google/wiki40b huggingface dataset:
Manivald Noor

Manivald Noor (16. juuli 1923 – 6. august 2009) oli eesti arhitekt.
Noor lõpetas 1943. aastal Tallinna Tehnikumi ehitustehnika erialal ning 1951. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi arhitektuuri erialal. Töötas arhitektina RPI Eesti Põllumajandusprojektis (1951–1969) ning RPI Eesti Maaehitusprojektis tüüpprojekteerimise osakonna peaarhitektina (1969–1988). 
Pärast Tallinna Tehnikumi lõpetamist põgenes Saksa mobilisatsiooni eest Soome, kus osales soomepoisina Jätkusõja lahingutes.
Kann (perekonnanimi)

Kann on perekonnanimi.
Joosu

Ajaloost

Küla kuulus Põlva kihelkonda ja külas oli Joosu mõis. Aastatel 1883–1891 eksisteeris Joosu vald. Küla on saanud nime parun Justus Johann Ludwig Briesemann von Nettigi eesnime järgi.
Aastatel 1945–1990 kuulus Joosu küla (1978. aastani Joosu asundus) Mustajõe külanõukogu koosseisu. Aastatel 1990–2017 kuulus Joosu küla Laheda valda.
Antsla raudteejaam

Antsla raudteejaam on raudteejaam Võru maakonnas Antsla linnas.
Läbi Antsla kulgeb Valga–Petseri raudteelõik, mis valmis 1889. aastal osana Riia-Pihkva-Peterburi raudteest.

Ajalugu

Valmimise ajal jäi jaam Urvaste kihelkonda Vana-Antsla mõisa maadele. Reisirongid sõitsid läbi Antsla (liinil Valga-Veski) kuni 2001. aastani.
Antsla raudteejaamale eelnes sellel liinil Valga poolt tulles Anne raudteepeatus ja järgnes Vaabina raudteepeatus. Praegu kasutatakse raudteed ja jaama ainult kaubaveoks. Jaamas võib toimuda ka kaupade rongidele ning neilt maha laadimine.
Antsla raudteejaamas asub neli jaamateed ja jaamahoone. 
2014. ja 2015. aasta augustis oli Antslas toimuva Hauka laada korraldajatel koostöös Elroniga plaan käivitada ajutine Valga–Antsla reisirongiliin, mis Tehnilise Järelevalve Ameti keelu tõttu (viidates nõuetekohase perrooni puudumisele) siiski ei teostunud.
Kaks madalat ooteplatvormi lammutati 2016. aastal.

Jaamahoone

Antsla jaamahoone valmis 1889. aastal. Kroonuhistoritsistlikus stiilis jaamahoone liigitus Vene keisririigi süsteemi kohaselt V klassi ning ehitati tüüpprojekti järgi analoogselt Võru, Petseri jmt jaamahoonetega. Jaamahooneid iseloomustab lihtne sümmeetriline külgfassaad ning madala kalde ja laia räästaga poolkelpkatus. Hoonete puhul on märgatav ka rõhutatud keskrisaliit, mis paiknes kohakuti ootesaaliga.
Alates 2000. aastate algusest seisab kultuurimälestiste registris arvel olev vaksalihoone kasutuseta ja on halvas seisukorras. Jaamahoonele on hiljuti teostatud fassaadiremont, mille käigus on eemaldatud kogu algne laudis ning dekoor on asendatud lihtsa rõhtlaudisega.
2011. aasta snuukeri maailmameistrivõistlused

2011. aasta snuukeri maailmameistrivõistlused (2011 Betfred.com World Snooker Championship) olid 74. maailmameistrivõistlused snuukeris, mis toimusid Inglismaal Sheffieldis 16. aprillist 2. maini 2011.
Võistluspaigaks oli Crucible Theatre, kus maailmameistrivõistlusi on peetud alates 1977. aastast.
Maailmameistritiitlit kaitses Neil Robertson, kes kaotas avaringis hilisemale finalistile Judd Trumpile 8:10.
Maailmameistriks tuli neljandat korda John Higgins, kes alistas tasavägises finaalmängus Trumpi 18:15. Kohtumist on peetud üheks paremaks ja meeldejäävamaks finaaliks alates 1994. aasta maailmameistrivõistlustest, kui Stephen Hendry võitis Jimmy White'i 18:17.
Võitja auhind oli 250 000 naelsterlingit.
Sporditurism

