google/wiki40b huggingface dataset:
Vello Rootsi

Vello Rootsi (15. märtsil 1939 Tallinn – 16. detsembril 1999 Tallinn) oli eesti orienteeruja ja sporditegelane.
1957. aastal lõpetas Tallinna 4. Keskkooli. 1962. aastal lõpetas Tallinna Polütehnilise Instituudi keemia-mäeteaduskonna maardlate allmaakaevandamise tehnoloogia ja kompleksse mehhaniseerimise eriala.
Töötas Maardu Keemiakombinaadis.
Hakkas orienteerumist harrastama 1960. aastatel TPIs. 1964. aastal võitis suusaorienteerumise Eesti meistrivõistlustel märkesuusatamises hõbeda.
Oli aastatel 1962–1987 Kalevi orienteerumissektsiooni esimees.
Aastatel 1965–1972 Eesti NSV Orienteerumisspordi Föderatsiooni presiidiumi liige, aastatel 1969–1971 esimees.
Vabariikliku kategooria kohtunik orienteerumises (1973).
Vello Rootsi on maetud Rahumäe kalmistule.
Rooglaid (Harju laht)

Rooglaid on Saare maakonnas Saaremaa vallas Harju lahes asuv väike saar (laid).
Laiu koordinaadid on 58° 27′ N, 23° 16′ E.
Kristian

Kristian on mehenimi.
Roseni tänav

Roseni tänav on tänav Tallinnas Kesklinna linnaosas Sadama asumis.
Roseni tänav sai nime 18. mail 2005. Tänav on saanud nime vabrikantidest vendade Rosenite järgi, kellele kuulus Mere puiestee äärne piiritusevabrik.
Lause pealiikmed

Lause pealiikmed on alus ja öeldis, mis on kõige tähtsamad lauseliikmed. Alus ja öeldis on predikatsiooniseoses.
Kõlleste vald (Kanepi kihelkond)

Kõlleste vald (saksa keeles Köllist; ka Krootuse vald) oli vald Võrumaal Kanepi kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1939.
1892 liideti Kõlleste vallaga Heisri ja Karaski vald.
Musttipp-riffhai

Taksonoomia

Prantsuse naturalistid Jean René Constant Quoy ja Joseph Paul Gaimard kirjeldasid musttipp-riffhaid esmakordselt aastatel 1817–1820 korvetil Uranie toimunud uurimisretke ajal. Nende kirjeldus avaldati 1824. aastal osana Louis de Freycineti 13-osalisest teosest "Voyage autour du monde ... sur les corvettes de S.M. l'Uranie et la Physicienne", mis kirjeldas Uranie reisi. Kirjeldatud isend oli 59 sentimeetri pikkune noor hai, kes oli püütud Waigeo saare juurest, Uus-Guineast läänes. Quoy ja Gaimard panid algselt nimeks Carcharias melanopterus. Melas tähendab kreeka keeles 'must' ja pteron tähendab uime või tiiba, viidates haile iseloomulikele uimeotstele.
Sotsiaalabi

Sotsiaalabi on riiklike meetmete süsteem, mille eesmärgiks on parandada inimese toimetulekut igapäevaeluga.
Sotsiaalabi saamiseks peab inimese majanduslik olukord vastama kindlatele kriteeriumite.
Sotsiaalabi subjektid on vähese sissetulekuga inimesed. Vähene sissetulek on tingitud suutmatusest ühiskonnas osaleda – kas siis tervisehäire tõttu või mingil muul põhjusel.
Mõnes mõttes on mõiste sotsiaalabi Eestis 2012. aastal häguse tähendusega. Kuigi Eesti linnade linnavalitsuste koosseisus oleva üksuse nimi on sotsiaalabi osakond, siis mõiste sotsiaalbi täpne sisu lahtiseletamine Eestis puudub. 
Küll on aga mõtestatud lahti sotsiaalhoolekande mõiste – sotsiaalteenuste, sotsiaaltoetuste, vältimatu sotsiaalabi ja muu abi osutamise või määramisega seotud toimingute süsteem.
Tartu Vanamuusika Festival

