google/wiki40b huggingface dataset:
Ivan Pavlovski

Ivan Jakovlevitš Pavlovski (23. september 1800 Riia – 13. juuli 1869 Riia) oli vene filoloog, Tartu Ülikooli vene keele lektor aastail 1837–1869.

Elulugu

Lõpetas Riias gümnaasiumi. Oli Valgas ja Riias vene keele õpetaja, 1837–1858 TÜ vene keele lektor, ühtlasi 1837–1839 Tartu Gümnaasiumi vanemõpetaja ja kohusetäitja; Tartu õpperingkonna kuraatori ülesandel kontrollis 1846 vene keele õpetamist Riia koolides. Lahkus 1858 tervislikel põhjustel TÜ lektori kohalt. Õpetas peamiselt vene keele grammatikat; koost õppevahendeid (ka geograafiast maakonnakoolidele) ja sõnastikke, millest mõned ilmusid 19. sajandi teisel poolel mitmes kordustrükis.
Florese meri

Florese meri on meri Euraasia mandrist kagu pool.
Florese merest itta jääb Banda meri, läände jäävad Bali meri ja Jaava meri ning lõunasse jääb Sawu meri, millega teda ühendab Sape väin. 
Florese mere lõunapiiriks on Florese, Komodo ja Sumbawa põhjarannik alates Florese põhjatipust (8°4'S 122°52'E) kuni Sumbawa põhjatipuni Tambora vulkaani lähedal (8°22'S 117°10'E). Mere läänepiir kulgeb sealt Satengari saarte (7°26'S 117°8'E) ja Sabalana saarte (6°33'S 118°49'E) kaudu Sulawesi saare edelatippu (5°37'S 119°30'E). Mere põhjapiir kulgeb mööda Sulawesi lõunarannikut Selayari väinani (5°37'S 120°28'E). Mere idapiir kulgeb sealt üle väina Selayari saare põhjatippu, läbi saare selle lõunatippu, sealt korallriffide (Macani ja Pasitelu saared) kaudu Kalaotoale (7°24'S 121°52'E) ning sealt Florese põhjatippu. 
Mere pindala on 240 tuhat km². Mere sügavus on kuni 5140 meetrit. Mere lõunaosa on märgatavalt sügavam kui põhjaosa.
Florese meres suuri saari ei ole, küll on meres palju pisisaari ja korallrahusid. Mere idaosas on Tanahjampea, Kalao ja Bonerate saar, Komodo ja Sumbawa vahelises väinas on Sangeangi saar ja Florese põhjakaldal Palu saar. 
Mere kaldad on üldiselt kõikjal järsud. Rohkem kui kilomeetrised kõrgused kallastel on tavalised, näiteks Sumbawa kõrgeim tipp Tambora küündib 2850 meetrini ning Florese kõrgeimad tipud Rahakan ja Egon vastavalt 2382 ja 1703 meetrini (kõik kolm on tegevvulkaanid). Sulawesi saarel on Florese mere kaldal 2871 m kõrgune Lompobatangi mägi. 
Kuigi mere kaldad on üldiselt kõikjal asustatud, on suuri linnu mere kaldal vähe. Ainus üle 50 tuhande elanikuga asula on Sumbawa kirdeosas olev Bima. 
Florese mere kaldad kuuluvad kõikjal Indoneesiale. Sumbawa ja Sangeang kuuluvad Lääne-Nusa-Tenggara provintsi, Flores ja Komodo Ida-Nusa-Tenggara provintsi ning ülejäänu, see tähendab põhiosa merest Lõuna-Sulawesi provintsi.
Mali lipp

Mali lipp on Mali ametlik lipp.

Riigi- ja rahvuslipp

Mali riigi- ja rahvuslipu eeskujuks on võetud Prantsusmaa lipp, mis on kujundatud panaafrika värvides. Lipp võeti ametlikult kasutusele 1. märtsil 1961. Rohe-kolla-punane trikoloor väljendab Aafrika ühtsust.
Roheline (PMS 361C) kujutab lootust ja loodust, kollane (PMS 116C) päikest ja maavaraderikkust ning punane (PMS 186C) kangelaslikkust ja revolutsioonilist minevikku.

