Görzi krahvkond

Ajalugu

Krahv Meinhardi, Meinhardiinide aadliperekonna järglast valdustega ümber Lienzi Baieri hertsogkonnas, on mainitud aastal 1107. Aquileia patriarhide juures foogtiametis läänistati talle suured valdused endises Friuli margis, sealhulgas Gorizia linn, ja alates 1127. aastast kutsus ta end Graf von Görz. 
Krahvkonna piirid muutusid järgnenud nelja sajandi jooksul sageli, sagedaste sõdade tõttu Aquileia ja teiste krahvkondadega, kuid ka territooriumi jagunemise tõttu kaheks peamiseks tuumikuks: üks ümber Baieri iidse asula Lienzi Drava ülemjooksul kuni Innichenini Pusteri orus, teine Gorizia ümber Friulis.

Görz-Tirool

Meinhardi järglane, Görzi krahv Meinhard III, Hohenstaufenist keisri Friedrich II järgija, nimetati pärast Babenbergide väljasuremist aastal 1248 Steiermargi halduriks. Ta sõdis külgneva Kärnteni hertsogkonnaga, kuid kaotas aastal 1252 hertsog Bernhard von Spanheimi ja tema poja, Salzburgi peapiiskopi Philippi vägedele Greifenburgi juures. Sellest hoolimata jõudis krahvkond oma võimu tippu, kui Meinhard III päris aasta hiljem oma äialt krahv Albert IV-lt Tirooli krahvkonna (kui Meinhard I).
Pärast krahv Meinhard III surma aastal 1258 valitsesid tema pojad esialgu kuni aastani 1271 üheskoos, siis jagasid oma pärandi: kui vanem, Meinhard IV võttis Tirooli krahvi maad Pusteri orust läänes, jättis tema vend Albert endale iidsed Meinhardiinide maad Lienzi ja Gorizia ümber. Pärast tema surma jagunes Görzi krahvkond tema poegade vahel "sisemiseks krahvkonnaks" Gorizias, mida valitses Heinrich III, ja "välimiseks krahvkonnaks" Lienzi ümber, mida valitses Albert II. Kui krahv Heinrich III aastal 1323 mõrvati, killustusid Görzi maad neljaks riigiks. Görzi krahvid kontrollisid ajutiselt Itaalias Treviso marki (Marca Trevigiana) ja riismeid Istria margist ümber Pazini (Mitterburg), mille Görzi krahv Albert III aastal 1365 Habsburgidele pärandas. 
Aastal 1365 sai Görzi krahv Meinhard VI Luksemburgist keisrilt Karl IV-lt vürstitiitli, krahvkonda kutsuti seejärel Gefürstete Grafschaft Görz. Meinhardiinid kannatasid sellest hoolimata järsu languse all oma võimsate naabrite tõttu, Habsburgide dünastia Austria maad ja Veneetsia vabariik. Pärast seda, kui Habsburgid omandasid aastal 1335 Kärnteni hertsogkonna koos Kraini margiga ja aastal 1363 Tirooli krahvkonna, olid ülejäänud Lienzi Görzi maad okkana nende küljes, eraldades dünastia "pärandmaid". Veneetsia vallutas endise patriarhaadi territooriumid Friulis, mis liidendati aastaks 1434 Domini di Terrafermaga. Kümne nõukogu taotles külgnevaid "sisemise krahvkonna" maid Gorizia ümber kuni Veneetsia Stato da Mar territooriumiteni Istrias. Surve tõttu tegid Görzi krahvid oma residentsiks Brucki lossi Lienzis.

Habsburgid

Aastal 1429 taasühendati krahvkond krahv Heinrich VI ainuvalitsuse alla. Tema poeg, viimane krahv Leonhard, suri aastal 1500 ja vaatamata Veneetsia tõstatatud nõuetele, läks krahvkond vastavalt pärimislepingule Habsburgist keiser Maximilian I-le. 
Kui Lienzi ala hallati koos Tirooli kroonimaaga, moodustas Görz aastani 1747 Saksa-Rooma riigi osariigi, mida Austria ringkonna osana valitsesid Sise-Austria ertshertsogid. Selle territooriumi hulka kuulusid Isonzo jõe org kuni Aquileiani, Cormonsi ja Duino ala ning endine Veneetsia kindlus Gradisca, mis vallutati keisririigi vägede poolt aastal 1511. Monfalcone moodustas aastatel 1420 kuni 1797 Veneetsia eksklaavi krahvkonnas. Aastal 1647 eraldas keiser Ferdinand III Görzist "Gradisca krahvkonna" oma õukondlasele, Johann Anton von Eggenbergile, kuni aastal 1747 ühendati mõlemad taas vürstliku Görzi ja Gradisca krahvkonna moodustamiseks.