google/wiki40b huggingface dataset:
Ginger Alden

Ginger Alden (sündinud 13. novembril 1956 Memphises Tennessee osariigis) on USA modell ja näitleja, tuntud kui Elvis Presley viimane tüdruksõber ja kihlatu.
Ginger ja Elvis tutvusid 1961. aastal tänu Gingeri isale, kes oli Elvise ülemus sõjaväes. Uuesti kohtusid nad 1976. aastal ja peagi kolis ta Gracelandi. Elvis ja Ginger plaanisid abielluda 1977/1978 aastavahetuse paiku, kuid 1977. aasta 16. augusti lõunal avastas Ginger Elvise Gracelandi vannitoast surnuna.
Pärast Elvise surma on Ginger teinud modellitööd ning esinenud reklaamides ja külalisena telesaadetes. Samuti osales ta aastatel 1986–1987 seriaalis "Capitol".
Louis III (Lääne-Frangi kuningas)

Louis III (germaani- ja saksapäraselt Ludwig III; umbes 865 – 5. august 882) oli koos oma venna Karlmanniga Lääne-Frangi kuningas.
Louis ja Karlmann said kuningateks 879, kui nende isa Louis II suri. Louis sai riigi põhjaosa ehk Neustria valitsejaks, Karlmannile jäi lõunaosa. Ent hertsog Boso, kes valiti Provence'i kuningaks, keeldus vendade võimu tunnustamast ning nii puhkes kodusõda. Louis'l ja Karlmannil ei läinud ka nende onu Karl Paksu abiga korda Bosot alistada, tema keskust Vienne'i piirati ebaõnnestunult 880. aasta sügisel. Louis'l läks aga korda saavutada võit viikingite üle, mis leidis ka kajastamist tema auks komponeeritud ülemsaksakeelses poeemis "Ludwigslied".
Augustis 882 suri Louis ootamatult ning Karlmann sai riigi ainuvalitsejaks.
Scharnhorst (lahingulaev)

Laeva üldandmed

Pikkus: 235 m
Laius: 30 m
Süvis: 9,9 m
Veeväljasurve: 38 900 t
Võimsus: 165 000 hj
Kiirus: 31,5 sõlme
Meeskond: 1840 inimest

Teenistuskäik

21–27. november 1939: Lahinguretk koos Gneisenauga Islandi lähistele, et meelitada Inglise laevastikku Admiral Graf Spee pealt ära.
23. november 1939: Uputas abiristleja HMS Rawalpindi.
18–20. veebruar 1940: Operatsioon Nordmark. Katkestati.
7. aprill 1940: Operatsioon Weserübungi algus. Lahinguretked koos Gneisenauga invasioonilaevastku katmiseks ja patrullretked Norra ranniku lähistel.
9. aprill 1940: lühike tulevahetus Inglise lahinguristleja HMS Renowniga.
4–9. juuni 1940: Operatsioon Juno liitlasvägede Norrast evakueerumise takistamiseks. Peale operatsiooni lõppu läks Trondheimi.
8. juuni 1940: uputas lennukikandja HMS Gloriouse ja hävitajad HMS Acasta ning HMS Ardent, sai Acasta torpeedoga pihta.
11–13. juuni 1940: Lennukikandjalt HMS Ark Royal baseeruvate lennukite rünnakud, laev tabamusi ei saanud.
21. juuni 1940: Saabus Kieli.
Juuli-oktoober 1940: remondis Kielis.
28. detsember 1940-3. jaanuar 1941: Läbimurre Atlandile, katkestati.
22. jaanuar-23. märts 1941: Lahinguretk koos Gneisenauga Atlandile, kahe peale kokku uputati 22 laeva.
23. märts 1941: saabus Bresti.
23. juuli 1941: saabus La Pallice.
24. juuli 1941: RAFi õhurünnakus saab laev 5 tabamust.
August 1941: Brestis remondis.
11–13. veebruar 1942: Operatsioon Cerberus: Scharnhorst, Gneisenau ja Prinz Eugen läbisid La Manche väina. Laev sõitis Hollandi ranniku lähedal kahele miinile. Saabus Wilhelmshavenisse.
Veebruar-oktoober 1942: Remondis Kielis.
11. jaanuar 1943: Üritati laeva üle viia Norrasse, katkestati RAFi aktiivsuse tõttu.
8–10. märts 1943: Viiakse üle Altafjordeni Norras.
6–9. september 1943: Operatsioon Sizilien: koos Tirpitziga rünnatakse Svalbardi.
25. detsember 1943: Lahinguretk liitlaste konvoi JW 55B vastu.
26. detsember 1943: Nordkapi lahing – lahing kolme Briti raskeristlejaga, sai kaks tabamust HMS Norfolkilt. Hiljem järgnevas tulevahetuses tabab HMS Norfolki kaks korda. Hiljem tulevahetus lahingulaev HMS Duke of Yorki ning hävitajatega. Scharnhorsti tabas neli torpeedot ning laev jäi seisma. Hiljem tabas laeva vähemalt kümme torpeedot ning laev uppus. 1968 mehelisest meeskonnast päästeti ainult 36.
Zapiasočča

