google/wiki40b huggingface dataset:
Ekshibitsionism

Ekshibitsionism on inimesele omane psüühiline vajadus näidata ennast, oma keha või kehaosi teistele inimestele.
Laiemas mõttes on ekshibitsionism üldse psüühiline vajadus ennast eksponeerida; näiteks esineda, paljastada oma siseelu, näidata või esitada oma loomingut jmt.
Ekshibitsionismi kui inimesele omase loomuliku vajaduse rahuldamisele on suunatud paljud elukutsed ja tegevusalad (sport, poliitika, meedia, muusika, filmikunst jpt).
Ekshibitsionismi all seksuaalses mõttes võidakse mõista igasugust seksuaalse tagapõhjaga vajadust näidata oma suguelundeid, rindu, tuharaid, jalgu, aluspesu vms. Tänapäeva seksuoloogia peab seksuaalsuhtega kaasnevat ekshibitsionismi normaalse seksuaalsuse osaks.
Psüühikahäirena defineeritakse ekshibitsionismi Rahvusvahelises haiguste klassifikatsioonis kui püsivat või korduvat kalduvust näidata oma suguelundeid avalikus kohas või võõrastele inimestele, enamasti vastassugupoolele ilma kavatsuseta võrgutada või saada lähemat kontakti. Tihti, kuid mitte vältimatult kaasneb enese demonstreerimisega seksuaalne erutus ja selle toiminguga samaaegselt masturbeeritakse. Ekshibitsionismi psüühikahäirena diagnoositakse enamasti meestel.
Freudistliku psühhoanalüüsi raames väidetakse, et kalduvus ekshibitsionismiks tekib siis, kui poisslaps enam rinnapiimast ei toitu ja kui ta oma ema kehast võõrutatakse, nt pannakse omaenda voodisse eraldi magama, ei lubata enam igal ajal kaissu pugeda. Laps arvab sellega seoses, et ta on kõrvale tõrjutud ning leiab põhjuse oma ema omadest erinevates genitaalides. Neid hakkab ta näitama protestiks, et ema – ja laiemas plaanis: naissugu üldse – neid ja teda taas aktsepteeriks.
Ekshibitsionismi seletamiseks on ka teisi teooriaid.
Ekshibitsionismi on käsitletud paralleelselt vuajerismiga kui skopofiilia ühte vormi.
Ekshibitsionism, millest saadakse seksuaalset naudingut, on seksuoloogiliselt üks parafiiliatest.
Dumping

Dumping ehk hõlvemüük ehk hõivemüük (ka damping; inglise dumping) on kauba eksport alla omahinna või koduhinnast madalama hinnaga, et vabaneda konkurentidest ja laiendada turgu.
Selliste toodete ekspordimaht on tavaliselt märkimisväärne ja seab ohtu importiva riigi tootjate materiaalse jätkusuutlikkuse. Dumping tähendab kõnekeeles ka kaubast vabanemist ükskõik kui madala hinnaga.
Dumpingu tavaline definitsioon on välisturul sama kauba eest madalama hinna küsimine kui eksportija kodumaisel turul. Sellele viidatakse kui tavapärase kaubandustegevuse käigus samal kaubanduslikul tasandil alla "normaalväärtuse" müümisele. Maailma Kaubandusorganisatsiooni (World Trade Organization, WTO) asutamislepingus on dumping hukka mõistetud (kuid mitte keelatud) olukorras, kus see põhjustab või võib põhjustada materiaalselt kahju importiva riigi kodumaisele tööstusele .
Dumpingu mõistel on negatiivne varjund, sest vabakaubanduse pooldajad näevad seda protektsionismi vormina .

Dumpinguvastased meetmed

Paljud valitsused kasutavad dumpinguvastaseid meetmeid, et kodumaist tööstust kaitsta. WTO lepped (Anti-Dumping Agreement ja GATT punkt 6) lubavad seda, juhul kui riik suudab tõestada, et dumpingust tuleneb reaalne kahju kodumaisele konkureerivale tööstusharule. Selleks peab valitsus olema võimeline tõestama, et dumping toimub, arvutama välja selle ulatuslikkuse (ehk kui palju madalam on eksportija kauba hind turul võrreldes tema kodumaise turuga) ja et dumpingust tuleb või võib tulla kahju importiva riigi ettevõtetele. Peale selle on dumpinguvastaste meetmete kasutuselevõtuks teisigi tingimusi, näiteks lõpetatakse edasine uurimine kohe, kui selgub, et imporditava kauba maht on alla 3% kogu seda tüüpi kauba impordihulgast selles riigis. Meetmed võib kehtestada kuni viieks aastaks, kui ei tõestata, et nende lõpetamine tooks kaasa edasist kahju.
Tsitter

