Friedrich Kellner

Perekond ja haridus

Kellner sündis Enzi-äärses Vaihingenis, Enzi jõe kaldal paiknevas linnakeses Lõuna-Saksamaal. Tema sünniajal oli Vaihingen osa Württembergi kuningriigist, mis kuulus Saksa keisririiki. 
 Kellneri isa oli Georg Friedrich Kellner, pagar ja kondiiter Arnstadti linnast Tüüringis, ning ta ema Barbara Wilhelmine Vaigle pärines Bietigheim-Bissingenist Ludwigsburgi lähedal. Kellnerite perekonna juured viisid aega, mil protestandist reformaator Martin Luther Arnstadti lähedal elas ja jutlustas. Kellnerid kuulusid Saksa evangeelsesse luteri kirikusse.
Kui Friedrich Kellner oli nelja-aastane, kolis tema pere Mainzi, kus ta isast sai meisterpagar Goebels Zuckerwerk'is ("Goebelsi kondiitriäris").
Pärast algkooli (Volksschule) lõpetamist käis Kellner üheksa aastat Mainzi kõrgemas reaalkoolis. 1902. aastal tegi ta lõpueksamid Goetheschules, mis andis talle õiguse saada praktikandiks kohtuametis.
1903. aastal alustas Kellner tööd nooremametnikuna Mainzi kohtumajas, kuhu ta jäi 1933. aastani. Ajapikku edutati ta kohtusekretäriks, seejärel kohtu raamatupidajaks ja 1920. aasta aprillis kohtuinspektoriks.

Sõjaväeteenistus ja abielu

1907. aasta septembrist 1908. aasta oktoobrini viibis Kellner kohustuslikus sõjaväeteenistuses suurhertsoginna ihurügemendis nr 117 6. jalaväekompaniis (3. Großherzoglich Hessisches) Mainzis. 1911. aastal lõpetas ta teenistuse kahekuise reservikoolitusega.

Kui 1914 algas Esimene maailmasõda, kutsuti Kellner tegevteenistusse ohvitseri asetäitjana seersandi auastmes vürst Karli jalaväerügemendis nr 118 (4. Großherzoglich Hessisches Regiment) Wormsis. 
 Esimese kuu jooksul pärast sõjaväeteenistusse naasmist osales Kellner kaheksas kokkupõrkes Belgias ja Prantsusmaal, sealhulgas piirilahinguis Neufchâteau, Revigny-Laimonti ja Rinarville'i all. Tema rügement võitles ka esimeses Marne'i lahingus 5.–12. septembril. Kestva pommitamise all Reimsi-lähedastes kaevikutes sai Kellner haavata ning saadeti paranema St. Rochuse haiglasse Mainzis. Ülejäänud sõja vältel teenis ta 13. armeekorpuse kortermeistri sekretärina Maini-äärses Frankfurdis.
Mõni kuu enne teenistussekutsumist 1913. aastal abiellus Kellner Pauline Preussiga (19. jaanuar 1888 – 8. veebruar 1970), kes oli pärit Mainzist. Nende ainus laps, poeg Karl Friedrich Wilhelm (ehk Fred William), sündis Mainzis 29. veebruaril 1916.

Poliitiline tegevus

Sõja järel tervitas Kellner Saksa demokraatia sündi. 1919 sai temast Saksamaa sotsiaaldemokraatliku partei (SPD) Mainzi haru poliitorganisaator. 1920.–1930. aastail hoiatas ta oma esinemistes ohu eest haprale demokraatiale, mida kujutasid endast Saksamaa Kommunistliku Partei ja Natsionaalsotsialistliku Partei äärmuslased. Trükikunsti leiutaja Johannes Gutenbergi muuseumi lähedal toimunud kampaaniaüritustel hoidis Kellner pea kohal Adolf Hitleri raamatut "Mein Kampf" ning karjus rahvahulgale: "Gutenberg, see õel raamat teeb kurja sinu trükipressile!" Sageli kimbutasid teda SA pruunsärklased.
Kaks nädalat enne Adolf Hitleri vannutamist Saksamaa kantsleriks 1933. aasta jaanuaris ning poliitilise puhastuse algust Hitleri poliitiliste vastaste seas kolisid Kellner ja tema perekond Laubachi külla Hessenis, kus ta töötas ringkonnakohtu peainspektorina. 1935. aastal emigreerus tema poeg Ameerika Ühendriikidesse, et vältida teenistust toonases Saksa armees Wehrmachtis.
1938. aasta novembris toimunud pogrommi ajal, mida tuntakse kristalliöö nime all, püüdsid Friedrich ja Pauline Kellner rüüstamist peatada. Kui Kellner esitas kohtunikule taotluse, et mässu juhtidele esitataks süüdistus, avas kohtunik Schmitt selle asemel uurimise Kellnerite perekonna konfessionaalse kuuluvuse asjus. Kellneri perekonna dokumentide kohaselt, mis kajastasid ristimistunnistusi kolme sajandi kestel, olid Kellner ja tema naine kristlased. 18. novembril 1938 lõpetas Darmstadti ringkonnakohtunik uurimise otsusega Kellneri kasuks: "Kahtlused Kellnerite päritolu kohta ei leia kinnitust." Vastupidine kinnitus tähendanuks vangistust ja surma.