Tartu Vanamuusika Festival (ka Tartu Vanamuusika Festival "Orient et Occident" või Orient et Occident) on Tartus 1996. aastast toimuv festival, mis keskendub keskaja ja idamaade muusikale. Kontsertidele lisaks on sellel antud ka draamaetendusi, korraldatud näitusi, peetud loenguid ja meistriklasse.
Festivali algataja ja eestvedaja on Raho Langsepp, peakorraldaja on kontserdiagentuur Festivitas Artium.
2012. aastal toimus festival 12.-19. oktoobril, selle täisnimi oli XVII Rahvusvaheline Tartu Vanamuusika Festival "Orient et Occident".
Epp Haabsaar

Epp Haabsaar (sündinud 21. novembril 1953 Viljandis) on eesti poliitik, kohtunik, amatöörkunstnik ja ikoonimaalija.
Ta lõpetas aastal 1980 kaugõppes kiitusega Tartu Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna.
Ta on töötanud kuus aastat Justiitsministeeriumis terminoloogiakomisjonis ja seaduseelnõude osakonnas. Võrumaale elama sattus ta pärast abiellumist ja tütre sündi. Võrumaal töötas ta Võru Maatöötajate Ametiühingu Liidus, viimased aastad esimehena.
Aastatel 1992–1995 oli ta VII Riigikogu liige (saades valimisringkonnas nr 11 ERSP nimekirjas 1271 häälega ringkonnamandaadi). Riigikogus tegutses sotsiaalkomisjonis, oli 7. novembrist 1994 fraktsiooni aseesimees. Riigikogu liikmena kuulus Eesti Erastamisettevõtte nõukokku ja Kagu-Eesti probleemidega tegelevasse valitsuskomisjoni. Aastal 1995 kandideeris ta VIII Riigikogu liikmeks, ta sai valimisringkonnas nr 10 Isamaa ja ERSP liidu nimekirjas, kuid vaatamata 2143 häälele ei osutunud valituks, sest ta oli erakonna nimekirjas esimese naiskandidaadina 17. kohal.
Hiljem töötas ta Harju Maakohtus kohtunikuna, kuid 2. aprillist 2012 vabastati ta omal soovil kohtuniku ametist.
Ta on koostanud ja illustreerinud muinasjuturaamatu. Samuti tegutseb ta ikoonimaalijana. Tema tehtud on kõik Kohila õigeusu kiriku ikonostaasi ikoonid.
Jaan Parker

Isiklikku

Kasvas üles Kuimetsa külas, seejärel kolis Kehtnasse.
Õppis Kuimetsa Algkoolis, E. Vilde nimelises Juuru Gümnaasiumis (lõpetas seal põhikooli) ja Kehtna Kutsehariduskeskuses.
Seejärel rajas Raplamaa suurima IT-ettevõtte Parker Systems.
2018. aastal asutas multimeediaettevõtte Pixover.
Suure-Jaani linna lipp

Suure-Jaani linna lipp oli Eesti linna ja Suure-Jaani valla vallasisese linna Suure-Jaani lipp.
Lipp on kinnitatud 27. detsembril 1995.
2005. aasta oktoobris ühinesid Suure-Jaani linn ja vald, Vastemõisa vald ning Olustvere vald ühtseks Suure-Jaani vallaks.

Lipu kirjeldus

Linna lipp koosneb kahest valgest ja kahest punasest vaheldumisi asetsevast võrdsest laiust, kusjuures pealmiseks on valge laid ja alumiseks punane laid.
Lipu mõõtmed on 105x165 cm ning laiuse ja pikkuse suhe 7:11.
Tammiku mõis (Koeru)

Tammiku mõis (saksa keeles Tammik) oli poolmõis Koeru kihelkonnas Järvamaal.
Mõis rajati 1851 Ervita mõisast eraldatud alast.
Herman Gesellius

