google/wiki40b huggingface dataset:
Uku Uusberg

Uku Uusberg (sündinud 7. detsembril 1984 Raplas) on eesti näitleja ja lavastaja. 
Lõpetas Rapla Ühisgümnaasiumi 2003. aastal. 
Lõpetas Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikooli XXIII lennu koosseisus 2008. a. lavastajana. Samast aastast tegutses näitlejana Eesti Draamateatris, viimastel aastatel on ta tegutsenud Tartu Uues Teatris.
2012. aasta septembris võrdles kultuuriminister Rein Lang Teatritaskule antud intervjuus Ivar Põllu ja Uku Uusbergi tööd Tartu Uues Teatris kunagi Vanemuises töötanud Jaan Toominga ja Evald Hermakülaga: "/---/ Tartust hakkab tulema uus Toominga ja Hermaküla tandem. /---/ Ivar Põllu ja Uku Uusberg. Nad teevad oma käekirjaga asju, tulevad ühel ajal ja samas on väga erinevad. Põllu on igal juhul väga kõva tegija, suur boheemlane sealjuures ja institutsioonide vihkaja. Ja Uusberg jälle on täiesti kontrollimatu kunstnik, temale meeldib institutsioonis töötada. Teda kõik direktorid kardavad, sest ta jõuab kokku keeta tohutu hulga segadust. Aga tulemus on see-eest väga äge. Nad muudavad teatrit."

Isiklikku

Ta on Urve Uusbergi ja Valter Uusbergi poeg ning Pärt Uusbergi ja Andero Uusbergi vend. Ta on abielus Tallinna Linnateatri näitlejanna Sandra Uusbergiga; neil sündis novembris 2014 poeg ja aprillis 2016 tütar.
Tömpkoon-botrops

Toksilisus

Tömpkoon-botropsid on inimese suhtes mürkmadudeks liigitatavad, kuna nende hammustus võib inimesel mõõduka mürgistusseisundi esile kutsuda.
Corpus iuris civilis

Corpus iuris civilis on Rooma õiguse kogu, mille tellis Bütsantsi keiser Justinianus I 528. aastal ning mis valmis 534. aastal. Kogu tuntakse ka Justinianuse koodeksi nime all, kuid see nimi kuulub pigem kogu esimesele osale Codexile. 
Rooma õiguse kodifitseerimise võttis ette Bütsantsi keiser Theodosius II aastal 429. Üks hilisantiikaja suurimaid probleeme oli päritud õigusliku materjali hiiglaslik maht ja ühtse süsteemi puudumine. Konstantinoopolis hakkas tegutsema 9-meheline komisjon, kelle töö küll peatati ning seda jätkas uus komisjon. Töö lõpetati 438. aastal, mil valmis 16-köiteline Codex Theodosianus, mis sisaldas keiserlikke seadusi aastast 313 kuni 497.
Theodosiuse koodeks oli märkimisväärne saavutus, kuid ei lahendanud probleeme, mis  tolle aja juristidel ilmnesid. Theodosiuse koodeks püsis keiserliku õiguse alusena kuni Justinianuseni, kuid see oli ajast maha jäänud. Keisrid olid uusi seadusi väljastanud ning seadusandlus oli muutunud. Samuti sisaldas Theodosiuse koodeks keiserlikke seadusi ainult alates Constantinusest, varasemate keisrite määrused olid koodeksist välja jäetud.
528. aastal andis tollane Bütsantsi keiser Justinianus I käsu koostada uus koodeks, mis hõlmaks tervet keiserlikku seadusandlust, mis oli kirja pandud nii enne kui pärast Constantinuse valitsusperioodi (306–337).
Justinianus I edule aitas suuresti kaasa tema andekas minister Tribonianus, kes juhtis Rooma õiguse kodifitseerimist aastatel 529–534. 
Justinianuse koodeks kirjutati ja seda levitati peaaegu täielikult ladina keeles, mis oli impeeriumi ametlik keel, kuigi kaupmeeste, talupoegade, meremeeste ja teiste Rooma keisririigi elanike peamine kõnekeel oli kreeka keel.
Nimetus Corpus iuris civilis võeti kasutusele 1583. aastal.
Justinianuse õiguse koodeks koosnes algselt kolmest ning hiljem neljast eraldiseisvast osast: Codex Justinianus (529), Digesta või Pandectae (533), Institutiones (533), Novellae (534).
Rooma õiguse kodifikatsioon, 16. sajandil saanud nimetuse Corpus iuris civilis, on ühtlasi ka selle peamine allikas tänapäeval.
Muza Lepik

