google/wiki40b huggingface dataset:
Mila Kunis

Tunnustused

Noore näitleja auhinna kandidaadiks nimetati Kunis kolm korda: 1999 ja 2000 parima näitlejaskonna kategoorias ning 2001 komöödiateleseriaali naispeaosatäitja kategoorias. Ta ei võitnud ühtegi neist auhindadest.
Teismeliste valiku auhinna kandidaadiks nimetati Kunis üheksa korda, neist kuus esimest seriaali "That '70s Show" eest: 2001 ja 2002 telenäitlejatari kategoorias ja 2003–2006 telekomöödianäitlejatari kategoorias. 2008 kandideeris ta naisnäitleja läbimurderolli kategoorias filmi "Forgetting Sarah Marshall" eest ning 2009 ja 2010 seiklusfilminäitlejatari kategoorias, vastavalt filmide "Max Payne" ja "The Book of Eli" eest. Ta ei võitnud neist ühtegi.
2007 nimetati ta rolli eest sarjas "Perepea" parimatele multifilmidele mõeldud Annie auhinna kandidaadiks parima dublaažinäitleja kategoorias, aga ei võitnud seda.
2010 valminud film "Must luik" tõi kaasa hulga nominatsioone. Ta võitis Veneetsia filmifestivali parimale noorele naisnäitlejale mõeldud Marcello Mastroianni auhinna. Parima naiskõrvalosatäitja kategoorias kandideeris ta muu hulgas Kuldgloobusele ja parima ulmefilmi auhinnale "Saturn", aga ei võitnud neid. MTV filmiauhinna kandidaadiks nimetati ta parima suudluse kategoorias (Natalie Portmaniga) ega võitnud ka seda.

Isiklik elu

Aastast 2002 kuni 2011 oli ta suhtes filmi Üksinda kodus staari Macaulay Culkiniga. Hoolimata mitmestest kõlakatest paari abiellumise kohta nad selleni siiski ei jõudnud, kuid nad kinnitasid, et saavad ka peale lahkuminekut väga hästi läbi. Vaid mõned kuud peale lahkuminekut algasid jutud Mila suhtest Kuumad 70ndad kaasstaari Ashton Kutcheriga. Paar tunnistas oma suhet alles märtsis 2013, kui suhe oli kestnud juba peaaegu aasta. Ajakirjandus ootas paarilt kahte uudist – kihlumist ja ühise lapse saamist. Uudised tulid, ning vaid paarikuuse vahega. 1. oktoobril 2014 sünnitas Kunis tütre Wyatt Isabelle Kutcheri.
Konfiguratsioon (informaatika)

Konfiguratsioon ehk konfigureerimine on arvutisüsteemi riistvara ja/või tarkvara korraldus ja ühendusviis.
Näiteks üks üsna vananenud personaalarvuti konfiguratsioon koosneb 32 MB põhimälust, flopiseadmest, kõvakettast, modemist, CD-ROMist, VGA-kuvarist ja Windows'i operatsioonisüsteemist.
Enamiku tarkvaratoodete puhul on esitatud nende kasutamiseks nõutav miinimumkonfiguratsioon.
Tüümuse makrofaagid

Tüümuse makrofaagid on toimiva tüümusega sündinud loomade makrofaagide liik, mis arvatakse paiknevat tüümuse stroomas, koores, säsis ja tüümuse kortikomedullaarses tsoonis ning on valdavalt residentrakud.
Tüümuse makrofaagide areng, anatoomia, morfoloogia ja patoloogia võivad erineda nii liigiti, indiviiditi kui ka arenguastmeti.
Tüümuse makrofaagide päritolu pole selge, arvatakse, et need on migreerunud luuüdist.
Tüümuse makrofaagide talitlus pole selge, arvatakse et nende funktsiooniks on teatud, näiteks potentsiaalselt antigeensete, molekulide fagotsütoos, ka seondumine tümotsüütidega ja nende aktiveerumise esile kutsumine. Nende rolliks võib olla ka autoreaktiivsete tümotsüütide eliminatsioon ning antigeenide esitlemine T-rakkude vastavatele populatsioonidele. Nende funktsiooniks võib olla ka DNA degradatsioon.
Uuringus uuriti roti tüümust, rottidel kellel indutseeriti diabeet, asendusid tüümuse makrofaagid kudede makrofaagidega. 
Inimese normaalne tüümus sisaldab lisaks tüümuse makrofaagidele ka makrofaage, mis migreeruvad tüümusse teiste elundite struktuuridest, näiteks luuüdist.
In vitro võivad tüümuse makrofaagid haakuda HI-viiruse osakestega.
Osade raskekujulist müasteeniat põdevate müasteenikute tüümuses on tuvastatud polioviirusega nakatunud makrofaage.
Tüümuse makrofaagid ei suuda vastu seista looduslikest piirnormidest suurematele radioaktiivse kiirguse doosidele ja tõenäoliselt nekrotiseeruvad, doosist ja kestusest sõltuvalt võivad taastuda.
Aleksandr Petrovitš Suhharev

