PzKpfw III

Eellugu

PzKpfw III lugu algas 1934. aastal, kui Saksa Relvastusamet andis firmadele Daimler-Benz AG, Krupp, MAN (Maschinenfabrik Augsburg Nuernburg AG) ja Rheinmetall-Borsing tellimuse projekteerida tank, mille kaal oleks 15 tonni ning põhirelvaks 37 mm kahur. Esialgu kandis see tank koondnime ZW (Zugführerwagen – rühmaülema masin). 1936. aasta sügiseks saadi prototüübid valmis ning järgnes nende katsetamine Kummersdorfi ja Ulmi polügoonidel, kus katsetused kestsid 1937. aasta lõpuni, kuid juba varem oli Daimler-Benzilt tellitud algul 5 ja seejärel 10 (0-seeria) tanki.

Relvastus

Panzer III esimeste mudelite (A–G) pearelvaks oli firma Rheinmetall-Borsing 37 mm suurtükk KwK L/45, mille pikkuseks oli 45 kaliibrit (1717 mm) ning kaalu 195 kg. Vertikaalselt oli võimalik suurtükki liigutada −10° kuni +20°, Suurtüki päästik oli elektriline, laskekiirus 15–18 lasku minutis. Kahuri lahingukomplekti kulusid soomustläbistavad mürsud PzGr (kaal 0,685 kg ja algkiirus 745 m/s), alakaliibrilised mürsud PzGr 40 (0,368 kg ja 1020 m/s) ja kildfugassmürsud SprGr 18 (0,615 kg ja 725 m/s). A-mudelil oli kaasas 150, B-, C- ja D-mudelil 121 ning E-, F- ja G-mudelitel 131 mürsku.
Järgmised mudelid (G–J) said omale pearelvaks 50 mm kahuri KwK 38 L/42, mida toodeti samuti firmas Rheinmetall-Borsing. Pikkust oli sellel suurtükil 42 kaliibrit (2100 mm), kaalu 400 kg ning vertikaalselt sai teda liigutada −10° kuni +20°. Päästik oli elektriline, kuid seda sai stabiliseerida pööratava käsiajamrattaga. Laskekiirus oli sellel kahuril 15 lasku minutis. Suurtüki tagasijooksu mehhanism koosnes hüdraulilisest tagasijooksu pidurist, hüdropneumotaandurist ja külgmistest torudest, tagasijooksu pidur paremal ja taandur vasakul küljel. Lahingukomplekti kuulusid soomustläbistavad mürsud PzGr ja PzGr 39 (kaal 2,06 kg ja algkiirusega 685 m/s) ning kildfugassmürsud SprGr 38 (1,823 kg ja 450 m/s). Lahinguvaru oli nendel mudelitel 97–99 mürsku.
Mudelid J–M olid relvastatud 50 mm suurtükiga KwK 39 L/60, selle pikkuss oli 60 kaliibrit (3000 mm) ja kaal 435 kg. Ehituselt sarnanes ta kahuriga KwK 38, põhierinevuseks oli mürsu hülsi pikkus, mis kasvas 288 millimeetrilt 420 millimeetrini. Lahingukomplekti kuulusid soomustläbistavad mürsud PzGr KwK 39 ja PzGr 39 KwK 39 (kaal 2,06 kg ja algkiirusega 835 m/s), alakaliibrilised mürsud PzGr 40 KwK 39 ja PzGr 40/1 KwK 39 (1,07 kg ja 130 m/s) ning kildfugassmürsud SprGr 38 KwK 39 (1,82 kg ja 550 m/s). Lahinguvaru oli J-mudelil 84 ning L- ja M-mudelitel 92 mürsku.
N-mudel relvastati 75 mm kahuriga KwK 37, pikkusega 24 kaliibrit (1765,3 mm) ja kaaluga 490 kg. Vertikaalselt sai suurtükki liigutada −10° kuni +20° ning kahur oli varustatud vertikaalse lukukiilu ja elektrilise päästikuga. Lahingukomplekti kuulusid soomustläbistavad mürsud KgrRotPz (kaal 6,8 kg ja algkiirusega 385 m/s), kumulatiivsed mürsud Gr 38H1/A, Gr 38H1/B ja Gr 38H1/C (4,44:4,8 kg ja 450:485 m/s), suitsumürsud NbGr (6,21 kg ja 455 m/s) ning kildfugassmürsud (5,73 kg ja 450 m/s). Lahinguvaru N- ja ümberrelvastatud L-mudelil oli 56 ning ümberrelvastatud Mmudelil 62 mürsku.
Mudelitel A-st G-ni oli suurtükiga paaris kaks firma Rheinmetall-Borsig kuulipildujat MG 34 kaliibriga 7,92 mm. Kolmas selline kuulipilduja oli korpuse esiseinas radisti ees. Lahinguvaru kuulipildujatele oli 4425 padrunit. Järgmistel, 50 mm suurtükiga mudelitel (Ausf. G–М) oli kahuri kõrval ainult üks kuulipilduja. Mudelitel E–H oli korpuse esiseinas olev kuulipilduja kinnitatud spetsiaalse kuulkinnitusega Kugelbfende 30 ning järgnenud mudelitel (Ausf. J–N) Kugelbfende 50. Panzer III viimastel mudelitel (Ausf. L–M) oli komandöritorni külge kinnitatud seadeldis Fliegerbeschfflzgerat 41 või 42, mille külge sai kinnitada õhutõrjekuulipilduja. Lahingukomplekti kuulus viimastel mudelitel erinevalt 2700–4950 padrunit.
Tankid 37 mm suurtükiga olid varustatud monokulaarse teleskoopsihikuga TZF 5a, 50 mm kahuriga KWK 38 – TZF 5d, 50 mm kahuriga KWK 39 – TZF 5e ning N-mudeli masinad TZF 5b. Viimasel oli 2,4-kordne suurendus. Radisti kuulipilduja oli varustatud 1,8-kordse suurendusega teleskoopsihikuga KZF 2.