Ajalugu

Arheoloogilistel andmetel on küla kohal asustus olnud juba vanemal rauaajal, jätkudes järjepidevalt kuni keskajani. Aastal 1521 põletasid krimmitatarlased Turaŭ linna maha. Nõnda otsustas Konstanty Ostrogski küla ja linna vahelisele linnamäele uue kindluse rajada. Sel ajal tekkisid ka Zajacella ja Zapiasočča eeslinnad, mis moodustavad tänapäeva Zapiasočča küla.
Iseseisvat asulat on esimest korda mainitud XVIII sajandil. Toona oli Zajacella-Zapiasočča küla, mis kuulus Minski vojevoodkonda ja Mazyri maakonda, asudes Turaŭ vallas. Seoses Poola jagamisega läks küla aastal 1763 Venemaa koosseisu, kus hakkas kuuluma Mozõri maakonda. Aastal 1765 hakkas see kuuluma Ivan Sollogubile. Aastast 1897 on teada, et külas oli tuulik. 29. juunil 1908 laastas küla suur tulekahju, milles põles maha 47 majapidamist. Vastavalt aastal 1909 läbi viidud rahvaloendusele oli Zapiasočča külas 1071 elanikku ja 214 majapidamist, Zajacellas aga 14 majapidamist ja 316 elanikku.
Aastal 1924 Turaŭ vald likvideeriti ja küla hakkas kuuluma Turaŭ rajooni. Aastal 1931 sai külast samanimelise külanõukogu keskasula. Detsembris 1941 põletasid saksa okupatsiooniväed küla maha, tules hävis küla 300 majapidamisest 250. Hukati ka 72 külaelanikku, sõjas hukkus rindel veel 100 Zapiasočča elanikku. 16. juulil 1954 Zapiasočča külanõukogu likvideeriti.
Bakalaureus

Ajalugu

Juunis 1999 võeti Euroopa Liidus vastu Bologna deklaratsioon, mille eesmärk oli kujundada Euroopa ühtne kõrgharidusruum, muutes kõrgharidussüsteemid läbipaistvaks ja ühilduvaks. Protsessi lõpptähtaeg oli aasta 2010. Selle süsteemi raames pakuti välja ka kõrghariduse süsteem 3+2, kus bakalaureuseõpet lühendati kolmele aastale. Uued liikmesriigid, nende hulgas ka Eesti, reformisid oma kõrgharidussüsteemi vastavalt deklaratsioonile, vanad liikmesriigid jäid äraootavale seiskohale. Eestis lõpetas esimene lend 3-aastase bakalaureuse 2005. aasta kevadel. Bologna deklaratsioon näeb ette, et 3+2-süsteemis jätkab õpinguid magistriõppes 2/3 bakalaureuseõppe lõpetanutest. Eesti seda punkti täitnud ei ole.
Seoses uue 3+2 süsteemiga võrdsustati 4–6-aastane bakalaureus (õppekavadelt, mis akrediteeriti enne 1. septembrit 2002), samuti Eesti NSV-s saadud kõrgharidus magistriõppe lõpetanute omaga.
Reach-U