Tsitter on kandlesarnane keelpill. Tsitrit mängitakse eriti Saksamaal ja Austrias.
Tsitreid on kolme põhitüüpi: kontsert-, alpi ja akordtsitter (inglise chord zither). Neist tuntuim on kontserttsitter.
Juris Hartmanis

Juris Hartmanis (sündinud 5. juulil 1928 Riias) on läti päritolu USA matemaatik. Aastal 1993 sai ta Turingi auhinna (koos Richard Stearnsiga).
Ta sündis aastal 1928 Riias, tema isa oli kindral Mārtiņš Hartmanis ja õde Astrid Ivask. Tema isa arreteeriti aastal 1940, edasiste repressioonide kartuses emigreerusid Hartmanised Saksamaale.
Juris Hartmanis lõpetas seal Marburgi ülikooli, kolides seejärel edasi USA-sse. Aastal 1955 sai ta California Tehnoloogiainstituudi juures doktorikraadi.
Aastal 1993 hinnati tema töid algoritmilise keerukuse teooria loomisel Turingi auhinnaga.
Teaduslik-tehniline ühing

Teaduslik-tehniline ühing (lühend TTÜ; vene keeles научно-техническое общество) oli Nõukogude Liidus (sh Eesti NSV-s) organisatsioon (ühing), mille eesmärke oli harida oma liikmeid ning arendada teadust ja tehnikat. TTÜ-de liikmete seas oli enim insenere, tehnikuid, teadureid ja tootmiseesrindlasi.
Kongla linnamägi

Kongla linnamägi ehk Keldrimägi on muinaseestlaste linnamägi Lääne-Viru maakonnas Viru-Nigula vallas Iila külas.

Mälestise kirjeldus

Kolmnurkse põhiplaaniga, nõgusa pinnamoega õueala suurus on 1450–1500 m². Loodepoolses küljes on linnuseplatoo kaitseks rajatud 27 m pikkune ja 0,5 m kõrgune paekividest vall. Linnus pärineb oletatavasti I aastatuhande II poolest pKr.
Matthias Stackelberg

Parun Otto Reinhold Matthias Stackelberg (7/19. aprill 1868 Kuressaare – 4. november 1945 Pirna) oli Saaremaa poliitik ja Eesti jurist.
Matthias von Stackelberg sündis Stackelbergide Tumala-harust põlvneva Tumala ja Orissaare mõisniku vabahärra Gustav von Stackelbergi (1836–1891) ja Marie Ottilie von Stackelbergi (sünd. Buhrmeister; 1845–1924) teise lapsena.
Ta lõpetas 1893. aastal Tartu ülikooli õigusteaduskonna, Korporatsioon Estonia vilistlane.
Ta oli Tumala ja Orissaare mõisnik, 1908–1911 Saaremaa ülemtalurahvakohtu esimees, 1911–1915 Saaremaa konvendideputaat, aurahukohtunik, Kuressaare linnavolinik, Saaremaa maanõunik, alates 1929. aastast Saaremaa Üldkasuliku Ühingu president. 
1915. aastal saadeti ta Vene võimude poolt Saaremaalt välja, elas Viljandis. 1918. aastal küüditasid bolševikud ta Siberisse, pääses tagasi. Aastail 1922–1939 oli ta vandeadvokaat Kuressaares, siirdus ümberasujana Saksamaale, kus suri Pirnas Saksimaal.