Veermik

PzKpfw III Ausf. A veermik oli mõlemal küljel ühesugune ning see koosnes viiest suurest paaris kanderattast ja kahest roomikuid toetavast tugirullikust, esiosas oli vedav ja tagaosas juhtratas. Kõigil viiel kanderattal oli omaette vedrustus.
B-, C- ja D-mudelitel oli kummalgi küljel kaheksa väikest paariskanderatast, mis omakorda olid kokku monteeritud neljaks paariks. Vedrustusena kasutati lehtvedrustust. Nende mudelite erinevuseks oli vedrude ja amortisaatorite arv ning nende paigutus. Tugirullikuid oli kolm ja roomikute laius oli 360 mm.
Alates E-mudelist sai Panzer III endale kuus 520 mm diameetriga kanderatast ja kolm tugirullikut diameetriga 310 mm. Vedrustuseks oli individuaalne torsoonvedrustus, mis koosnes kronsteinist, mille üks ots oli kinnitatud liikuva sõrmega tanki kere külge ning teise otsa külge oli kinnitatud kanderatas. Kronsteini keskosa toetas aga vedrusüsteem. Esimene ja kuues ratas olid varustatud hüdraulilise teleskoop amortisaatoriga. Alates E-mudelist olid vasaku külje kanderattad nihutatud 127 mm tahapoole võrreldes parempoolsete ratastega ning seetõttu paistavad tankide külgvaates osaliselt ka vastaskülje tugirattad.
Vedav ratas koosnes kummalgi küljel kahest hammastega rattast, igal rattal oli 21 hammast, mis haakusid roomikutega. Terasroomikud koosnesid 93–94 lülist ning roomikute laius oli 360 mm, alates E-mudelist 400 mm. Sügis-talvisel perioodil kasutati ka nn idaroomikuid (Ostkette), mille laius oli 550 mm.

Elektriseadmed

Panzer III kasutatud voolutugevus oli 12 volti. Vooluallikateks olid generaatorid Bosch GQL 300/12-900RS36 võimsusega 300 vatti (Ausf. А–D ja Ausf. G), Bosch GTLN 700/12-1500 võimsusega 700 W (Ausf. E–F) või Bosch GTLN 600/12-1500 võimsusega 600 W (Ausf. H–N ja Flammpanzer III) ning kaks Boschi akut mahtuvusega 105 ampertundi. Tarbijateks olid aga elektristarter (mootori käivitamiseks käsitsi kasutati inertstüüpi starterit), süütesüsteem, torni ventilaator (Ausf. G–N), signaallambid, sihiku valgusti, sideseadmed, ülemise ja alumise aparatuuri valgustus, helisignaal ja suurtüki päästik.

Sideaparatuur

Kõik PzKpfw. III mudelid olid varustatud raadiojaamaga FuG 5, mis paiknes tanki korpuse esiosas radist-kuulipildurist paremal. Selle raadiojaama tegevusraadiuseks oli telefonina 6,4 km ja telegraafina 9,4 km. Tanki siseseks sidepidamiseks kasutati raadioseadet TPU ja signaallampe.

PzKpfw III sõjategevuses ja kasutus teistes riikides

Tühine osa Panzer III erinevatest mudelitest eksporditi Saksamaa liitlastele. 1942. aastal ostis Ungari 10 ja Rumeenia 12 ning 1943. aastal Bulgaaria 10 ja Slovakkia 7 tanki.

Rumeenia

1942. aasta lõpus saatis Saksamaa Rumeeniale kaksteist PzKpfw III versioon N tanki. 11 masinat saadeti tankikompaniina Rumeenia 1. tankidiviisi koosseisu ja kaheteistkümnes jäi diviisi depoosse treeningmasinaks. Tankidiviis sai tankid kätte 17. oktoobril 1942. ning lähemal inspekteerimisel selgus, et masinad on vanad ja vajavad remonti. 19. novembril alanud Punaarmee suurrünnaku ajaks polnud jõutud veel kõik masinaid ära parandada. Kui diviis 1. jaanuaril 1943. Donetsi jõe taha taganes ja rindelt välja tõmmati, oli lisaks depoos olevale rivis veel vaid üks tank. Mõlemad tankid leidsid hiljem kasutamist kui treeningmasinad.