Mali ajaloolised lipud

1958. aastal kui Prantsuse Sudaan (Mali tolleaegne nimi) sai autonoomia, sai ta endale ka lipu. See oli Prantsuse sini-valge-punane trikoloor, mille valge välja keskele oli paigutatud "kanaga" – musta tantsija kujutis.
1959. aastal loodud Mali Föderatsiooni (ühendatud Prantsuse Sudaan ja Senegal) lipuks sai vertikaalsete väliadega rohe-kolla-punane trikoloor, mille kollase välja keskel oli "kanaga". Liitriik eksisteeris kõigest 2 kuud ning lipust sai Mali Vabariigi tunnus. 1961. aastal eemaldati islamiusuliste nõudel lipult "kanaga", sest islami usk ei luba kujutada lipul inimest.
Reili Rand

Reili Rand (sündinud 19. märtsil 1991) on Eesti omavalitsusjuht. Ta on alates 7. novembrist 2017 Hiiumaa valla vallavanem. 
Aastatel 2015–2017 oli ta Hiiu valla vallavanem. Rand kuulub 2015. aastast Sotsiaaldemokraatlikku Erakonda. 
Rand lõpetas 2014 Tartu Ülikooli ühiskonnateaduste instituudi, kaitstes lõputööd teemal "Meeste ja naiste poliitiline orientatsioon ning hinnangud perepoliitika vajalikkusele Eestis". 
Ta oli MTÜ Lapse Huvikaitse Koja tegevjuht (2013 - 2015). MTÜ Lapse Huvikaitse Koda on likvideerimisel (2019).
Rand kandideeris 2015. aasta Riigikogu valimistel, saades 5. valimisringkonnas 342 häält.  Ta valiti 2015 Sotsiaaldemokraatliku Erakonna Hiiumaa piirkonna esimeheks.  Rand on vallavanemana soosinud konservatiivset eelarvepoliitikat, põhjendades eelarvekärpeid varasemate tulude optimistliku planeerimise ja maksumaksjate arvu vähenemisega vallas. 
Ta osales 2017 kohalike omavalitsuste valimisel, kus sai 490 häält. Ta osales 2019 Riigikogu valimistel ja sai 918 häält.
Albert Trapeež

Albert Trapeež on müstifitseeritud tegelane, kellel on fiktiivne biograafia ja kelle nime all on avaldatud mitme autori tekste.
Suurem osa Albert Trapeeži nime all avaldatust pärineb Leonhard Lapinilt.
Kirjutanud tekste ansamblile Propeller, avaldanud luulet omakirjastuslikes väljaannetes ja ajakirjades.
Vanalinna Hariduskolleegium

Vanalinna Hariduskolleegium (VHK) on 1992. aastal asutatud munitsipaalne üldhariduskool ja kultuuriasutus Tallinnas. Kool märgib enda peamiseks eesmärgiks kultuuri ja hariduse integreerimist ning üldhariduse andmist süvendatud ajalootunnetuse ja  süvendatud muusika- ja kunstiharidusega. VHK tugineb kristlikule väärtussüsteemile.

Peamised struktuuriüksused

VHK peamised struktuuriüksused on VHK Gümnaasium, VHK Põhikool, VHK Muusikakool, VHK Kunstimaja, Vanalinna Muusikamaja ja Aiake. Nendes osakondades põimub regulaarne õpe ateljeede, stuudiote ja ringide tegevusega ning kunstnike ja muusikute individuaalne ja kollektiivne loome.
Peale ülalnimetatud osakondade kindlustab VHK kui terviku tööd rida teenistusi: terviseteenistus, teabeteenistus, raamatukogu, finantsteenistus, majandusteenistus ja toitlustusteenistus. HK koolide ja majade integratsiooni tagavad ka mitmesugused HK allüksusi läbivad programmid: folkloori-, kunsti-, muusika-, ajaloo-, võõrkeelte, liikumise, tasandus- ja kompensatsiooniprogramm. Nende kaudu püütakse kooskõlastada erinevate allüksuste õppekavu, õpilaste ja töötajate arusaamu ja teadmisi.
Marta Rudzīte