Perekond

Abiellus 12/25. augustil 1900 Kuressaares Ilse von Ekesparrega, Saaremaa maamarssali ja Saaremaa Üldkasuliku Ühingu presidendi Oskar von Ekesparre tütrega. Neil oli kolm poega ja tütar.
Vilsandi ja Vaikade karrid

Vilsandi ja Vaikade karrid (ka: Karrid Vilsandi ja Vaika vahel) on karrid Vilsandi lääneosas ja Vaika saartel.
Karrid on tekkinud ja tekivad ka praegu Jaagarahu lademe dolomiitidesse. Vilsandil esineb karrivälju 0,1 ha suurusel alal. 
Vilsandi ja Vaikade karride tekkimise põhjus on merevee lubjakivisid lahustuv toime, mis on tingitud merevee CO₂-sisaldusest.
Powązki kalmistu

Powązki kalmistu (poola keeles Cmentarz Powązkowski, ka Stare Powązki) on kalmistu Poolas Varssavi Wola linnarajoonis.
See on Varssavi kalmistute seas tuntuim ja üks vanemaid. Kalmistu rajati 4. novembril 1790.
Surnuaia pindala on umbes 0,43 km² ja seal on üle miljoni haua. Kalmistule on maetud palju tähelepanuväärseid inimesi, eriti kultuuritegelasi, sealhulgas Frédéric Chopini pereliikmeid ja temaga seotud isikuid.
Kalmistust loodes asub Powązki sõjaväekalmistu.
Kaasani helikopteritehas

Ajalugu

Kaasani helikopteritehas asutati 4. septembril 1940. aastal. 1951. aastal alustati Mi-1 helikopterite tootmisega; see oli esimene helikopterite massitoodang Nõukogude Liidus. Tehas on tootnud esimese riikliku eksporditud helikopteri Mi-4 ja kõige populaarsema helikopteri Mi-8. Kaasani helikopterite lennutunnid ületavad 50 miljonit tundi. Üle 12000 Mi-4, Mi-8, Mi-24, Mi-17 ja Ansati (kaasaarvatud eriversioonid) helikopteri on müüdud rohkem kui 100-le riigile.
Puss Gets the Boot

"Puss Gets the Boot" oli esimene film multifilmisarjast "Tom ja Jerry". See anti välja 10. veebruaril 1940 USA-s. See osa erines teistest Tom ja Jerry multikatest selle poolest, et selles multifilmis oli Tomi nimi Jasper ja Jerry nimi Jinx. Film kandideeris auhinnale "Academy Award (Oscar) for Best Short Subject: Cartoons", kuid ei võitnud seda.

Süžee

Selles osas on nimeta pruun hiir põgenemas sinise kassi eest, aga too hoiab hiirt sabast kinni. Hiir pääseb põgenema ning kass joonistab musta tindiga seinale hiireaugu. Hiir tahab sisse joosta, kuid see ei õnnestu. Hiirt jälitades ajab kass ümber lillevaasi ja tema perenaine (hiljem nimetatud Mammy Two Shoes, neegrinaine (hääl Lilian Randolphi poolt)) ütleb (eesti keelde tõlgituna): "Jasper! Jasper! Sa kõlbmatu kass! Üks hetk, sa logardlik, odav karusnahkne kasukas! Vaata nüüd seda segadust, mille sa tekitasid. Nüüd, pane tähele, Jasper. Kui sa lõhud veel ühe asja, siis sa lähed siit majast välja."
Nüüd püüab hiir teha kõik, et Jasperi välja visataks. Lõpus hoiab Jasper seina ääres seistes igasuguseid kööginõusid. Siis viskab hiir ühe taldriku alla ja lõpuks lööb Jasperit jalaga, et ta kõik asjad maha pillaks. See õnnestubki ja Jasper visatakse majast välja.
Villem Tamm (majandusteadlane)

Villem Tamm (sündinud 10. veebruaril 1942 Villeveres) on eesti majandusteadlane.
Ta on õppinud Villevere 7-klassilises koolis ja ta lõpetas aastal 1961 Viljandi 2. Keskkooli. Aastal 1969 lõpetas ta idividuaalplaani järgi Tartu Riikliku Ülikooli majandusteaduskonna majandusküberneetika erialal, kaitses aastal 1986 majandusteaduste kandidaadi väitekirja.
Ta töötas õppejõuna Tartu Ülikooli majandusteaduskonnas majandusküberneetika ja statistika kateedris, olles aastatel 1971–1987 vanemõpetaja ja aastatel 1987–1991 dotsent ja aastatel 1991–1992 kateedri juhataja. Aastatel 1993–1996 oli ta majandusinformaatika ja -modelleerimise instituudi juhataja ja statistika korraline professor.
Rumbula lennuväli

