google/wiki40b huggingface dataset:
Patika (Rae)

Ajalugu

Esmakordselt on mainitud Patika (Patricae) küla kui üht vanimat Tallinna Jaani seegile kuulunud maavaldust 1241. aastal Taani hindamisraamatus. Patikal oli kuni 1549. aastani kaks üksjalakohta, siis tekkis juurde kolmas.
Patika küla on kuulunud Rae mõisale. Pärast Kautjala mõisa maade eraldamist Rae mõisast aastatel 1694–1698 on Kautjala olnud Tallinna linna mõis.
Valdade tekkimisel mõisate aladele kuulus Patika küla kuulunud Kautjala valla haldusalasse. Valdade liitmisega 1890. aastal sai Rae valla osaks.
1887. aastaks oli Kautjala mõisa 16 talust päriseks ostetud 4 (Uustalu, Rätsepa, Suitsu ja Hiio), rendil oli 33 saunakohta. 1888. aastal ehitati Kautjalas uus talumaja Välja. Rentnik ise vedas materjali ja maksis ka osa ehituskuludest.
1918. aastal asutati Patikal Vaida Kautjal selts Ilmarine. Seltsil oli oma ligi 300 raamatust koosnev raamatukogu, mis asus Evarti talus ja mida pidas selle talu peremees Gustav Vihul. Nõukogude ajal liideti seltsi raamatukogu Jüri raamatukoguga.
1. aprillil 1949 moodustati Patika külas kolhoos Töösangar. 1960. aastatel toimunud kolhooside ühendamise käigus läks Patika küla Vaida sovhoosi haldusalasse. 1990. aastate alguses sovhoos ja sellega ka põllumajanduslik suurtootmine lagunes.
1950. aastatel alustati Patika küla keskasula planeerimist. Planeering nägi ette elamukvartali rajamist. Suurem osa toona planeeritud elamukvartalist on tänaseni välja ehitamata, sh ka näiteks kavandatud staadion. Küll aga ehitati kultuurimaja, mis mõnda aega tegutses ka koolina. 1970.–1980. aastatel tegutsesid Patika kultuurimaja juures mitmed huviringid ja korraldati rahvapidusid. 1996. aastal müüdi kultuurimaja enampakkumisel ning hoone vahetas mitu korda omanikku.
1980. aastate keskel hakati rajama Patikale suvilakooperatiive. Praegu on Patikal kokku kuus suvilakooperatiivi ligi 200 krundiga. Üha enam endisi suvilaomanikke on oma majapidamisi ümber ehitanud ja kolinud päriselt Patikale elama.
21. aprillil 2009 registreeriti Kautjala-Patika Külaselts, mille eesmärgiks on külaelu aktiveerimine, kultuuriürituste korraldamine ja muud külaelanikele suunatud tegevused.
Kastna hiiemägi

Kastna hiiemägi (ka Hiiekõnnu hiiemägi, Lelle hiiemägi) on hiiemägi Kehtna valla ja Vändra kihelkonna Kastna külas.
Hiiemäe kõrval asub Kastna hiiemäe pärn, 11-haruline puu.