Sporditurismi liigitus

Sporditurismi on liigitatud mitmeti. Gammon ja Robinson on soovitanud defineerida sporditurismi kui "hard sports tourism" ja "soft sports tourism". Gibsoni arvates liigitatakse sporditurism kolmeks: spordiürituste turism, kuulsuse ja nostalgia sporditurism ning aktiivne sporditurism.

Hard sports tourism ja soft sports tourism

"Hard" sporditurismi mõiste viitab võistluslikul spordivõistlusel osalevate inimeste arvule. Tavaliselt on sellist tüüpi üritused motiveerivad pealtvaatajad neid üritusi külastama. Olümpiamänge, FIFA maailmameistrivõistlusi, F1 Grand Prix’ ja piirkondlikke võistlusi nagu NASCAR-i sprindivõistluste seeriat saab kirjeldada kui "hard" sporditurismi.
Sporditurismi "soft" mõiste all mõeldakse seda, kui turist reisib selleks, et osaleda vabaajaspordis või registreeruda vabaaja tegevustele. Matkamist, suusatamist ja kanuusõitu võib nimetada "soft" sporditurismiks. "Soft" sporditurismi kõige tavalisemaks vormiks Euroopas ja USA-s võib pidada golfi. Suur hulk inimesi on huvitatud mängima kõrgelt hinnatud ja maailma parimatel radadel ning nad on uhked, et nad on neid sihtkohti külastanud.

Nostalgia-sporditurism

Nostalgia-sporditurism tähendab reisimist kuulsatesse spordiga seotud sihtkohtadesse. Head näited nostalgilistest sporditurismi sihtkohtadest on naiste kolledži korvpalli Kuulsuste Hall Knoxville’is ja pesapalli Kuulsuste Hall Cooperstownis New Yorgi osariigis USA-s. Samuti on ka kuulsateks sihtkohtadeks NASCARi muuseum Charlotte’is, Põhja-Carolinas ning Lambeau väljak Green Bays Wisconsinis.

Aktiivne sporditurism

Turistid, kes reisivad eri sihtkohtadesse, et osaleda spordiüritustel, moodustavadki aktiivse sporditurismi sihtrühma. Neid üritusi, milles osaletakse, on mitmeid tüüpe. Golf, tennis, kalastus, lumelaua sõit, surfamine on mõned näited aktiivse sporditurismi aladest. Üks uurija on läinud uuringutega veel sammu võrra kaugemale ning jagas selle sporditurismi tüübi omakorda veel alaliikideks. Nendeks liikideks on Aktiivne osaleja ning Harrastaja. Aktiivsed osalejad on need, kes on spordialal veel amatöörid ning reisivad, et võtta osa kindla spordiala võistlustest. Harrastajad see-eest on inimesed, kelle jaoks on sporditurism üks lõõgastumise viise.

Sporditurismi mõju

Suured spordiüritused nõuavad investeerimist uutesse spordihoonetesse ning tihtipeale osa selleks kuluvast rahast annab valitsus või ka rahvusvahelised spordiorganisatsioonid. Nende investeeringute abil toetatakse mingil määral ka kohalikku majandust, kuna need hooned jäävad kasutusse ka pärast spordiürituste toimumist ning võivad olla ka turismiatraktsiooniks. Üha enam on mitmesugused spordiüritused osa suuremast strateegiast tõstmaks linna atraktiivsust turismisihtkohana. Sageli aitavad toimunud üritused muuta linna atraktiivsemaks ning aidata sellega kaasa nii kohaliku majanduse kui ka turismi arengule. Linnad on nõus võõrustama suuremaid spordiüritusi, kuna need on kasulikud pikemas perspektiivis nii majanduslikus kui ka sotsiaalses mõttes. Põhiliselt rõhutatakse siiski majanduslikku kasu turismi kasvu ning linna imago muutumise tõttu.
Kjetil Thorsen