Ajalugu

Rumbula lennuväli sai alguse Esimese maailmasõja järel, mil sealsed Mazā Jumpravmuiža mõisale kuulunud niidud võeti bermondtiaadi ajal kasutusele aerodroomina. Aastast 1955 paiknes seal 899. Orša hävituslennuväepolk. Lennuväljal asusid hävitajad MiG-19 ja MiG-21, samuti transpordilennukid An-12 ja An-26. Aastast 1979 võeti Rumbula asemel kasutusele Lielvārde lennuväli.
Aastal 1960 võeti lennuväli kasutusele ka tsiviillendudeks – selle kaudu peeti lennuühendust Leningradiga, hiljem ka teiste linnadega. Algselt kasutati seal lennukeid Il-18, aastast 1971 aga lennukeid Tu-134A. Riia lennujaam valmis aastal 1973 ning see vahetas välja ajale jalgu jäänud Spilve lennujaama ja Rumbula lennuvälja. Aastal 1974 lõpetati Rumbula lennuvälja kasutamine tsiviillendudeks.
Tänapäeval on lennuväli kasutusel eralendudeks, seal saavad maanduda vaid väikelennukid. Maandumisrada kasutavad motovarjud, ka kasutatakse seda autode õppesõitudeks. Angaaride juures asub autoturg.
Mõnnuste Jumala Ilmumise kirik

Koguduse ajaloost

Saaremaa Kärla luterlikus kihelkonnas siirdus 1848. aastaks õigeusku 25,5% rahvast. Mõnnuste õigeusu kogudus asutati 14. juunil 1851. 1930. aastal oli koguduses 645 liiget. Mõnnuste Kolmainu Jumala Ilmumise kogudus oli Moskva Patriarhaadi Eesti piiskopkonnas esimene, mis likvideeriti kunstlikult 7. juunil 1950 usuasjade voliniku Aleksander Tarassovi ettepanekul Vene Õigeusu Kiriku Nõukogu (VÕKN) poolt. Pärast koguduse ametlikku sulgemist jätkusid teenistused köster Aleksander Alliku kodus kuni 1956. aastani.

Kiriku ajaloost

1857. aastal ehitati Mõnnustesse õlgkatusega puukirik Mõnnuste mõisa rentniku Karolina Schulzi algatusel. Algelise pühakoja kõrvale paigaldati kirikukellad, kirikusse laudadest kujusein (ikonostaas). Puukiriku pühitses ülempiiskop Platon 21. septembril 1857 Jumala Ilmumise auks. Esimene jumalateenistus toimus kirikus 6. detsembril 1857. Kogudus tasus kiriku kasutamise eest üüri 200 rubla aastas.
Kivikiriku ehitamist alustati 1866. aasta suvel ehitusettevõtja ja Kuressaare kaupmehe Ivan Konstantinovi poolt. Paekivist seintega kahe torniga kirik valmis 1868. aastal ja pühitseti Kolmainu Jumala Ilmumise auks sama aasta 6. jaanuaril. 1870. aastal kinkis koguduse liige Ivan Tšetverkin kirikule uue kujuseina. Vana ikonostaas anti üle 1873. aastal avatud Tiirimetsa Kristuse Sündimise kirikule. Baaside tulekuga 1940. aastal lammutati kiriku kellatorni kiiver, mis segas pühakoja vahetus läheduses asuvalt NSV Liidu sõjaväelennuväljalt lennukite õhkutõusmist ja maandumist. 1950. aastal võõrandati kirikuhoone lennuvälja personalile kasiino hooneks. Pühakojast 30 m kauguselt möödus sõjaväelennuvälja põhistardiliin ja kiriku 20 meetri kõrgune kellatorn segas lennuliiklust. Tänapäeval on kirik varemeis, EAÕK alustas kiriku ümbruse hooldustöid 2016. aastal ja kavandab kiriku varemete juurde infotahvli paigaldamist.
Andrei Murro

Andres (Andrei) Murro (30. august 1903 Tõhela küla, Pärnumaa – 29. august 1941 Soome lahel) oli Eesti NSV riigitegelane, siseasjade rahvakomissar ajavahemikus 26. märtsist 1941 kuni 6. augustini 1941.

