google/wiki40b huggingface dataset:
Ago Aaloe

Ago Aaloe (17. september 1927 Tallinn – 5. detsember 1980 Tallinn) oli eesti geoloog.

Elu- ja töökäik

Lõpetas 1952. aastal Tartu Ülikooli geoloogia erialal; pärast kooli lõpetamist suunati ta tööle Alma-Atasse. Kuna ta oli keskkoolis õppimise ajal olnud loodusteaduse ringis väga aktiivne ja edukas, oli seda juhendanud professor Luha tema sealt tagasi ülikooli aspirantuuri kutsunud. Ta õppis Eesti NSV TA Geoloogia Instituudi aspirantuuris. Aastast 1955 geoloogia-mineraloogia kandidaat.
Ta töötas pikka aega Eesti NSV TA Geoloogia Instituudis vanemteadurina.
Uuris Eesti Siluri stratigraafiat ja litoloogiat. 1955–1980 uuris ta Kaali meteoriidikraatrite ehitust. Ta avastas peakraatris kildudekoonused, avastas ühe varem teadmata kraatri, määras kraatrite vanuse (3500 aastat), kaardistas meteoriidiaine jaotumuse kraatrite piirkonnas  ning määras meteoriidi langemise suuna. Uuemad andmed lubavad oletada, et Kaali meteoriit langes siiski hiljem – 2400 kuni 2800 aastat tagasi.
Aastal 1984 rajati Kaalijärve kaitsealale mälestusmärk Ivan Reinwaldile ja Ago Aaloele. 
1970. aastatel uuris Ago Aaloe esimesena Tsõõrikmäe struktuuri ning oletas selle meteoriitset päritolu.  Ta uuris ka teisi meteoriidikraatreid, sealhulgas Siberis, Uuralis ja Kaukaasias. 
Ta oli 1963–1966 Eesti Teaduste Akadeemia Looduskaitse Komisjoni liige.
Ago Aaloe tegeles ka fotograafiaga, joonistas šarže ja maalis akvarelle.

Isiklikku

Isa Otto Aloe (1894–1972), ema Aleksandra Johanna Tõnismägi (1902–1975).
1949 abiellus ta Tartu Ülikooli Loodusteaduskonna Geoloogiaosakonna III kursuse üliõpilasena sama kooli Kehakultuuriteaduskonna eelviimasel kursusel õppiva Luulega. Neile sündis 1950. aastal poeg ja 1953. aastal tütar. Kahjuks lagunes abielu 1964. aastal.
Ülev Aaloe oli tema vend.
Epp Petrone

Epp Petrone (sünninimi 1974–1995 Epp Saluveer; 1995–2003 Epp Väljaots; sündinud 20. juulil 1974 Viljandis) on eesti ajakirjanik, kirjanik ja kirjastaja. 
Ta õppis Tartu Ülikoolis ajakirjandust (lõpetas aastal 2000). Epp Petrone on töötanud Tartu Raadios ning ajakirjades Favoriit, Eesti Naine, Stiil, Stiina, Tervis ja Anne. On töötanud TV3 saadete "Õhtul õhus", "Kahvel", "Robinsonid" ja "A4" toimetajana.
Alates 2005. aastast on ta kirjutanud blogides, aastast 2018 teinud taskuhäälinguid lastele, "Hommikujutt" ja "Unejutt". Aastal 2019 alustas ta taskuhäälingu täiskasvanutele "Epp Petrone podcast".
Aastal 2007 asutas ta kirjastuse Petrone Print. 
Aastal 2016 asutas ta kivipoe Indiast.ee, oli selle omanik kuni 2018. 
Oli aastail 2006–2010 Erakonna Eestimaa Rohelised liige.
Aastal 2019 kandideeris Riigikogusse sõltumatuna, erakonna "Eesti 200" nimekirjas.