Aleksandr Petrovitš Suhharev (1919–1943) oli Nõukogude Liidu kangelane.
Sinisilla tamm

Sinisilla tamm on kaitsealune tammepuu Võru maakonnas Rõuge vallas Uue-Saaluse külas Mäe-Kõivsaare talu juures. Puu võeti kaitse alla 1992.
Puu ümbermõõt on 449 cm (mõõdetuna 1,3 m kõrguselt) ja kõrgus 16 m.
Gagauusikeelne Vikipeedia

Gagauusikeelne Vikipeedia (gagauusi keeles Gagauzca Vikipediya) on Vikipeedia gagauusikeelne versioon.
Gagauusikeelsele Vikipeediale pandi alus 2010. aastal. 
Seal on 2720 artiklit, millega see on artiklite arvult 218. keeleversioon.
Eesti-Araabia Selts

Eesti-Araabia Selts (ka Eesti Araabia Selts) oli Eestis tegutsenud selts, mis keskendus Araabia temaatika tutvustamisele Eestis. Selts asutati 1999 Tartus. Selts kustutati Äriregistrist 2013.
Seltsi juhatuse esimees oli Toomas Väli.
Selts plaanis ehitati araabia maja, kus pidid olema infokeskus, keeleklassid, araabia köögiga toitlustuskoht ja külalistetoad.
Essexi maakond (New York)

Ajalugu

Essexi maakond moodustati 1. märtsil 1799. aastal Clintoni maakonna osast. Maakond sai nime Inglismaa krahvkonna Essexi järgi.
Väikese Rannavärava bastion

Väikese Rannavärava bastion (saksa keeles Schmales Küstentor) oli 1647. aastal ehitatud Tallinna muldkindlustusvööndi täiendamiseks ehitatud kaitserajatis, mis asus Väikesest Rannaväravast paremal pool.

Bastioni ehitamine

1634. aastal Rootsi valitsuse ülesandel koostatud Tallinna generaalplaani kohaselt kavandati seniste kaitserajatiste täiendamiseks Väikese Rannavärava bastion.
Bastion ehitati linnainseneri ja kindlustustööde juhataja Gebhard Himseliuse järelevalve all. Algselt Himseliuse koostatud projekti korrigeeris ning kinnitas Rootsi fortifikatsiooniasjanduse ülem Johan Wärnschöld. Täiendatud projekti kohaselt ehitati Väikese Rannavärava ning Viru värava vahele kaks uut nn Hollandi süsteemi bastioni. Bastionid olid täisnurksed ning ilmselt väga lihtsa ehitusiseloomuga.

Ümberehituskavad

1682. aastal Erik Dahlbergi, Rootsi kindralkortermeistri, fortifikatsiooni kontori ülema korraldusel koostatud Tallinna kindlustuste hindamisel tunnistas Dahlberg G. Himseliuse poolt projekteeritud bastioni Suure Rannavärava ja Viru värava vahel vananenuks ning kõlbmatuks. Väikese Rannavärava asemele kavandati Liivimaa bastion ja selle ette Julichi ravelliin, kuid see plaan jäi vahendite puudusel teostamata.
Mõlemad nimetatud bastionid (Väikese ja Suure Rannavärava bastionid) säilisid üldjoontes kuni Tallinna kindlustuslinnade nimestikust kustutamiseni, mis toimus pärast Krimmi sõda 1857. aastal. Väikese Rannavärava muldkindlustuste kompleks demilitariseeriti 1867. aastal ja bastioni vananenud kivikonstruktsioonid (eskarbid ja kontreskarbid ehk vallikraavi sise- ja välisküljed) lammutati, muldvallid ja kraavid tasandati.