Elukäik

Asus 1915. aastal Pärnu reaalgümnaasiumi ettevalmistuskursustel õppima, kuid perekond evakueerus Tveri kubermangu Kašini linna. Aastail 1915 kuni 1917 õppis Kašini reaalkoolis. 1917. aasta mais tuli perekond tagasi Eestisse ning Andres Murro jätkas õpinguid Tartu reaalgümnaasiumis, mille lõpetas 1922. aastal. Õpingute ajal osales vasakpoolses üliõpilasorganisatsioonis "Edasi". 
Kooli lõpetamise järel asus elama Pärnusse ning hakkas tegutsema Üle-eestimaalise Noorproletaarlaste Ühingu Pärnu organisatsioonis, valiti selle sekretäriks. Sama aasta septembris organiseeris Pärnus ametiühingute kesknõukogu. 1923. aasta augustis saadeti ametiühingute instruktori-organisaatorina Narva, kus tegutses kuni 1924. aasta jaanuarini.
Arreteeriti 1924. aasta jaanuaris ning sama aasta novembris mõisteti 149 protsessil eluks ajaks vangi riigivastase tegevuse eest. Oli kuni 1938. aasta amnestiani poliitvang Patarei vanglas. Vabanemise järel töötas lihttöölisena ehitustel ja maamõõtja abilisena.
1940. aastal sai uuesti loodud illegaalse EKP Pärnumaa komitee liikmeks. Tema parteistaaži arvestati 1922. aastast. 1940. aastal toimunud riigipöörde järel suunati ta tööle politseisse. 1. juulist 1940 sai temast politseitalituse abidirektor, 16. juulist direktor. 11. septembril 1940 määrati Eesti NSV siseasjade rahvakomissari II asetäitjaks. 26. veebruaril 1941 rahvakomissari asetäitjaks miilitsa alal. 
26. märtsil 1941 jagati senine Eesti NSV Siseasjade Rahvakomissariaat kaheks: Eesti NSV Siseasjade Rahvakomissariaadiks ja Eesti NSV Riikliku Julgeoleku Rahvakomissariaadiks. Andres Murro määrati samast päevast siseasjade rahvakomissariks. 29. märtsist 1941 anti talle julgeoleku vanemmajori auaste.
Osales 1941. aasta juuniküüditamise ettevalmistamises. Küüditamisaktsiooni üldjuhtideks Eestis olid riikliku julgeoleku rahvakomissar Boris Kumm, siseasjade rahvakomissar Andres Murro ja EK(b)P KK I sekretär Karl Säre. Vahetuks ettevalmistustööks ja küüditamise läbiviimiseks moodustati vabariiklik operatiivstaap: rahvakomissarid Kumm, Murro, julgeoleku rahvakomissari asetäitjad Aleksei Škurin ja Venjamin Gulst (operatiivstaabi liige maakondlike "troikade" juhtimise alal) ning julgeoleku rahvakomissariaadi 2. osakonna ülem Rudolf James. 
6. augustil 1941 liideti Eesti NSV Siseasjade Rahvakomissariaat taas Riikliku Julgeoleku Rahvakomissariaadiga ning uueks sisasjade rahvakomissariks sai endine julgeoleku rahvakomissar Boris Kumm. Andres Murro hukkus Tallinnast evakueerumisel Soome lahel.
Masksäälik