Herman Ernst Henrik Gesellius (16. jaanuar 1874 – 24. märts 1916) oli soome arhitekt.
Herman Gesellius lõpetas 1897 Helsingi tehnikakõrgkooli. Aastal 1896 asutas ta koos Eliel Saarise ja Armas Lindgreniga arhitektuuribüroo Gesellius, Lindgren & Saarinen, mis tegutses kuni aastani 1907.
Geselliuse oma nime all projekteeritud ehitistest tuntuim on Wuorio maja Helsingis. Selle projekteeris ta 1908–1909 ja Lindgren ehitas selle 1913–1914.
Ta tõmbus 1912 raske haiguse tõttu tööst tagasi ja suri 1916 kõrivähki.
Kurenurme raudteepeatus

Kurenurme raudteepeatus oli raudteepeatus Võrumaal Sõmerpalu vallas Kurenurme külas. Haldusreformi järgselt jääb  peatuse asukoht Võru valda.
Läbi Kurenurme kulgeb Valga–Petseri raudteelõik, mis valmis 1889. aastal osana Riia–Pihkva raudteest. Kurenurme pooljaam rajati 1924. aastal., avamisea ajal jäi see Vaabina valda. Reisirongid sõitsid läbi Kurenurme liinil Valga-Veski kuni 2001. aastani. Praegu kasutatakse raudteed ainult kaubaveoks.
Kurenurme raudteepeatuses asus üks madal perroon ja ootepaviljon.
Kurenurme raudteepeatusele eelnes Valga poolt tulles Vaabina raudteepeatus ja järgnes Sõmerpalu raudteejaam.
Pancetta

Pancetta on üks peekoni liikidest, tüüpiline Itaalia köögi lihatoit. Pancetta kujutab endast suurt rasvast sealiha rinnatükki, mis on soolatult ja vürtsidega maitsestatult õhu käes kuivatatud. Võib kasutada veel ka rosmariini, kuid see sõltub Itaalia piirkonnast.
Rasvasemaid tükke kasutatakse mitmesugustes roogades, näiteks pasta carbonara tegemiseks. Need tükid, kus on vähe rasva, keeratakse rulli ja lõigatakse õhukesteks viiludeks. Selline pancetta tegemise viis on pancetta arrotolata.
Rebase

Asend

Rebase külgneb läänes ja põhjas Lalli, põhjas Vana-Kuuste, kirdes Sipe, idas ja lõunas Sirvaku külaga. Küla läänepiir kulgeb mööda Põlva–Reola maanteed, kirdepiir mööda Tartu-Petseri raudteed.

Ajalugu

Rebase küla maad kuulusid varem Maidla mõisa Rebase karjamõisale. 1935. aastal rajas ühisus "Lõuna-Eesti Eksporttapamajad" külla Lõuna-Eesti esimese hõberebasekasvatuse. Nõukogude perioodil asusid seal Vambola kolhoosi Rebase osakonna sini- ja hõberebaste kasvatus ning sigala. Rebasekasvatust jätkas UÜ Rebaseaed, mis 2015. aastal lõpetas tegevuse.

Taristu

Küla asub Põlva–Reola maantee ja Tartu-Petseri raudtee ääres. Küla juures asub Rebase raudteepeatus.

Ettevõtlus

Külas tegutseb puidutööstusettevõte OÜ Sakkose.

Tuntud isikuid

Rebase külas on sündinud kunstnik Lembit Saarts.
Nikolai Vanaselja

Nikolai Vanaselja (15. detsember 1915Tallinn – 18. oktoober 1988 Tallinn) oli eesti ajakirjanik ja sporditegelane.
1935. aastal lõpetas ta Tallinna Pedagoogiumi ja 1940. aastal Tallinna sõjakooli. 1958. aastal lõpetas Moskvas kõrgema parteikooli. 
1940. aastal töötas ta Tartu Ülikooli sõjalise kasvatuse õppejõuna. 1941. aastal sai ta EKP Tartu maakonna komitee osakonnajuhatajaks. Teise maailmasõja ajal oli ta Punaarmee 27. Laskurpolgu 2. pataljoni ülema asetäitja poliitalal, auastmelt kapten. 1946. aastal oli ta ELKNÜ Keskkomitee sekretär. 
Aastatel 1948–1951 oli ta spordiühingu Tööjõureservid vabariikliku nõukogu esimehe asetäitja. 1951–1955 oli ta ajalehe Noorte Hääl toimetaja, 1958–1961 ajakirja Kultuur ja Elu toimetaja. 1961–1964 oli ta Eesti NSV Spordiühingute ja Organisatsioonide Liidu nõukogu esimees, 1964–1976 kirjastuse Kunst direktor. 1946–1947 oli ta Eesti NSV Kergejõustikusektsiooni ja 1959–1961 Eesti NSV Veepalliföderatsiooni esimees.
Ta on maetud Tallinna Metsakalmistule.
Eesti Rahvusringhääling