Kohapärimus

Kastna hiiemägi on pärimuse järgi "taevast kukkunud iis":
Selles Kasna külas on Iiemägi, selle otsas kasvab ühes põõsas üheksa suurt pärnapuud. Üheskoos oma iluduse ja kenaduse poolest on ta kui suur ümmargune mühakas, mis kõrguse pärast ümberkaudu kaugele paistab. Selle iie saamisest räägib vana rahvajutt. Sellesama aseme peal, kus nüüd Kasna küla oma Iiemäega seisab, olnud vanast lausa põld. Kord, kui rahvas kibedaste tööl olnud, ilmunud taeva alla ilmatu suur must kogu. Kui ta küla kohta saanud, akanud ääl taeva all üidma: "Oitke alt, iis tuleb, oitke alt, iis tuleb!" Iis tulnud ja matnud enese alla ulk inimesi ja seitse paari ärgi.
1854. aastal sündinud ja 105-aastaseks elanud Mihkel Kleini jutustuse järgi asunud hiiemäe ja pärna kohal kunagi põld. Kord kündnud põllul mees härgadega, äkki näinud tema naine taluõuelt, et taevast lendab nende poole hiis. Selle peale naine hõiganud: "Vanamees, hoia alt, hiis tuleb!" Mees ei olevat naise hüüdu kuulnud ja jäänud koos härgadega mäe alla. Selle koha pealt kasvanud loo järgi välja pärn. Mihkel Klein mäletanud, et tema nooruses oli samas paigas kasvanud ühetüveline suur puu. Praegused harud olevat tekkinud eelmise puu kännuvõsust.
1939. aastal Vändra kihelkonnas üleskirjutatud lugu seletab samuti 11-harulise pärna kasvamist hiiemäele sellega, et samal kohal kasvanud vana pühapuu raiuti maha:
Selle mäe otsas kasvanud ka hiiglasuur pärn, selle all käidud ohverdamas ja endiseid küla elanikke mälestamas. Selle tüvi olnud seest õõnes ja nii suur, et kuus karjast sees kaarte mänginud. Aga see raiutud maha ja kännu ümbert on siis üksteist uut võsu välja ajanud ja need kõik on nüüd juba suured jämedad puud.
Hiiemäega seondub ka peidetud varanduse lugu, mis on lokaliseeritud lähedal asuvasse soolaukasse. Üleloomulike elementidega peidetud varanduse lugude seostumine pühapaikadega on folklooris tavapärane ega tähenda reaalse peidetud varanduse olemasolu selle läheduses:
Mägi tulnud ka üle lauka, kuhu üks rikas mees, Kuldkepp, oma varanduse ja kulla enne surma sisse oli pannud. Sellepärast hüütakse seda Kuldkepi laukaks. Seda raha säält muidu kätte ei saa, kui peab seitsme venna verd sisse valama. Ühel mehel olnud korra raha tarvis ja ta katsunud pajaga raha välja tõmmata. Ja tõmbaski pajatäie kulda üles, aga kukkus kohe jälle tagasi. Teinekord tõmbas verise lambapea välja, aga kulda keegi pole enam saanud.
Angelina Jolie

Lapsepõlv ja perekond

Angelina Jolie sündis Los Angeleses California osariigis. Tema vanemad on näitlejad Jon Voight ja Marcheline Bertrand, ristivanemad Jacqueline Bisset ja Maximilian Schell. Ta vanem vend James Haven (sündinud 1973) on lavastaja, kes aitas õel esimesed õpilasfilmid teha. Jolie emapoolsed vanavanemad olid Prantsuse-Kanada päritolu. Isa poolt on ta tšehhi ja inglise päritolu.
Aastal 1975 Angelina Jolie vanemad lahutasid ning ta kolis koos ema ja vennaga New Yorki. Kui Angelina oli 11-aastane, kolis pere tagasi Los Angelesse ning ta astus Lee Strasbergi Teatriinstituuti (Lee Strasberg Theatre Institute) näitlemist õppima.
14-aastaselt asus ta tööle modellina agentuuris Finesse Model Management. Ta töötas peamiselt Londonis ja New Yorgis. Lisaks osales ta mitmes muusikavideos, näiteks Meat Loafi "Rock'n'Roll Dreams Come Through", Antonello Venditti "Alta Marea" ja Lenny Kravitzi "Stand by My Woman".

Karjäär

Angelina filmikarjäär algas aastal 1982 ehk seitsmeaastaselt. Isa abiga sai ta pisiosa filmis "Lookin' to Get Out". Aastal 1993 mängis ta peaosa väikese eelarvega filmis "Küborg 2", kus ta kehastas Casella Reese'i hüüdnimega Cash.