Isiklikku

Ta on olnud kaks korda abielus. Esimene abikaasa Jaan Väljaots on ajakirjanik. Teine abikaasa Justin Petrone on vabakutseline kirjanik ja ajakirjanik.
Teisest abielust on Petronel kolm tütart, Marta, Anna ja Maria.
Labajalg

Inimese labajalg

Inimese labajalg koosneb pöiast ja varvastest.
Jalalaba välimine pool on käies vastu maad, sisemine pool ulatub maast veidi kõrgemale (lampjalgsuse korral on jalalaba ühtlaselt lame). Jalalabad on inimesele väga tähtsad tasakaalu hoidmiseks. Tasakaalu aitavad hoida ka varbad, mis kinnituvad jalalaba külge.
Magnetahel

Magnetahel on magneetikute kogum, mida läbib magnetvoog. Magnetahel koosneb peamiselt ferromagneetikust, s.t ferromagnetilisest materjalist ‒ rauast ja selle sulamitest. Ferromagnetiline magnetahel võib sisaldada üht või mitut magneetimismähisega ümbritsetud südamikku. Ahela mähiseta osa nimetatakse ikkeks ja liikuvat osa ankruks. Magnetahel võib olla kinnine, milles peaaegu kogu magnetvoog läbib ferromagnetilisi kehi, või selles on õhkvahemik, näiteks õhupilu.
Ajalooliselt esimeseks tehislikuks magnetahelaks võib lugeda elektromagnetit, mille leiutas William Sturgeon 1825. aastal. Magnetahela mõiste võttis kasutusele inglise elektrotehnik John Hopkinson 1885. aastal.
Magnetahelad on elektrotehniliste seadmete oluline osa, sest ergutava magnetvälja mõjul ferromagnetmaterjali sisemine väli orienteerub ergutava välja suunas ja seeläbi suureneb summaarne magnetväli. Tulemusena väheneb magnetvälja tekitamiseks vajalik voolutugevus, samuti magnetahelaga seadmete gabariidid ja mass.
Magnetahelat rakendatakse paljudes elektrotehnilistes seadmetes, nagu trafo, elektrigeneraator, elektrimootor, elektromehaaniline relee, kontaktor, mitmesugused mõõteriistad jm.

Magnetahelaga seotud mõisted

Magnetomotoorjõud (ka magnetiline pinge, magneetimisergutus) on põhjus, mis tekitab ja säilitab magnetahelas magnetvoogu. Magnetomotoorjõud võrdub mingi kontuuriga piiratud pinda läbiva elektrivooluga. Näiteks elektromagneti või trafo südamiku puhul avaldub magnetomotoorjõud mähise keerdude arvu ja mähist läbiva voolu korrutisena. Magnetomotoorjõudu võib tekitada nii alalisvoolu kui ka vahelduvvooluga. Magnetomotoorjõu tähis on Fₘ ja mõõtühik amper.
Magnetiline takistus ehk reluktants võrdub magnetahela või selle osa magnetomotoorjõu ja seda läbiva magnetvoo jagatisega. Püsimagneti magnetvoo ja alalisvooluga tekitatud magnetvoo korral on magnetahela osa magnetiline takistus võrdeline selle osa pikkusega ning pöördvõrdeline ristlõike pindala ja materjali absoluutse magnetilise läbitavusega. Vahelduva magnetvoo korral pole see sõltuvus lineaarne. Magnetilise takistuse tähis on Rₘ ja mõõtühik amper veebri kohta.
Sinialliku oja

Kirjeldus

Sinialliku oja pikkus on 14,9 km, valgla pindala 56,1 km², langus 70 m ja lang 4,7 m/km. Oja saab alguse 101 m kõrguselt Kassi külast ja suubub Raudna ürgorus Vardi, Matapera ja Sinialliku külade piiril 31 m kõrgusel vasakult poolt Raudna jõkke 54,6 km kaugusel selle suudmest. Aidu külas voolab oja läbi Aidu järve ja Saimre paisjärve ning Loodi külas läbi Loodi paisjärve. Oja alamjooks voolab Loodi-Sinialliku ürgorus. Oja kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda.