Marta Rudzīte (4. november 1924 – 19. juuli 1996) oli Läti keeleteadlane (muuhulgas eesti ja liivi keele uurija). Ta oli abielus eestlasest bibliograafi Tõnu Karmaga (lätipäraselt Tenu Karma).
Rudzīte õppis 1944–1948 Riia Pedagoogilises Instituudis läti keele ja kirjanduse osakonnas, mille lõpetas kiitusega. Seejärel töötas ta läti keele õpetajana. 1951. aastal, pärast doktoritöö kaitsmist, asus ta õppejõuna tööle Läti Ülikoolis. 1957 sai ta dotsendiks, 1977 professoriks. Eriti uuris Rudzīte läti keele dialektoloogiat. 
1988–1989 osales Läti NSV keeleseaduse koostamises.
1984. aastal anti talle Läti NSV teenelise teadlase aunimetus.
P-51 Mustang

Ajalugu

Suurbritannia õhujõudude (RAF) hankekomisjon USA-s soovis, et North American Aviationi lennukitehas hakkaks Suurbritannia jaoks ehitama hävituslennukeid P-40 Kittyhawk, mis polnud juba sel ajal just kõige paremad lennukid. Tehase peakonstruktor lubas ehitada hoopis kiiremini uue ja parema lennuki kui P-40, mille litsentsi alusel konveierile saamine võtnuks rohkemgi aega. RAF oli ettepanekuga nõus ja tellis kohe 320 lennukit. Uus lennuk projekteeriti ja sai valmis vähem kui poole aastaga. Lepingu sõlmimisest valmis lennukini kulus 102 päeva.
Uuel lennukil, tüübinimega NA-73X oli jõuallikaks veel Allisoni mootor Allison V-1710. Britid suurendasid lennukite tellimuse arvu 620-ni. Lennuk sai nimeks Mustang, mille esmalend toimus 26. oktoobril 1940.
Uuel lennukil oli esmakordselt kasutusel laminaarne tiivaprofiil. Kerealusesse jahutussüsteemi tunnel koos sellesse paigutatud mootori radiaatoriga moodustas omalaadse jahutusdüüsi, mis tekitas radiaatori õhutakistust kompenseeriva reaktiivtõuke. Kokkuvõttes oli Mustang märgatavalt kiirem kui P-40.
Inglismaal Mustangile paigaldatud Merlini mootoriga proovilende teinud Rolls-Royce'i katselendur Ron Harker soovitas kõik tellitavad lennukid varustada Merlini mootoritega, sest P-51 lennuomadused olid Merlini mootoriga palju paremad. USA-s hakkas Merlini mootoreid litsentsi alusel valmistama firma Packard (Packard V-1650-7).
Esimeste Suurbritanniale üle antud lennukite P-51 üheks puuduseks oli piiratud vaateväli kabiinist, sest ruleerimisel segas piloodi vaatevälja ettepoole lennuki kõrge ninaosa, mis oli järsu nurga all ülespoole suunatud. Vaatevälja segava karkassiga kabiin oli ajale jalgu jäänud, mistõttu britid sobitasid mitmele lennukile klaaspindade keskmise avaneva osa asemele Robert Malcolmi kujundatud tilgakujulise kupli, millel puudus segav raamistik. Sellest eeskujust lähtudes tehti USA tehastes järgmistele Mustangidele iseloomulik uus raamistikuvaba tilgakujuline lükandkuppel.
Berendt Geistmann

Berendt Geistmann (eesnimena kirjanduses ka Berent; ? – 1628) oli Eestis tegutsenud hilisrenessansi puunikerdaja.
1620. aastatel tegi ta oma töökojas Ambla kirikule altari. Altar on säilinud tänapäevani ja see on võetud kunstimälestisena kaitse alla.
Oiva Lohtander

