Sloveeni keel

Ajalugu

Lingvistilised, arheoloogilised ja historiograafilised allikad näitavad, et 6. sajandi lõpul toimus Sloveenia aladel kaks suuremat slaavlaste asustamislainet, millega ujutati üle laguneva Rooma impeeriumi sealsete alade viimased latiniseeritud keldid ja ülejäänud põlisrahvas. Esmalt saabusid kirdest lääneslaavlased, kellele järgnesid peagi lõunaslaavlased kagust. Ungarlaste ümberasumise tagajärjel 9. sajandil olid lääneslaavlased sealt sunnitud taganema. Kuid hoolimata edasisest rahva segunemisest, on kunagised lääne- ja lõunaslaavi mõjud kirde- ja kagudialektide erinevustes tänaseni tunda.
Alates 8. sajandist läbis Karantaania slaavlaste keel ehk alpislaavi keel (alpska slovanščina) rea järkjärgulisi muutusi ja uuendusi, mis olid iseloomulikud lõunaslaavi keeltele. Jämedalt võttes tekitasid need arengud 13. sajandiks sloveeni keele. 
Sloveeni kirjakeele ajastu algab koos Primož Trubariga (1508–1586), sloveenimaade protestantliku kiriku asutaja ja Uue Testamendi tõlkijaga sloveeni keelde, kelle Abecearium ja Cathechismus avaldati veel 1550. aastal. Protestantlik jutlustaja ja õpetaja Adam Bohorič (1520–1598) kirjutas esimese sloveeni keele grammatika Articae horulae succisivae, mis sisaldas ka esimese sloveeni tähestiku reeglid. Bohoriči tähestik (bohoričica) oli kasutusel 1840. aastateni, mil selle vahetas välja gaji tähestik (gajica). Prantsuse revolutsiooni, Napoleoni sõdade ning Maria Theresia ja Joseph II reformide mõjul hakkas sloveeni keel avalikus elus laiemalt levima, seda nii koolides kui ka ametiasutustes. Samuti kasvas elanikkonna kirjaoskus. 
Uus seisukoht sai üles kirjutatud sloveeni keeleteadlase Jernej Kopitari (1780–1844) koostatud grammatikaga Grammatik der Slavischen Sprache in Krain, Karnten und Steyemark 1808. aastal. Kirjakeele staatus tõusis märgatavalt tänu France Prešereni (1800–1849) kõrgetasemelisele luulele (Poezije, 1847). 19. sajandi teisest poolest alates hakati sloveeni keelt veelgi ulatuslikumalt kasutama. Kõige olulisemaks keelega seotud otsuseks olid frantsisklasest keeleteadlase, paater Stanislav Škrabeci (1844–1918) kirjapandud sloveeni keele hääldusnormid, mis aitasid edaspidi keelt arendada ja kergitasid ühtlasi sloveeni keele üldist staatust avalikkuse silmis. Sloveeni-saksa sõnastiku (Maks Pleteršnik, 1894–1895), sloveeni keele ortograafia (Slovenski pravopis; Fran Levec, 1899) ja sloveeni keele keskkooligrammatika (Anton Breznik, 1916) ilmumine muutsid sloveeni kirjakeele kõikide sloveenide ühiseks keeleks. 
Ent ka pärast Austria-Ungari impeeriumi kokkuvarisemist, Jugoslaavia koosseisus olles, puudus sloveeni keelel võrdne asend. Alles pärast teist maailmasõda saavutas sloveeni keel ametliku keele staatuse Jugoslaavia Föderatiivses Sotsialistlikus Vabariigis. Kuid endised poliitilised, kultuurilised ja lingvistilised erinevused tõusid taas päevakorda ja serbia-horvaadi keel oli privilegeeritud asendis. 1988. aastal oli rühm sloveenikeelseid kodanikke proovinud Ljubljanas sloveeni keeles kohut käia, kuid kohtus käis asjaajamine ainult serbohorvaadi keeles. Sellisest olukorrast sai lõpuks põhiline argument, et 1990. aastal korraldada rahvahääletus, kus suure häälteenamusega võeti vastu otsus kuulutada Sloveenia poliitiliselt iseseisvaks vabariigiks. 25. juunil 1991 kuulutas Sloveenia välja iseseisvuse ja sloveeni keelest sai riigikeel. 1. mail 2004 sai Sloveeniast Euroopa liidu liige ja sellega seoses omandas sloveeni keel ka Euroopa liidu ametliku keele staatuse.

Fonoloogia

Sloveeni keel eristab 29 foneemi (8 vokaali ja 21 konsonanti), mida ortograafiliselt edastatakse sloveeni tähestiku 25 tähe abil (5 vokaali ja 20 konsonanti, sealhulgas katusega tähed: č, š ja ž).

Konsonandid

Sloveeni standard keele konsonandi süsteem koosneb 6 resonandist (m, n, l, r, v, j), 6 hõõrdhäälikust (f, s, z, š, ž ja hääldamata häälik), 6 sulghäälikust (helitud k, p, t ja helilised g, b, d) ja 3 afrikaadist (c, č – tš, dz ja dž). Resonantidel ja sulghäälikutel esinevad omakorda mõningad allofooni juhused.

Grammatika

Sloveeni keele eripärasteks omadusteks on duaal ehk kaksusele osutav grammatiline kategooria, kahe pearõhu olemasolu ja muutesüsteemi rohkus (sarnaselt teiste slaavi keeltega eristatakse kuut käänet – nominatiiv, genitiiv, daativ, akusatiiv, lokatiiv ja instrumentaal, mis sõltuvad omakorda sõna soost – feminiin, maskuliin, neutrum; arvust – ainsus, duaal, mitmus; ja elususest – elus, eluta). Nimisõnad sloveeni keeles muutuvad vastavalt käänetele ja arvule. Omadussõnade ja enamus asesõnade puhul on oluline järgida ka soo muutusi.  Kuigi sloveeni keele puhul on tegemist SVO keelega (alus-öeldis-sihtis sõnajärg lauses), on sõnade järjekord lausetes siiski vaba, olenedes tihti tunderõhust või stiilist.

Sloveenikeelseid väljendeid

„Zelo smo uživali na obisku v Sloveniji.“ – Nautisime väga reisi Sloveeniasse. 
Tere! – Živjo! / Zdravo!
Kuidas sul läheb? – Kako si? / Kako ste? 
Tänan küsimast, hästi. – Hvala, dobro.
Mis su nimi on? – Kako ti je ime? (mitteametlik) / Kako Vam je ime? (viisakusvorm) 
Minu nimi on___. / Ma olen___. – Ime mi je ___. /Jaz sem ___.
Meeldiv tutvuda. – Lepo, da sva se spoznala. 
Palun – Prosim
Tänan! – Hvala!
Tänan väga! – Hvala lepa! 
Võta heaks / Pole tänu väärt – Prosim / Ni za kaj
Jah – ja / Da
Ei – Ne
Tänan, ei – Ne, hvala
Vabandage! (möödumiseks) – Samo malo, prosim.
Vabandage (pöördumine) – Oprostite
Mul on kahju. – Oprostite.
Tere päevast! – Dober dan!
Tere hommikust! – Dobro jutro!
Tere õhtust! – Dober večer!
Head ööd! – Lahko noč!
Nägemist! – Nasvidenje!
Kohtumiseni! – Živijo!
Kas te räägite inglise keelt? – Govorite angleško?
Ma ei saa aru. – Ne razumem. 
Saan aru. – Razumem.
Kus on tualett? – Kje je stranišče?