Frederik Magle

Elukäik

Frederik Magle sündis Stubbekøbingis. Tema ema oli näitleja ja kirjanik Mimi Heinrich, isa aga organist, maalija ja skulptor Christian Reesen Magle. Tema vanaema vend oli kuulus helilooja Emil Reesen. Teda peeti juba varakult lapsgeeniuseks ning tema esimesed esinemised meedias olid juba 9-aastaselt. Ta kogus kuulsust orelivirtuoosina.
Magle omandas esialgse hariduse eraõppe vormis Leif Thybo (muusikateooria ja kompositsioon) ja Ib Bindeli (orel) käe all. Talle õpetati klaverimängu, noodikirja lugemist ning muusikateooriat alates kuueaastaseks saamisest. 16-aastaselt võeti ta vastu Taani Kuninglikku Muusikaakadeemiasse, kus ta õppis muusikateooriat Yngve Jan Trede käe all. Pärast poolteist aastat kestnud õpet otsustas ta õpingud pooleli jätta, põhjendades seda sellega, et ta ei suutnud samaaegselt akadeemias õppida ning iseseisvalt heliloojana töötada. Ta on hiljem väitnud, et otsus oli talle keeruline ning tal oli väga paljugi üle vaja järele mõelda, kuid ta ei kahetse oma otsust.
1993. aastal määrati talle krahvinna Erna Hamiltoni stipendium. 1994. aastal võitis ta organistina Taanis noortele mõeldud Eurovisiooni kvalifikatsiooniringid ja finaali ning saadeti edasi üleeuroopalisse finaali, mis toimus Varssavi Filharmoonia Kontserdihallis 14. juunil 1994. Esialgu olid poolakatest ürituse organiseerijad kvalifikatsiooniringid mujal korraldada plaaninud, kuid need nihutati kõik ümber Filharmoonia Kontserdihalli (kuna seal on orel) ainult selleks, et Frederik Magle saaks osaleda.
Magle isa suri aastal 1996, vahetult enne Magle jõulukantaadi "A newborn child, before eternity, God!" esiettekannet. Sellest tulenevalt on see kantaat pühendatud Magle isale. Aastal 2001 määrati Maglele auhind Freemason's Arts Prize.
Magle on öelnud, et tihtipeale saab ta oma ideed unenägudest ning seetõttu magab ta alati märkmik padja kõrval, juhul kui ta peaks unes saama idee, mida oma töös ära kasutada.

Muusika

Frederik Magle esimene avalik esinemine toimus ühel lihavõttepühade hommikul 7. aprillil 1985 Stubbekøbingi kirikus, kus lastekoor esitas tema komponeeritud hümni lihavõtetele. Kaks aastat hiljem (1987. aastal) esitati kuus tema hümni, millele ta ema oli sõnad kirjutanud, näitleja ja laulja Annie Birgit Garde poolt Lyngby kirikus toimunud kontserdil. Samal aastal esitas Magle muusikat esimest korda televisioonis. 1988. aastal toimus kahe tema suuremat sorti töö, kantaadi "We are afraid" ja minimuusikali "A Christmas Child" esiettekanne Grundtvigi kirikus, kus pealtvaatajaid oli 2000 ringis. 1990 aastal hakkas ta koostööd tegema viiuldaja Nikolaj Znaideriga ning nad esinesid koos kontsertidel. Hiljem esitas Znaider koos pianist Daniel Gortleriga esmakordselt Magle variatsioone viiulile ja klaverile – "Journey in time" Amsterdamis Concertgebouws. Teost kirjeldatakse edasi andvat "teatud stseene või muusikalisi pilte", kasutades selleks teravaid dissonantse, keerulisi rütme ja dramaatilisi üleminekuid ja teemamuutusi.
1993. aastal komponeeris Magle muusikat eksperimentaalteatri lavastusele "Der Die Das", mida esitas Kirsten Delholmi juhendamisel teatritrupp Hotel Pro Forma. Teised näidendiga seotud artistid olid arhitekt Thomas Wiesner, skulptorid Anders Krüger ja Frans Jacobi, kunstnik Tomas Lahoda ja kostüümidisainer Annette Meyer. Lavastus esitati 4. Rahvusvahelisel Tantsufestivalil Münchenis ning selle eesmärgiks oli olla kaasaegne "Gesamtkunstwerk", ühitades arhitektuuri, kunsti, muusikat ja näitemängu.
Magle kontsert orelile ja orkestrile "The Infinite Second" esitati ja lindistati esmakordselt 1994. aastal 3. rahvusvahelisel muusikafestivalil Lätis Riia Katedraalis. Organistiks oli Magle ise ning orkestriks oli Dzintars Jostsise juhendamisel Läti Filharmoonia Kammerorkester. Berlingske Tidende kriitik Steen Chr. Steensen kirjeldas kontserti kui "pikka protsessi pimedusest valgusse, mis tonaalselt sarnaneb prantsuse orelimuusika koolkonna stiiliga". 1996. aastal avaldati see teos CD-l koos tema teise sümfooniaga "Let there be light", mille esiettekanne toimus Riia Katedraalis 1993. aastal. Kultuurist kirjutav ajakirjanik Jakob Levinsen kirjutas Magle tööde struktuuri kohta järgmist:
 
