Leo XII

1823. aasta konklaav

Leo XII valiti paavstiks 28. septembri hommikul 1823 Roomas Quirinali palees ja krooniti 5. oktoobril kardinal Fabrizio Ruffo poolt. Ta võttis nime Leo XI järgi, kes andis tema suguvõsale aadlitiili.
2.–28. septembrini 1823 toimunud konklaavil osales 49 kardinali. Sellel konklaavil olid suurimateks soosikuteks Zelanti fraktsiooni esindaja kardinal Antonio Gabriele Severoli ja mõõdukam kardinal Francesco Saverio Castiglioni. Kardinal Giuseppe Albani esitas Severoli vastu 21. septembril Austria keisri Franz I nimel veto. Leo XII valiti paavstiks Zelanti toetusel 34 häälega, kuid ta ei tunnustanud esialgu kardinalide otsust, põhjendades seda oma viletsa tervisega.

Suhted Prantsusmaaga

4. juunil 1824 mainis Leo XII Prantsusmaa kuningale Louis XVIII-le saadetud kirjas 1817 sõlmitud konkordaadi läbikukkumist ja tegi talle etteheiteid mitmete revolutsiooni ajal kehtestatud seaduste jõussejätmise pärast.

Suhted Hispaania ja Ladina-Ameerikaga

Leo XII teatas 21. mail 1827, et seoses riikide iseseisvumisega Ladina-Ameerikas hakkab ta nüüdsest ise määrama Hispaania kuninga asemel sealseid piiskoppe. Selle otsusega pälvis paavst Hispaania kuninga hukkamõistu.

Suhted Saksamaaga

Leo XII sõlmis 1827 konkordaadi Ülem-Reini aladega. Ta saavutas 11. aprillil 1827 kokkuleppe Freiburgi peapiiskopi ja kapiitliga seoses Ignaz Heinrich von Wessenbergi määramise pärast puhkenud tüliga.

Suhted Sardiiniaga

Leo XII saatis 1825 Sardiinia kuningannale kuldroosi.

Suhted Napoliga

Leo XII kohustas Napolit taastama vasallivande andmist paavstile, kuid sellel otsusel oli ainult sümboolne tähendus.

Suhted Suurbritanniaga

Leo XII soovis saavutada katoliiklastele suuremaid õigusi ja vabadusi Suurbritannias.

Suhted Hannoveriga

Püha Tool sõlmis 26. augustil 1824 Hannoveriga konkordaadi.

Suhted Madalmaade kuningriigiga

Püha Tool sõlmis 1827 Madalmaade kuningriigiga konkordaadi.

Suhted Šveitsiga

7. mail 1828 avaldatud bullas "Inter praecipua" reguleeris Leo XII Baseli piiskopkonna piire ja 13. juulil 1828 andis ta Solothurni kirikule katedraali õigused.

Suhted Türgiga

Leo XII otsustas 1824 taastada katoliku patriarhaadi Aleksandrias.

Suhted Venemaaga

Venemaa saadik Andrei Italinski kohtus paavstiga.

Reformid Kirikuriigis

Leo XII oli esimene paavst uusajal, kes elas pidevalt Vatikanis. Ta määras Ravenna legaadiks kardinal Agostino Rivarola, kes kasutas olukorra kontrolli alla hoidmiseks politsei jõudu ja spioonide abi. Leo XII asus tegutsema teeröövlite tegevuse vastu. Tema teostatud rahareformiga võeti Kirikuriigis rahaühikuna käibele leonina. Leo XII taastas Forlimpopoli linnale linnaõigused. Reguleerimaks roomlaste seas levivat purjutamist käskis ta kõrtside ette ehitada sissepääsu raskendamiseks vastavad takistused.

Kuuria

Valitsemisaja alguses kõrvaldas Leo XII endise kardinal-riigisekretäri Enrico Consalvi kuuria ametist, kuid paavst määras ta mõne aja pärast usupropaganda kongregatsiooni prefektiks. Leo XII edutas kuuria ametikohtadele pigem vanade aadlisuguvõsade liikmeid, kui lihtrahva seast pärit vaimulikke. Ta reorganiseeris Rooma inkvisitsiooni ja rajas 1824 kongregatsiooni, mille ülesandeks oli kontrollida Kirikuriigis antava kooliõpetuse vastavust õigusaktidele.

Benediktlased

Leo XII tunnustas 1827 avaldatud dekreediga "Inter gravissimas" benediktlaste kongregatsiooni rajamist Brasiilias.

Bona Morsi vennaskond

Leo XII andis 1827 Vincenzo Caraffa rajatud Bona Morsi vennaskonna ülemusele loa rajada kongregatsioone jesuiitidele kuuluvates kirikutes.

Frantsisklased

Leo XII andis 1826 Rooma lähedal asuva San Vincenzo e Anastasio kloostri tsistertslaste alluvusest frantsiskaani observantide alluvusse.

Jeesuse Pühima Südame Selts

Leo XII tunnustas 1826 Madeleine-Sophie Barat rajatud Jeesuse Pühima Südame Seltsi (Religieuses du Sacré Cœur de Jésus or Religiosa Sanctissimi Cordis Jesu, R.S.C.J.).