Reach-U (kuni 2016. aastani AS Regio) on Eesti ettevõte, mis tegeleb tarkvara ja geoinfosüsteemide loomisega.
Ettevõte asutati Tartu Ülikooli juures kõrvalfirmana 1990. aastal.
Regio pikaajaline juht oli Teet Jagomägi. 2012. aastal tõusis uueks juhiks Ülo Säre.
Ettevõtte keskmine töötajate arv 2011. aastal oli 79.
Regio tegutseb Tartus aadressil Riia 24 ja Tallinnas Mere pst 4.
Ettevõte on võitnud mitmeid auhindu nagu Aasta Innovaator (2005), Ettevõtluse Auhind (2005), Aasta Rahvusvahelistuja (2006), Juhtimiskvaliteedi Auhind (2007) ning olnud töötaja- ja peresõbralike firmade edetabeli esimeses otsas.
Rahvusvaheliselt asuti tegutsema Reach-U kaubamärgi nime all. Kui välismaale suunatud tegevused olid Eestis toimuvast suuremaks kasvanud, siis otsustati muuta ettevõtte ärinime. Eesti sisene kaardiüksus jäi aga endiselt Regio nime kasutama.
Ištar

Ištar (sumeri Inanna) oli taevakuninganna. Ta oli sugulise armastuse ja viljakuse kehastaja. Ištar armastas mitut inimkangelastki ega häbenenud neilt otsesõnu vastuarmastust nõuda. Seejuures oli ta sõjakas ja kättemaksuhimuline – tema armastuse hülgajat võis tabada hukatus.
Ištari paljude lemmikute hulgast oli kõige tähtsam viljakusejumal, noor ja ilus karjus Tammuz. Kuid Ištar pettus Tammuzis. Sel ajal kui jumalanna allmaailmas ajutiselt vangistuses viibis ja Tammuz oleks pidanud teda leinama, veetis viimane aega hoopis pidutsedes. Kättemaksuks otsustar Ištar kergemeelse noormehe enda asemele allmaailma saata. Kuidas Tammuz ka ei põgenenud, polnud tal jumalanna kohutavate käsilaste eest pääsu ja ta viidi surmariiki. Siiski lubati tal igal aastal kuus kuud maa peal päikesevalguses veeta. Rahvarohketel pidustustel tähistati kevaditi Ištari ja Tammuzi püha abielu, suvesüdames aga kõlas naiste vali leinahala kauni noore jumala ennatliku surma pärast.
Poolakad

Poolakad (endanimetus Polacy) on lääneslaavi rahvas Euroopas. Nad räägivad poola keelt. Suurem osa poolakatest on katoliiklased. Maailmas elab umbes 50 miljonit poolakat. Poola 38,5 miljonist elanikust moodustavad nad 98,7%. Suuremad poolakate kogukonnad elavad veel Ameerika Ühendriikides, Brasiilias, Kanadas, Suurbritannias, Valgevenes, Saksamaal, Leedus ja Iirimaal.
2011. aasta rahvaloenduse andmetel elas Eestis 1664 poolakat, neist Tallinnas 768.
Väikekuiv

Väikekuiv on Saare maakonnas Saaremaa vallas Pammana küla alal Soela väinas asuv liivane madalik ja 750 m² suurune saar (kuiv). Saare rannajoone pikkus on 129 meetrit.
Kuiva koordinaadid on 58° 39′ N, 22° 32′ E.
Saar kuulub Väinamere hoiuala koosseisu ja on looduskaitse all.
Polaarsus rahvusvahelistes suhetes

Unipolaarsus

Unipolaarsus rahvusvahelises poliitikas on võimujaotus, kus üks riik omab kõige rohkem kultuurilist, majanduslikku ja sõjalist mõju. See erineb hegemooniast, kuna hegemoon ei pruugi omada täieliku kontrolli meresadamate või ühisvara üle.

Bipolaarsus

Bipolaarsus on võimujaotus, kus kaks riiki omavad enamiku majanduslikust, sõjalisest ja kultuurilisest mõjust rahvusvaheliselt või regionaalselt. Sageli arenevad mõjusfäärid. Näiteks külma sõja ajal langes enamik lääne- ja demokraatlikke riike USA mõju all, samas kui enamik kommunistlikest riikidest kuulus NSV Liidu mõjusfääri. Kaks jõupiirkonda sageli võistlevad veel hõlmamata piirkondade eest.