Bastioni tänapäev

Bastioni kivikonstruktsioonid taastati aastatel 1984–1987 (arhitektid Kalle Rõõmus ja Erki Kreis) ning sinna paigutati Tallinna Vanalinna Ekspluatatsiooni Valitsuse administratiiv- ja tootmishooned.
Microsporum canis

Morfoloogia

Microsporum canis’e kolooniad on valge kuni kollaka värvusega, sametise või puuderja struktuuriga. Seen moodustab vaheseintega eraldatud hüüfe ning makro- ja mikrokoniide. Makrokoniidid on käävikujulised ja koosnevad 6 kuni 15 õhukese vaheseinaga eraldatud rakust. Suurus on neil umbes 35–125 × 7–20 μm ning need on ümbritsetud tugeva väliskestaga. Mikrokoniidid on 4–7 × 2,5–3,5 μm suurused nuijad moodustised.

Levik ja elukeskkond

Peamised Microsporum canis’e looduslikud peremehed on kodukassid ja koerad, kellel nad koloniseerivad nahka ja karva. Spooridena suudavad nad väliskeskkonnas elus püsida kuni 15 kuud. Maailmas on see liik väga laialt levinud. Eriti sage on ta Iraanis, veidi vähem Inglismaal, Skandinaavia riikides ja Lõuna-Ameerikas. Täielikult puudub ta ekvatoriaalses Aafrikas.

Patogeensus

Microsporum canis kuulub kolme peamise seeneliigi hulka, mis põhjustavad 95% loomade seenhaigustest. Peamiselt haigestuvad kassid ja koerad, kuid seen suudab nakatada ka kõiki teisi imetajaid. Nakatumine võib toimuda nii otsese kokkupuute kaudu haigestunud loomadega kui ka kaudselt, näiteks mööbli, kammide, harjade ja riiete kaudu. Seened toituvad nahas, küüntes ja karvades leiduvast keratiinist.

Haigussümptomid ja diagnoosimine

Microsporum canis põhjustab infektsiooni kehal ja pea piirkonnas. Nahale tekivad punased, kergelt põletikulised ringjad kolded, kus karvad on ühelt kõrguselt murdunud ning osaliselt välja langenud, lisaks tekib peenehelbeline nahaketendus. Kui vaadelda haiguskoldeid Woodi lambiga tekib erkroheline fluorestsents, mis on omane veel mitmele teisele sama perekonna liigile. Helendust tekitab ühend nimega pteridiin, mida seen toodab aktiivselt kasvavates karvades. Lõplik diagnoos saadakse haiguskoldest võetud proovi laboratoorsete uuringute põhjal. Küünte seennakkuse (küünte dermatofüütia) puhul küüs pakseneb ja selle värv luitub ning lõpuks küüs eemaldub.
Nikolai Žukovski

Nikolai Žukovski (vene keeles Николай Егорович Жуковский, Nikolai Jegorovitš Žukovski;  17. jaanuar (vkj 5. jaanuar) 1847 Orehhovo, Pokrovi maakond, Vladimiri kubermang, praegune Sobinka rajoon, Vladimiri oblast – 17. märts 1921 Moskva) oli Venemaa  mehaanikateadlane ja matemaatik, kes tegutses aero- ja hüdrodünaamika alal. Žukovski oli Moskva ülikooli professor ja Peterburi Teaduste Akadeemia korrespondentliige. Teda tuntakse kui Venemaa lennunduse isa.

Õpilased

Tema õpilaste hulgas on Jānis Akermanis (John D. Akerman), Aleksandr Arhangelski, Leonid Assur, Nikolai Delone, Aleksandr Mikulin, Leonid Leibenzon, Boriss Stetškin, Sergei Tšaplõgin ja Andrei Tupolev.
Ultra Jump

Ultra Jump (ウルトラ ジャンプ, Urutora Janpu) on jaapani manga-ajakiri, mis ilmub Shūeisha kirjastuse väljaandel alates 1999. aastast. Avaldab peamiselt fantaasia- ja ulmesarju.
Konflikt

Konflikt ja tunded

Konfliktid on seotud emotsionaalse käitumisega. Emotsioonide puhul ei ole tegemist selge, loogilise või analüütilise mõtlemisega. Tavaliselt seostatakse konfliktiga selliseid emotsioone nagu viha, pahameel, süütunne, solvumine ja kahetsus.