Looduskaitse

Pärast Aidu järve läbimist voolab oja Loodi looduspargi territooriumil.
2000. aasta suveolümpiamängud

Olümpialinn

Sydney valiti XXVII suveolümpiamängude korraldajaks ROK-i 101. istungjärgul Monacos 23. septembril 1993. Teised kandidaadid olid Berliin (Saksamaa), Manchester (Suurbritannia), Peking (Hiina Rahvavabariik) ja İstanbul (Türgi).
Olümpiamaskotid olid kuukabarra (naeru-safiirlind) Olly (sõnast "Olympic"), nokkloom Syd (Sydney linna nimest) ja sipelgasiil Millie (sõnast "millennium").

Võistluspaigad

Sydney Olümpiapark (Olympic Park) ja selle ümbrus Homebush Bay. Sydney kesklinn (triatlon), Darling Harbour – Entertainment Centre (võrkpall) ja Convention and Exhibition Centre (poks, judo, tõstmine, vehklemine, maadlus). Dunc Gray Velodrome (trekisõit), Moore Park (jalgpall, maanteesõit), Rushcutters Bay (purjetamine), Bondi Beach (rannavõrkpall), Blacktown Olympic Centre (softball, pesapall), Cecil Park (laskmine), Fairfield City Farm (maastikuratas), Penrith Lakes (sõudmine, aerutamine, kanuuslaalom), Horsley Park (ratsutamine), Ryde (veepall), Brisbane, Canberra, Melbourne, Adelaide (jalgpall).

Spordialad

Võisteldi 32 spordialal ja jagati välja 300 komplekti medaleid (168 meeste aladel, 120 naiste aladel ja 12 segaaladel). 
Uute spordialadena olid kavas triatlon, taekwondo ja trampoliinvõimlemine. Uute võistlusaladena olid Sydney programmis naiste veepall, naiste viievõistlus ja sünkroonvettehüpped.
Bludov

Bludov (ka Bludow) oli aadlisuguvõsa. 
Suguvõsast on teada 11. sajandil elanud bojaar Iona Blud. Hiljem, 15. sajandi keskel on mainitud Fjodor Bludovit, keda hilisemad suguvõsa esindajad pidasid oma otseseks esivanemaks. Suguvõsa esindaja Venemaa riigiametnik Dmitri Bludov kanti 1833 Eestimaa rüütelkonna aadlimatriklisse.
Kurkse väin

Kurkse väin on väin mis eraldab Pakri saari Mandri-Eestist.
Väina laius on umbes 2 km, sügavus 1,5–2 m.
Väina suubub Vihterpalu jõgi.
Brčko

Sport

Linnas on kolm jalgpalliklubi: FK Jedinstvo Brčko, FK Lokomotiva Brčko ja FK Ilićka 01, mis mängivad Serblaste Vabariigi teises liigas.
Sava jõe ääres asub Bosnia suurim sadam.
Külli Rikas

Külli Rikas (17. juuni 1955 Kuressaare – 5. detsember 2014) oli eesti arheoloog.
Ta lõpetas 1973. aastal Kingissepa Keskkooli ja 1978. aastal Tartu Riikliku Ülikooli ajalooteaduskonna ajaloo erialal, spetsialiseerudes arheoloogiale. Tema diplomitöö teema oli "Kivikirveste tüpoloogia ja nende areng Saaremaal".
Pärast ülikooli lõpetamist asus ta tööle Saaremaa Muuseumisse, algul vanemteadurina ja aastast 1988 ekspositsiooniosakonna juhatajana. Ta oli muuseumi kõigi püsinäituste (ja paljude ajutiste näituste) üks põhikoostajaid.

Tunnustused

2011 Muuseumiroti eripreemia näituse "Saaremaa aastail 1950–1993" koostamise eest

Isiklikku

Tema hobi oli kaugmatkamine.
Auvere

Ajalugu

Auvere mõis asutati 17. sajandi keskel.
24. juulil 1944 ja sellele järgnenud päevadel peeti seal ümbruskonnas Auvere lahing, mis oli osa teise maailmasõja Narva lahingutest.
2012. aastal valmis Auveres Eesti Energia põlevkiviõlitehas. Samal aastal alustati Auvere elektrijaama rajamist.
Hea ja kurja pildid

"Hea ja kurja pildid" ("Bilder von Gut und Böse") on Martin Buberi teos.
Raamat ilmus 1952 Kölnis.