Kjetil Trædal Thorsen (sündinud 14. juunil 1958 Haugesundis) on Norra arhitekt. Thorsen lõpetas 1985. aastal Grazi Tehnikaülikooli arhitektuuri erialal.
1986. aastal rajati Thorseni eestvedamisel praegusaja Norra tähtsaim arhitektuurigalerii – Galleri Rom.
Thorsen on arhitektuurifirma Snøhetta üks asutajatest. Ta kuulub Norra arhitektuuri assotsiatsiooni ja Norra arhitektuuri assotsiatsiooni disainikonkursside komiteesse, lisaks on ta ka Ameerika Arhitektide Instituudi liige. Thorsenil on olnud suur roll Lillehammeri kunstimuuseumi laienduse, uue Aleksandria raamatukogu ja Oslo ooperimaja projekteerimisel. Aastast 2004 on Thorsen Innsbrucki ülikooli Arhitektuuri Eksperimentaaluuringute Instituudi professor.
Kjetil Thorsen nimetati 2008. aastal panuse eest arhitektuuri arendamisse Püha Olavi ordu komandöriks.
Reinhold Ernst Leonhard Girgensohn

Isiklikku

Tema isa Otto Christoph Heinrich Girgensohn oli Apekalnsi, Alūksne ja Zeltiņi koguduse õpetaja ning Tallinna Oleviste koguduse ülemõpetaja ja Tallinna konsistoriaalringkonna superintendent. Onu Wilhelm Johann Friedrich Girgensohn oli Mazsalaca ja Matīši koguduste õpetaja, onupoeg Wilhelm Johann Friedrich Girgensohn oli Noarootsi Püha Katariina koguduse õpetaja.
Silmaava

Silmaava ehk pupill (ladina keeles pupilla) on osade loomade (sh inimeste) silmamuna vikerkesta keskel asuv ava. 
Silmaava suurus ja kuju võib erineda nii liigiti kui ka indiviiditi.
Valgus läbib võrkkestale liikumiseks, nii sarvkesta, silma eeskambri, silmaava ja ka silmaläätse kui ka klaaskeha.

Madudel

Madude pupillide kuju on üsna mitmekesine. Aga lihtsustatult võib öelda, et  päevase eluviisiga maod (kes päeval aktiivsed) saavad pupilli vikerkesta lihaste abil ümara hoida ning maod kes öise eluviisiga (videvikus ja öösel tegutsevad) saavad pupilli vertikaalse hoida. Nii on kassmaol (Telescopus fallax), osadel lõgismadulastel, harilikul rästikul vertikaalsed aga harilikul nastikul ümmargused pupillid. Piugmadude pupill on horisontaalne.
Kõiki Euroopa madusid, kellel on kiiluga soomused ja ereda valguse käes hästi märgatav vertikaalne pupill, kuuluvad rästikute (Vipera) perekonda ning on inimeste suhtes mürkmadudeks liigitatavad.

Koduloomadel

Silmaava ülemisel ja alumisel äärel paiknevad vaskulaarsed ripatsid. 
Pupill aheneb tugeva valguse, vaatlemise, magamise ja ka mõnede ravimite toimel parasümpaatiliselt innerveeritud silmaavasulguri (m.sphincter pupillae) ja temaga seotud anatoomiliste struktuuride tegevuse tulemina. 
Pupill laieneb nõrga valguse, narkoosi, mitmete ravimite aga ka afektiseisundite, nagu viha ja hirm, toimel sümpaatiliselt innerveeritud silmaavalaiendaja (m.dilatator pupillae) ja temaga seotud anatoomiliste struktuuride tegevuse tulemina.