Probleemilahendamise etapid

1. etapp. Probleemi määratlemine ja eesmärgi püstitamine 
Milliste vajaduste rahuldamist/eesmärkide saavutamist praegune olukord takistab? Kelle probleem see on? Kas see on tegelik probleem või ainult üks osa sellest? Kas on vaja kohe lahendada või kannatab oodata? Kas probleem võib iseenesest kaduda? Võin ma riskeerida selle ignoreerimisega? Sõnasta konkreetne, saavutatav ja ajaliselt piiritletud eesmärk.
2. etapp. Ajurünnak
Genereerige nii palju lahendusi kui suudate. Ärge hinnake väljapakutud lahendusi, millised iganes need ka ei oleks. Kirjutage lahendused üles.
3. etapp. Lahenduste hindamine
Alustage hindamisprotsessi avatud küsimusega (nt millised on sinu arvates kõige paremad lahendused?). Andke teada oma seisukohtadest (nt ma ei saa selle ideega nõustuda, sest...). Märgi ära kõik lahendused, mis nõuavad rohkem infot, mida saab omavahel kombineerida või mis tunduvad põnevad.
4. etapp. Sobiva lahenduse valik
Tavaliselt jääb sõelale 2-3 lahendust. Ärge hääletage, sest selle puhul on alati võitjad ja kaotajad. Eesmärk on aga saavutada üksmeel! Kujutage parem ette, kuidas võiksid erinevad lahendused toimida (nt kui me valime selle lahenduse, mis siis juhtub? Kas sellel on mingisuguseid puudusi?). Kirjutage üles üks väljavalitud variant ja kuulake tagasisidet.
5. etapp. Lahenduste elluviimise planeerimine
Sageli pidurdub või ebaõnnestub probleemilahendusprotsess, kuna ühiselt vastuvõetud otsuseid ei viida ellu. Põhjus on tavaliselt see, et ei otsustada KES ja MILLAL midagi teeb. Vajadusel tuleb arutada ka tulemuste standardite üle (ehk mida näiteks tähendab "hea" konspekt).
6. etapp. Tulemuste hilisem kontroll
Kõik esialgsed lahendused ei pruugi hästi töötada. Seetõttu on oluline arutada (hiljem), kas kõik on tehtud otsustega endiselt rahul. Mõnikord võetakse endale kohustusi, mille täitmine võib osutuda vägagi raskeks.
Luminofoorlamp

Luminofoorlamp on madalrõhu-gaaslahenduslamp, milles elavhõbedaaurus toimuva kaarlahenduse tulemusena tekib peamiselt ultraviolettkiirgus; selle muundab nähtavaks valguseks kolvi sisepinnale kantud luminofoor, s.o aine, mis optilise kiirgusega või elektronidega ergastamisel hakkab helendama, fluorestseerima. Valguse spektri määrab luminofoori koostis; kasutatakse soe-, neutraal- ja päevavalguslampe (värvitemperatuur vastavalt kuni 3300 K, 3300–5300 K ja üle 5300 K).
Luminofoorlampide valgusviljakus on 50–100 lm/W, eluiga paarkümmend tuhat tundi, võimsus enamasti alla 100 W.
Esimesed luminofoorlambid võeti kasutusele 1930. aastail, kompaktluminofoorlambid 1985. aastal.

Toiteskeem

Luminofoorlampidena on olnud pikka aega kasutusel sirged või U-kujulised luminofoortorud (tuntud ka päevavalguslampidena). Nende toitelülituse põhielemendid on voolu piirav drossel (elektromagnetiline ballast) ja vahetatav süütur (starter). Drossel hoiab ara toitevoolu kontrollimatu suurenemise ja süütur (koos drosseliga) tekitab lambi süütamiseks vajaliku kõrgepingeimpulsi. Sellise toiteskeemi korral väreleb valgus sagedusega 100 Hz. Pulsatsioonivaba valguse ja kiire süütamise tagab elektrooniline toitelülitus. Niisugune elektrooniline liitelülitus võib olla lambi sees, nt kompaktluminofoorlambis. Elektroonilistel toiteplokkidel võib olla ka hämardamise funktsioon, s.t võimalus sujuvalt reguleerida lampide heledust.