Eessõna

Suvel 1935 minu sõbra Paul Desjardins'i korraldatud kohtumisel (Pontigny "dekaadil") läks askeesi üle arutamisel jutt kurjale. See on mind noorusest saadik huvitanud, ma hakkasin sellega tegelema pärast Esimest maailmasõda. Ma olen sellest kirjutanud ja ettekandeid pidanud. Sellepärast võtsin diskussioonist elavalt osa ning elav mõttevahetus Nikolai Berdjajeviga ja Ernesto Buonaiutiga ärgitas mind naasma selle Berdjajevi sõnul "paradoksaalse" probleemi juurde. Järgmise aasta dekaadil esitasin ma oma arusaama detailsemalt, peatudes Vana-Iraani ja Iisraeli kurjanägemuse võrdlusel. Mulle oli tähtis näidata, et inimese elus ei ole hea ja kuri samalaadse struktuuriga, olgugi küll vastandlikud omadused. Berdjajev ütles selle probleemi kohta, et seda on võimatu lahendada või kas või ratsionaalselt püstitada, sest siis ta kaob. Ja sellest võimatusest lähtudes püstitas ta küsimuse, kuidas alustada võitlust kurjaga. Mina oma ettekandes püüdsin lahenduse asemel anda aset leidva kurja sünteetilise kirjelduse, et kurja paremini mõista. Minu vastus oli: võitlust tuleb alustada omaenda hinges; kõik muu saab tuleneda ainult sellest.
Mõne aasta pärast, olles juba Jeruusalemmas, kirjutasin ma selle vastuse jutustuseks, millele ma legendaarse Googi järgi Maagoogi maal (Hesekieli raamat 38:2) panin pealkirjaks Goog ja Maagoog. (Pärast Googi sõdu peab tulema Messias). See vastus kätkeb õpilase sõnades õpetajale:
""Rabi," ütles ta katkeva häälega, "kuidas on lood tolle Googiga? Ta saab ju väljas olla ainult sellepärast, et ta on sees?" Sealjuures osutas ta oma rinnale: "Pimedust, millest ta on saadud, tuleb otsida üksnes meie nõrgast või salakavalast südamest. Googi on üles kasvatanud meie Jumala-reetmine."" Kujutage ette seda aega, seda kümmet aastat, mis mul läks vastuse andmiseks. Vastus on käesolevas raamatus. Aega läks sellepärast, et ma ei taibanud kohe, et Piibli hüpoteesid heast ja kurjast ja Avesta omad põhinevad täiesti erinevatel kurja variantidel. Neid tõdesid saab esitada ainult müütidena. Mõisted on ainult abivahendiks, sillaks müüdi ja reaalsuse vahel. Inimene teab kaosest ja loomisest kosmogoonilises müüdis, ja tal on vahetu kogemus, et kaos ja loomine leiavad aset temas, kuid ta ei näe neid koos, ta kuulab müüti Luciferist ega märka teda oma elus. Tal on tarvis silda.
Palu mõis

Palu mõis (saksa keeles Pallo) oli rüütlimõis Peetri kihelkonnas Järvamaal.

Ajalugu

Palu mõis rajati 17. sajandil ja sellel olid alguses Mäo mõisaga ühised omanikud.
1649. aastal läks mõis Tallinna Niguliste kiriku eestseisjale ja raehärrale Thomas Luhrile.
Hiljem kuulus mõis Fölckersahmide, Kaulbarside, Römerite, Meyendorffide, Brevernide ja Belavaryde omandusse.
1834. aastal sai mõisa omanikuks Patrick von Stackelberg. Stackelbergidele kuulus mõis kuni 1919. aasta võõrandamiseni. Viimane omanik oli Leo von Stackelberg.