Inimestel

Inimeste silmaava on tavaliselt musta värvi ja ümmargune.
Tomás Luis de Victoria

Tomás Luis de Victoria (umbes 1548 – 27. august 1611) oli Giovanni Pierluigi da Palestrina kõrval üks olulisemaid vastureformatsioonist mõjutatud Rooma koolkonda kuulunud heliloojaid. Olles küll päritolult hispaanlane, möödus suurem osa tema viljakast tegutsemisajast Roomas. 
Victoria oli tõenäoliselt Palestrina õpilane.
Taani Monarhia

17. sajand

17. sajandil vallutas idaalad Rootsi. Torstensoni sõja järel jäi Taani Kuningriik 1645 ilma Saaremaast, Ojamaast, Skånest ja Hallandist ning Norra kuningriik kaotas Jämtlandi ja Härjedaleni. Aastal 1658 kaotas Esimese Karl Gustavi sõja järel Roskilde rahuga ka Taani Kuningriik Blekinge ja Bornholmi ja Norra Kuningriik Bohusläni (lõunaosa) ning Trondheimi lään. Kopenhaageni rahuga 1660 sai Taani Trondheimi lääni ja Bornholmi tagasi.
Pärast Taani riigi lüüasaamist Rootsi käest otsustati Taanis valitsuskorda tõhustada ning 1660. aastal toimus monarhistlik riigipööre. Kuninga kätte anti sisuliselt kogu võim ja aadel maksustati, samuti kehtestati teenistusastmete tabel, mis võimaldas kõigil riigi kodanikel jõuda aadliseisusse. 1661. aastal tunnistasid Taani seisused Taani kuningat isevalitseva monarhina. Selline süsteem kehtis Taanis suuremate muutusteta kuni 1849. aastani.
Aastal 1667 päris kuningas Frederik III Oldenburgi krahvkonna.

18. sajand

Põhjasõja järel 1721 tagastati Taani kroonile Schleswig-Holstein-Gottorfi hertsogkonna Schleswigi osa ning 1773 saadi vahetuseks Oldenburgi krahvkonna eest Schleswig-Holstein-Gottorfi krahvkonna ülejäänud osad.

19. sajand

Aastal 1806 kuulutas regent kroonprints Frederik välja Helstateni. Riikide ja maade lõdva koosluse asendas üks ühtne riik. Järgneva kuuekümne aasta jooksul järgisid valitsused ühtse riigi poliitikat.
Kieli rahuga jaanuaris 1814 kaotati Norra, mille eest Rootsi loovutas Taanile Rootsi Pommeri, kuid reparatsioonide tasumata jäämise tõttu Taani kuningas viimast enda valdusse ei saanudki. Selle asemel määras Viini kongress 1815 Taani kuningale Saksi-Lauenburgi hertsogkonna.  
Novembrikonstitutsiooniga 1863 loobus Taani valitsus ühtse riigi poliitikast. Järgnes Teine Schleswigi sõda.
Viini rahuga oktoobris 1864 jäi Taani monarhia ilma Schleswigi hertsogkonnast, Holsteini hertsogkonnast ja Saksi-Lauenburgi hertsogkonnast.
Sellest ajast hakati rääkima Taani monarhia asemel Taani kuningriigist.

20. sajand

Island iseseisvus 1918. Taani kuningas oli Islandi riigipea 1944. aastani, mil Islandist sai vabariik.
Aastal 1920 taasühines Põhja-Schleswig Taaniga.
Tõstamaa vald (Tõstamaa kihelkond)

Tõstamaa vald (saksa keeles Testama) oli vald Pärnumaal Tõstamaa kihelkonnas. Valla pindala oli 155 km² ja elanikke oli 2239 (1934. aasta seisuga). Vald eksisteeris 1866–1939.
Vallas oli 527 talundit ja elamut ning need kasutasid 9590 ha maad (1929. aasta seisuga).
Vallas asus Tõstamaa alevik.
1893 liideti Tõstamaa vallaga Kastna vald.
Langemisarv

Langemisarv (Hagberg Falling Number) näitab ensüüm  α-amülaasi aktiivsust viljaterades. α-amülaas hakkab valminud ja niiskust saanud viljateras tärklist suhkruteks lagundama ja sellega muutub sellisest viljast jahvatatud jahu saia ning leiva küpsetamiseks kõlbmatuks.
Hagbergi langemisarv (HFN) on väljendatud sekundites. Jahust ja veest valmistatakse suspensioon ning seda kuumutatakse katseklaasis. Sellest suspensioonist liigub vabalt kukkudes läbi kolb ja selle vabalt kukkumise aega sekundites nimetatakse langemisarvuks. Korralikku saia ei saa jahust, mille langemisarv on alla 180 sek.
Coreca