Oiva Orvo Arvid Lohtander (sündinud 15. aprillil 1942 Vilppulas) on soome näitleja, lavastaja ja dramaturg.
Ta on näidelnud paljudes telefilmides ja -sarjades, kuuldemängudes ja filmides. 
Ta on töötanud näitlejana mitmes teatris, sealhulgas Espoo Linnateatris ja Tampere Teatris.
Kaitseliidu peastaap

Kaitseliidu peastaap on Kaitseliidu ülema tööorgan.

Ajalugu

Eesti esimesel iseseisvusperioodil tegutses Kaitseliidu Staap.
Tuhkatriinu

Straboni teisend

Vanima säilinud teisendi Tuhkatriinu-legendist pani kirja Vana-Kreeka ajaloolane Strabon, kes suri 1. sajandil. Selle kirjutas üles ka 3. sajandil surnud Claudius Aelianus, mis näitab, et see legend oli populaarne kogu antiikaja jooksul.
Kreeka päritolu ori Rhodopis töötas Egiptuses rikka mehe majapidamises. Teised orjad, egiptlased, kiusasid teda sellepärast, et ta oli välismaalane ja heledama nahaga kui nemad. Isand oli Rhodopise vastu lahke, kuid põhiliselt magas ega teadnud, et teised orjad Rhodopise vastu julmad on.
Ükskord nägi isand, kui ilusasti Rhodopis omaette tantsis, ning kinkis talle kulla ja vase sulamist kingad. Teistes orjades õhutas see veelgi enam vaenulikkust.
Ükskord Niiluse ääres rõivaid pestes võttis Rhodopis kingad jalast ja pani need kivile. Vaarao Ahmosis II pistrik viis ühe kinga ära. Vaarao polnud nii kena kinga varem näinud ja teatas, et abiellub selle kinga omanikuga. Ta kõndis ümbruskonna majapidamised läbi. Kui ta jõudis Rhodopise majja, siis Rhodopis kõigepealt näitas, et see king sobib talle, ja siis võttis välja selle kinga paarilise. Vaarao abiellus temaga.
Tartu Naisseltsi Majapidamiskool

Tartu Naisseltsi Majapidamiskool oli 1921. aastal Tartu Naisseltsi poolt asutatud kool. 
1936–1940 kandis kool nime Sihtasutis Tartu Naisseltsi Kutsekool, 1941 Tartu Toitluskool, 1941–1944 Tartu Kodumajanduskool. 
Tartu Naisseltsi Majapidamiskool õpetas välja majapidajaid ning andis toitlustusalase ettevalmistuse. Õpilastelt nõuti 6-klassilise algkooli haridust ning nad pidid olema vähemalt 16 aastat vanad. Koolis ei õpetatud üldhariduslikke aineid. Esimese kursuse õpetaja oli neiu Tarjanne, siis ühe aasta Marta Brandt ja järgmisel kahel aastal Gertrud Lenski. Kool asus Naisseltsi ruumes aadressil Suurturg 2. 1925/1926. õppeaastal oli õpetaja ja juhataja Selma Keim. 
Õppetöö kestis ühe aasta. Soovijad said osaleda ka kuuajalistel kokanduskursustel. Sügiseti korraldati keediste ja hoidiste keetmise kursusi. Lisaks praktilistele ainetele nagu toitude valmistamine, käsitöö, pesu pesemine, triikimine, tubade puhastamine ja korrashoid, õpetati ka teoreetilisi aineid: majapidamisõpetust, toidu- ja tarbeainete õpetust, kodaniku- ja kasvatusteadust, tervishoidu, väikelastehoidu ja kodust raamatupidamist.
Kooli sööklas pakuti linlastele lõunatamise võimalust ning müüdi valmistoitu, keediseid ja küpsetisi.
Tallinna Tuletõrjeühing