Rahvusringhäälingu loomine

Eesti Raadio (ER) ja Eesti Televisiooni (ETV) ühendamisest räägiti juba alates 2000. aastate algusest. Vabariigi Valitsus kiitis 2006. aastal heaks Eesti Rahvusringhäälingu loomise ETV ja ER õigusjärglasena.
Eesti Rahvusringhäälingu seadus võeti vastu 18. jaanuaril 2007, 78 kohal olnud Riigikogu liikmest hääletas seaduse poolt 76 liiget, vastu oli 1 ja hääletamata jättis 1 Riigikogu liige.

Hooned ja asupaik

Eesti Rahvusringhääling asub neljas eri hoones, mis on kahekaupa omavahel ühendatud. Eesti Televisiooni ja Eesti Raadio hooned asuvad lähestikku Tallinna kesklinnas Gonsiori, Kreutzwaldi ja Faehlmanni tänaval. Täpsemalt Gonsiori 21, Gonsiori 27, Faehlmanni 12 ja Kreutzwaldi 14
Eesti Rahvusringhääling kavatses ehitada uue maja 24 000-ruutmeetrisele krundile Järvel Tuisu tänav 21, kuid majandusraskused panid projekti seisma. Hoone projekti võistluse võitis Nobel Arkitekter A/S (Taani) arhitekt Erik Nobel. Projekti nimi oli "Ring-Hääl-Hing". Uue maja ehitusest loobumise järel remonditi aastail 2013–2014 kapitaalselt nn uus raadiomaja Gonsiori 21.
12. veebruaril 2017 kolis ERR-i uudistetoimetus nn vanasse raadiomajja (aadressil Kreutzwaldi 14), mis hakkas kandma nime Uudistemaja. Veidi varem kolisid ERR-i raadiotoimetused ümber renoveeritud raadiomajja aadressil Gonsiori 21.
2019. aasta aprillis teatas Eesti Rahvusringhääling, et eeldatavalt 2023. aastal valmiva uue telemaja ideekonkursi võitis Kadarik Tüür Arhitektid oma kavandiga. Samal kuul alustati 15 kuud kestva projekteerimisega. Eesti Rahvusringhääling kavatseb 2022. või 2023. aastal müüa aadressitel Faehlmanni 12, Faehlmanni 10 ja Gonsiori 27 asuvad hooned amortiseerumise tõttu. Telemaja Gonsiori tänava poolsel seinal on dekoratiivne silm.

Rahastamine

Eesti Rahvusringhäälingu 2011. aasta eelarve tulud on 28 053 211 eurot, millest 25 328 314 eurot tuleb riigieelarvest. Eesti Rahvusringhäälingu 2011. aasta eelarve kulud on 27 090 390 eurot. Lisaks riigieelarvest saadavatele tuludele on Rahvusringhäälingul suhteliselt väiksemas mahus muid tulusid, sh omatulud ja sihtotstarbelised eraldised. Omatulud annavad eelarvesse 1 694 488 eurot. Omatulude kategooriatena on eelarves näidatud rent jm hoonetulud, teenused, omatoodete müük ning õiguste litsentseerimine ja müük. Suurimaks omatulude allikaks on teenused (1 086 266 €). Sihtotstarbelised eraldised annavad eelarvesse 1 022 739 eurot. Suurimaks sihtotstarbeliste eraldiste kategooriaks on sihtotstarbelised projektitoetused (734 376 €).
Rahvusringhäälingu omatuludest osa pärineb teiste riigieelarveliste asutuste eelarvetest.
Rahvusringhäälingu rahastamiseks on korduvalt kaalutud telerimaksu (nimetatud ka loamaksuks) kehtestamist.
Piret Torm-Kriis