Masksäälik (Geothlypis) on värvuliste seltsi sääliklaste sugukonda kuuluv lindude perekond.
Masksäälikud on Ameerika värvulised. Enamik nendest on Mehhiko ja Kesk-Ameerika paigalinnud, aga lõuna-masksäälik elab suures osas Lõuna-Ameerikast kuni Argentinani ja perekonna ainus rändlind põhja-masksäälik pesitseb suures osas Põhja-Ameerikast kuni Kanadani.
Kõik masksäälikud on sarnase sulestikuga. Neil on kollakasroheline alapool, kollane rind ja tavaliselt must nokk. Isaslinnul on näol liigiti erineva suurusega must mask, mida piirab ülevalt hall riba. Emaslind näeb välja samamoodi, aga tal pole musta maski ja tema sulestik on kahvatum.
Nad pesitsevad tavaliselt padurates ja muudel tiheda madala taimestikuga märgaladel. Pesa on kausjas, asetseb madalal rohus või lopsakas taimestikus. Enamikul liikidel on kurnas 2, põhja-masksäälikul kuni 5 muna.
Masksäälikud tegutsevad tavaliselt paarides ega seltsi teiste liikidega. Sageli on nad peidulised. Nad toituvad putukaist.
Masksäälikud on üksteisega lähedalt sugulased ja nende taksonoomia kindlaksmääramine on keeruline. Liikide ja alamliikide piiri on keeruline tõmmata. Näiteks ühendatakse vahel põhja-masksäälik, kalifornia masksäälik, tamaulipase masksäälik ja bahama masksäälik üheks liigiks, aga lõuna-masksäälik jagatakse vahel kolmeks või isegi neljaks liigiks.
Kuna masksäälikud on põhiliselt paigalinnud, siis on asurkondade üksteisest eraldatus viinud nendevahelise suure geneetilise erinevuseni ja spetsialiseerumiseni. Seda saab näha lõuna-masksäälikute näitel, kus alamliike eraldavad üksteisest vihmametsad või Andid. Näiteks Costa Rica ja Panama mägedes elav panama masksäälik erineb tuhande kilomeetri kaugusel Lõuna-Ameerikas elavatest liigikaaslastest nii suuruse, välimuse kui ka laulu poolest.
Kristjan Prikk

Kristjan Prikk (sündinud 15. veebruaril 1977) on eesti riigiametnik.

Haridus

Kristjan Prikk on lõpetanud Viimsi Keskkooli ja Tartu ülikooli politoloogia eriala ning magistrikraadiga strateegiaõpingud USA maaväe sõjakolledžis.

Teenistuskäik

Ta on töötanud Kaitseministeeriumi kaitsepoliitika asekantslerina, välisministeeriumis, juhtinud kaitseministeeriumis rahvusvahelist koostööd ning olnud riigikantselei julgeoleku ja riigikaitse koordinatsioonidirektor.
Aastatel 2010–2013 töötas Prikk Eesti suursaatkonnas Washingtonis kaitsenõunikuna.
5. juulil 2018 nimetas Vabariigi Valitsus Kristjan Priki Kaitseministeeriumi kantsleri ametikohale 17. augustist 2018 – 16. augustini 2023.

Isiklikku

Kristjan Prikk on reservohvitser ja kaitseliidu liige. Ta on abielus, peres kasvab kaks tütart (Matilda, Linda) ja poeg (Ants Kristjan).
Erzjan Mastor

Erzjan Mastor (ersa keeles Эрзянь Мастор, 'Ersamaa') on ersa- ja venekeelne ajaleht, mida annab välja Ersa Keele Päästmise Fond.
Ajaleht ilmub Venemaa föderatsioonis Mordva vabariigi pealinnas Saranskis alates 1994. aasta septembrist.
30. juunil 2009 otsustas Mordva vabariigi riigikohus jätta rahuldamata vabariigi prokuröri taotlus lõpetada sõltumatu ajalehe Erzjan Mastor väljaandmine. Ajalehe sulgemiskatse kohtuprotsess kestis peaaegu kaks aastat, alates 23. juulist 2007.
Pelguranna

Ajalugu

19. sajandi alguse linnavaadetelt on näha, et praeguse Pelguranna asumi alad olid tollal kasutusel peamiselt karjamaana. Enne 1940. aastat asusid asumis Sitsi elanike aiamaad.
Praegusest asumist ehitati 1914. aastal läbi kitsarööpmeline raudtee Peeter Suure Merekindluse jaoks (osaliselt tänapäeval säilinud Pelgulinna alal). 1917. aastal ehitati praeguse Pelguranna alale Peeter Suure Sadama 10 suurt kütusemahutit.
Saksa okupatsiooni ajal ehitati asumisse 16 barakki, millest esialgu plaaniti luua vangilaager, kuid tegelikkuses kolisid sinna Saksa sõdurid. Sõja järel paigutati samadesse barakkidesse Saksa sõjavangid. Nõukogude ajal loodi Saksa sõjaväe endisse klubisse, mis asus praeguse Puhangu tänava garaažide piirkonnas, kino Pelgurand.
Tänapäevani säilinud hoonestust hakati rajama alles 1950. aastate algul. Tänapäeva hoonestus koosneb enamjaolt Nõukogude ajal ehitatud elamutest, mis vanemas osas on 2–3-korruselised, uuemas osas suuremalt jaolt viiekorruselised, kuid on ka mõni 9– ja 14-korruseline.
1959. aastal valmis asumis kino Rahu. Kuni 1. detsembrini 2018 tegutses endise kino majas kasiino.