Eraelu

Pikka aega olid Angelina Joliel isaga väga külmad suhted, sest ta süüdistas isa perekonna lõhkumises. Nad proovisid oma suhteid soojendada, mängides koos filmis "Tomb Raider – Seikleja". 12. septembril 2002 muutis Angelina ametlikult oma perekonnanimeks Jolie, loobudes isa perekonnanimest Voight. Angelina Jolie ei lubanud pikka aega isal kohtuda tema lastelaste Maddoxi, Zahara ja Shiloh Nouveliga.
Angelina Jolie on olnud kaks korda abielus. 28. märtsil 1996. aastal abiellus ta Briti näitleja Jonny Lee Milleriga, kellega ta mängis koos filmis "Häkkerid", kuid lahutas temast 3 aastat hiljem.
2000. aasta 5. mail abiellus Angelina Jolie ameerika näitleja Billy Bob Thorntoniga, kellega tutvus filmi "Läheb kitsaks" võtetel. Ka see abielu kestis umbes 3 aastat.
Aastast 2005 oli Angelina Jolie elukaaslaseks Brad Pitt, kellega tutvus filmi "Härra ja proua Smith" võtetel. Nad adopteerisid kolm last: pojad Maddox Chivan Thornton Jolie-Pitt, kes on lapsendatud Kambodžast (sündinud 5. augustil 2001) ning Pax Thien Jolie Vietnamist (sündinud 29. november 2003) ja tütar Zahara Marley Jolie-Pitt, kes on adopteeritud Etioopiast (sündinud 8. jaanuaril 2005). 2006. aasta 27. mail sündis tal ja Brad Pittil tütar Shiloh Nouvel Jolie-Pitt ning 2008. aasta 12. juulil sündisid neil kaksikud Knox Léon Jolie-Pitt ja Vivienne Marcheline Jolie-Pitt. 2016. aastal läkid Brad Pitt ja Angelina Jolie lahku.
Luksi

Luksi (ka Luks, Luksküla, Luksiküla ja Lukeküla; rootsi Lukslagge, Lukslaggen; saksa Luxby) on tänapäevase Lääne-Nigula valla territooriumil asunud küla, mis nüüd moodustab osa Riguldi külast.
Esimesed andmed küla olemasolu kohta pärinevad 1790. aastast. Tõenäoliselt tekkis küla Riguldi külas olnud nime Lucas kandnud talu ümber paigutamisel. 1798. aastast pärineval Mellini kaardil leiduvad Luksgardarna nime kandvad küla ja kõrts.
1959. aastal elas külas kaheksa elanikku ning 1970. aastal neli elanikku. Neil aastatel kuulus küla Tuksi külanõukogu koosseisu.
Läti rahvusväeosad

Läti kütipolkude bolševiseerumine

1917. aasta veebruaris Vene monarhia kukutamise ja Venemaa Ajutise Valitsuse ning tööliste ja soldatite nõukogude vahel tekkinud kaksikvõimuolukorras Venemaal, toimusid Petrogradi Nõukogu poolt 27. veebruaril 1917 välja antud käskkirja nr. 1 alusel Venemaa armees ja selle rindel asuvates sõjaväeosades soldatite poolt valitavate kollegiaalsete võimuorganite Soldatite nõukogude (Sovettide) moodustamine.
1917. aasta kevadel moodustati Lätis asuvates XII armee väeosades (läti ja siberi kütivägede korpuses) soldatite nõukogud, mille esindajad kogunesid 9. märtsil Riiga, kus valiti ning moodustati esimene XII armee soldatite saadikute nõukogu täitevkomitee XII Iskosol (Искосол XII), mis aga koosnes mitte ainult alamväelaste saadikutest (Искосол, Исполком Совета солдатских депутатов) vasakäärmustlaste (Läti Sotsiaaldemokraatia ja VSDTP) pooldajatest, vaid ka allohvitseride ja ohvitseride esindajatest (Искомоф, Исполком Совета офицерских депутатов) ning nõukogu järgis esseeride-menševike poliitilist suunda: toetasid Venemaa Ajutist valitsust ning käimasoleva Esimese maailmasõja jätkamist.
1917. aasta märtsis toimunud Läti kütipolkude saadikute nõupidamisel moodustati 27–29. märtsil, Läti kütipolkude ühendatud nõukogu täitevkomitee (Iskolastrel (vene keeles Исполком Обьединенного Совета латышских стрелковых полков"). 
1917. aasta 12. (25. ukj) mail Riias alanud Läti kütipolkude saadikute nõukogu kongressil võeti 17. (30. ukj) mail saadikute poolt Läti Sotsiaaldemokraatliku liikumise keskkomitee poolt ettevalmistatud reolutsioon, milles nõuti võimu üleandmist tööliste, talupoegade ja soldatite nõukogudele ja avaldati rahulolematust Venemaa Ajutise Valitsusega.
Sambia vapp