Liigendus

2017. aasta seisuga asusid Coreca piirides järgmised asumid: Formiciche, Giascogne (kohalikus murdes Juascugnu), Grotte (kohalikus murdes  "i Grutti"), la Pietra (kohalikus murdes a Petraja), Marinella (alates 2011), Oliva (alates 2011), Salto da Zita, Scogliera, Stritture.

Coreca grotid

Coreca territooriumil asub kaks teineteisest umbes 10 meetri kaugusel asuvat sissepääsu karstikoobastesse (du' Scuru ja Gruttuni grott). Tekke  ajal merepinnaga samal tasapinnal olnud sissepääsud on tänapäeval umbes 25 meetri kõrgusel merepinnast.
Arheoloogiliste uuringute kinnitusel olid mõlemad koobastikud kasutusel hiljemalt hilispronksiajast alates. Gruttuni oli kasutusel elupaigana, du' Scuru matuseriituste kohana.

Coreca rifid

Coreca rannikumeres asub kümme kaljusaart, millest suurimad on Capoto (50 m²), Formica, Ginario, Longarino, Piccirillo ja Tirolé.
Herald Eelma

Elukäik

Sündis Järvamaal Võhmuta vallas Võhmuta külas metsavahi perekonnas. Lõpetas 1953. aastal Paide keskkooli ning astus ERKI-sse, mille lõpetas 1959. aastal graafikuna. Töötanud 1960-1962 ERKIs akvarelliõpetajana. 1962-1992 oli vabakunstnik. 1992 asus Tallinna Kunstiülikoolis tööle joonistusõppejõuna (aastast 1994 kateedrijuhatajana) ning oli samal ajal ühtlasi ka Paimios Varsinais-Suomen Kansanopisto kunstiõpetajana.  
Eesti Kunstnike Liidu liige aastast 1961

Isiklikku

Abikaasad Õnne Eelma (1960-1977), kunstnik Marju Mutsu (1977-1980) ja graafik Kaisa Puustak (alates 1982). On kunstnik Sirje Eelma onu. Tema pojad Kaarel Eelma ning Pärtel Eelma on kunstnikud. Kunstnik on ka minia Sirja-Liisa Eelma.

Looming

Eelma alustas näitustel esinemist vaba- ja raamatugraafikuna kohe pärast kunstiinstituudi lõpetamist. Tema kui graafiku omapära ilmnes juba diplomitöös, milleks olid illust­ratsioonid A.H. Tammsaare romaanile « Tõde ja õigus ». Eelma tutvustas end nende illustratsioonide kaudu kui rahulikku, elu ja elunähtusi kainelt vaatlevat ja oma vaatlustes hindavat kunstnikku. Kainelt vaatleva loomelaadi juurde jäi kunstnik ka oma järgnevas loomingus. Tuntud on tema graafiliste lehtede seeriaid "Tüdrukud", "Kodumaa" ning üksiklehed "Kaks tüdrukut", "Mehed ja suured kalad", "Möödunudaastane bukett". Ka Vana Tallinna teema on kunstnikku köitnud korduvalt. 
Eelma 1960. aastate linoollõiked on tulvil neil aastatel kohustuslikku optimismi. Herald Eelma ja Peeter Ulas olid eesti graafika mehelikus, „karmi stiili” vaimus uuendajad. 1970. aastatel jätkusid Eelmal helge meeleoluga teemad („Jalutuskäik”, 1973; sari „Pühapäev”, 1972), ta varases graafikas pakuvad aga pinget pigem abstraktsed kõrgtrükid („Etnograafiline”, 1964; „Kriitiline moment”, 1967; „Õitsemine”,1968), kus tema tasakaalukas loomus on leidnud ideaalse vormi. Näib, et  Eelmal pole olnud järske murranguid ja siseheitlusi, tema kunst on arenenud sujuvalt läbi mitmete etappide. 1970. aastate lõpu Eelma litograafiates on näha paralleele Marju Mutsu tolleaegse graafikaga. Iseendasse tõmbuvad ruumid, rehealusest tühjusesse, kõiksusesse avanemine („Värav”, 1978), tihedalt kokku põimitud inimese eluruum, lokkav loodus ning kosmos („Lagi”, 1979) jt seostuvad Mutsu samaaegsete väikeste graafiliste kalambuuridega. Veel rohkem on motiivide sugulust 1980. aastate alguse litograafiates „Suvi” (1980) ja „Tiib” (1983). Seejärel kristalliseerub litograafiates üks Eelma lemmikmotiiv, kivide teema, mis jõuab kindlusetaoliste struktuurideni teostes „Pank” (1989) ja „Kaitsevall” (1990).
Lydia Roots