Mõisakompleks

Mõisa peahoone pole säilinud.
Mudsina järv

Mudsina järv (ka Mutsina järv; keskkonnaregistri kood vee2123100) on järv Põlva maakonnas Kanepi vallas Hino külas. Järve pindala on 13,5 ha. Järv on üks Kooraste järvedest.
Aaron Swartz

Aaron H Swartz (8. november 1986 – 11. jaanuar 2013) oli Ameerika Ühendriikide programmeerija, kirjanik, arhivaar, poliitiline organisaator ja Interneti-aktivist.
Juba noorena osales ta RSS-i uudisevoogude standardi väljatöötamisel. Samuti oli ta üks Redditi portaali loojaid. Ta aitas peatada 2012. aastal SOPA eelnõu ja osales muudes poliitiliste algatuses. Swartz oli aktiivne Vikipeedia kaastöötaja ning kandideeris 2006. aastal ka Wikimedia Sihtasutuse juhatusse, kuid ei osutunud valituks.
Swartzi surnukeha leiti 11. jaanuaril 2013 tema korterist Brooklynis, kus ta oli ennast üles poonud. Ta perekond ja sõbrad pidasid 2007. aastast saadik depressioonis viibimist tunnistanud Swartzi surmas kaasvastutavaks riikliku süüdistaja bürood, kuulsat Massachusettsi Tehnoloogiainstituuti (MIT) ja JSTORi digiraamatukogu.

JSTORi intsident

Swartz laadis MIT võrguühendust kasutades JSTOR-i teadusartiklite andmebaasist alla umbes neli miljonit artiklit, mida ta arvatavalt plaanis P2P-võrgustikes levitada. Selle eest soovis prokurör talle rohkem kui 30-aastast vangistust ning nõuda ka välja miljoni dollari suuruse kahjutasu. Swartz oli juba 2008. aastal põhjendanud manifesti vormis oma kompromissituid arusaamu avatud juurdepääsu kohta ning oli 2009. aastal uurimise all, kuna laadis koordineeritud aktsiooni käigus alla massiliselt tasu eest avaldatavaid kohtudokumente, et neid seejärel tasuta avaldada. Toona süüdistust ei esitatud.
Mai Levin

Mai Levin (sündinud 9. märtsil 1942 Tallinnas) on Eesti kunstiajaloolane ja -kriitik.
Mai Levin on sündinud Tallinnas Nõmmel juristide perekonna ainsa lapsena. Lõpetas 1959. aastal Tallinna 10. keskkooli ja 1967. aastal Tartu Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna. Alates 1961. aastast töötanud Eesti Kunstimuuseumis.
Kirjutanud hulgaliselt teaduslikke uurimusi, artikleid ja ülevaateid. Uurinud põhjalikult Eduard Wiiralti ja Kristjan Raua loomingut. Kureerinud ainuüksi Eesti Kunstimuuseumis üle 100 näituse.
Spetsiesism

Spetsiesism on liigikuuluvuse järgi tehtav eelistus või diskrimineerimine, lugupidamatus või sobimatu hoiak inimliiki mitte kuuluvate olendite elu, vajaduste, väärikuse ja õiguste suhtes.
Analoogne rassismi või seksismiga.
Mõiste võttis 1973. aastal kasutusele Briti psühholoog Richard D. Ryder.
Balti Metsaselts

Balti Metsaselts (Verein baltischer Forstwirte) asutati 1867. aastal Riias Liivimaa Ökonoomilise Sotsieteedi haruseltsina, see koondas metsaomanikke, -ametnikke, -teadlasi ja metsandushuvilisi.
Enn Tarto

Enn Tarto (sündinud 25. septembril 1938 Tartus) on Eesti poliitik, üks aktiivsemaid Eesti taasiseseisvumise eest võitlejaid.

Hariduskäik

Aastatel 1946–1953 õppis ta Kõrveküla, 1953–1956 Tartu 3. Keskkoolis. Aastail 1969–1971 tudeeris ta kaugõppes Tartu Riiklikus Ülikoolis eesti filoloogiat, õpingud katkestati poliitilistel põhjustel.