Sambia vapp on Sambia Vabariigi riigivapp. Vapp on kasutusel alates riigi iseseisvumisest 24. oktoobril 1964.
Vapi kujundus pärineb osaliselt endiselt Põhja-Rodeesia embleemilt. Kilg-merikotkas sümboliseerib vabadust ja rahva tulevikulootusi. Vapikilbil on kujutatud Victoria juga, mis voolab alla mööda musti kaljusid. Must värv sümboliseerib ka Aafrika rahvaid ning Zambezi jõge, mille järgi riik oma nime sai. Sümbolid maapinnal tähistavad Sambia loodusressursse, põllumajandust ja elusloodust. Kilbi kohal on kõblas ja kirka, mis sümboliseerivad põllutööd ja mäetööstust.
Kilbi all on lint rahvusliku motoga "Üks Sambia, üks rahvas".
Stavropoli krai

Rahvastik

1. septembril 2007 oli krai arvestuslik rahvaarv 2 702 700. 2011. aasta 1. jaanuaril 2 785 327.
2010. aasta rahvaloenduse andmetel moodustasid Stavropoli krai elanikest venelased 80,11%, armeenlased 5,79%, dargid 1,77%, kreeklased 1,20%, mustlased 1,11%, ukrainlased 1,09%, nogaid 0,79%, aserid 0,64%, karatšaid 0,56%, turkmeenid 0,54%, tšetšeenid 0,43%, tatarlased 0,42% ja türklased 0,37%.
Ávila provints

Kliima

Ávila aastane keskmine temperatuur on +10,4 °C, jaanuaris +3,2 °C, augustis +19,4 °C.
Aastas sajab keskmiselt 365 mm, sealhulgas jaanuaris 28 mm ja augustis 18 mm. Aastas paistab päike keskmiselt 2653 tundi, sealhulgas jaanuaris 26 ja augustis 18 tundi.
Mürsk

Mürsk (ka suurtükimürsk) on heade ballistiliste lennuomadustega laskemoonaosa tulistamiseks suurtükist. Mürsu kaliiber on 20 mm või enam.

Mürsu ehitus

Mürsk koosneb sütikust, kestast ehk kannust ja laengust või täidisest. Mürsu esiosa on koonusekujuline ja seda nimetatakse esikoonuseks ehk ogiiviks. Mürsupõhi võib olla kas sile või nõgus. Mürsul võib tagaosas olla stabiliseerivate tiibadega saba või väljundava teatud efekti andvale ainele.
Kui mürsk on mõeldud tulistamiseks vintraudsest suurtükist, on mürsul kõige paksema koha peal pehmest metallist 1-2 juhtrõngast, mis lõikuvad vintsoontesse.
Mürsule antakse liikumisenergia heitelaenguga, mis võib paikneda kas hülsis või laengukambris lahtiselt. Mürsk võib olla kinnitatud laenguhülsi külge või olla laengust eraldi laetav.
Õuemarssal

Õuemarssal on õukonnaamet.
Keiserliku Venemaa teenistusastmete tabeli õukonnaametite veerus kuulub ülemõuemarssal II astmesse (обер-гофмаршал; vastab tegeliku salanõuniku tsiviilastmele) ja õuemarssal III astmesse (гофмаршал; vastab salanõuniku tsiviilastmele).
Ousmane Dembélé

Rennais'i Stade

Ousmane Dembélé liitus Rennes'i Stade noorteakadeemiaga 2010. aastal.
Ta tegi oma debüüdi klubi põhimeeskonnas 6. novembril 2015 Angers SCO vastu. Juba järgmises mängus lõi ta oma debüütvärava, kui mängiti Bordeaux' Girondinsiga
6. märtsil 2016 lõi Dembélé Nantes'i vastu oma esimese kübaratriki klubi meeskonnas.