Muza Lepik (aastani 1969 Vorotõntseva; sündinud 21. novembril 1946 Vene NFSVs Rostovi oblastis Millerovos) oli Eesti kergejõustiklane ja spordiarst, Tõnu Lepiku abikaasa.
Kuulunud Kalevisse.
Töötanud 1970–73 arstina Kalevi siseujulas ning aastast 1973 Vabariiklikus Kehakultuuri Dispanseris, Tippspordi Uuringute Keskuses ja Spordimeditsiini SA-s. Kuulus 1996 arstina Eesti olümpiadelegatsiooni.
2018. aasta jalgpalli maailmameistrivõistluste koosseisud

See artikkel toob 2018. aasta jalgpalli maailmameistrivõistluste osalejariikide võistkondade koosseisud.
Oskar Kuningas

Oskar Kuningas (15. juuli 1911 Lavi, Kilingi vald – 9. märts 1997 Tallinn) oli eesti kirjandusteadlane, kirjandus- ja teatrikriitik, kultuuriloolane ja tõlkija.

Elukäik

Oskar Kuningas sündis Lavi koolimajas Kilingi vallas kooliõpetaja pojana. Lapsepõlv ja noorus möödusid Läti piiri ääres Jäärjas. Pärast Pärnu kaubanduskooli lõpetamist 1928 õppis lühemat aega Tallinna kolledžis (1929). Oli seejärel ajakirjanik Tallinnas ja Pärnus 1935–1940. Töötas 1940. aastal Pärnu linnavalitsuse haridusosakonnas konsulendina ja 1941. aastal teater Endla kirjandusala juhatajana. Saksa okupatsiooni ajal 1941 vangistati. 1943–1944 oli Järva Teataja mittekoosseisuline korrespondent, 1944–1947 ajalehe Järvalane vastutav sekretär, 1947–1948 Talurahvalehe kultuuriosakonna juhataja, 1949 ajalehe Sirp ja Vasar teatriosakonna juhataja ja 1948–1949 Eesti NSV Riikliku Teatriinstituudi lektor. 
Vangistati 6. märtsil 1950 ja mõisteti 29. juunil 1950 Erinõupidamise otsusega §§ 58-10-2 ja 58-2 alusel 25 aastaks (vähendati 10 aastale) kinnipidamisele vangilaagrites. Viibis 1955. aasta sügiseni Nõukogude okupatsioonivõimude Valga, Narva ja Vasalemma vangilaagris. 
Sealtpeale tegutses vabakutseline literaadina. Tallinna Pedagoogilise Instituudi õppejõud 1976–1978. Oli 1982. aastast Eesti Kirjanike Liidu liige.
Oskar Kuningas suri 9. märtsil 1997 Tallinnas ja ta maeti 13. märtsil 1997 Rahumäe kalmistule.

Looming

O. Kuningas on teinud lühiuurimusi ja avaldanud perioodikas hulgaliselt artikleid kirjandusest ja teatrist, kirjanikest ja kultuuritegelastest ning koduloost. Giidi-loengupidajana tutvustas ta huvilistele paljusid kirjanduslikke paiku. O. Kuningas on tõlkinud ilukirjanduslikku proosat ja teatritekste läti, saksa, prantsuse ja vene keelest.

Male

Oskar Kuningas mängis arvestataval tasemel malet. Tema parimaks saavutuseks jäi esikoha jagamine Eesti meistrivõistluste poolfinaalis 1944. aastal koos Alexander Hildebrandiga. Tegutses ka maleajakirjanikuna. Maleajaloolasena aitas Heino Hindrel kokku panna koguteose "Male Eestis" (1965).