Olulisemad objektid ja loodus

Asumi territooriumil asub AS Lääne–Tallinna Keskhaigla Kopli polikliinik. Aadressil Puhangu 79 asub Tallinna Jehoova tunnistajate kuningriigisaal. Pelguranna asumisse jääb osa Pelgurannast.

Haridus ja kultuur

Pelgurannas asub Tallinna Vaba Waldorfkool. Asumis tegutseb Pelguranna raamatukogu.

Pelguranna asumi tänavad

Asumi mitme tänava nimi on inspireeritud lähedal asunud Balti Puuvillavabrikust, nagu Kangru tänav, Ketraja tänav ja Lõime tänav. 
1990. aastatel asendati Nõukogude ajal rajatud tänavate nimed uute eestipäraste nimedega. Uued tänavanimed on seotud tuulte ja rannaaladega, mis avalduvad sellistes nimedes nagu Kari tänav, Madala tänav, Puhangu tänav, Randla tänav, Tuulemaa tänav ja Vihuri tänav. 
Asumi piiridel on peale Lõime tänava veel Kolde puiestee, Kopli tänav, Pelguranna tänav ja Sõle tänav ning endine sõjaväeraudtee.
Ivrea mark

Ajalugu

Pärast Karolingist kuninga Karl Paksu kukutamist tema vennapoja Arnulfi Kärntenist poolt aastal 887 võttis Itaalias võimu Unruochingist markkrahv Berengar Frioolist, kes sai Milano peapiiskopi Anselmo II käest Lombardia raudkrooni. Ida-Frangi kuningas Arnulf marssis Itaalia vastu, et Lombardia raudkroon endale saada, ja Berengar otsustas talle vasallivande anda, mis viis lahkhelideni Itaalia aadliga. Need toetasid hertsog Guido ambitsioone, kellel oli just nurjunud Karli järglus Lääne-Frangi riigis, kuid nüüd saavutas peapiiskop Anselmo ja paavst Stephanus V toetusega ülekaalu Berengari vastu ja kroonis end aastal 889 Pavias Itaalia kuningaks.
Guido asutas aastal 888 Ivrea margi oma läänimehele Anscariole. Anscario ja tema sugulased olid olnud Guido toetajad tema nurjunud Prantsuse trooni taotlemisel. Esialgne Eporedia mark koosnes Piemontest ja enamusest Liguuria rannikust koos Acqui, Alba, Asti, Bredolo, Auriate, Torino, Ivrea, Vercelli, Pombia, Stazzona, Bulgaria, Lomello, Savona, ja Ventimiglia krahvkondadega. 
Anscario jäi Guido ja tema poja Lamberto ustavaks toetajaks isegi siis, kui paavst Formosuse kutsutud Ida-Frangi kuningas Arnulf aastal 894 taas Itaaliasse tungis. Pärast Lamberto kukutamist aastal 896 pöördus ta aga selle rivaali Berengari poole, kes suutis oma võimu Itaalias pärast Arnulfi surma aastal 899 säilitada. Aastal 902 pärandas Anscario Ivrea maad oma pojale Adalbertole, kes oli abielus Berengari tütre Gislaga.
Kuid Adalbertol olid oma äiaga halvad suhted: koos Toscana markkrahvi Adalberto II-ga toetasid nad Berengari Bosoniidist rivaali Louis III Pimedat, Alam-Burgundia (Provence'i) kuningat. Louis kaotas ja Adalberto pidi põgenema oma markkrahvkonnast naabrusesse Provence'i, siiski naasis ta koos oma uue liitlase, Ülem-Burgundia kuninga Rudolf II-ga, koos alistasid nad 923. aasta Firenzuola lahingus Berengari. Isegi kui Rudolf loovutas Itaalia aastal 926 Hugues d'Arles'ile, paisus Anskariidide õnn sajandi keskel ja mõned markkrahvid said Itaalia kuningateks, kuid 11. sajandi alguses jäi markkrahvkond tühjaks ja Saksa-Rooma keiser keiser Konrad II ei nimetanud uut markkrahvi.