Jakob Friedrich von Abel

Jakob (Jacob) Friedrich von Abel (9. mai 1751 Vaihingen an der Enz – 7. juuli 1829 Schorndorf) oli saksa filosoof, psühholoog ja pedagoog.
Ta on tuntud eeskätt oma mõju tõttu noorele Friedrich Schillerile.

Noorpõlv ja õpingud

Jakob Friedrich von Abel sündis 9. mail 1751 Vaihingen an der Enzis vanast arstide suguvõsast pärineva Oberamtmann'i ja valitsusnõuniku Konrad Ludwig Abeli pojana. Tema ema Eva Regina oli Oberamtmann Jakob Gottlieb Bojoni, oma abikaasa eelkäija tütar. Jakob Friedrich Abel pärines seega lugupeetud Württembergi ametnikeperekonnast.
Abeli vennast Christoph Conradin von Abelist sai Landschaftskonsulent.
Pärast õpinguid Vaihingenis ladina koolis sooritas ta Landexamen'i ning astus 1764, veel alla 14 aasta vanusena, evangeelsesse kloostrikooli Denkendorfis; 1766 läks ta koos oma koolikaaslastega ("kompromotsionaalidega") üle Mailbronni kloostrikooli. Aastal 1768 sooritas ta lõpueksami oma aastakäigu kolmandana. Seejärel läks ta õppima Tübinger Stifti. Ta õppis teoloogiat, filoloogiat ja filosoofiat, et saada kirikuõpetajaks. Aastal 1770 lõpetas ta magistrina.

Kiriklikud ametid

Aastal 1811 loobus Abel tegevusest ülikoolis ning võttis enda peale kiriklikud ametid: temast sai Schöntali seminari eestseisja ning Öhringeni prelaat ja superintendent. Aastal 1812 sai ta isikliku aadliseisuse ning 1815. aastast oli ta Würtembergi maaseisuste Saadikutekoja liige. 10. jaanuaril 1820 uuendati tema suguvõsa aadliseisust, mis olevat olnud saadud 1634. Ta sai 1823. aastal, 72-aastasena, Urachi superintendendiks ja veel 1823. aastal, pärast ametite reorganiseerimist, Reutlingeni kindralsuperintendendiks. Mõlemas ametis resideeris ta Stuttgardis.
Nime Pythagoras Abderitis all oli Abel illuminaatide ordu liige.

Surm ja mälestuse jäädvustamine

Abel suri Schorndorfis, kus ta oli tütrel külas.
Tema sünnilinnas Vaihingen an der Erzis on tema auks nimetatud kahest gümnaasiumist vanem (Friedrich Abeli gümnaasium, mis on ladina koolist välja kasvanud) ja üks tänav. Teda kujutab raekoja saali üks piltakendest.

Filosoofia

Filosoofina otsis Abel tasakaalu valgustusfilosoofia ideede ja kogemushingeteaduse vahel. Kogemushingeteaduse põhiidee, et "kõik hinge jõud ning kõik ideed ja ideede liigid sõltuvad kehast," oli juhtiv tema kirjutises "Über die Quellen der menschlichen Vorstellungen" ("Inimese ettekujutuste allikatest"), mis arendas edasi tema peateose "Einleitung in die Seelenlehre" ("Sissejuhatus psühholoogiasse") keskseid aspekte; seal ja järgnevates töödes püüdis Abel tõestada hinge lihtsust ja hinge surematust.
Erinevalt Immanuel Kantist oli Abel seisukohal, et aeg ja ruum ei ole aprioorsed, vaid on inimese produktid, mis põhinevad empiirilistel andmetel.
Alguses oli Abeli õpetus eklektiline, hiljem püüdis ta kooskõlastada oma õpetuse aluseid Kanti õpetusega.

Kirjanduslik looming

Abel avaldas 1778 anonüümse romaani "Beyträge zur Geschichte der Liebe aus einer Sammlung von Briefen", tormi ja tungi romaani "Noore Wertheri kannatuste" kiiluvees. Jutuste kogu "Sammlung und Erklärung merkwürdiger Erscheinungen aus dem menschlichen Leben" sisaldab teises köites Friedrich Schwahn loo, mis oli eeskujuks Schilleri jutustusele "Verbrecher aus verlorener Ehre". Abeli isa oli Vaihingeni Amtmann'ina Schwahni ise kinni võtnud ning juhatanud temavastast protsessi. 
Abel kirjutas ka tormi ja tungi stiilis luuletusi, näiteks arvatavasti "Fluch eines Eifersüchtigen" ja "An Fanny", mis trükiti anonüümsetena ära Schilleri välja antud antoloogias "Anthologie auf das Jahr 1782".

Tsitaat

Schiller Abelile, 3. aprill 1795:
"Et ma Teie ja Teie sõprade südamlikku vaevanägemist minu pärast kõige tänulikuma südamega austan ja jään igaveseks austama, seda ei tohi ma Teile üldse kinnitadagi. Võtke veel kord vastu minu siiraim tänu selle eest".

Perekond

Abel abiellus 1786 Schorndorfi linnakirjutaja tütre Luise Schmidiga. Aastal 1810 abiellus ta Stuttgardi stiftijutlustaja tütre Friederike Beate Riegeriga. Tal oli poeg Karl Gustav von Abel (ülemtribunali prokuraator ja kunstikoguja) ning pojapojad, ajaloolased Otto Abel ja Sigurd Abel.