Kuninga aia raamatukogu

28. septembril 2005 lugejatele avatud Pääsküla uus raamatukoguhoone, nn Kuninga aia raamatukogu asub bibliofiilist Oskar Kuninga endisest aiast äralõigatud maatükil. See on esimene taastatud Eesti Vabariigi ajal spetsiaalselt projekteeritud ja ehitatud raamatukoguhoone Tallinnas. Hoone sai 2005. aastal sisearhitektuuri aastapreemia ja kandideeris ka arhitektuuri aastapreemiale.

Isiklikku

Tütred: Astrid Reinla, Merike Rõtova. Väimees Boriss Rõtov, tütrepoeg Igor Rõtov, tütretütar Regina Narva, tütretütretütred on Ann ja Triin Narva. Tema vennatütar oli näitleja Helle Kuningas.
Viruküla–Padise tee

Viruküla–Padise tee (registrinumbriga 11175) on 19,1 km pikkune kõrvalmaantee Saue ja Lääne-Harju vallas. 
Tee saab alguse Ääsmäe–Haapsalu–Rohuküla maantee kahekümne kolmandal kilomeetril Kivitammi külas (Saue vald). Tee kulgeb läbi Kivitammi, Tabara, Siimika, Kobru, Kasepere ja Padise küla. Tee lõpeb Keila–Haapsalu maantee kahekümne esimesel kilomeetril Padise külas (Lääne-Harju vald). 
Tee ei ületa ühtegi silda, küll aga 12 truupi. Bussipeatusi teele ei jää.
Tee on kruusatee. Tee on klassita. Liiklussagedus on kuni 200 autot ööpäevas. Kiiruspiirangute kohta andmed puuduvad. Tee on valgustamata.
Tääv

Tääv ehk vannas on laeva pikitalastiku eriti tugev osa, mis on laevakiilu pikenduseks kiilust pardani vööris (laevaninas, vööritääv) ja ahtris (tagaosas, ahtritääv). Täävide küljes kinnituvad laeva mõlema parda pardaplangutuse otsad.
Ahtritääv puudub peegelahtriga laevadel.
Täävid puuduvad kiiluta lamedapõhjalistel laevadel.
Heinz Valk

Heinz Valk (õieti Heinrich Valk; sündinud 7. märtsil 1936 Gattšinas) on eesti kunstnik ja poliitik.
Valk lõpetas 1954. aastal Tallinna 22. keskkooli ning õppis aastatel 1955–1961 ERKI-s, mille lõpetas metallikunsti erialal. 
Ta on illustreerinud raamatuid, näiteks Lennart Meri "Hõbevalge". Ta on tuntud ka karikaturistina. Temalt ilmusid mitmes ajalehe Sirp ja Vasar aastalõpunumbris humoorikate allkirjadega šaržid aasta jooksul tähelepanu äratanud kultuuritegelastest.

Poliitikuna

Heinz Valk on üks Rahvarinde asutajaliikmeid. 11. septembril 1988 toimunud üritusel "Eestimaa laul" ütles ta oma kõne lõpus lause "Ükskord me võidame niikuinii!". See kujunes populaarseks lööklauseks, mida korrati massiüritustel kogu taasiseseisvumise aja jooksul.
Aastail 1994–2009 kuulus Valk Keskerakonda.

Isiklikku

Heinz Valk on abielus Marika Valguga. Tema esimene abikaasa oli keraamik Mall Valk-Sooster.
Milli-Irene Pedajas

Milli-Irene Pedajas (aastani 1956 Milli-Irene Ploompuu; 16. august 1933 Tsooru, Võrumaa – 8. oktoober 1991 Tallinn) oli Eesti pedagoogikateadlane.