Ohud

Kõik luminofoorlambid sisaldavad elavhõbedat (koguses 1–70 mg), see toksiline aine kuulub ohtlikkuse poolest 1. ohuklassi (väga ohtlik). Sealjuures on lampides sisalduv aurustunud elavhõbe mitu korda ohtlikum kui metalne elavhõbe. Lambis sisalduv annus võib põhjustada tervisehäireid, kui lamp puruneb või kui pidevalt kokku puutuda elavhõbedaaurudega, sest elavhõbedal on omadus akumuleeruda ja põhjustada sellega jäävaid tervisekahjustusi.
Seepärast on väga tähtis, et selliseid lampe ei visataks prügikasti ega purustataks. Elavhõbeda toime organismile on aeglane, kuid õhku, vette või pinnasesse sattumisel pikaajaline.
Jegor Borissov

Jegor Afanasjevitš Borissov (jakuudi keeles Охонооһой уола Барыыһап Дьөгүөр; vene keeles Егор Афанасьевич Борисов; sündinud 15. augustil 1954 Tšuraptšas  Tšuraptša rajoonis Jakuudi ANSV-s) on jakuudi rahvusest Sahha riigitegelane, majandusdoktor.  
Ta oli aastatel 2003–2010 Sahha (Jakuutia) Vabariigi Valitsuse esimees ja 2010–2014 Sahha (Jakuutia) Vabariigi president. Aastatel 2014–2018 oli ta Sahha (Jakuutia) Vabariigi pea. Ta on  Ühtse Venemaa liige.

Haridus ja töökäik

Ta lõpetas 1979. aastal  Novosibirski põllumajandusinstituudi insener-mehaanikuna.
1991. aastal määrati ta Sahha põllumajandusministri asetäitjaks, 1992. aastal Sahha valitsuse aseesimeheks. Aastatel 1993–1995 oli ta valitsuse esimehe esimene asetäitja, 1998–2000 põllumajandusminister, 1997–2002 Jakutski põllumajanduse teadusliku uurimisinstituudi direktor, 2002–2003 Sahha valitsuse esimehe esimene asetäitja.
2010. aastal andis Sahha parlament Il Tümene talle vabariigi presidendi õigused viieks aastaks. 2014. aastal valiti ta Sahha (Jakuutia) Vabariigi peaks viieaastaseks perioodiks. 28. mail 2018 esitas ta Venemaa presidendile Vladimir Putinile ametist tagasiastumiseavalduse. See rahuldati.
Eesti Folkloori Selts

Eesti Folkloori Selts (lühend: EFS) oli aastatel 1988–2008 tegutsenud selts, mille moodustasid folkloorihuvilised. Aastal 2008 ühines EFS Eesti Rahvusliku Folkloorinõukoguga.
Türju tuulikud

Türju tuulikud on tuulepark Eestis, mis asub Saare maakonnas Saaremaa vallas Türju külas.
Läätsa tuulepark rajati 2007. aastal (tollase haldusjaotuse järgi Saare maakonna Torgu vallas). Tuulepargis on kolm 0,1 MW võimsusega elektrituulikut, mis kuuluvad Rotorline OÜ-le. Pargi koguvõimsus on 0,3 MW.
Suur-pigiliidrik

Suur-pigiliidrik (Ischnura elegans) on liidriklaste sugukonda kuuluv kiililine.
Võrdlemisi tavaline liik suuremas osas Euroopast, välja arvatud Portugalis.
Eestis lendavad valmikud juuni keskpaigast augusti alguseni.
Mihkel Lüdig