Bipolaarsus riikide ühenduste näitel

Bipolaarne süsteem võib esineda ka palju laiahaardelisemalt, riikide allianssi või organisatsioonidena, kuid võim võib siiski kontsentreeruda kahe jõukeskuse vahel nagu riikide tasandil.
Mõlemas maailmasõjas jagunes enamus maailmast, eriti aga Euroopa, USA ja Jaapan, kahte erinevasse sfääri.

Multipolaarsus

Multipolaarsus on võimujaotus, kus rohkem kui kaks rahvusriiki omavad peaaegu võrdses koguses sõjalist, kultuurilist ja majanduslikku mõju. Multipolaarse maailma stabiilsuse suhtes ollakse eriarvamustel. Realismi teoreetikud, nagu Hans Morgenthau ja E. H. Carr, on arvamusel, et multipolaarne süsteem on stabiilsem kui bipolaarne, kuna suurvõimud saavad mõjuvõimu läbi alliansside ja sõdade läbi, mis ei esita otseselt väljakutset teistele suurvõimudele. Realismi esindajate arvates ei ole see bipolaarses süsteemis võimalik.
Palanga

Ajalugu

Palangat on esimest korda mainitud 1253. aastal.
1791. sai linnaõigused. 
1824. aastast kuulus (krahv) Tyszkiewiczitele.
Palanga (saksapäraselt Polangen) kuulus Kuramaa kubermangu ning tema liitmine Leeduga Leedu-Läti piirilepinguga 1921. aastal andis riigile väljapääsu merele.
1932 sai teist korda linnaõigused.
1973.–1975. aastal liideti linnaga Vanagupė, Kunigiškiai, Monciškė, Nemirseta, Būtingė ja Šventoji asula.
Linn oli aastal 2013 Leedu kultuuripealinnaks.
Palangas asub merevaigumuuseum.
Palanga rahvusvaheline lennujaam asub 7 km kaugusel kesklinnast.
Lennusadam

Lennusadam on sadam Tallinna lahe ääres. Sadamas on tähelepanuväärne raudbetoonkoorikust vesilennukite angaar, mis on rahvusvaheliselt oluline arhitektuuri- ja ajaloomälestis. Ligi sajandipikkuse ajalooga sadamast ja angaarist on saanud Eesti Meremuuseumi filiaal.

Sadam

Eesti Meremuuseum alustas Lennusadama territooriumil töid 2007. aastal, kui pärast kümmekond aastat kestnud kohtuprotsesse sai Eesti riik ebaseaduslikult erastatud sadama tagasi. Esimeses ehitusetapis korrastati osa sadamast, ehitati sadamahoone ja mänguväljak. Tallinna vesilennukite angaari ette on võimalik maanduda ka vesilennukiga. Tallinna merepäevade ajal on viimaseil aastail olnud võimalik laevaga sõita Vanasadamast Lennusadamasse. 2012. aastal maandusid Lennusadamas esmakordselt pärast 1940. aastaid uuesti vesilennukid.

Vesilennukite angaar

Tallinna vesilennukite angaar kerkis osana Peeter Suure Sadamast aastatel 1916–1917. Vesilennukite angaar on unikaalne nii oma suuruse kui ka ehitustehnoloogia poolest. Hoone põhiplaan on 39 × 109 meetrit ja tegemist on esimese nii suuremahulise ilma sisetoestuseta raudbetoonkoorikehitisega kogu maailmas. Vesilennukite angaar on ehitismälestis ja kantud 1996. aastal Eesti muinsuskaitse kaitsealuste objektide loendisse kui maailma esimene koorikbetoonist rajatis. 
Angaari projekteeris Taani inseneribüroo Christiani & Nielsen, mille järglaskond on muu hulgas projekteerinud selliseid kuulsaid raudbetoonkoorikehitisi nagu Sydney ooperimaja.