Elulugu

Milli-Irene Pedajas oli talupidaja tütar. Tema vanemad olid Jakob Ploompuu ja Anna Ploompuu (Lust).
Ta lõpetas 1953 Tartu Õpetajate Instituudi. Õppis 1956–1958 Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna raamatukogunduse ja bibliograafia osakonnas, lõpetas 1964 Tartu Riikliku Ülikooli eesti keele ja kirjanduse erialal. Aastatel 1969–1973 oli aspirantuuris, 1973. aastal kaitses TRÜ-s pedagoogikakandidaadi kraadi väitekirjaga "Mõningate arengufaktorite osa õpetaja professionaalses adaptatsioonis" (juhendaja Enn Koemets).
Perioodil 1953–1958 töötas ta Ahjal ja Vastse-Kuustes õpetajana ning oli Põlva rajooniraamatukogu juhataja. Aastatel 1958–1962 oli ta Põlvas ajalehe Koit ajakirjanik ja 1963 Põltsamaal ajakirjanik. Aastatel 1963–1969 oli ta Viljandi rajooni koolide inspektor, 1973–1975 Tartu Riikliku Ülikooli pedagoogika kateedri vanemõpetaja ja vanemteadur. 1976. aastast Tallinna Pedagoogilise Instituudi pedagoogika ja psühholoogia kateedri dotsent, 1986–1991 TPedI haridusjuhtide ettevalmistus- ja täiendusteaduskonna andragoogika kateedri dotsent, 1986. aastast ka TPedI kultuuriteaduskonna dekaani kohusetäitja, 1991. aastast professor. Ta õpetas pedagoogika üldkursust, andragoogikat, õpetaja psühholoogiat ja koostas õppevahendeid.
1956. aastal abiellus ta August Pedajasega, kellega tal sündis kaks poega.
Milli-Irene Pedajas suri kollagenoosi ja vaskuliidi tagajärjel.

Teadustöö

Ta uuris õpetaja erialast ja pedagoogilist ettevalmistust, kutsekohanemist, töökultuuri ja töö efektiivsust. Üle 100 publikatsiooni.
Simon Hermann Schott

Simon Hermann Schott (5. aprill 1842 Knittelsheim, Saksamaa – 25. november 1895 Breslau) oli õigusteadlane.
Maaomaniku poeg. Õppis Müncheni Ülikoolis 1861–1867, tudeeris ka Heidelbergi Ülikoolis. Töötas Heidelbergis 1871–1875 eradotsendina, 1875–1877 professorina. 1877–1885 oli professor Kieli Ülikoolis, 1885–1887 Tartu Ülikoolis rooma õiguse professor.
Laser-kaugusmõõtja

Laser-kaugusmõõtja on kaugusmõõtja, mis kasutab objekti kauguse määramiseks laserkiirt. Kõige tavalisem laser-kaugusmõõtja toimib lennu põhimõttel, saates laserimpulsi objekti suunas kitsa kiirena, mis peegeldub sihtmärgilt tagasi saatjale ja mõõdab, kui kaua kiire tagasipeegeldumiseks aega kulub. Valguse suure kiiruse tõttu ei sobi see mõõtmisviis väga täpseteks mõõtmisteks: selleks tasub pigem kasutada triangulatsiooni ja muid meetodeid. 
Varem kasutasid laser-kaugusmõõtjajat üksnes maamõõtjad ja ehitusinsenerid, kuid tänapäeval on see muutunud laiatarbeseadmeks. 
Laser-kaugusmõõtja mõõtmisfunktsioonid võimaldavad väärtusi liita ja lahutada ning arvutada lineaarset kaugust, pindala, kogupindala ja ruumala.

Impulss

Impulssi võib kodeerida, et vähendada kaugusmõõtja kinnikiilumise võimalust. Doppleri efekti kasutades saab otsustada, kas objekt liigub kaugusmõõtja poole või sellest eemale, ja kui kiiresti see toimub.

Täpsus

Seadme täpsuse määravad laserimpulsi tõusu- või langusaeg ja vastuvõtja kiirus. Seade, mis kasutab väga teravaid laserimpulsse ja millel on väga kiire detektor, võib objekti asukoha määrata millimeetri täpsusega.

