Õuelasteaed

Õuelasteaed on koolieast noorematele lastele (3 kuni 6/7) hoidu ja alushariduse omandamist võimaldav koht, kus lapsed tegutsevad enamuse oma lasteaiapäevast värskes õhus. Lapsi julgustatakse avastama ja õppima looduskeskkonnas ning looduslike vahenditega sõltumata ilmast. Õpetaja roll on mitte niivõrd juhtiv, kuivõrd abistav ja suunav.

Õuelasteaedade taust ja levik

Ajalooliselt on maapiirkondades lapsed alati rohkelt aega looduses veetnud. Vähene kontakt loodusega muutus teemaks seoses industrialiseerumise ja üha kasvava linnastumisega. 
Tänapäevase õuelasteaia idee algatajataks peetakse Ella Flatau’d Taanist, kes 1950ndatel enda ning naabrite lastega sageli metsa külastas ning taolise teguviisiga teisteski lapsevanemates nii suurt huvi äratas, et ühine initsiatiiv ametlikult metsalasteaiaks vormistati. Rootsis sai 1957 alguse Skogsmulle liikumine, mis on tänaseks arenenud eraldi pedagoogikasuunaks, mille keskmes on rõõm õues olemisest iga ilmaga (I Ur och Skur), kogu keha ja kõikide meeltega, katsetamise ja avastamise kaudu õppimine, turvaline looduses viibimine ning huvi ja hooliv suhtumine loodusesse.
Õuelasteaiad erinevad riikides nii sisult kui vormilt. Õuelasteaiad võivad olla orienteeritud rohkem metsas tegutsemisele (metsalasteaed) või näiteks taimede-loomade eest hoolitsemisele (talulasteaed).
Saksa keeles tähistavad õuelasteaeda terminid waldkindergarten; naturkindergarten, Suurbritannias vastavalt outdoor nursery, forest/nature kindergarten/pre-school.
Taani keeles on käibel terminid skovbørnehaven („skov“ – mets ja „børnehave“ – lasteaed) ja naturbørnehave („natur“ – loodus). Soomes kasutatakse seda tüüpi lasteasutuste kohta nimetust luontopäiväkoti.Valdavalt õuekeskkonnas tegutsevaid lasteaedasid leidub ka mujal maailmas, nagu näiteks Jaapanis, Uus-Meremaal, Ameerika Ühendriikides, Kanadas.
Alates 1990ndatest on seda tüüpi lasteaiad omandanud suurt populaarsust Saksamaal, kus tegutseb praeguseks üle 1500 eriilmelise õuelasteaia (2017.a. oktoobri seisuga). Väga levinud on õuelasteaiad ka põhjamaise kliimaga Norras (Friluftsbarenhage, Naturbarenhage). Skandinaavia riikides toimivad õuelasteaiad suures ulatuses munitsipaallasteaedadena.
Eestis ametlikke õuelasteaedu seni pole, kuid Tartus tegutsev MTÜ Lapsed Õue peab alates aastast 2013 Eesti esimest õuelastehoidu. ning tegeleb õuesõppe alase teavitustegevusega.