Dortmundi Borussia

12. mail 2016 siirdus Dembélé Saksamaa kõrgliiga klubiga Dortmundi Borussia.
Oma debüüdi tegi ta Saksamaa meeskonnas 14. augustil 2016, kui mängiti Saksamaa superkarikas Müncheni Bayerniga. Dortmund kaotas mängu 0:2. Debüütvärav tuli 20. septembril 2016 VfL Wolfsburgi vastu 58. minutil, kui võideti 5:1
12. aprillil lõi ta värava UEFA Meistrite Liiga veerandfinaalis AS Monaco vastu.
26. aprillil lõi Dembélé taas värava Saksamaa karika poolfinaalis Müncheni Bayerniga. 27. mail 2017 alistas Dortmund finaalis Frankfurdi Eintrachti 2:1, Dembélé lõi ühe värava ja valiti ka mängu parimaks.

Barcelona

25. augustil 2017 liitus Dembélé 105 miljoni euro eest Hispaania kõrgliiga klubiga Barcelona. Tehing tegi temast kõigi aegade teise kallima jalgpalluri.
Dembele tegi oma Barcelona debüüdi 9. septembril 2017 Espanyoli vastu, tulles mängu teisel poolajal vahetusest ning andes ka resultatiivse söödu Luis Suáreze väravale, kui Barcelona võitis kodus 5:0.

Koondisekarjäär

Ousmane Dembélé kutsuti esimest korda Prantsusmaa koondisse 2016. aasta augustis, kui mängiti Itaalia ja Valgevenega. Ta tegi oma debüüdi 1. septembril 2016 Itaalia vastu, vahetades 63. minutil välja Antoine Griezmanni. Prantsusmaa võitis mängu San Nicola staadionil 3:1.
13. juunil 2017 lõi Dembélé sõpruskohtumises Inglismaa vastu oma debüütvärava, kui võideti 3:2.
2018. aastal tuli ta Prantsusmaa koondisega maailmameistriks.

Perekond

Dembélé ema on Mauritaania ja Senegali päritolu ja isa on pärit Malilt.
Ameerika Ühendriikide riigisekretär

Ameerika Ühendriikide riigisekretär on Ameerika Ühendriikide välisminister. Ta on valitsuskabineti liige ja juhib Riigidepartemangu.
2018. aasta aprillist on riigisekretäriks Mike Pompeo.
Utrecht

Ajalugu

Linn sai alguse roomlaste kindlusest, mis rajati sinna 47. aasta paiku. 
7. sajandi lõpus sai Utrechtist piiskopkonna keskus. Linnaõigused sai Utrecht 1122. aastal.
Utrechtis kirjutati 1713. aastal alla Hispaania pärilussõja lõpetanud Utrechti rahu.

Kultuur

Utrechtis toimub igal aastal Hollandi Animafilmide Festival.