Piret Torm-Kriis (sündinud 27. märtsil 1964) on tantsija ja tantsutreener. 
Ta on tantsutrupi Modus asutaja ning kunstiline juht ja peatreener alates 1984. aastast, tantsutunnid toimuvad Värskas ja Tallinnas. 
Ta on pärit Petserimaalt, aga elab Tallinnas. 5. augustil 2017 toimunud Setu kuningriigi päevadel valiti ta ülemsootskaks.
Ta on Eesti Swingtantsu Liidu juhatuse liige.
Pinnaveekogu

Pinnaveekogu on pinnaveekogum, nt järv, veehoidla, oja, jõgi või kanal, oja-, jõe- või kanaliosa, siirdevesi või rannikumereosa. Mõiste on kasutusel peamiselt veepoliitikas (nt vee raamdirektiivis).
Artur Verte

Artur Verte (27. september 1901 Peterburi – 3. oktoober 1978 Tallinn) oli eesti hüdrogeoloog.
Sündis Peterburis Eestist pärit töölisperekonnas.

Haridus ja töökäik

1932. aastal lõpetas Leningradi Mäeinstituudi. Pärast lõpetamist töötas hüdro- ja ehitusgeoloogina Venemaal ja Kesk-Aasias. 1947. aastast töötas Eesti NSV Teaduste Akadeemia Geoloogia Instituudi teadurina, 1958–1973 hüdrogeoloogia sektori juhatajana. Teadustöö kõrvalt õpetas Tartu Riiklikus Ülikoolis hüdrogeoloogia aineid.
Õppis Eesti NSV Teaduste Akadeemia Geoloogia Instituudi aspirantuuris, 1954. aastal kaitses geoloogia-mineraloogia kandidaadi väitekirja. 1965. aastal kaitses Ždanovi nimelises Leningradi Riiklikus Ülikoolis doktoriväitekirja "Подземные воды Эстонской ССР и условия их формирования". 1967. aastal anti talle geoloogia-mineraloogia teaduste doktori kraad.
1973. aastal siirdus pensionile, kuid tegutses edasi Teaduste Akadeemia Geoloogia Instituudi konsultandina.

Teadustöö

Artur Verte oli esimene hüdrogeoloogia haridusega spetsialist Eestis. Ta töötas välja Eesti hüdrostratigraafilise liigestuse, korraldas hüdrogeoloogilist teenistust ning uuris põhjavete kujunemist Eesti territooriumil. Põhjendas erinevate mineraalvee tüüpide esinemisvõimalusi Eestis enne nende tegelikku avastamist. Algatas põhjavete kaitse idee ja korraldas põhjavete uurimist Teaduste Akadeemia Geoloogia Instituudis. Lisaks hüdrogeoloogiale uuris ka muid geoloogilisi küsimusi, sealhulgas Devoni terrigeensete setete tsüklilisust. Tõestas laminariitsavide esinemise Eestis.
Oli Vello Karise (1969) ja Leo Vallneri (1970) geoloogia-mineraloogia kandidaadiväitekirjade teaduslik juhendaja.
Tšakrad

Tšakrad (sanskriti sõnast चक्र (cakrá) 'ring, ratas') on hinduismi ja budismi tantristlikes ja joogaõpetustes ning vaimsetes praktikates, samuti paljudes New Age'i õpetustes ja praktikates figureerivad väidetavad väekeskused inimese peenkehas.
India traditsioonilise meditsiini järgi on need peenkeha pinnal paiknevad rattakujulised pöörlevad peenmateeria keerised. Nad lähtuvad füüsilise keha kindlatest punktidest ning läbistavad lehvikutaoliselt laienevalt peenkehakihid. Nad on energiate vastuvõtu ja ülekande fookused.
Eri süsteemide järgi on neid erinev arv. Läänes tuntakse enim seitsme tšakra süsteemi.
Tšakraid kujutatakse tavaliselt kas õie- või rattakujulistena. Esimesel juhul jaguneb ta õielehtedeks, teisel juhul kodarateks. Õielehtede või kodarate arv on igal tšakral erinev.
Tšakratest on juttu juba hilistes upanišadides, näiteks Yoga-kuṇḍalinī-upaniṣad'is.