Muuseum

2012. aasta mais avas Eesti Meremuuseum Lennusadama vesilennukite angaaris muuseumi. Rohkem kui 5000-ruutmeetrisel ekspositsioonialal on üle kahesaja elusuuruses merenduse ja sõjaajaloo eksponaadi. Angaari ekspositsiooni keskse tähtsusega objekt on Eesti ainus säilinud allveelaev Lembit.
Meresõja- ja mereajaloo ekspositsioon on jagatud seitsmeks teemaks: veesõidukid, vesilennukid, navigatsioonivahendid, angaarid, meresõjarelvad, rannakaitse ja allveelaevandus. Lennusadama ekspositsioonis saab näha maailma ainsat elusuuruses koopiat kuulsast briti vesilennukist Short 184, mida kasutati laialdaselt teise maailmasõja eelsel perioodil, kuid millest ei ole säilinud ühtki originaali maailmas. Muuseumi ekspositsioon jaguneb mõtteliselt kolmeks tasandiks: veealune maailm, veepinnaga kokku puutuv tasapind (veepind, rannajoon) ja veepealne õhuruum .
Mesostoma

Mesostoma on ripsusside perekond.
Eestis sisevetes harilikud. Eestis leidub vähemalt kaks liiki: Mesostoma ehrenbergi ja Mesostoma tetragonum.
2011. aasta Kõrgõzstani presidendivalimised

2011. aasta Kõrgõzstani presidendivalimised viidi läbi 30. oktoobril. Esialgsetel andmetel võitis valimised esimeses voorus Almazbek Atambajev.
President valiti kuueks aastaks. Põhiseadus ei luba ühel isikul üle ühe korra presidendiametit pidada. Kandideerida võisid topeltkodakondsuseta Kõrgõzstani kodanikud, kes olid vanemad kui 35 aastat ja nooremad kui 70 aastat. Nad pidid olema riigis elanud vähemalt 15 aastat.
Kõrgõzstani presidendi kandidaatide esitamine lõppes 16. augustil 2011. Üles seati 83 kandidaati, neist 16 parteide poolt. Teiste seas teatasid kavatsusest kandideerida peaminister Almazbek Atambajev (Kõrgõzstani Sotsiaaldemokraatlik Partei), parlamendiliikmed Kamtšõbek Tašijev (Ata-Džurt), Ömürbek Tekebajev (Ata-Meken) ja Marat Sultanov (Ata-Džurt) ning parlamendist napilt välja jäänud Bütün Kõrgõzstani juht ja endine parlamendi esimees Adahhan Madumarov. Tekebajev loobus 22. septembriks kandideerimisest.
Iga üles seatud kandidaat pidi 25. septembriks koguma vähemalt 30 000 toetusallkirja ja läbima kirgiisi keele eksami.
Suurem osa kandidaatidest ei suutnud seatud nõudeid täita, ning oktoobriks oli kandidaatide arv kahanenud 19-le. Valimispäevaks loobus veel kolm kandidaati kandideerimast.
Valimisagitatsiooni periood kestis 26. septembrist 29. oktoobrini. Selle aja vältel oli Kõrgõzstani telejaamadel ja kaabeltelevisioonioperaatoritel keelatud edastada välismaiste meediakanalite selliseid teateid, millel võinuks olla mõju valimistulemusele. Trahv keelu eiramise eest oli 100 000 USA dollarit. Operaatorid pidasid keeldu konstitutsioonivastaseks ning andsid teada, et ei näe teist võimalust kui teatud telekanalite ülekandmine üldse peatada. Operaatorite sõnul sundis keeluseadus neid rikkuma rahvusvahelisi lepinguid.

Tulemused

Esialgsetel andmetel kogus valimised võitnud Almazbek Atambajev 63,24 protsenti häältest. Adahhan Madumarov sai 14,77 ning Kamtšõbek Tašijev 14,32, ülejäänud 13 kandidaati igaüks alla ühe protsendi häältest. Kõigi kandidaatide vastu antud hääli oli 0,51%.
Tašijev ja Madumarov teatasid juba valimispäeval, et keelduvad tulemusi tunnistamast.
OSCE vaatlusmissioon kommenteeris positiivselt kandidaatide registreerimise protsessi ning valimiskampaania käiku, kuid teatas, et kõike seda varjutasid olulised reeglite eiramise juhtumid valimispäeval, eriti häältelugemise ja kokkuarvutamise käigus. Missioon leidis, et valijate nimekirjad vajavad täiustamist, valimisseadustik ja hääletusprotsess parandamist.
Shanghai Koostööorganisatsiooni vaatlusmissiooni peasekretär avaldas arvamust, et kaotajate pretensioonid on põhjendamatud ning "pole ühtki riiki, kus kaotajad peaksid valimistulemusi tõepärasteks".
2. novembril parlamendis toimunud valimiskomisjoni, fraktsiooni- ja komisjonijuhtide ning presidendikandidaatide kohtumisel tunnistasid kandidaadid parlamendi esimehe Ahmatbek Keldibekovi sõnul Atambajevi võitu, kuid rääkisid, milliseid rikkumisi esines. Keskvalimiskomisjoni esindaja tunnistas vigu ja puudujääke.
Staapel