Ulatuskaugus ja viga

Vaatamata sellele, et laserkiir on kitsas, levib see laserkiirte lahknevuse stsintillatsiooni- ja valgusvihkefektide tõttu kaugele. See on tingitud õhus sisalduvatest ja objektiividena toimivatest õhumullidest, varieerudes mikroskoopilistest suurustest kuni umbes poole laserkiire ja maapinna vahelise kõrguseni. Need atmosfääri moonutused koos laseri enda ja põiktuulte mõjuga, mis panevad sooja õhu mullid külgsuunas liikuma, võivad muuta objekti täpse kauguse määramise keerukaks. Selline olukord võib tekkida näiteks puude või põõsaste all või isegi pikemate, rohkem kui 1 km avatud vahemaade puhul, näiteks lahtisel kõrbemaastikul. Osa laservalgust võib peegelduda mõõdetava objekti läheduses paiknevatelt lehtedelt või puuharudelt, tekitades varase tagasipeegelduse ja viies lugemi seetõttu liiga madalale. Mõõtes enam kui 365 m kauguselt, võib sihtmärk lihtsalt kaduda kuumutatud pinna lähedal tekkivasse miraaži, mis laservalgust painutab. Kõiki neid mõjusid tuleb mõõtmisel arvestada.
Roman Ohlau

Roman Ohlau (30. mai 1925 Kohila vald – 3. juuni 2011 Kohila) oli eesti karikaturist.

Elukäik

Roman Ohlau õppis Kohila koolis, hiljem õppis kaks aastat kutsekoolis sadulsepaks ja elektrikuks. 1943. aasta novembris mobiliseeriti Ohlau saksa sõjaväkke ja saadeti Poolasse Gdanski linna lähedusse, kus viibis kuni 1944. aasta veebruarini. Peale seda tuli ta tagasi Tallinna, oktoobris 1944 sattus Soome ja peeti kinni. Punaarmeest kõrvalehoidmise pärast pidi ta poolteist aastat olema Kontupohjas sõjavangilaagris. Pärast sõda töötas lennuki- ja autoelektrikuna. Hiljem töötas Kohila rebasekasvatuskolhoosis. Pärast seda töötas 15 aastat Kohila paberivabrikus. Tallinna asus elama 1966. aastal, hiljem töötas katsetaheases Estoplast töölisena.
Esimene Ohlau karikatuur avaldati 6. märtsil 1959 Noorte Hääle karikatuurivõistlusel. Aasta hiljem hakkas tema karikatuure avaldama ajakiri Pikker. Roman Ohlau karikatuure ilmus ajalehtedes Õhtuleht, Rahva Hääl ja Videvik. Ajakirjanduses on avaldatud üle 3500 tema karikatuuri.
Šiupyliai

Ajalugu

Küla oli Leedu suurvürstide valdus. Aastal 1619 otsustas kuninglik revisjonikomisjon, et küla juurde künkale tuleb rajada kirik. Ka küla anti kiriku valdusesse. Aastal 1623 see annetus tühistati, veel kaks aastat hiljem otsustatui aga, et uue kihelkonna keskus peaks asuma mujal (Gruzdžiais).
Kirik siiski ehitati valmis ja seda remonditi aastai 1799 ning 1846. Aastast 1842 on see abikiriku staatuses. Aastal 1915 põlesid maha nii vana kirikuhoone kui ka kirikla. 
Nõukogude perioodil oli küla kohaliku kolhoosi halduskeskus.
Aastal 2001 oli külas 395 elanikku.
Ilkka Hanski

Ilkka Aulis Hanski (14. veebruar 1953 – 10. mai 2016) oli soome ökoloog.
Ilkka Hanski oli Helsingi Ülikooli metapopulatsioonide uurimisrühma juht.