Tingimused õuelasteaias

Õuelasteaiad tegutsevad erinevates kliimatingimustes ning sellest tingituna on ka vajadus siseruumide järele erinev. Näiteks Saksamaal on õuelasteaedade siseruumiks valdavalt askeetlik vagunelamu või metsahütt, mida kasutatakse ekstreemsete ilmaolude korral varjumiseks. Norras ja nt Tšehhis kasutavad õuelasteaiad varjualusena sageli köetavat püstkoda. Kui tegutsetakse looduslikult lagedamal alal (näiteks rannas), on soojemal aastaajal hädavajalik varjualune päikese kaitseks. 
Õuelasteaia hoovil on enamasti looduslikud, lihtsad ja mõnikord ise valmistatud atraktsioonid. Õuelasteaiad paiknevad tihti looduskauni ala vahetus läheduses, kus peamiseks pedagoogiliseks vahendiks ning inspiratsiooni allikaks võibki pidada loodust ennast. Kuid leidub ka asutusi, kus lapsed korjatakse hommikul bussi peale ning seejärel sõidetakse mõnda looduspaika. Samuti on Skandinaavias õuelasteaedu, mis tegutsevad selleks eraldatud ning kujundatud suuremal õuealal otse linna südames.
Erinevalt spetsiaalselt lastele disainitud turvalisest mänguväljakust on looduslikud olud mitmekülgsemad ning seega laste jaoks rohkem arenguvõimalusi pakkuvad. Isegi ühe ja sama ronimispuu oks võib olla sõltuvalt ilmast kas kuiv, märg või jäiselt libe, pakkudes lapsele võimalusi motoorika arenguks. 
Sageli ei ole õuelasteaedades hoovi- või matkaalalt väljumist takistavaid füüsilisi piirdeid, vaid kasutatakse kokkuleppeid (laps peab alati õpetajat nägema) või kindlaid maamärke (teatud puu, kivi vmt, millest kaugemale ei tohi üksi minna). Näiteks on Norras õuelasteaedu, mis tegutsevad rannas, kus piiriks on meri. Lapsi õpetatakse ohtudega toime tulema, mitte neid vältima. Kesksel kohal on usaldus – täiskasvanud usaldavad lapsi kokkulepitud reeglite järgimises ja vastupidi.

Õuesolemise mõju lastele

Igapäevane viibimine looduses toetab lapse motoorika arengut (nii peen- kui üldmotoorika), koordinatsiooni, kompimistundlikkuse kui kauguse/sügavuse tajumise osas. Teadusuuringud on näidanud, et õuelasteaia lapse kooliküpsus on n-ö tavalasteaia lapse omast valdavas osas parem. Õuelasteaia lapsed töötavad koolis keskmisest paremini õppetöös kaasa, on motiveeritumad ja parema keskendumisvõimega, tõusevad esile heade sotsiaalsete kompetentside ning motoorsete ja kunstiliste võimete poolest. Lapsed saavad õuelasteaiast kaasa kõrge vastutustunde, iseseisvuse ja individuaalsuse. Õuelasteaia lapsed on keskmiselt tugevama tervisega, neil on vähem õnnetusi ning nad oskavad ohutumalt kukkuda.
Kuna enamik õuelasteaedu ei kasuta konventsionaalseid ühe-eesmärgilisi mänguasju, avaldub õuelasteaia arendav mõju ka paremas kõnearengus, kuna lapsed peavad esemete ning mängu sisu omavahel verbaalselt läbi arutama. Koos kaaslaste ning õpetajatega puidust, kividest, liivast ja teistest looduslikest materjalidest onnide ning muude suuremate rajatiste ehitamine ergutab loovust ning õpetab lapsi eesmärke püstitama, planeerima ja ellu viima, koostööd tegema ning mitmesuguseid materjale käsitsema. Loodusest matemaatiliste kujundite leidmine, objektide rühmitamine või füüsikaliste nähtuste kogemine (nt kuidas vooluvesi kergeid esemeid kaasa viib) aitab lapsel omandada matemaatilisi ja füüsikalisi teadmisi mänguliselt, loomulikult ning kiiresti. Neuroloogilised uuringud on näidanud, et aju salvestab õpitava sisu paremini, kui see on seotud liigutuste ja meeltekogemustega.
Õuelasteaia lapsed peavad üldjuhul taluma vähem lärmi ning sellest põhjustatud stressi. Tõendatud on ka rohke värskes õhus viibimise positiivne mõju immuunsüsteemile. Õuesõppe puhul rõhutatakse, et selle positiivsest mõjust võib osa saada iga lasteaed, korraldades nt loodusmatku, loodusnädalaid või viies läbi loodusprojekte.