Tšakrate kirjeldus

Seitset tšakrat kirjeldatakse muu hulgas šaktitantrismis, mille õpetused on levinud ka läänes. Järgneb iga tšakra kirjeldus ida ja lääne assotsiatsioonidega.
Bramberģe mõis

Bramberģe mõis (saksa keeles Brandenburg, läti keeles Bramberģes muiža) oli riigimõis Kuramaal Miitavi kreisis Jelgava kihelkonnas. Praegu asub mõisasüda Lätis Jelgava piirkonnas Glūda vallas Bramberģes.

Ajalugu

Bramberģe mõisa algusaastaks on 1645. Mõis oli Kuramaa hertsogitele kuuluv riigimõis, mille esimeseks omanikuks oli Jakob Kettler. Brandenburgist pärit naise Luise Charlotte järgi sai mõis oma saksakeelse nime. Mõis jäi riigimõisaks ka pärast seda, kui Kuramaa hertsogiriik Venemaaga liideti. Vahepeal valla ja kohaliku kolhoosi kasutuses olnud mõis on nüüdisajal eravalduses.

Mõisaansambel

Peahoone rajati ilmselt samuti 16. sajandil, aga arvatavasti aastal 1743 renoveeriti barokkstiilis hoonet põhjalikult. Väravatorn ja ait on ilmselt pärit aastast 1864. Mõisa inglise park rajati 19. sajandil. Parki ehib mitu tiiki.
Eerikupäev

Eerikupäev on 18. mail ja sel päeval mälestatakse Rootsi kuningat Erik Püha.
Eesti alal tunti seda päeva eelkõige põhjarannikul.
Emil Abderhalden

Emil Abderhalden (9. märts 1877 Oberuzwili vald, Sankt Galleni kanton – 5. august 1950 Zürich) oli Šveitsi biokeemik ja füsioloog.
1895. aastast alates õppis ta Baseli ülikoolis meditsiini. Ta kaitses 1902 Baseli ülikoolis Gustav von Bunge juhendamisel doktoritöö "Kõrgõhu mõjust vere koostisele". Hermann Emil Fischeri assistendina töötades habiliteerus ta 1904 "Uued tulemused spetsiifilise valkude keemia alal". Valkude struktuuri uurides eraldas ta esmakordselt valgust polüpeptiidi. Algselt tegi ta peptiididega seotud uurimistööd koos Hermann Emil Fischeriga. Ta tegi katseid valke lõhustavate fermentidega. Ta uuris valkude sünteesi loomses organismis ja polüpeptiidide sünteesi. Ta väitis, et on avastanud spesiifilised "kaitsefermendid" (Schutzfermente, hilisem nimetus Abwehrfermente). Abderhalden avastas ka uusi aminohappeid.
Esimese maailmasõja ajal sai ta haavatute transpordi koordineerimise eest 2. klassi Raudristi. Samuti vahendas ta puudustkannatajatele põllumaad, asutas imikutekodusid ja korraldas abi vanuritele.
Abderhalden andis seletuse Abderhaldeni-Kaufmanni-Lignaci sündroomile. Ta töötas välja rasedustesti (Abderhaldeni reaktsioon), mis aga ei toiminud.
Ta propageeris perekonna edendamist ning võitles alkoholi, nikotiini ja abordi vastu. Sotsiaaldarvinistina toetas ta sundsterilisatsiooni ja rassihügieeni. Artiklis "Rasse und Vererbung vom Standpunkt der Feinstruktur von blut- und zelleigenen Eiweißstoffen" (1939) väitis ta, et rasse saab valkude põhjal eristada.
Alates 1936. aastast tegeles ta sõjalise tähtsusega uuringutega ersatsainete alal ning pälvis selle eest 1944 2. klassi ordeni Kriegsverdienstkreuz.
23. juunil 1945 deporteeriti ta Ameerika okupatsioonitsooni, kust ta pääses edasi Šveitsi.
Aastal 1998 ilmus ajakirjas Nature uurimus, mis näitab, et osa Abderhaldeni töödest, nimelt kaitsefermentide teooria ja selle järeldused ning nn rasedustest, pole leidnud teaduslikku tõendatust. Juudi päritolu Saksa biokeemik Leonor Michaelis püüdis (1913) korrata Abderhaldeni eksperimente kuid need ebaõnnestusid. Saksamaa teadlased ei julgenud Abderhaldeni maine tõttu neid teooriaid kritiseerida või isegi osalesid nende eksperimentaalses tõendamises. Abderhalden ja tema õpilased kordasid selle teooria tõenduseks mõeldud katseid nii kaua, kuni saadi näiliselt positiivsed tulemused, negatiivsete tulemustega katsed aga jäeti kõrvale. Pole selge, kas tegu on andmete võltsimisega või tingis korduskatsete ebaõnnestumise mingi muu tegur.
Kiltsi mõis