Päevik

"Minu vastuhakk" koosneb 10 köitest, milles on kokku 861 lehekülge. Raamatupidamispaberi lehed on nööriga köideteks seotud. Päevikus on 676 ükshaaval dateeritud sissekannet 1939. aasta septembrist 1945. aasta maini. Päeviku lehekülgedele on kleebitud üle 500 ajaleheväljalõike. Päevik on kirjutatud vanas saksa kirjas nimega Sütterlin, mis keelustati 1941. aastal ja asendati tänapäevase ladina kirjaga, et saksa keel oleks alistatud Euroopa rahvastele paremini loetav ja mõistetav.
Päeviku juurde kuuluvad 1938. ja 1939. aastal kirjutatud eraldiseisvad lehed, mis selgitavad Kellneri kavatsusi. Ta tahtis kirjeldada nende aastate üksikasju ja pakkuda tulevastele põlvedele rohtu, hoidmaks ära seda, mis juhtus Adolf Hitleri võimuletuleku ajal Saksamaal, kui verisulis demokraatia võttis vabatahtlikult vastu diktatuuri, et lahendada poliitilisi vaidlusi. Kellner nägi ette Saksamaa lüüasaamist ning hoiatas totalitarismi taastekke eest. Ta kuulutas vankumatut vastupanu iga ideoloogia vastu, mis ähvardas isikuvabadust ja eiras inimelu pühadust.

Päeviku vastuvõtt avalikkuses

Esmakordselt ilmus päevik laiema publiku ette George Bushi presidendiraamatukogus ja -muuseumis, kus see oli näitusel, mis tähistas 60 aasta möödumist Teise Maailmasõja lõpust Euroopas. Sestsaati on see olnud näitustel teistes USA ja Saksamaa muuseumides. 2007. aasta oktoobris toimus päeviku faksiimilekoopiate näitus Stockholmi suures sünagoogis Rootsis. Kellneri püsinäitus paikneb Laubachi Heimatmuseumis Saksamaal. Juhtumisi asub muuseum samal tänaval kui kohtumaja, kus Kellner oma päevikut kirjutas.
Giessenis, kus Kellner töötas 1948–1950 ringkonnaaudiitorina, algatas Giesseni Justus Liebigi Ülikooli holokaustikirjanduse uurimisüksus Kellneri projekti. Grupi asedirektor dr Sascha Feuchert peab Kellneri tööd üheks ulatuslikumaks natsiajastu päevikuist.
Rida USA suuremaid ülikoole (näiteks Purdue, Columbia ja Stanfordi ülikool) on avaldanud soovi hoiustada päevik oma raamatukogus. Jeruusalemma Yad Vashemi ja Washingtonis asuva USA Holokausti Memoriaalmuuseumi direktorid on palunud anda päevik nende arhiividesse.
2007. aastal tegi Kanada filmikompanii CCI Entertainment dokumentaalfilmi "My Opposition: the Diaries of Friedrich Kellner" ("Minu vastuhakk: Friedrich Kellneri päevikud"), mis kujutas vaheldumisi Kellneri ja tema Ameerika pojapoja lugusid. Filmi esilinastus toimus George Bushi Presidendiraamatukogus 26. septembril 2007. Seda näidati ÜRO Dag Hammarskjöldi Raamatukogu kinosaalis 10. novembril 2008, kristalliöö 70. aastapäeval.