Elulugu

Lõpetas 1926 Leningradi Eesti Pedagoogilise Tehnikumi ja 1931 Leningradi Herzeni-nimelise Pedagoogilise Instituudi, oli 1935–38 Leningradi RÜ aspirantuuris; ajalookandidaat (1957, Moskva Ülikool), väitekiri "Шлезвиг-Голштейнский вопрос и европейские державы в 1863–1864". Töötas 1926–27 õpetajana Tomski kubermangu Koltsovka koolis, 1931–38 Leningradi Riikliku Ülikooli töölisfakulteedis; 1938–41 Tšuvaššia Pedagoogilise Instituudi üldajaloo kateedri vanemõpetaja, 1941–42 õpetaja Tatari ANSV-s, 1942–44 EKP KK parteiaktiivi kursuste lektor Mõškinos ja Jegorjevskis. 1944–46 TÜ marksismi-leninismi kateedri vanemõpetaja, 1946–58 üldajaloo kateedri vanemõpetaja, 1958–71 üldajaloo kateedri dotsent, 1951–63 ka kateedrijuhataja. Aastast 1971 pensionil.
Roots oli Venemaa eestlane, kes õppis 1920. ja 1930. aastatel Leningradi Pedagoogilises Instituudis ajalugu. Teise maailmasõja järel tuli ta Eestisse ning aitas koos Hilda Moosbergi, Viktor Maamäe ja teiste Venemaa eestlastest ajaloolastega Eesti ajalooteaduse sovetiseerimisel. Aastatel 1950–1963 oli ta Tartu Ülikooli üldajaloo kateedri juhataja, seejärel sealsamas õppejõud kuni 1971. aastani, mil läks pensionile.
1951. aastal oli ta Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi liige.

Teadustöö

Uurimisvaldkond: sotsialistliku mõtte ja töölisliikumise ajalugu, Schleswig-Holsteini küsimus 1840–1864, rahvusvaheline olukord pärast II maailmasõda ja NSVL välispoliitika. 1956–63 "Skandinaavia kogumiku" peatoim, 1951–58 ENSV ÜN saadik. Üle 30 teadustrükise.
Wayland

Wayland on linn Ameerika Ühendriikides Massachusettsi osariigis Middlesexi maakonnas, Bostonist umbes 25 km lääne pool.
Wayland asub Sudbury jõe ääres. Linna geograafilised koordinaadid on 42° 21′ 45″ N, 71° 21′ 43″ W.
2010. aasta rahvaloenduse järgi elas linnas 12 994 inimest.
Waylandi kohale tekkis asula aastal 1639.
Kastratsioon

Kastratsiooniks ehk kohitsemiseks ehk kastreerimiseks (ladina keeles castratio) nimetatakse isaste loomade (sh meeste) teatud sugunäärmete eemaldamist ja/või funktsioneerivate sugunäärmete mõjutamist viisil, mis lõpetab või takistab munandite toimimise.