Teadus

Ilkka Hanski tegi väljapaistvaid uurimusi biodiversiteedi ja eriti metapopulatsiooni bioloogia aladel. Paljud tema metapopulatsioonide bioloogia uurimused olid aluseks elurikkuse ja maastike kaitse korraldamisele. Hanski ühendas ökoloogilised, molekulaarsed, matemaatilised ja teoreetilised lähenemised ühe uurimisküsimuse ümber.
Gallatini maakond (Kentucky)

Ajalugu

Maakond moodustati 1798. aastal.
Vello Linnamägi

Vello Linnamägi (9. juuni 1929 Pühajärve vald – 9. september 2018) oli eesti looduskaitsja ja riigiametnik.
Aastatel 1936–1942 õppis Pühajärve Algkoolis, 1947. aastal lõpetas Otepää Keskkooli. 1952. aastal lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli metsateaduskonna.
Ta on laulnud Vanemuise teatri ooperikooris. 1952. aastast töötas Vastseliina rajooni Täitevkomitee põllumajandusosakonnas. 1961. aastast töötas Tallinnas Eesti NSV Põllumajanduse Ministeeriumis. 1966. aastal määrati ta Eesti NSV Maaparanduse ja Veemajanduse Komitee esimehe asetäitjaks. 
Aastatel 1990–1992 oli ta Eesti NSV Ülemnõukogu, 1992–1997 Riigikogu keskkonnakaitse nõunik, 1997–1999 Riigikogu juhatuse nõunik.
Aastatel 1974–1993 oli ta Eesti NSV Teaduste Akadeemia Looduskaitse Komisjoni liige.

Isiklikku

Tema isa Ferdinand Linnamägi oli Pühajärve kooli juhataja aastatel 1920–1950.
Xyelodontophis

Levila

Endeemne Tansaanias.
Tervishoiu tänav

Tervishoiu tänav on tänav Tartus.
Tänav algab umbtänavana raudteejaama piirkonnas, ristub Väikse kaare ja Ludvig Puusepa tänavaga ning lõpeb Nikolai Lunini tänaval.
Tervishoiu tänavaga ristumisel teeb Ludvig Puusepa tänav S-kujulise käänaku.
Tänava pikkus on umbes 380 meetrit.
Kaubalaev

Kirjeldus

Kaubalaev on ilmselt vanimaid laevatüüpe koos sõjalaevaga.
Tänapäeval ehitatakse järjest rohkem mitte niivõrd universaalseid kaubalaevu, kui eeskätt kindla lastitüübi ja isegi kindla laevaliini jaoks projekteeritud laevu. Erinõuded on mitmesuguse otstarbega ja eri suurusega vedel- ja puistlastilaevade ehitamiseks, aga kasutatakse ka segalastilaevu.
Wilhelm von Galen

Wilhelm von Galen oli Liivi ordu rüütelvend 15. sajandi teisel poolel.
1484. aastal on Wilhelmit märgitud Riia või Võnnu Schäfferi ehk ordu majandusülemana, kes just alanud Riia-ordu sõjas riialaste kätte vangi oli langenud. Seega oli Wilhelm sel ametikohal ilmselt Wolter von Plettenbergi järglane. Mis temaga edasi juhtus, pole paraku teada.
Tõmmu pungsammal

Tõmmu pungsammal (Bryum neodamense) on pungsamblaliste sugukonda kuuluv sammaltaim. 
Ta on Eestis arvatud III kaitsekategooriasse (seisuga 2012).
Eestis võib neid leida kasvamas soodes.
Lauli Otsar

Lauli Otsar (sündinud 20. jaanuaril 1992) on eesti näitleja.
2016. aastal lõpetas ta Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikooli. 
Alates 2016. aasta novembrist töötab ta näitlejana Kuressaare Linnateatris. Lisaks osaleb ta Tallinnas tegutseva Kelmi teatri etendustes. 
2017. aastast mängib TV3 draamasarjas "Merivälja" Karinit.
Türi kirikuvald

Türi kirikuvald (saksa keeles Pastorat Turgel) oli vald Järvamaal Türi kihelkonnas. Vald eksisteeris 1869–1892 ja seejärel liideti see 1892 Särevere vallaga.
Vald moodustati 1869, kui Türi-Alliku ja Türi kirikuvald (saksa keeles Allenküll mit Pastorat Turgel) muudeti 1869 Türi-Alliku vallaks ja Türi kirikuvallaks.
Valla alal asus Türi kirikumõis.
Čavusy