Sport

Utrechtil on jalgpalliklubi FC Utrecht.
Terje Luik

Terje Luik (sündinud 13. aprillil 1941) on eesti filminäitleja, telerežissöör ja pedagoog.
Terje Luik lõpetas 1959. aastal Tallinna 7. Keskkooli . Koolitüdrukuna õppis ta balletti ja muusikat ning oli tubli sportlane.
1959. aastal mängis ta kaksikõdede peaosi suure populaarsuse saavutanud mängufilmis „Vallatud kurvid“. See film tõi talle 1960. aasta Baltimaade ja Valgevene filmifestivalil parima naisnäitleja auhinna Mareti ja Vaike rolli eest. „Vallatutele kurvidele“ järgnesid veel osatäitmised filmides „Perekond Männard“ ja „Ohtlikud kurvid“, kuid näitlejat Terje Luigest siiski ei saanud, ta alustas hoopis tööd ETV-s režissööri abina.
Kahekümne ühe aastaselt Terje Luik abiellus ja kolis Moskvasse. Moskvas lõpetas ta pedagoogilise instituudi ja töötas kolm aastat õpetajana. Seejärel astus ta kaugõppesse Leningradi Riiklikus Muusika- ja Kinematograafiainstituudis. Peale instituudi lõpetamist asus ta tööle Kesktelevisioonis, kus töötas seitseteist aastat telerežissöörina.
Terje Luik kolis Eestisse tagasi 1990. aastal. Eestis jätkas ta pedagoogitööd Raplamaal Juuru gümnaasiumis ja Hagudi põhikoolis.
Luik on olnud Juuru Vallavolikogu liige aastatel 1996–1999, samuti Mahtra külavanem ning kohaliku kultuurielu aktivist .

Isiklikku

Terje Luige ema oli kunstnik Laine Lepp (1918–2007) ja abikaasa Moskvast pärit Lev Maksimov. Abielu kestis seitseteist aastat ja sellest on sündinud kaks poega, Aleksandr ja Martin.
Deiksis

Deiksis on nähtus, mis seob omavahel diskursuse maailma ja füüsilise olukorra. Tegemist on viitesuhete võrgustikuga, kus viidatakse ümbritsevatele isikutele või asjadele ja paigaldatakse sündmusi kõnelemishetke suhtes ajateljele. (lk 184)
Deiksise uurimise alusepanijaks peetakse saksa keeleteadlast Karl Bühlerit. Tema käsitluse järgi on deiktiline väljend paigutatud mingisse punkti kolme telje suhtes, millel on ühine nullpunkt ehk origo. Vastavalt kolmele deiktilisele teljele räägitakse isiku-, ruumi- ja ajadeiksisest. 

Isikudeiksis

Isikudeiksis on primaarne deiksise liik, sest lähtepunktiks on kõneleja. Isikudeiksis väljendub nii pronoomenites (mina, sina, tema, meie, teie, nemad) kui ka tegusõna isikukategoorias. Eesti keelele ja ka paljudele teistele keeltele on omane see, et esimest ja teist isikut võidakse väljendada ainult tegusõna vormiga (nt laulan laulu; too see raamat!; teeme selle ära!). Seetõttu võib pidada tegusõnu teatud kontekstis isikudeiktilisteks, kuid ainult selles osas, mis puudutab neid väljenduvat grammatilist isikukategooriat.

Ruumideiksis

Ruumi- ehk demonstratiivdeiksise viitepotentsiaal põhineb traditsioonilise käsitluse kohaselt asukohal origo suhtes. Eesti keeles on võimalik demonstratiivadverbe kasutada seoses kõnelejale lähedal oleva ruumiga (siin, siia, siit), aga ka seoses kõneleja suhtes kaugema ruumiga (seal, sinna, sealt). Inglise keeles on vastanduvad samal põhimõttel sellised demonstratiivid nagu this ja that ning here and there.
On olemas ka keeli, milles on demonstratiive kolm või rohkem. Soome keeles jaotatakse demonstratiivpronoomeneid (ja nendega seotud demonstratiivadverbe) järgmiselt: täma 'kõneleja lähedal', se 'kuulaja lähedal, tuo ' kõnelejast (ja kuulajast) kaugel'. Samuti on lõunaeesti keeles kolmeliikmeline demonstratiivisüsteem, milles üks demonstratiiv on kuulajakeskne. Vastseliina murraku demonstratiivpronoomenid on: sjoo 'kõneleja lähedal', taa 'kuulaja lähedal' ja tuu 'kaugel'.