Tallinna Tuletõrjeühing on Tallinnas tegutsev tuletõrje valdkonnaga tegelev ühing.
Ühingu ajalugu algab 1862. aastast, kui asutati Tallinna Vabatahtlik Tuletõrje Selts, mis oli ühtlasi esimene vabatahtlik tuletõrjeorganisatsioon kogu Venemaa keisririigis.
Praegu (2015) on ühingul 7 salka umbes 200 liikmega.
Ühingul on oma puhkpilliorkester ja segakoor Sõprus.
Tuletõrjeühingu liikmeid on maetud Tallinna Tuletõrjeühingu kalmistule.
Pierre Bouvier

Isiklikku

Tal on vend Jay, kellele on pühendatud Simple Plani laul "Save You".
Ülo Valk (poksija)

Ülo Valk (12. aprill 1935 Alutaguse vald, Virumaa – 1. august 2018 Tallinn) oli eesti poksija ja poksitreener. 
Ta poksis aastatel 1948–1960 Jõhvi ja Tallinna Kalevis. Ta pidas 151 kohtumist ja võitis neist 111.
Valk oli I kergekeskkaalus (kuni 63,5 kg) kolmekordne Eesti NSV meister (1957–1959). Ta sai 1958. aastal Nõukogude Liidu meistersportlaseks.
Valk oli Jõhvis ja hiljem Tallinnas poksitreener, tema õpilastest on kuulsaim Priidik Kippar. Ta tegutses ka poksikohtunikuna.
Kaave vald

Kaave vald (saksa keeles Kawa) oli vald Tartumaal Laiuse kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1892 ja siis liideti see vald Kurista vallaga.
Enn Velmre

Enn Velmre (sündinud 17. augustil 1937) on eesti tehnikateadlane.
Ta lõpetas aastal 1960 cum laude Tallinna Polütehnilise Instituudi energeetikateaduskonna tööstusettevõtete ja -seadmete elektrivarustuse erialal.
Ta on töötanud pooljuhtseadiste füüsikalise modelleerimise alal alates aastast 1959.
Koos Harry Taniga koostas ta seni praktiliselt ainsa eestikeelse pooljuhtelektroonikat käsitleva ja ka laiemalt tutvustava raamatu "Pooljuhtseadised ja nende kasutamine", mis ilmus aastal 1967.
Ta oli Elektroonika kateedri dotsent ja juhataja aastatel 1983-1986, Elektroonikainstituudi professor, Elektroonikadisaini õppetooli juhataja, emeriitprofessor.
Töös pooljuhtseadiste modelleerimise alal on tema põhiliseks kaastöötajaks numbrilise modelleerimise alal olnud Andres Udal.
Enn Velmre on põhjalikult uurinud Eestist pärit balti-saksa füüsiku Thomas Johann Seebeck'i (1770–1831) elu ja teadusalast tegevust, eriti termoelektriliste nähtuste (Seebecki efekti) osas.
Harilik käokuld

Välimus

Vars on püstine, kaobarkaltoksine, kõrgusega 30–40 cm, monopodiaalne (kasvamist jätkab ka peaharu, mis omakorda annab külgharusid, mis ei peaks kasvama kõrgemale kui peaharu), rohkelt lehistunud. Moodustab tiheda taimkatte. 
Juurikas on lühike, puitunud, jämedus on 5–7 mm (kuni 15 mm). 
Lehed on terveservalised, lamedad, kahelt poolt valgeviljad, vanemas eas enam-vähem paljad; põhimised lehed äraspidisüstjad või lineaalsüstjad, torkavad, sõõrjas alusega, raagus. 
Õied on kuldkollased, korvõisikud ümmargused, läbimõõduga 6–7 mm, pikka kasvu ja umbes niisama avarad, tavaliselt moodustavad varre alguses kända. Servmised keelõied on puudu; kattelehed munakujulised või piklikud, nahkjad, asetsevad väga hajusalt, kollakad või pruunid. Õitseaeg on juulist septembrini.