Staapel on veepinnast kõrgemal asuv ehitatava või remonditava laeva seismise lahtine koht kuival. Harilikult on see pikemaajaliselt eraldatud koht,
kus hilisem sõiduki kohene kasutuselevõtt on võimalik ilma pikka maismaatransporti kasutamata. Staapel võib olla kaetud ellinguga. Kui staapel asub veepinnast madalamal, nimetatakse seda dokiks.

Kaldstaapel

Harilikult on staapel veekogu poole kaldu plaat või platvorm, kust laev lastakse vette piki slippi. Laevade asetuse järgi kaldstaaplil eristatakse piki-(laev asetseb staaplil piki kallet) ja põikstaapleid (laev asetseb staaplil risti kallet).

Horisontaalstaapel

Staapel võib olla ka horisontaalne plaat või platvorm, kust laev tõstetakse vette kraana või mõne muu tõstukiga.
Mari-Liis Sepper

Mari-Liis Sepper (sündinud 13. juulil 1978) on eesti jurist ja tõlkija, aastatel 2010–2015 soolise võrdõiguslikkuse ja võrdse kohtlemise volinik.

Haridus

2002. aastal lõpetas Sepper bakalaureuseõppe Tartu ülikooli õigusteaduskonnas ja 2003. aastal magistriõppe Montpellier' ülikooli õigusteaduskonnas Prantsusmaal.

Karjäär

2003–2004 töötas Mari-Liis Sepper sotsiaalministeeriumis soolise võrdõiguslikkuse büroo juristina, 2003–2004 Tartu ja Tallinna Ülikoolis ning 2004 Riigikohtus põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegiumi nõunikuna. 2004–2005 oli ta Euroopa Ühenduse Kohtu jurist-lingvist, 2005–2009 vabakutseline tõlkija ja toimetaja, 2009–2010 soolise võrdõiguslikkuse ja võrdse kohtlemise voliniku nõunik.
Sepper on lugenud Tartu ja Tallinna ülikoolides inimõiguste kursuseid ning ta on soolise võrdõiguslikkuse seaduse kommenteeritud väljaande üks autoritest. 
Aastatel 2010–2015 oli ta Eesti soolise võrdõiguslikkuse ja võrdse kohtlemise volinik. Neil aastatel kasvas oluliselt võrdõigusvoliniku büroo võimekus, mõju ja nähtavus, eraldi valdkkonnana käivitati strateegilise hagelemise suund, mille kaudu tõhustati õiguskaitset diskrimineerimise vaidlustes. Sepperi eestvedamisel käivitati hea tahte märk "Siia saab", mis väärtustab kõigile inimestele avatud ja ligipääsetavat keskkonda.
Voliniku ametis on Sepperil tulnud anda hinnanguid raamatupood Apollo vitriinide, Pärnus asuva tantsuklubi sissepääsumaksu ning juuksuriteenuste hinnakirja kohta. Kahel viimasel tegevusaastal pööras Sepper volinikuna erilist tähelepanu lapsevanemluse teemadele ja selle alusel diskrimineerimisele. Näiteks esindas ta noort ema vaidluses Danske Banki vastu, kes ei võtnud naist tööle pärast lapsehoolduspuhkuselt naasmist. 
Sepper on üks 2003. aastal valminud feministliku esseekogumiku "Tilliga ja tillita: retsepte eesti feministidelt" toimetajatest.
Rebekka Habermas

Rebekka Habermas (sündinud 3. juulil 1959 Frankfurdis) on saksa ajaloolane.
Ta on 2000. aastast Göttingeni ülikooli uusaja ajaloo professor. Tema peamine uurimisvaldkond hõlmab 19. sajandi sotsiaal- ja kultuuriajalugu.