Jesuiidid

Leo XII soosis jesuiitide tegevust ja volitas neid ellu viima katoliiklikku hariduspoliitikat, andes enamiku katoliiklike kõrgkoolide juhtimise üle jesuiitidele. Leo XII kohustas 1826 avaldatud apostellikus konstitutsioonis "Plura ultra" jesuiite mitte tegelema bigaamilises suhtes olevate isikutega. Paavst reguleeris 1. jaanuaril 1829 jesuiitide volitused tegutsemiseks Inglismaal.

Kristliku doktriini kongregatsioon

Leo XII tunnustas 17. septembril 1824 Ippolito Galantini rajatud Kristliku doktriini kongregatsiooni.

Laatsaristid

Leo XII taastas Vincent de Pauli rajatud laatsaristide kongregatsiooni (C.M.) tegevuse.

Leopoldiini Selts

Leo XII tunnustas 30. jaanuaril 1829 avaldatud bullas "Quamquam plura" Johann Friedrich Reze rajatud Leopoldiini Seltsi.

Montforti kongregatsioon

Leo XII tunnustas 1825 Louis-Marie Grignion de Montforti rajatud kongregatsiooni (Les Filles de la Sagesse).

Oblatistid

Leo XII tunnustas 21. märtsil 1826 Charles de Mazenod rajatud Neitsi Maarja Pärispatuta Saamise oblatiste (Congregatio Missionariorum Oblatorum B.M.V. Immaculatae, O.M.I.).

Püha Vaimu kongregatsioon

Leo XII tunnustas 7. veebruaril 1824 Püha Vaimu kongregatsiooni (Congregatio Sancti Spiritus sub tutela Immaculati Cordis Beatissimae Virginis Mariae, C.S.Sp).

Picpusi kongregatsioon

Leo XII tunnustas 1825 Pierre Coudrini rajatud Picpusi kongregatsiooni (S.S.C.C.) ja saatis selle kongregatsiooni misjonärid Hawaiile.

Xavieriaani vennad

Xaveriaani vendade kongregatsiooni (X.B.S.S.) rajaja Theodore James Ryken oli 1826 Roomas palverännakul ja kohtus paavstiga, kes andis talle selle kohtumise mälestuseks medali.

Liturgilised otsused

Leo XII rõhutas apostellike väärtuste järgimist kloostrites, vaimulike haridustaseme tõstmist ning sügavama religioossuse äratamist kristlastes.
1825. aastat tähistati juubeliaastana.
Leo XII kuulutas 27. septembril 1828 Petrus Damianuse Kiriku doktoriks.

Teoloogilised vaidlused

Leo XII oli mõjutatud Félicité Robert de Lamennais' ja Gioacchino Ventura di Raulica teoloogiast.
Ta tunnustas usupropaganda kongregatsiooni otsust, mille järgi peab Kaldeas olema vaid üks patriarh, mitte rohkem, nagu neid seni oli olnud.
Ta mõistis 18. märtsil 1825 hukka vabamüürluse ja salaühingud.
Ta taunis 5. mail 1824 avaldatud entsüklikas "Ubi primum" protestantlikke piibliseltse.
18. detsembril 1825 andis ta eraaudientsi Kaspar Benedict Hagleitneri rajatud Manharteri liikumise esindajatele, kes hiljem teatasid, et Leo XII pole õiguspärane paavst.

Suhtumine juutidesse

Leo XII kohustas 1825 Kirikuriigis elavaid juute asuma getodesse ja laiendas Rooma geto territooriumi.

Leo XII kultuuriloos

Leo XII jätkas Prantsusmaa okupatsiooni tagajärjel Kirikuriigis tegevuse katkestanud kõrgkoolides õppetöö taastamist, sealhulgas taasavati 18. veebruaril 1826 Iiri kolleegium. Ta rajas ülikoolide juurde uusi õppetoole, kuid seadis 28. augustil 1824 avaldatud apostellikus konstitutsioonis "Quod divina" õppetöö range järelevalve alla ja sätestas 1825, et kõik teaduslikud ühendused Roomas peavad olema tunnustatud vastava kongregatsiooni poolt.
Leo XII muutis 27. augustil 1824 Perugia kolleegiumi (Collegio Pio) ülikooliks.
Ta taunis teatrites etendavate näidendite kasutamist poliitiliseks agitatsiooniks.
Ta alustas tulekahjus kannatada saanud Rooma San Paolo fuori le Mura basiilika rekonstrueerimist.
Ta käskis keelatud raamatute registrist eemaldada Galileo Galilei tööd.
Leo XII oli teoloogi Giacinto Placido Zurla ja Jean-François Champollioni patroon.

Surm

Leo XII oli aastaid viletsa tervisega ja detsembris 1823 oleks ta peaaegu surnud, kuid oli piiskop Vincenzo Strambi palvetamise mõjul jäänud ellu. Leo XII haigestus 5. veebruaril 1829 pärast kardinal Tommaso Bernettile antud eraaudientsi ja tema ihuarst otsustas opereerida tema urotrakti (vie orinarie). Operatsiooni järel paavsti seisund halvenes, ta suri 10. veebruari hommikul arvatavasti kusepõie põletikku ja maeti 15. veebruaril Rooma Peetri kirikusse. 5. detsembril 1830 maeti tema säilmed ümber.