Naistel

Mõnikord kasutatakse terminit ka naiste sugunäärmete sarnaste töötlemiste ja/või mõjutamiste korral, nagu munasarjade kirurgiline kastratsioon ehk ooforektoomia.
Saluputk

Saluputk (ka Putkelaid) on Pärnu maakonnas Lääneranna vallas Paatsalu küla alal Paatsalu lahes asuv 2 hektari suurune saar (laid). Saare rannajoone pikkus on 1 kilomeeter.
Saare koordinaadid on 58° 30′ N, 23° 41′ E. Saar asub 400 meetrit Küti oja suudmest läänes. Saarel kasvab rohttaimestikku ja võsa.
Saar kuulub Väinamere hoiuala koosseisu ja on looduskaitse all.
Sarnas-lehiksammal

Sarnas-lehiksammal (Plagiomnium affine) on tähtsamblaliste sugukonda lehiksambla perekonda kuuluv liik sammaltaimi.
Inara Luigas

Haridus

Inara Luigas lõpetas Väimela Näidissovhoostehnikumi 1978. aastal, Eesti Põllumajanduse Akadeemia zootehnika erialal 1990. aastal ja Eesti Majandusjuhtide Instituudi haldusjuhtimise erialal 1996. aastal.

Töökäik

Luigas töötas aastatel 1978–1980 Veriora sovhoosis ja 1980–1988 Võhandu sovhoosis veterinaarvelskrina. 1988–1993 töötas ta Võhandu sovhoosis selektsionäär-zootehnikuna ning aastal 1993 OÜ Allmäe esimehena. 1993–2004 oli ta Mikitamäe vallavanem ja 2004–2006.OÜ Jukka Jussila aretusosakonna juhataja.

Poliitiline tegevus

Inara Luigas oli Eesti Keskerakonna liige alates 1997. aastast. Luigas oli X Riigikogu liige aastatel 2006–2007, XI Riigikogu liige aastatel 2007–2011 ja XII Riigikogu liige aastatel 2011–2015. Riigikogu juhatus registreeris Inara Luigase lahkumise Eesti Keskerakonna fraktsioonist 2012. aasta 9. aprillil. Ta lahkus fraktsioonist koos Rainer Vakra, Deniss Boroditši ja Lembit Kaljuveega. 2. detsembrist 2013 kuulub ta Sotsiaaldemokraatlikku Erakonda. 2015. aasta juunist kuni 2016. aasta juunini töötas Luigas Sotsiaaldemokraatliku Erakonna peasekretärina. Alates 25. novembrist 2016 on Inara Luigas XIII Riigikogu liige.
Augsburgi ülikool

Augsburgi ülikool (saksa keeles Universität Augsburg) on ülikool Saksamaal Augsburgis.
Ülikool asutati 1970.
Ülikoolis õpib üle 20 000 üliõpilase.
Võõpsu külanõukogu

Võõpsu külanõukogu oli külanõukogu Eesti NSV-s. 
Külanõukogude moodustamisel 1945 septembris loodi Võrumaal kaks Võõpsu külanõukogu. Neist üks Mäe vallas, keskusega Võõpsu alevikus ja teine Räpina vallas, keskusega Võõpsu külas. Hiljem tähistati neid üksteisest eristamiseks rooma numbritega, vastavalt Võõpsu I külanõukogu ja Võõpsu II külanõukogu. 
Seoses maakondade ja valdade likvideerimise ning maarajoonide moodustamisega arvati nii Võõpsu I kui Võõpsu II külanõukogu 1950 septembris Räpina rajooni koosseisu.
1954 juunis liideti Võõpsu I ja Võõpsu II külanõukogu Võõpsu külanõukoguks, mille keskus asus Toomasmäe külas. 1954. aasta seisuga tegutsesid külanõukogu piirides kolhoosid "Noorte Tahe", "Rahu Võit" ja kalurikolhoos "Pobeditel". 1958. aastal kolhoosi "Rahu Võit" tegevus lõpetati ja moodustati Räpina sovhoos.
1960 oktoobrist Võõpsu külanõukogu likvideeriti. Kolhoosi "Noorte Tahe" territoorium liideti Alaküla külanõukogu, Räpina sovhoosi territoorium liideti Mikitamäe külanõukoguga.
Tammispea kivi