Ajadeiksis

Kolmas deiksise liik on ajadeiksis. Ajadeiktikud viitavad ajalistele referentidele lähtuvalt kõnelemishetkest, nt täna, homme, eile, nüüd, praegu. Nendega viidatud ajahetke saame tuvastada ainult siis, kui teame, millal nad on öeldud. Mittedeiktilised on sellised ajaväljendid nagu 13. jaanuatril 2009 Gregoriuse kalendri järgi või siis, kui mõrvati USA president Kennedy. Ka grammatiline ajakategooria on alati deiktiline, sest grammatilisi aegu saab kasutada ainult lähtuvalt kõnehetkest.
Askorbiinhape

Keemilised omadused

Stereoisomeerid. Askorbiinhappe molekulis on kaks asümmeetria tsentrit; võimalikud on 4 stereoisomeeri: L-Askorbiinhape (R,S); D-Askorbiinhape (S,R); L-Isoaskorbiinhape (R,R); D-Isoaskorbiinhape (S,S).
Redutseerija. Askorbiinhape oksüdeerub kergesti. Seetõttu tema säilitamisel tuleb vältida hapniku juurdepääsu, valgust, kõrgendatud temperatuuri ja kokkupuudet metallidega.
Happesus. Askorbiinhape käitub orgaanilise happena, milles kaksikside etendab elektronpaari ülekandja osa hüdroksüülrühma ja karbonüülrühma vahel.
Tautomerism. Enoolvorm, ehkki stabiilsem, võib anda kaks vähem stabiilset diketooni vormi: 1,2-diketoon ja 1,3-diketoon.
Määramine. Levinud viisiks määrata askorbiinhappe sisaldust lahuses on tiitrimine oksüdeeriva reagendiga: joodi lahus koos tärklis-indikaatoriga või jodaat ja jodiid ioonid happelises lahuses või N-bromosuksiinimiid.

Kasutamine

L->skorbiinhape on tuntud C-vitamiinina. Teatavasti on see oluline skorbuudi vältimiseks ja tõstab organismi vastupanuvõimet haigustele. Primaadid, sealhulgas ka inimene, on kaotanud võime sünteesida seda organismi siseselt (endogeenselt) ja peavad selle saama toiduga (eksogeenselt).
Askorbiinhapet (E300) ja selle naatrium- (E301), kaalium- (E303) ja kaltsium- (E302) sooli kasutatakse keemia- ja toiduainetetööstuses ka toidulisanditena, mis evivad antioksüdandi omadusi. Need soolad on vesilahustuvad ega väldi seetõttu rasvade oksüdeerumist. Viimasel otstarbel kasutatakse askorbiinhappe rasvlahustuvaid palmitiinhappe ja steariinhappe estreid (E304).
Askorbiinhapet kasutatakse redutseerijana ka fotograafias ilmutilahuste ühe komponendina.

Süntees

Askorbiinhappe biosüntees taimedes kasutab galaktoosi ja paljudes elusorganismides (välja arvatud primaadid) glükoosi. Sünteetiliselt saadakse seda glükoosist. Käesoleval ajal toodetakse 80% askorbiinhappest Hiinas.

Geenmuundatud organismid

Sünteetiliselt valmistatud askorbiinhappe eraldamiseks geenmuundatud organismide kaudu toodetud C-vitamiinist (mis on kallim) tähistatakse viimane tähisega GMO C-vitamiin.
Fonogrammitootja

Fonogrammitootja (kõnekeeles plaadifirma juriidilise isiku kohta) on isik, kes on muusikaproduktsiooni algatajaks ja selle eest vastutajaks.
Autoriõiguse seaduses mõistetakse fonogrammitootjat nii: "Fonogrammi (helisalvestise) tootja käesoleva seaduse tähenduses on füüsiline või juriidiline isik, kelle algatusel ja vastutusel toimub teose esitamisest lähtuva heli või muu heli esmakordne õiguspärane salvestamine."
.travel

.travel on tippdomeen reisiteenuseid pakkuvatele ettevõtetele. Kasutusel on alates 2005. aastast.
Domeeni haldab Tralliance Registry Management Company (TRMC).
2008. aastaks oli domeeni alla registreeritud 30 000 saiti.
Model-View-Controller