Mihkel Lüdig (9. mai 1880 Vaskrääma, Reiu vald – 7. mai 1958 Vändra) oli eesti helilooja, koorijuht ja organist, üks konservatooriumi asutajaid.
Mihkel Lüdig sündis teise lapsena peres, kus hiljem oli kokku 18 last. Ta mängis kodus ehitatud orelil juba 5-aastaselt ja 16-aastaselt oli Pärnus organist. Muusikahariduse omandas Lüdig Peterburis, õppides seal orelit, kompositsiooni ja klaverit. Kooli lõpetas Lüdig 1904. aastal. Orelit õppis Lüdig ka varem, astudes juba 16-aastaselt Moskva konservatooriumi oreliklassi.
1908. aastal korraldas ta Peterburis esimese eesti heliteostest koosneva sümfooniakontserdi. Ka hiljem oli ta paljude muusikaliste suurürituste korraldaja (sh VII üldlaulupidu 1910, Endla teatri avamine 1911) ja üks laulupidude traditsiooni taastajaid pärast I maailmasõda 1923. 
Aastatel 1918–1924 töötas ta Kaarli kiriku organistina, oli ka 1917. aastal moodustatud Eesti esimese jalaväepolgu muusikakomando ülem (kapellmeister). Kõige olulisemaks kujunes siiski Tallinna Kõrgema Muusikakooli asutamine 1919. aastal. Neli esimest aastat oli Lüdig kooli direktor ja lühemat aega oreliõppejõud.
1925–1928 elas Lüdig Argentinas, lootes leida Buenos Aireses rakendust organistina. Alustada tuli siiski kõigest restoranipianistina. Hiljem asutas Argentinas eesti seltsi ja juhatas sealset saksa meeskoori. 1929–1932 õpetas Lüdig Tallinnas orelimängu ja mängis ka ise. Seejärel kolis ta Pärnusse ning asus juhatama Endla seltsi koore. 1934. aastast surmani elas ja töötas Lüdig Vändras.
Lüdig tegeles ka heliloominguga. Tema tuntuimaks teoseks on koorilaul "Koit" (sõnad Friedrich Kuhlbars), mis esmalt kanti ette autori juhatusel 1923. aasta laulupeol ning mida tänapäeval esitatakse iga üldlaulupeo algul pärast hümni, laulu viimaste taktide ("... taevasse tõusku me lootuse loit") ajal süüdatakse peotuli.

Isiklikku

Tema abikaasa oli sopran Mathilde Lüdig-Sinkel (1882–1953).
Paul Gottlieb Georg Everth

Paul Gottlieb Georg Everth (18. veebruar 1772 Kodavere – 10. mai 1843) oli Eesti vaimulik.
Õppis Tartu kõrgemas linnakoolis. Usuteadust õppis ta (immatrikuleeriti 20. oktoobril 1789) aastatel 1789–1792 Jena Ülikoolis ja (immatrikuleeriti 23. mail 1792) aastatel 1792–1793 Göttingeni Ülikoolis. Töötas pärast seda koduõpetajana Valga ümbruses. Ordineeriti 22. märtsil 1797 õpetajaks.
Oli aastatel 1797–1843 (introdutseeriti 3. mail 1797) Maarja-Magdaleena koguduse õpetaja, olles aastast 1832 samaaegselt Tartu praostkonna praost ja assessor.
Ta on kirjutanud artikli "Beyträg zu Hupels estnischem Wörterbuche", mis ilmus Johann Heinrich Rosenplänteri "Beiträge'des" (XVI, lk. 95–100).

Isiklikku

Tema isa Georg Simon Everth ja vend Jakob Wilhelm Reinhold Everth olid Kodavere- ja Alatskivi koguduse õpetajad.
Városliget

Városliget (saksa keeles Stadtwäldchen) on Budapesti linnapark. Zugló ringkonnas asuva pargi mõõtmed on ligikaudu 1400 m × 970 m ning see katab maa-ala 1,2 km² ulatuses. Tegu on ühe UNESCO maailmapärandi nimistu kaitsealas oleva asukohaga Ungari Vabariigis.
Kyösti Urponen