Vastupanutegevus

12. märtsil 1956 asutasid Tartu 3. Keskkooli poisid, sealhulgas Enn Tarto, Toomemäel põrandaaluse organisatsiooni Eesti Noorte Malev. Selle liikmed levitasid Tartus ööl vastu 4. novembrit 1956 umbes 300 Ungari ülestõusu toetavat ja Eesti vabadust nõudvat lendlehte. Kümnetel lendlehtedel oli nurgas käsitsi joonistatud sinimustvalge lipuke või kilp.
Osalejad arreteeriti 1956. aasta lõpus. Peamine süüdistus oli lendlehtede levitamine. Eesti NSV Ülemkohus mõistis 13. märtsil 1957 8 poissi vangi §58-10 ja §58-11 alusel. Karistused: Jaan Isotamm – 7 aastat vangilaagrit, Voldemar Kohv – 6 aastat, Enn Tarto – 5 aastat, Jüri Rebane – 4 aastat, Lembit Soosaar – 4 aastat, Jüri Lõhmus – 3 aastat, Tõnis Raudsepp – 3 aastat, Enn Kaupo Laanearu – 2 aastat vangilaagrit. Enn Tarto oli poliitvang 1956–1960, 1962–1967 ja 1983–1988.
Agnès Martin-Lugand

Agnès Martin-Lugand (sündinud aastal 1979 Saint-Malos) on prantsuse kirjanik.
Ta sündis aastal 1979 Saint-Malos (asub Ille-et-Vilaine'i departemangus Bretagne'i piirkonnas). Ta on hariduselt lastepsühholoog.
Ta töötas kuus aastat kliinikus psühholoogina, kuid pärast poja sündi jäi ta koduperenaiseks. Ta hoolitses üheaegselt poja eest ja kirjutas raamatut "Les gens heureux lisent et boivent du café", raamat ilmus aastal 2013. Eesti keeles ilmus raamat pealkirjaga "Õnnelikud inimesed loevad raamatuid ja joovad kohvi" aastal 2014 sarjas "Punane raamat"; raamatu tõlkis prantsuse keelest Pille Kruus.

Isiklikku

Agnès Martin-Lugand on abielus ja ta on kahe poja ema.
Patogeensus

Patogeensus on mikroorganismi (patogeeni) võime põhjustada makroorganismil haigust.
Taavet Avarmaa

Taavet Avarmaa (1936. aastani David Akkermann; 22. september 1900 Tahkuranna vald – 1. oktoober 1982 Haapsalu) oli eesti jurist, notar ja vandetõlk, samuti Soome aukonsul Haapsalus. 
1936. aastal oli ta Läänemaa seltskondliku komitee liige.
Ernst Sarepera

Ernst Sarepera (23. juuli 1906 Tartu – 8. mai 1971 London) oli Eesti diplomaat.
Ta oli alates 1. juunist 1939 Londoni saatkonna I sekretär. Pärast saadik August Torma surma täitis ta saadiku ülesandeid.
Suur-Laagri tänav

Suur-Laagri tänav on tänav Tallinnas Põhja-Tallinna linnaosas Kalamaja asumis. 
Suur-Laagri tänav algab Vana-Kalamaja tänavalt, ristub Väike-Laagri tänavaga ja lõpeb Noole tänaval.
Suur-Laagri tänav on põhiosas (alates Väike-Laagri tänava ristmikust) enam-vähem kagu–loodesuunaline ja ligikaudu 280 meetri pikkune.
Suur-Laagri tänav sai nime 1900. aastast. Tänava saksakeelne nimi oli Grosse Lagerstrasse ja venekeelne Большая Лагерная. Tänav on nime saanud seal asunud sõjaväe laagriplatsi järgi.
Gambrinus (kauplus)

Gambrinus (täisnimega Õllepood nr 1 Gambrinus) on Tartus Rüütli tänaval tegutsev Tartu esimene ja Eesti teine õllepood, mille 2012. aastal asutas politoloog Karmo Tüür.
Pood on spetsialiseerunud õlle, õlletarvikute ja õllepruulimistarvete müügile. Õllevalikusse ei kuulu laiatarbeõlled, seevastu on esindatud mitmed väiketootjad, näiteks Šoti BrewDog, Soome Huvila, Belgia Lindemans ja Taani Mikkeller. Lähimad analoogsed poed asuvad Tallinnas, Peterburis ja Riias.
Ivan Fedjuninski

Esindusorganites

Ivan Fedjuninski kuulus NSV Liidu Ülemnõukogu V ja VI koosseisu ning NSV Liidu Ülemnõukogusse.
1973. aastal valiti ta Tallinna aukodanikuks. Samuti ta on Volhovi, Lomonossovi, Kingissepa, Brjanski, Karatševi, Gomeli ja Tšoibolsani aukodanik.
Viimastel eluaastatel elas Fedjuninski Moskvas ja suri 17. oktoobril 1977. Ta on maetud Novodevitšje kalmistule.