Ajalugu

Linna on esimest korda kirjalikult mainitud aastal 1581, toona asus seal Чавусавічы nimeline küla. Aastal 1604 sai asulast linn. 12. augustil 1634 kinnitas Władysław IV Waza linna vapi. Seoses territoriaal-administratiivse reformiga hakkas linn kuuluma Viciebski vojevoodkonda ja Orša maakonda.
Uputuse ajal hõivasid Moskva väed kiiresti linna ja aastal 1656 sai sellest kasakate väesalga peakorter. Seal asunud vägede ülesandeks oli laastada Navahrudaki vojevoodkonda ja hankida sealt orje. Poola väed vabastasid linna aastal 1660. Linna laastati ka Põhjasõja ajal, mil selle aastal 1708 hõivasid rootsi väed. Pärast sõda linn taastus, 1770. aastatel peeti seal igal aastal laata.
Poola jagamisel läks Čavusy aastal 1772 Venemaa koosseisu, kus hakkas kuuluma Mogiljovi maakonda. Aastal 1778 kinnitati plaan, mille kohaselt tuli linn renoveerida, uue alguse tähiseks kinnitasid võimud ka linna uue vapi (see on kasutusel ka tänapäeval). Aastast 1803 on teada, et linnas oli neli kirikut, seal tegutses ka karmeliitide klooster. Aastal 1825 oli linnas kirikuid juba viis, seal peeti kaks korda aastas laata.
Linnas oli ka juutide kogukond. Čavusys oli kaks sünagoogi ja seitse juutide palvemaja. Aastal 1881 avati linnas telegraafijaam. Aastast 1904 on teada, et linnas tegutses trükikoda, seal oli 41 tööstusettevõtet ja aastas peeti neli laata.
Aastal 1924 läks Čavusy Valgevene NSV koosseisu. Aastal 1931 valmis raudtee ja kesklinnast 5 kilomeetri kaugusel avati Čavusy raudteejaam (tänapäeval kuulub administratiivselt linna alla). Aastal 1941 hõivasid linna Saksa väed, kes hukkasid 675 linnas elanud juuti.
Bertrand Traoré

Klubikarjäär

Aastatel 2014–2017 mängis ta Inglismaa kõrgliiga klubis Chelsea. Esimese värava Londoni Cheleas lõi Traoré 31. jaanuaril 2016 FA Cupi mängus klubi Milton Keynes Dons vastu, mille Chelsea võitis 5:1. Oma esimese värava Inglismaa Premier League'is lõi ta 13. veebruaril 2016 võidumängus Newcastle Unitedi vastu (5:1). Aastatel 2014–2015 oli ta laenul Hollandi klubis Vitesse ja aastatel 2016–2017 Ajaxis.
26. juunil 2017 sõlmis ta Lyoni Olympique'iga lepingu viieks aastaks. Tema üleminekusumma oli 10 miljonit eurot.

Koondisekarjäär

Traoré kuulus Burkina Faso noorte koondisse 2009. aasta noorte maailmameistrivõistlustel. Samal aastal tuli ta koondisega Aafrika noorte meistriks.
Debüüdi Burkina Faso rahvuskoondises tegi ta 15-aastaselt 3. septembril 2011 sõprusmängus Ekvatoriaal-Guinea vastu. Esimese värava lõi ta rahvuskoondises 14. augustil sõprusmängus Maroko vastu.
2017. aasta Aafrika rahvuste karikavõistluste viimases alagrupimängus 22. jaanuaril lõi ta värava Guinea-Bissaule. Burkina Faso võitis turniiril kolmanda koha ja Traoré valiti turniiri sümboolsesse koosseisu.
Jonne Kotta