Levila ja kasvukoht

Taim kasvab Euroopas ja Kesk-Aasias. Eestis leidub taime peamiselt Lõuna-Eestis, harva võib teda leida ka Põhja-Eestis.
Kasvab põuastel küngastel, mõnikord ka päikesepaistelistes piirkondades; liivarohketel kallakutel, sageli põlluservadel.

Droog

Droogiks kasutatakse hariliku käokulla korvõisikuid, ladinakeelse nimetusega floes Helichrysi arenarii. Neid kogutakse õitsemise ajal (juulis ja augustis). Samalt kohalt võiks koguda 3–4 korda sõltuvalt õitsemisest. Korduv kogumine toimub 5–7 päeva pärast.
Õisikuid kuivatatakse tavaliselt varjus. Kuivatamisel õisikud murenevad. Õisikud on võimelised pudenema nii soojas kui ka päikeselises kohas. Standardtingimused: vajalik on niiskus <12%. Õisiku pöörised võiksid olla >1 cm pikkuse varrega umbes 5%, pudenevaid juppe, mis läbistavad sõela 2 mm² suurusi avasid, <5%. Neid võib säilitada kuni 3 aastat.

Keemiline koostis

Käokulla õisikud sisaldavad flavonoidseid glükosiide; flavonoidid, C- ja K-vitamiini ning õisikus ka on ftaliidid, kõrgemolekulaarne alkohol, steroidühendid.  
Õisikus on makroelemendid (mg/g): K – 16,30, Ca – 7,00, Mg – 1,20, Fe – 0,13; mikroelemendid: Mn – 0,38, Cu – 0,51, Zn – 0,39, Cr – 0,08, Al – 0,03, Se – 17,10, Ni – 0,71, Sr – 0,38, Pb – 0,02. B – 85,20 mkg/g.

Kasutamine ravimtaimena

Käokuld on antibakteriaalse toimega.
Taimede galeenilised preparaadid stimuleerivad sapphapete sünteesi kolesteroolist, suureneb bilirubiini sisaldus sapis. Käokulla ekstrakt annab spastilist toimet. Sellised omadused on tingitud spetsiifiliste flavonoidide olemasolust taimedes.
Ta piirab stafülokokkide ja streptokokkide kasvu, leevendab oksendamist ja iiveldust.
Aleksander Kõss

Aleksander Kõss (ka Köss; 1919 – 20. september 1944 Avinurme) oli eesti jalgpallur.
Kõss mängis klubis Olümpia Tartu. Ta mängis Eesti jalgpallikoondises. Ta lõpetas jalgpallurikarjääri 1940, mängides viimases matšis Läti vastu.
Kaavi vald

Külad

Kaavi kirikuküla, Hirvisaari, Karsikkovaara, Kellolahti, Rasimäki, Kortteinen, Kortteiskylä, Luikonlahti, Maarianvaara, Mäntyjärvi, Niinivaara, Onnivaara, Retunen, Rovevaara, Sivakkavaara, Suovaara, Syrjävaara ja Vehkalahti.

Sport

Kaavis asub spordiklubi Kaavin Kaiku, mis tegeleb kergejõustiku, võrkpalli, sulgpalli, jalgpalli, jäähoki, saalihoki ja suusaspordiga.
Kaavis asub ka judo klubi Koshado.
Helena Läks