Mälestuse jäädvustamine

Aastatel 1978–1991 kandis tema nime praegune Paekaare tänav Tallinnas ja 1978–1994 praegune Rakvere tänav Narvas. Aastatel 1979–1996 kandis tema nime Tallinna 12. Keskkool. Siiani kannavad tema nime tänavad ja põigud Brjanskis, Gomelis, Tugulõmis, Jaanilinnas, Tjumenis, Karatševis, Ropšas ja Volhovis.
Venda Virit

Venda Virit (14. september 1923 Karksi vald, Pärnumaa – 24. oktoober 1992) oli eesti agronoom ja õppejõud.
1944. aastal lõpetas ta Polli aianduskooli. 1947. aastal lõpetas ta Olustvere Põllumajandustehnikumi agronoomia eriala kiitusega. 1956. aastal lõpetas ta kaugõppes Eesti Põllumajanduse Akadeemia agronoomina, diplomitöö "Suvinisu argotehnika ENSV-s". 
Aastatel 1947–1953 töötas ta Olustvere Põllumajandustehnikumis aednikuna, 1951–1961 oli ta samas botaanika, aianduse, mesinduse ja taimekaitse õpetaja. Aastatel 1961–1964 oli ta Olustvere Põllumajandustehnikumi õppeala juhatajana 1964–1978 Olustvere sovhoostehnikumi direktori asetäitjana, 1978–1984 samas aianduse ja mesinduse õpetaja.
Lepistu kalmistu

Lepistu kalmistu on kalmistu Räpina kihelkonnas Võrumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Põlva maakonnas Räpina vallas Sillapää külas.

Ajalugu

Räpina kihelkonda asutati õigeusu kirikuaiale lisaks 1834. aastal kirikust umbes 0,8 km kaugusele ka õigeusu kalmistu. Selleks andis Räpina mõisnik tasuta maatüki, mille suurus 800 ruutsülda. 1855. aastal maeti see kalmistu täis ning mõis andis juurde tasuta veel 800 ruutsülda. Algselt maeti sinna koguduse venelastest liikmeid, hiljem ka eestlasi.
Kalmistule ehitati 1911. aastal kivikabel.

Kirjeldus

Kalmistu asub Sillapää külas Räpina-Kahkva tee ääres. Kalmistu krundi pindala on praegu umbes 0,85 ha.
Juhan Zeiger

Juhan Zeiger (27. august 1897 Tartumaa, Terikeste – 25. oktoober 1969) oli eesti viiuldaja, helilooja, koorijuht ja orkestrijuht.

Haridus

Õppis aastatel 1906–1909 Hammaste vallakoolis, 1909–1912 Võnnu kihelkonnakoolis, 1912–1914 Hugo Treffneri Gümnaasiumis, 1914–1918 Tartu Aleksandri Gümnaasiumis.
1922. aastal astus Berliini Sterni nimelisse konservatooriumi ja õppis seal kompositsiooni, muusikateooriat ja dirigeerimist, kuid majandusraskuste tõttu konservatooriumi ei lõpetanud.