„...ta muusika tundub küll traditsiooniliste muusika parameetrite järgi küllaltki konventsionaalsena, milleks on kaarduvate vormide eelistamine ning suhteliselt konservatiivne vaba tonaalsuse kasutamine meloodia ning harmoonsuse koha pealt, kuid tema muusika dramaatilised iseloomujooned tulenevad kindlasti juba oreli enda spetsiifikast. Iseloomujoonteks on tihti esinev kontrast väga madalate ja kõrgete tämbrite vahel, kontrast selgelt defineeritud meloodiliste joonte ning tihedalt punutud muusikaväljade vahel, kontrast massiivsete akordide ning energeetiliselt liikuvate rütmimustrite vahel. See kõik käib ka tema kahe domineeriva muusika struktureerimise meetodi kohta (...) iseloomustavad dünaamiline pingete kasvamine aina rohkemate ja rohkemate muusikakihtide lisandumisel, järsud muutused madala ja kõrge, jõulise ja rahuliku, selge ja varjutatu vahel. Sealhulgas sisaldub teostes ka julgus mõndasi parameetreid ekstreemsusteni viia – selle näiteks on juhud, kus rütmiline muster muutub nii tihedaks, et sisalduvate muutuste kontuurid muutuvad nii häguseks, et ainult muutumiste piirjooned jäävad alles...“
Jõulukantaadi "A newborn child, before eternity, God!" esiettekanne toimus aastal 1996, teose tellis Kulturby 96 – Euroopa kultuuripealinn 1996. 1997. aastal avaldati teos CD-l, esitajateks olid solistid Ingibjörg Gudjonsdottir (sopran), Elisabeth Halling (alt), Gert Henning-Jensen (tenor) Christian Christiansen (bass), kaks segakoori, kaks lastekoori, puhkpilliansambel, üks organist ja üks löökpillimängija. Dirigendiks oli Steen Lindholm. Kriitik meediaväljaandest Jyllands-Posten kirjeldas kantaati kui raskelt klassifitseeritavat ning tõi välja robustsuse religioosses narratiivis. Teose tekst pärineb 6. sajandi muusikapalast, mille on taani keelde tõlkinud preester Kristian Høeg.
1995. ja 1996. aastal komponeeris Magle sümfoonia klaverile ja sümfooniaorkestrile – "Lego Fantasia". Teose tellijaks oli ettevõte Lego Group. Sümfoonia esimene ettekanne toimus 24.08.1997 Windsori lossis St. George kabelis. Esitajateks oli Londoni Filharmooniline Orkester David Parry dirigeerimisel ning pianistina astus üles Magle ise. Samad esitajad osalesid ka sama teose CDle lindistamisel.
1998. aastal tellis temalt teose Amnesty International: ta komponeeris sooloteose klaverile "Flammer for Frihed". Teos trükiti sama pealkirjaga raamatusse, mis koosnes 24 taanlaste kirjutatud esseest (kirjutajate hulgas on toonane Taani peaminister Poul Nyrup Rasmussen, endine peaminister Poul Schlüter, Tøger Seidenfaden, Ghita Nørby ja teised). Raamatu toimetajaks oli Monica Ritterband ning raamat avaldati Inimõiguste ülddeklaratsiooni 50. aastapäeval.
Magle kirjutatud kantaat solistile, koorile, lastekoorile ja kammerorkestrile "Cantata to Saint Cecilia" tuli esiettekandele 22. novembril 1998 Kopenhaagenis Ny Carlsberg Glyptotekis. Aasta hiljem salvestati ja avaldati kantaat albumil "Cæciliemusik". Esitajateks olid Danish Cæciliekoret dirigent Gunnar Svenssoni juhendamisel ning solistid Birgitte Ewerlöf (sopran), Tuva Semmingsen (alt) ja Jørgen Ditlevsen (bass).
Kantaadi sõnad on kirjutanud kirjanik Iben Krogsdal ning põhinevad Püha Cecilia lool – püha Cecilia suri kohutaval moel oma kristliku usu tõttu. Kantaati on kirjeldatud kui "mõõdukat modernismi erilise Taani alatooni ning läbipaistva kammermuusika instrumentatsiooniga".
Tema 2001. aasta puhkpilliansamblile, koorile, orelile ja löökpillile kirjutatud teos "The Hope" tuli esiettekandele Kopenhaageni lahingu 200. aastapäeva mälestusteenistusel 01.04.2001. Teos telliti Kopenhaageni Reformistliku Kiriku ja organisatsiooni Søværnets Operative Kommando koostööna. "The Hope" salvestati ning avaldati 2005. aastal Kuningliku Taani Mereväe poolt albumil "Søværnet Ønsker God Vind".
Magle koostas spetsifikatsioonid ja tonaalse disaini Jørlunde kirikusse loodud uuele orelile. Orel pühitseti sisse oktoobris 2009 ning aastal 2010 avaldas Magle topeltalbumi "Like a Flame" uuel orelil tehtud improvisatsioonidest. Kriitikute arvustused albumi kohta olid valdavalt positiivsed, kuid leidus ka karmimat kriitikat – eriti halva hinnangu andis improvisatsioonidele taani oreliajakiri ORGLET, mille koostajad rõhusid traditsiooniliste fuuga- ja koorivormide olulisusele ning sellele, kuidas neid vorme ei kõlba asendada vaba improvisatsiooniga. Üks kriitikutest kaebas ka albumi pikkuse üle, kuna albumi kestuseks on üle kahe tunni. Magle vaba improvisatsioonilise vormi kaitseks astus välja organist, džässpianist ja helilooja Henrik Sørensen oma arvamusartikliga taani oreliväljaandes Orgelforum.