Helena Läks (sündinud 4. septembril 1987 Kuressaares) on eesti luuletaja, toimetaja ja kirjastaja.
Õppinud Tartu Ülikoolis filosoofiat ja usuteadust.
Debüütkogu "helena läks", mis ilmus 2010. aasta lõpul, arvati 2010. aasta Eesti 25 kauneima raamatu sekka ning kuulus ka 2011. aasta Betti Alveri luulepreemia nominentide hulka. See on tugevalt eksperimenteeriv ja paljude kriitikute arvates ka mässumeelne
raamat, mis paigutas Läksi "vihaste noorte naisluuletajate" sekka. 
Teine luuleraamat "Korrosioonikihk" ilmus 2014. aasta suvel. Selles  "/.../vaoshoitumale väljendusele vaatamata või just hoopiski selle tõttu luuletused /.../ puudutavad ning nende naiivsusest vaba siirus on ehe ja elujõuline," kirjutab kriitik Kadri Naanu oma arvustuses Sirbile.
Koos Maarja Pärtnaga loonud Tartus tegutseva väikekirjastuse Elusamus. 
Läksilt on ilmunud luulevalikuid Müürilehes, Värskes Rõhus, Vikerkaares ja Loomingus, lisaks intervjuusid, artikleid, muusika- ja kirjanduskriitikat. 
Alates 2015. aastast Eesti Kirjanike Liidu liige. 
2017. aastal pälvis Värske Rõhu kirjanduspreemia luule kategoorias luuletsükli "yo autor so marginaalne" eest.

2010

luulekogu "Helena läks" (Verb)

2014

luulekogu "Korrosioonikihk" (Verb)

2016

lastejutt "Kasside salajane pagaritöökoda" (Päike ja Pilv)
Lesk (mesindus)

Lesk ehk isasmesilane on viljastamata munast arenenud mesilane.
Lesk on jämedam ja pikem kui töömesilane ja lühem kui mesilasema. Tal on mesilasemast ja töömesilasest parem nägemine, mis on vajalik paarituslennul mesilasema leidmiseks. Tal puudub astel.
Igas mesilasperes on tavaliselt paarsada leske, kes osalevad pere elutegevuses ainult kevadest sügiseni. Lesed ei tegele korjega, kuid 1 kg leski on oma tarus elatud paari kuu jooksul suuteline ära sööma kuni 20 kg mett. Lese ainuke ülesanne on ema paaritamine. Lesk paaritab ema lennu ajal ja tarust kaugemal. Pärast mesilasemaga paaritumist lesk hukkub, sest tema suguelundid rebitakse ära. Lese eluiga on keskmiselt 40 päeva. Kui ema on paaritunud, visatakse lesed tarust välja ning nad hukkuvad.
Harilik tähtaniisipuu

Päritolu ja kasvatamine

Tähtaniisipuu on pärit Lõuna-Hiinast ja Põhja-Vietnamist, kus teda tuntakse juba 3000 aastat. Tänapäeval kasvatatakse seda puud ka Kambodžas, Laoses, Jaapanis ja Filipiinidel.
Tähtaniisipuu on igihaljas, mis kasvab kuni 8 m kõrguseks ning mille eluiga on üle 100 aasta. Alates seitsmendast kasvuaastast hakkab puu kandma punakaspruune, korkjalt puiseid tähekujulisi kogukukkurvilju, milles on kastanpruunid läikivad umbes 8 mm suurused seemned. Üks puu annab aastas kuni 40 kg vilju. Pärast koristamist lastakse viljadel päikese käes kuivada ja need kaotavad kuni 3/4 oma esialgsest kaalust.
Merle Talvik

Merle Talvik (sündinud 6. juunil 1954 Tallinnas) on eesti filmi- ja teatrinäitleja, varieteesolist ja kostümeerija.
Merle Talvik on mänginud 21 filmis ja vähemalt sadakonnas teatrilavastuses.
19-aastaselt alustas esinemist varieteesolistina hotell Viru varietees.
1978. aastal lõpetas ta Lavakunstikateedri 8. lennu ja töötas näitlejana ühe hooaja Vanemuises.
Seejärel töötas Merle Talvik üle 20 aasta Vanalinnastuudios, kus on teinud üle 50 rolli.
2001. aastal esines teatris Bel-Étage.
Merle Talvik teeb kaasa Kaari Sillamaa Laste Kaunite Kunstide Kooli muusikalis "Jane Eyre" Mrs. Alice Fairfaxi osas.