Haridustee ja töökäik

Ta õppis aastatel 1979–1985 Konstanzi Ülikoolis ja Pariisis ajalugu ja romanistikat. Ta sa 1985. aastal magistrikraadi ja 1990. aastal Saarimaa Ülikoolist doktorikraadi. 1998. aastal ta habiliteerus Bielefeldi Ülikoolis.
2002. aastal töötas ta külalisprofessorina Prantsusmaal õppeasutuses L'École des hautes études en sciences sociales. 2013/2014 õppeaastal oli ta kutsutud külalisteadurina Oxfordi Ülikooli ja 2014. aastal Münsteri Ülikooli.

Isiklikku

Ta on Jürgen Habermasi tütar.
Bolšije Tomiki

Bolšije Tomiki ehk Tammikko (vene Большие Томики, Тамикова, Таммиковo) on küla Venamaal Leningradi oblasti Lomonossovi rajooni Annino vallas. Ajalooliselt kuulus küla Kesk-Ingerimaale Hietamäki kihelkonda ning oli asustatud ingerisoomlaste poolt. 2010. aastal elas külas 99 inimest.
1817. aastal oli külas (nimetatud kui Тамикова) 5 talu.
1831. aastal oli külas (nimetatud kui Тамикова) 8 talu.
1838. aastal elas külas (ekslikult nimetatud kui Тамиковой) 39 inimest, kellest 21 olid mehed ja 18 naised.
1848. aastal elas külas (nimetatud kui Tammikko) 50 ingerisoomlast äyrämöist, kellest 24 olid mehed ja 26 naised. Haldusjaotuslikult kuulus küla Peterburi kubermangu Oranienbaumi maakonda.
1856. aastal oli külas (nimetatud kui Таммикова) 4 talu 12 meeshingega.
1860. aastal oli külas (nimetatud kui Таммикова) 8 talu. 
1880–1890. aastail oli külas (nimetatud kui Таммиковo) 8 talu.
1913. aastal oli külas (nimetatud kui Таммиковo) 3 talu.
Alates 1917. aastast kuulus küla Šundorovo külanõukokku.
1924. aasta soomekeelsel Peterburi lähiümbruse kaardil on küla nimetatud kui Tammikko.
1941. aastal oli külas (nimetatud kui Таммиковo) 13 majapidamist.
Teise maailmasõja ajal perioodil 01.08.1941–31.12.1943 oli küla okupeeritud saksa vägede poolt.
Kaljo Ilus

Kaljo Ilus (19. september 1926 Viljandi – 28. juuni 2008 Kärdla) oli eesti ajakirjanik.
1941. aastal evakueerus ta koos vanematega Nõukogude Liidu tagalasse Venemaale Volga äärde. 1944 sügisel mobiliseeriti ta Eesti Laskurkorpusse, kus temast sai staabikirjutaja. Pärast sõja lõppu naasis Viljandisse ning asus tööle ajalehe Sakala toimetusse. Hiljem töötas kohalikes ajalehtedes Pärnus, Kilingi-Nõmmes ja Tõrvas. 
1952. aasta detsembris asus koos abikaasaga elama Kärdlasse ning tööle ajalehe Nõukogude Hiiumaa toimetuse sekretärina. 1964. aastal lõpetas eksternina Kärdla Keskkooli. Hiljem töötas Hiiumaa ajalehe toimetaja asetäitja ja toimetajana kuni oktoobrini 1989.
Ta on maetud Kärdla kalmistule.
Lootuse kasvades

Lühitutvustus

23-aastane James "Jimmy" Chance peab kasvatama üheöösuhtest sündinud tütart.
Keskkoolimuusikal 2

Sisu

Troy (Zac Efron), Gabriella (Vanessa Hudgens), Chadi (Corbin Bleu) ja Taylori (Monique Coleman) jaoks pole seekordne suvepuhkus rannas vedelemiseks. Nad töötavad klubis ning iga-aastane lauluvõistlus on ukse ees. Sharpay (Ashley Tisdale) püüab Troyd enda laulupartneriks saada, aga Gabriella ei ole selle üle sugugi õnnelik. Kas noored mõistavad, et nad on teineteise jaoks loodud? Või on tõesti juba liiga hilja, et koos veel üks kord laulda?