Model–view–controller (MVC) on tarkvara arhitektuurimuster, mis jagab tarkvararakenduse kolmeks omavahel seotud osaks. Traditsiooniliselt on seda kasutatud graafiliste kasutajaliideste (GUI) loomiseks. Samuti on MVC saanud väga populaarseks veebirakenduste loomisel.
Tõnu Altosaar

Tõnu Altosaar (sündinud 7. oktoobril 1943 Tallinnas) on Kanadas Torontos elav Eesti juurtega arhitekt.
Altosaar on partner Kanada ühes suuremas arhitektuurifirmas Bergman&Hamann, kelle projekteeritud on suurem osa uuematest pilvelõhkujatest Toronto südalinnas. Tema projekteeritud pilvelõhkujaid leidub ka paljudes teistes maailma suurlinnades.
Altosaare pere lahkus Eestist, kui ta oli 11-kuune. Ta veetis oma lapsepõlve Rootsis ning 5-aastaselt suundus perega elama Kanadasse. Ta lõpetas Toronto Ülikooli ning alustas arhitektuurifirmas Bergman&Hamann tööd 1967. aastal. Aastal 1975 sai ta samas firmas partneriks ning töötab seal tänase päevani vanema äriosaniku ja Lähis-Ida tegevdirektorina. Ta on olnud seotud suurte projektidega Indoneesias, Indias, Mehhikos ja Euroopas. Tema suurimate projektide hulka kuuluvad Torontos asuvad RBC Centre, Brookfield Place, First Canadian Place ja First Canadian Centre (Calgary) ning mitmed suurejoonelised hotelliprojektid Niagara joa juures.
Tõnu Altosaar on korp! Sakala vilistlane.
Tõnu Lehtsaar

Haridus

Ta lõpetas 1983. aastal Tartu Riikliku Ülikooli psühholoogia alal ja pälvis 1990. aastal samas ülikoolis pedagoogikakandidaadi kraadi.
Hiljem on Tõnu Lehtsaar täiendanud end Ameerika Ühendriikides Kentucky osariigis Louisville'i baptistlikus teoloogiaseminaris (1991–1992) ja Tartu kõrgemas usuteaduslikus seminaris (1994).
Aastal 1999 anti talle Amsterdami Ülikoolis filosoofiadoktori kraad religioonipsühholoogia alal.

Töökäik

Tegevust teadlasena alustas Lehtsaar 1983. aastal Tartu Riikliku Ülikooli tööstuspsühholoogia laboratooriumi nooremteadurina, aastast 1986 oli ta sama ülikooli juures rakenduspsühholoogia laboratooriumi juhataja. Aastatel 1991–2000 oli ta Tartu Ülikooli usuteaduskonna dotsent ja 2001–2003 sama teaduskonna dekaan, aastal 2016 sama teaduskonna juhataja. Alates 2017. aastast töötab ta Tartu Ülikoolis nõustajana.
Ta on aastast 2000 Tartu Ülikooli praktilise usuteaduse professor. Aastatel 1994–1995 oli ta külalisprofessor Fort Worthi baptistlikus teoloogiaakadeemias Ameerika Ühendriikides Texase osariigis.
Tõnu Lehtsaar oli aastatel 2003–2005 Tartu Ülikooli õppeprorektor. 26. jaanuaril 2007 valis Tartu Ülikooli nõukogu pärast rektori valimiste ebaõnnestumist Lehtsaare rektori kohusetäitjaks kuni õppeaasta lõpuni. Tema volitused lõppesid Alar Karise asumisega rektoriametisse sama aasta 1. juulil, ameti ja varade ametlik üleandmistseremoonia toimus 3. juulil 2007.
27. detsember 2017 kuni 31. juuli 2018 oli ta rektor Volli Kalmu surma järgselt jälle rektori kohusetäitja.

Isiklikku

Tõnu Lehtsaar on abielus ja kolme lapse isa.

Usk ja kogudus

Tõnu Lehtsaar on baptist. Ta on Tartu Kolgata baptistikoguduse liige, koguduse juhatuse esimees ja jutlustaja.