Ajalugu

Kiltsi mõisa on esmakordselt mainitud 1466. aastal. Ilmselt 14. või 15. sajandil rajati mõisa Kiltsi vasallilinnus, mis Liivi sõjas purustati.
15.–16. sajandil kuulus mõis Wrangellidele, 16. sajandi teisel poolel kuulus Kiltsi Gilsenitele, kelle nimest pärineb ka saksakeelne rööpnimi Gilsenhof.
17. sajandil oli Kiltsi Asserienide valduses, seejärel kuulus mõis Uexküllide, Zoegede, Mannteuffelite ja Rosenite perekonnale.
1784. aastal omandas Kiltsi mõisa major Hermann Johann von Benckendorff, kes rajas linnusemüüridele ka uue mõisa peahoone. 1816–1846 kuulus mõis meresõitjale ja õpetlasele Adam Johann von Krusensternile, kes suri Kiltsis 1846. aastal. Krusensternidele kuulus mõis 20. sajandi alguseni, siis müüs A. J. von Krusensterni pojatütar krahvinna von Rüdiger mõisa 1911. aastal, Alfred von Uexküll-Gyldenbandile, kes oli ka mõisa viimane võõrandamiseelne omanik.

Mõisakompleks

Keskajal asus mõisas väike Kiltsi vasallilinnus, mis hävis Liivi sõjas.
1790. aastatel rajati linnuse varemetele varaklassitsistlikus stiilis härrastemaja.
Linnusele viitavat raskepärast arhitektuuri leevendavad kaks poolkaarekujulist tiibhoonet. Mõisahoone frontooni kaunistab Benckendorffide ja Brevernide suguvõsavapp.
1920. aastast alates asub lossis kool.
Albert Tattar

Albert Tattar (22. mai 1901 Valguta vald, Tartumaa – 21. detsember 1989 New York, USA) oli Eesti diplomaat ja ärimees.
Tattar läks 17-aastaselt koolipingist vabatahtlikuna Vabadussõtta. Võitles Tartu kooliõpilaste pataljonis ning miiniristleja Lennuk dessantroodus, seejärel oli ohvitser soomusrongil nr. 2.
Õppis Tartu Aleksandri Gümnaasiumis, seejärel Hugo Treffneri Gümnaasium, mille lõpetas 1920. aastal. Tartu ülikoolis oli esialgu loodus- (matemaatika), seejärel õigusteaduskonnas. Lõpetas ülikooli 1925. aastal kaubanduse erialal.
Tattar oli Korp! Vironia liige ning asutas hiljem stipendiumifondi Korp! Vironia liikmetele.
Tattar töötas pikka aega Eesti välisministeeriumis erinevatel ametikohtadel: praktikant, II sekretär, I sekretäri kohusetäitja, I sekretär, poliitilise büroo juhataja kohusetäitja, informatsiooni- ja pressibüroo juhataja kohusetäitja, informatsiooni- ja pressibüroo juhataja, poliitilise osakonna abidirektor, Berliini saatkonna nõunik.
Asus pärast Eesti okupeerimist NSV Liidu poolt elama Ameerika Ühendriikidesse. Tänu isiklikele sidemetele õnnestus tal asuda tööle alumiiniumi tootva suurkorporatsiooni Alcoa teenistusse.
Alcoa ülesandel asus ta 1940ndate lõpus looma äriüksust Venezuelas. Koos eesti ärimehe Arnold C. Oravaga lõi ta Lõuna-Ameerika suurima põllumajandusmasinaid ja autosid maale toova kompanii ACO Group, mille tegevjuhiks palgati Harry Männil. Aastatel 1951–1970 oli Tattar ACO Groupi direktor. Pensionile jäädes jätkas ta tööd Venezuela suurtöösturite direktorite nõukogu presidendina.