Kyösti Urponen (sündinud 1943) on soome sotsiaalpoliitika teadlane.
1970. aastal sai ta Turu Ülikoolis riigiteaduste kandidaadi kraadi sotsiaalpoliitika alal, 1974. aastal kaitses samas litsentsiaadiuurimuse, 1979. aastal kaitses Turu Ülikoolis riigiteaduste doktori kraadi väitekirjaga "Sotsiaalpoliitika rakendusliku ühiskonnateadusena: teoreetilis-ajalooline analüüs sotsiaalpoliitika teaduse problemaatikast".
Aastatel 1970–1980 töötas ta Turu Ülikooli sotsiaalpoliitika osakonna assistendina, 1980–2005 samas dotsendina.
Aastatel 1981–1983 oli ta Joensuu Ülikooli sotsiaalpoliitika professor, 1984. aastast Lapi kõrgkooli, hiljem Lapi Ülikooli sotsiaalpoliitika professor. Aastatel 1997–2001 oli ta Lapi Ülikooli prorektor. 2008. aastast Lapi Ülikooli emeriitprofessor.
1994. aastast oli ta Tallinna Pedagoogikaülikooli külalisprofessor, õpetades sotsiaalpoliitika kursusi ja juhendades magistrante.
1997. aastast on ta Tallinna Ülikooli audoktor, 2016. aastast Klaipėda Ülikooli audoktor.
Detoneeriv nöör

Detoneeriv nöör on lõhkeainet sisaldav nöör, mida kasutatakse lõhketöödel detonatsioonilaine siirdamiseks detonaatorilt lõhkelaengutele või ühelt laengult teisele.

Kirjeldus

Detoneeriv nöör koosneb puuvill- või plastkestast, mille all paikneb juhtniit ning mille keskel on südamikuna brisantne lõhkeaine. Tavaliselt kasutatakse detoneeriva nööri juures lõhkeainena pentriiti (PETN), harvem heksogeeni.
Nööri lõhkeainesisaldust mõõdetakse grammides jooksva meetri kohta. Tavaliselt on lõhkeainet koguses 12–14 g/m, kuid seda võib olla ka rohkem või vähem. Detonatsioonilaine levik toimub kiirusega ligikaudu 7000 m/s ja nõnda näib, justkui plahvataks terve nöör üheaegselt.

Kasutamine

Enne detoneeriva nööri kasutamist tuleb teha selle väline ülevaatus ja veenduda, et ei esineks katte vigastusi, murdekohti, ahenemisi ja jämenemisi. Vajadusel tehakse detonatsiooni edasiandmise kontrolliks proovilõhkamine, mille käigus peab kogu nöör täielikult detoneeruma.
Detoneerivast nöörist lõhkevõrgud võivad olla ühendatud jada- või rööpühendusse. Neist esimeses on lõhkelaengud omavahel ühendatud detoneerivast nöörist lõikudega aga teisel juhul on nad liidetud magistraallõigu külge kas sellest eraldi hargnevate ühendustena (rööpastmeliselt) või kimpudena lähtuvate ühendustena (rööpkimpjalt). Rööpastmelist ühendust kasutatakse peamiselt üherealisena asetsevate laengute sidumisel ning rööpkimpühendust hajusalt asetsevate laengute sidumisel ühtsesse lõhkevõrku.
Lõhkevõrgu koostamisel tuleb detoneeriv nöör enne laengusse paigaldamist lõigata vajaliku pikkusega juppideks. NB! Pärast selle laengusse või löökpadrunisse liitmist on lõikamine keelatud. Lõikamine peab toimuma puidust alusel ja terava noaga ning eelnevalt tuleb detoneeriva nööri rull kas täielikult või osaliselt lahti kerida.
Lõikude omavaheline ühendamine peab toimuma vähemalt 10 cm pikkuse vahelitiühendusega ja nõnda, et detonatsioon saaks levida samasuunaliselt. Sellised ettevaatusabinõud on vajalikud selleks, et detonatsioonilaine nööri kuskil ei katkestaks ja oleks tagatud selle levik kõikide lõhkelaenguteni – on väga ohtlik, kui mõned lõhkelaengud jäävad plahvatamata. Samadel põhjustel tuleb vältida silmuste ja keerdude teket ning nööride ristumisel tuleb need üksteisest eraldada vähemalt 10 cm paksuse pinnasekihiga.
Asulates on keelatud leeksüütega ja detoneeriva nööriga lõhkamine.

Kaubamärgid

Tuntud detoneeriva nööri kaubamärgid on näiteks Cordtex ja Primacord. Neid nimesid kasutatakse vahel ka kui detoneeriva nööri sünonüüme.