeline raudtee.
1913–1971 algas jaamahoone ja veetorni vahelt Liiva–Nõmme-Väikse raudteelõik, mis oli kuni 1962 aastani osa Liiva–Vääna raudteest. Raudtee üheks silmapaistvamaks osaks oli Rahumäe viadukt üle laiarööpmelise raudtee. Harutee selle lõigu Rahumäe kitsarööpmelise jaama juurest viis Tondile, Koplisse ja Mustamäe suurtükiladudesse. Liiva–Nõmme-Väikse raudtee jätkus Nõmme-Väikse–Sõrve raudteena ja sellel liikusid Tallinna–Vääna reisirongid.
Liiva ja Männiku jaamade vahel asus algusaastatel Valdeku raudteepeatus, mis vahepeal likvideeriti, ent taastati aastal 2017.

Jaamahoone

Liiva jaamahoone valmis 1917. aastal Peeter Suure Merekindluse raudtee tüüpkavandi järgi. Praeguse laiarööpmelise raudtee lääneküljel asub ühes jaamahoonega ka 1917. aastal valminud veetorn. Jaamahoone kuulub Edelaraudteele ja on tänaseni kasutuses.