Tunnustused

Tattar pälvis Eesti Punase Risti teenetemärgi II järgu II astme (1936), Prantsuse Auleegioni ordeni, Poola Polonia Restituta ordeni ja Soome Valge Roosi Rüütelkonna komandöri ordeni II klassi.

Isiklikku

Tattari abikaasa oli Alice Sikk (1903–1988), lapsi neil ei olnud.
Multimiljonär Albert Tattar pärandas märkimisväärse osa oma varandusest Välis-Eesti organisatsioonidele. Ainuüksi Toronto Eesti Maja sai miljon USA dollarit.
Jonathan Zittrain

Jonathan L. Zittrain (sündinud 24. detsembril 1970) on Harvard Law Schooli küberõiguse professor ning Harvardi ülikooli Berkman Center for Internet & Society kaaskoordinaator.
Evald Ennus

Evald Ennus (13. september 1903 Palamuse, Kuremaa vald, Tartumaa – 28. juuli 1975 Gävle) oli eesti ärimees.
Ta õppis aastail 1925–1931, 1934–1939 ja 1942 (lõpetas) Tartu Ülikooli õigusteaduskonna kaubandus- ja majandusosakonnas ning majandusteaduskonnas, Eesti Üliõpilaste Seltsi vilistlane.
Ta osales Vabadussõjas, oli Tartu leivavabriku "Ceres" osanik ja juhataja, alates 1936. aastast selle importfiliaali juhataja Tallinnas. 1944. aastal põgenes ta Rootsi.
Intertüdruk

Süžee

Leningradi meditsiiniõde Tanja Zaitseva on lisaks oma põhitööle ka valuutaprostituut. Tema rootslasest klient Ed Larsen teeb talle abieluettepaneku. Tanja nõustub, kuna ta tahab Läände pääseda, et elada jõukat elu ja maailma näha. Kuid välismaale pääsemiseks tuleb ületada mitmed bürokraatlikud takistused. Tanja peab tooma tõendi oma isalt, et sel pole tema suhtes mingeid pretensioone. Tanja pole oma isa juba 20 aastat näinud. Viletsas materiaalses seisus isa nõuab Tanjalt selle tõendi eest 3000 rubla. Tanjal pole seda raha kusagilt võtta ning ta on sunnitud selle summa teenima prostitutsiooniga.
Esialgu meeldib Lääne elu Tanjale väga, kuid varsti saabub pettumus. Rootsi "sõbrad" ei unusta hetkekski, millega Tanja Nõukogude Liidus raha teenis. Tanja mees Ed Larsen armastab teda, kuid teeb talle tema harjumuste kohta pidevalt märkusi. Tanja saab aru, et ta on täiesti võõras inimene tundmatus maailmas. Tanja tahab oma ema külastada. Siis teatab üks Tanja sõbranna talle telefoni teel, et tema suhtes on Nõukogude Liidus algatatud kriminaalasi valuutaspekulatsioonide süüdistusega. Uurijad käivad Tanja ema juures ja räägivad talle, et ta tütar on tegelenud prostitutsiooniga. Tanja õpetajannast ema on vapustatud ja keerab gaasikraani lahti, soovides lõpetada elu enesetapuga. Naabrid tunnevad gaasilõhna, murravad korterisse sisse ja päästavad ta. Samal ajal tunneb Tanja kuuenda meelega, et juhtunud on midagi hirmsat. Ta istub autosse ja kihutab lennujaama, sattub aga liiklusõnnetusse ja hukkub.

Varia

1989. aastal käis Nõukogude Liidu kinodes filmi vaatamas 44 miljonit inimest.