Isiklikku

Merle Talvik on olnud kaks korda abielus, teisest abielust Margus Kappeliga on neil poeg Karl Olaf.
Alatskivi linnamägi

Alatskivi linnamägi on muistne eestlaste linnamägi Alatskivil Aovere–Kallaste–Omedu maantee ääres mõne kilomeetri kaugusel Peipsi järvest.
Oletuste kohaselt oli mägi 13.–14. sajandil kasutusel vasall-linnuse paigana. Lõunas ja kagus kaitsevad mäge järved, läänes soo, põhjas aga keskmiselt 10 meetrini küündiv nõlv, mida oli kunstlikult kõrgemaks kaevatud ning raudkividega kindlustatud. Linnamäge ümbritseb paari meetri sügavune ja kuni 5 meetri laiune kraav. Linnuse õu on ovaalse kujuga, pindalalt 2300 m².
Linnamäel kasvavad kuused ja tammed.

Rahvapärimus

Vana rahvapärimuse kohaselt asuvad mäe sees raudustega kivikeldrid. Neisse olevat saksa mõisnikud vanasti müürinud mässulisi talupoegi.
Ühe harulise tamme kohta räägitakse, et selle otsa olevat Alatskivi parun Nolcken lasknud tõmmata mässumeelsed talupojad ning lasknud neil seal rippuda.
Bartoni maakond (Kansas)

Bartoni maakond on maakond Ameerika Ühendriikides Kansase osariigi keskosas.
2010. aastal elas maakonnas 27 674 inimest. Maakonna keskus ja suurim linn on Great Bend (15 537 elanikku). Suuremad asulad on veel Hoisington (2832) ja Ellinwood (2006).
Maakonna pindala on 2332 km², millest 17 km² moodustab veepindala.

Ajalugu

Bartoni maakond moodustati 26. veebruaril 1867. aastal Marioni maakonna osast. Maakond sai nime Ameerika Punase Risti asutaja Clara Bartoni järgi.
Mujāni mõis

Ajalugu

Mõis on kujunenud Põhjasõja ajal õhku lastud Mujani vasallilinnuse juurde. 1727. või 1728. aastal annetas Venemaa keiser Peeter II sealse valduse krahv Gustav Reinhold von Löwenwoldele. 1740. aastal oli kinnistu omanik peaökonoomiadirektor vabahärra von Mengden. Koos Kauguri mõisaga kuulus Mujāni XVIII sajandi keskel ja XIX sajandil Mengdenite krahvisuguvõsale.
1801. aasta 15. veebruaril omandas Mujāni 60 000 riigitaalri eest kaardiväerittmeister krahv George Heinrich Ludwig von Mengden. Vahepealsed 50 aastat kuulus valdus Meckidele ja Vietinghoffidele.   
1827. aastal tegi Mujāni mõisast, linnusest ja ümbruskonnast markii Paulucci pildialbumi jaoks mõõtmisi ja joonestamisi maamõõtja W. Tusch. Plaanil on näha linnuseala ja teisel pool veskipaisjärve asuv mõisa uus härrastemaja pargiga. Linnusest on järel üks läänenurgas asetsev ümartorn ja juppe nelinurkse ringmüürkastelli loode- ja kirdemüürist.
XIX sajandil olid linnusest alles vaid varemed peale mitmekorruselise nn Valge torni. Sajandi teisel poolel lasi lossi viimane omanik krahv Moritz von Mengden torni II korruse võlvid katta tsementbetooniga. Mõisakompleksist on säilinud veel ait, park ja veski varemed.

Mõisa suurus

Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 16 ja 1/8 adramaad, sellele allus 296 mees- ning 338 naishinge.

Karjamõisad

Mõisale kuulus aastal 1816 üks karjamõis: Ellis.
Labõtnangi

Ajalugu

Nimetus tuleneb handi sõnadest lapõt 'seitse' ja nangk 'lehis'.
19. sajandi algul tekkis hantide asula Labõtnangi. 1932. aastal tekkis kolhoos, 1948. aastal ka raudteejaam. Aastal 1952 sai Labõtnangi aleviks, aastal 1975 aga linnaks.