Töö

Töötas aastatel 1915–1921 teatri Vanemuine orkestris viiuldajana, 1918–1921 ka orkestrivanem ja Orkestriartistide Ühingu sekretär.
1924. aastal naasis Berliinist Eestisse. Töötas seejärel 1926–1927 Rakveres Virumaa poeglastegümnaasiumis, hiljem Paides mitmes koolis (1927–1940 Paide Ühisgümnaasiumis, 1929–1940 Paide Algkoolis, 1936–1940 Paide Kaubanduskoolis, 1936–1940 Paide Tööstuskeskkoolis) muusikaõpetajana, koori- ja orkestrijuhina.
Aastatel 1940–1941 oli ta Väätsa Mittetäieliku Keskkooli direktor ja samaaegselt Väätsa rahvamaja juhataja. Aastatel 1941–1944 Mäo Algkooli juhataja, 1944–1946 taas Mäo Mittetäieliku Keskkooli direktor. Aastatel 1946–1947 töötas ta Tallinna Õpetajate Seminari muusikaõpetajana, 1946–1948 oli ta Jaan Tombi nimelise Kultuuripalee kunstiline juht.
Aastatel 1954–1955 oli ta Eesti NSV Riikliku Filharmoonia rahvapilliorkestri juht ja Tallinna Riikliku Konservatooriumi rahvamuusika õppejõud.
Ta oli III (1947) ja IV üldtantsupeo (1950) rahvapilliorkestrite juht.
Heliloojana on ta kirjutanud soolo- ja koorilaule ning lugusid ja seadeid rahva- ja puhkpilliorkestritele. Tuntud on tema töötlused eesti rahvalauludest "Karjaselaul", "Kui mind pulma kutsuti", "Küla mul ütleb", "Sõsarsaared", "Urvaste valss" ja "Viire takka", millest viimasele on Zeiger ka ise rahvaluule ainetel sõnad kirjutanud.

Isiklikku

Tema poeg on Horre Zeiger.
Ta on maetud Metsakalmistule.
2012. aastal avati talle Paides mälestuspink.
Viktors Ņesterenko

Viktors Ņesterenko (sündinud 3. mail 1954 Nikopolis) on Läti endine jalgpallur ja jalgpallitreener.
2012–2014 oli ta FC Jõhvi Lokomotiv peatreener.

Isiklikku

Tema poeg Bogdans Ņesterenko on jalgpallur.
Google Translate

Google Translate ehk Google'i tõlge on Google'i tasuta masintõlke teenus, mis 2015. aasta 9. veebruari seisuga tõlgib 90 keele vahel.
Google'i tõlke lehel on kaks akent: vasakpoolse kasti kohal tuleb valida lähtekeel ja kasti kirjutada tekst või veebilehe aadress, mida soovitakse tõlkida, ja teise kasti kohal valida sihtkeel. Google'i kasutajakonto olemasolul saab tõlgitud sõnad salvestada oma vestmikusse. Google Translate näitab ka tõlgitud sõna liiki, nt tegusõna, nimisõna.
Natalja Lissovskaja

Natalja Venediktovna Lissovskaja (sündinud 16. juulil 1962 Alegazis) on endise NSV Liidu kergejõustiklane (kuulitõukaja). Olümpiavõitja (1988) ja kahekordne maailmameister. Kehtiva kuulitõuke maailmarekordi 22.63 valdaja.
Lissovskaja on IAAFi kuulsuste halli liige.
Sümfoonia nr 4 (Šostakovitš)

Dmitri Šostakovitš kirjutas 4. sümfoonia, Opus 43, ajavahemikus septembrist 1935 maini 1936. Tema äsja lavastatud ooperit rünnanud arvustuste tõttu otsustas ta veel prooviperioodi vältel esmaettekande ära jätta. Sümfoonia kandis esmakordselt ette alles 30. detsembril 1961 Moskva Filharmoonia Orkester Kirill Kondrašini juhatusel.

Vorm

Sümfoonia koosneb kolmest osast ja kestab umbes tunni. Esimene ja viimane osa kestavad 25 minutit või üle selle ning keskmine ainult 8-9 minutit.

Orkestratsioon

Šostakovitš kasutab selles teoses väga suurt, selgelt üle 100 mängijaga orkestrit. Kuna tegemist on ka tehniliselt ja emotsionaalselt väga nõudliku muusikaga, on see tema sümfooniate seas üks vähem esitatuid.
Voose vald

Voose vald (saksa keeles Wosel) oli vald Läänemaal Hanila kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1891 ja siis liideti see vald Massu vallaga.