Tammispea kivi on rändrahn Harju maakonnas Tammispea külas.
Rabakivist rändrahn on lagunenud mitmeks osaks. Suurima rahnu pikkus on 11 m, laius 5,4 m ning kõrgus 7,7 m. Kivi ümbermõõt on 27,7 m. Tegemist on Mandri-Eesti kõrgeima rändrahnuga.
Õisu mõis

Õisu mõis (saksa keeles Euseküll) oli rüütlimõis Paistu kihelkonnas Viljandimaal.
Nüüdisajal asub kunagine mõis Mulgi vallas Viljandi maakonnas.

Ajalugu

Õisu mõis rajati tõenäoliselt 16. sajandil. 1744. aastal annetas Jelizaveta Petrovna Karksi ordulinnuse põhjapoolsemad alad (praegune Õisu, Morna ja Kurvitsa mõis – hilisem Heimtali) admiral Peter von Siversi (1674–1740) lesele Sophia Elisabethile. Siversite omandusse jäi mõis kuni 1919. aasta võõrandamiseni.
18. sajandil lasi Friedrich Wilhelm von Sivers (1716–1781) viia mõisasüdame praegusse asupaika. Mõisa uus härrastemaja valmis aastatel 1760–1767, suur kõvertall ja viljaait 1762. aastal, teenijatemaja 1777. aastal. Samal ajal rajati ka mõisa laudad, küünid, rehealused, veskid, sepikojad (Õisu mõisa sepikoda), tubakavabrik, tislerikoda ning õlle- ja viinaköök.
1790. aastast sai mõisaomanikuks Friedrich Wilhelmi poeg August Friedrich von Sivers (1766–1823), kelle ajal rajati Õissu nii uus tubakavabrik kui ka treimis- ja vasksepakoda. Esialgu töötles tubakavabrik peamiselt Ameerikast toodud tubakat, ent peagi oli Õisus ka oma tubakaistandus. 1809. aastal külastas mõisat Aleksander I, kelle külaskäigu mälestuseks püstitati hiljem kaks marmorfiguuri, mis paiknesid esialgu pargis (praegu mõisa peahoones). Figuurid kujutasid Justitiat, õigluse ja õigusemõistmise jumalannat, ning Prudentiat, tarkuse ja ettevaatlikkuse võrdkuju. Kujude autoriks on peetud Itaalia Carrara meistrit Giovanni Antonio Cybeid.
1829. aastast oli Õisu mõisa omanik Friedrich von Sivers, seejärel August Peter Alexander von Sivers, 1870. aastast August von Sivers ning viimane omanik 1911. aastast kuni 1919. aasta maareformini Edward von Sivers.

Mõisakompleks

Mõisakompleksi õu on poolkaarjas ning selle ümber paiknevad härrastemaja, tall-tõllakuur, ait-viinakelder ja valitsejamaja. Peale nende kuulub ansamblisse veel ligikaudu 30 hoonet.
Õisu mõisa peahoone rajati 1760. aastail.
1922. aastal asus endise mõisa peahoonesse Õisu piimanduskool. Selle järglane Õisu Toiduainetööstuse Kool asus hoones aastakümneid, kuni liitus 2006. aastal Olustvere Teenindus- ja Maamajanduskooliga. Seejärel jäi hoone tühjaks.
Mõisa ümber on mitme terrassiga barokne mõisapark ja Vidva oja orus laiuv inglise stiilis maastikupark.
7. detsembril 2007 toimunud oksjonil müüdi Õisu mõisakompleksi viis kinnistut ühele ostjale, sealhulgas peahoone 15 miljoni krooni eest.

Õisu mõisa sepikoda

Mõisa sepikoda ehitati 1893. aastal vana sepikoja kohale. Praegu on sepikojas säilitatud 20. sajandi algust kajastav interjöör. Sepikojas eksponeeritakse ka sepatööriistu ja tarbeesemeid.

Mõisa kalmistu

Kalmistu jääb Õisu mõisa südamest linnulennult umbes 1,8 km kaugusele kagu poole.