Eesti regionaalarengu strateegia

Regionaalpoliitika kontseptsioon 1994

Esimene Eesti regionaalpoliitika alusdokument oli 1994. aastal Vabariigi Valitsuse heaks kiidetud regionaalpoliitika kontseptsioon. Kontseptisoon oli koostatud ajal, mil riigi võimalused regionaalpoliitika rahastamiseks olid väga piiratud, visioon Eesti regionaalpoliitikast ei olnud üheselt välja kujunenud ning tol hetkel ei olnud liitumine Euroopa Liiduga veel päevakorras.

Eesti regionaalarengu strateegia 1998

1998. aasta alguses, Vabariigi Valitsuse korraldusel, moodustati Eesti regionaalse arengu strateegia koostamiseks asjatundjate komisjon. Selleks, et Eestis regionaalpoliitikat sihipärasemalt ellu viia, oli vajalik koostada regionaalse arengu strateegia. 1999. aastal kiideti heaks Eesti regionaalarengu strateegia, arendades edasi põhiseisukohti, mis olid eelnevalt kontseptsioonis esitatud. Strateegiaga sooviti taotleda nii eelnevate probleemide lahendamist kui ka arendada edasi kontseptsiooni positiivseid külgi.
Regionaalse arengu strateegia koostamisel arvestati asjaoluga, et Eesti ühineb Euroopa Liiduga. Strateegias muudeti ka varaseimaid põhimõtteid, eelkõige regionaalpoliitika korralduse osas, sätestades selle tuginemise eelkõige Euroopa Liidu regionaalpoliitika alustele.

Eesmärgid

1999. aasta strateegia eesmärk oli tagada inimestele turvaline ja hea elukvaliteet. Strateegia oodatavaks tulemuseks oli regionaalarengu tasakaalustatus aastaks 2003 nii, et üheski maakonnas ei oleks elatustase madalam kui 75% (1997. aastal oli madalaim maakondlik näitaja 68%), tööpuudus ei ületaks 35% (1998. aasta seisuga oli suurim maakondlik näitaja 49% suurem Eesti keskmisest) ning kohalike omavalitsuste maksutulude laekumine ei oleks madalam kui 75% Eesti keskmisest, millest on väljaarvatud Tallinn (1998. aasta madalaim maakondlik näitaja oli 72%).

Hinnang regionaalarengule 2005. aastaks

Senine regionaalarengu strateegia tulemused on näidanud, et igas regioonis on häid arendusideid. Oluliselt on paranenud kohalike omavalitsuste ja mittetulundussektorite aktiivsus ning tähtsustatakse rohkem erinevate institutsioonide koostöö vajalikkust. Nõrgaks küljeks on osutunud konkreetsete arendusprojektide vähene seotus kohalike ja regionaalsete pikemaajaliste arengustrateegiatega, tänu sellele ei algatata aktiivselt suuremahulisi arendusprojekte. Teine miinus on toetuste otsene mõju töökohtade loomisele tagasihoidlik, sest erasektorile pole seoses regionaalpoliitiliste meetmete raames toetusi antud ning erasektorit on nõrgalt kaasatud arendusprojektidesse.

Eesti regionaalarengu strateegia 2005–2015

2005. aastal valmis uus Eesti regionaalarengu strateegia, mis on kavandatud 2015. aastani. Strateegia alusel seab Vabariigi Valitsus eesmärgiks kõik Eesti regioonid kujundada atraktiivseteks paikadeks nii elamiseks kui ka töötamiseks. Euroopa Liiduga liitumisel tõi Eesti regionaalpoliitikale kaasa uusi nõudeid. Tekkisid võimalused kaasata Eesti regionaalarengusse Euroopa Liidu struktuurifondide vahendeid.

Eesti kui Euroopa Liidu liikmesriik

Võrreldes teiste Euroopa Liidu regioonidega, omab Eesti tagasihoidlikke transpordiühendusi, lisaks on hõredalt asustatud (ligikaudu 4 korda vähem inimesi ruutkilomeetri kohta, kui Euroopa Liidus keskmiselt). Eesti majandus on väikese mastaabiga ning vähe arenenud – SKP elaniku kohta umbes 40% Euroopa Liidu keskmisest. Suhteliselt madal on ka tööhõive määr. Suur pluss Eesti riigis võrreldes teiste Euroopa Liidu riikidega on puutumatu looduskeskkond, äritegevuseks soodne makromajanduslik keskkond ning täiendavaid ärivõimalusi pakkuv suurte avanevate turgude lähedus.