Jonne Kotta (sündinud 7. juunil 1972) on eestlasest merebioloog.
Jonne Kotta kaitses doktorikraadi aastal 2000 Tartu Ülikoolis. Ta on töötanud Prantsusmaal Pariisi Loodusmuuseumis, Taanis Taani Keskkonnauuringute Instituudis, Soomes Turu Ülikoolis ja Rootsis Stockholmi Ülikoolis. Praegu töötab ta vanemteadurina Tartu Ülikooli Eesti Mereinstituudis. Lisaks mitmekesistele rahvuslikele ja Euroopa Liidu koostöövormidele on Kottal praegu koos Austraalia okeanograafidega käsil kolmeaastane projekt. Austraalias uurib ta rannikumere põhjataimestikku, seda, millised asjaolud määravad looduses koosluste produktsiooni, ja kliimamuutuste mõju hoovustele. Kotta sealse teadustöö põhiküsimuseks on see, kas rannikumere elustik võimendab või puhverdab kliimast tulenevaid muutusi või pole sel olulist rolli ehk teisisõnu selle mõju on vaid lokaalne.
Pärast ülikooli uuris Kotta alguses võõrliike ja filtreerijaid loomi, näiteks seda, milline on filtreerijate loomade veepuhastamisvõime. Sel ajal, kui ta merebioloogiasse tuli, Eestis merebioloogilisi eksperimente sisuliselt ei tehtud või kui tehti, siis vaid laboritingimustes. Kotta hakkas arendama eksperimentaaltööde valdkonda ning haris end Soome, Rootsi, Taani ja Prantsusmaa ülikoolide juures.
Lisaks tegeleb ta veel kaugseire ja merebioloogia meetodite ühitamisega, et satelliitide kaudu kirjeldada mereelustiku levikumustreid, liigilist mitmekesisust ja keskkonna seisundit.
Ta on uurinud ka naftareostust ning töötanud Eesti rannikumere jaoks välja tundlikkuse ja taastumispotentsiaali kaardid.

Isiklikku

Tema isa on merebioloog Ilmar Kotta ning vend helilooja ja muusikateadlane Kerri Kotta.
Philippe IV

Generaalstaadid

Philippe IV Ilusa valitsusajal tugevnes kuningavõim Prantsusmaal, Philippe IV kutsus 1302. aastal esimest korda kokku seisuste esinduskogu e generaalstaadid. Generaalstaatides, mis tegelesid koos kuningaga uute maksude kehtestamisega, olid esindatud vaimulikud, aadlikud (feodaalid) ja linlased. Kõik seisused kogunesid ja hääletasid eraldi.

Templiordu

Templiordu ehk Templirüütlite ordu oli usulis-sõjaline rüütliordu, mis asutati Palestiinas Jeruusalemma linnas 1118/1119. aastal. Tema tegevuse peatas reedel, 13. oktoobril 1307 kuningas Philippe Ilus, tegevus lõpetati 1312. aastal paavsti otsusega. Templirüütlid olid moodustanud peaaegu kogu Euroopat katva kindlustuste ja sadamate võrgustiku, mis aitas palveränduritel liikuda kodu ja Jeruusalemma vahel. 1307. aastal arreteeriti kuningas Philippe Ilusa korraldusel kõik templirüütlid Prantsusmaal ning teiste monarhide kaasabil ka paljud templirüütlid teistes riikides. Kuningas Philippe ei leidnud oma üllatuseks ordu lossidest peaaegu mitte midagi väärtuslikku. Oma viha ja pettumuse valas kuningas välja vangistatud ordu suurmeistri Jacques de Molay vastu kelle ta saatis aastal 1314 tuleriidale. Pärast seda daatumit saadeti ordu laiali.

Avignoni paavst

Philippe IV Ilus allutas Rooma paavsti oma võimule ja tõi 1309. aastal tema residentsi Avignoni, paavst Clemens V, kes pärines Bordeaux'st, viis paavsti residentsi Avignoni. Niinimetatud Avignoni vangipõlv kestis 1377. aastani. 
Philippe IV ühendas Lyoni taas oma riigiga (1312). See oli gallide endine pealinn ja Euroopa kaubateede tähtis ristumispunkt.

Navarra kuningriigi liitmine krooniga

Champagne'i krahvid omandasid 1284. aastal päruse teel Navarra kuningriigi. 1284. aastal abiellus Jeanne de Champagne'i Philippe IV-ga ja aastatel 1284–1328 oli Navarra kuningriik personaalunioonis Prantsusmaaga, mida valitsesid Jeanne I ja Philippe IV - valitsejanimega Philippe I.