google/wiki40b huggingface dataset:
Mäetaguse valla vapp

Mäetaguse valla vapp on Ida-Viru maakonna endise Eesti haldusüksuse Mäetaguse valla vapp.

Põhjendus

Valla vapil olev karu on Alutaguse metsade valitseja, tugevuse ja sihikindluse sümbol. Seistes mäe taga viitab ta paiga nimele, kolme harjaga mägi aga kujutab valla kolme mõisa ja tähtsamat küla. Kuldne värv sümboliseerib küpseid viljapõlde, rikkust ja põlevkivi; roheline loodust, noorust ja lootust; must viljakat mulda, püsivust ja tugevust.
Dotnuva mõis

Dotnuva mõis (leedu Dotnuvos dvaras) on endine mõis Leedus Kėdainiai rajoonis Dotnuva valla Akademija alevis.

Ajalugu

Dotnuva mõisa mainitakse esimest korda kirjalikult aastal 1545. Toona kuulus see Izakauskitele. XVII sajandil läks see Mlečkate valdusse. Järgmisteks omanikeks olid Brzostowskid, kes lasid lähedal asuvasse Dotnuva linna rajada kloostri.
Aastal 1707 läks Dotnuva mõisale kuulunud linn Brzostowskitelt Sczyttide valdusse. Sajandi lõpus said Dotnuva omanikeks Chrapowickid. Jaanuariülestõusu järel konfiskeeriti mõis Chrapowickitelt. Aastal 1867 läks see Šuvalovite valdusse, aga aastal 1869 ostsid selle Kreutzid.
Järgmiseks omanikuks sai Pjotr Stolõpin. Aastal 1911 avas ta mõisas keskharidust andva põllumajanduskooli; selle tarbeks lasi ta ka rajada uue peahoone.. Aastal 1918 sai mõisa omanikuks Leedu maaviljeleja ja agrokeemik Viktoras Ruokis, kelle eestvedamisel jätkati mõisas põllumajandushariduse andmist. 1922 avati seal esimene taimede sordiaretusjaam Leedu aladel. Aastal 1923 osales kolm sealset õpilast Klaipėda ülestõusus ja Väike-Leedu alade Leedu külge liitmises.
Aastail 1924–1945 tegutses alevis põllumajanduskoolist välja kasvanud Leedu Põllumajanduse Akadeemia, nüüdne Aleksandras Stulginskise Ülikool. Kooli järgi sai alev ka omale nime. Hiljem oli see sunnitud Kaunasesse asuma, aga aastast 1956 tegutseb mõisas Leedu Maaviljelusinstituut,

Mõisakompleks

XIX sajandi alguses kuulus mõisakompleksi lisaks peahoonele veel administratiivhoone, puidust ait, koolimaja, tall, meierei ja pruulikoda, mis oli kasutusel ka saunana. Sellest perioodist on säilinud vaid peahoone.
Mõisakompleksist on säilinud kaks peahoonet – vana ja uus. Vana klassitsistlik peahoone püstitati XIX sajandil ja see on kolmekorruseline nelinurkse põhiplaaniga hoone. Hoone keskel on risaliit. Selle tagaküljel asub paisjärv.
Uues peahoones asub Leedu maaviljelusinstituut, ent see ehitati akadeemia eesmärke silmas pidades. Hoones on õpperuumid, auditooriumid, laboratooriumid, raamatukogu, lugemissaalid, õpilasseltside ruumid, ruumid õpilaste toitlustamiseks. Hoone põles Teise maailmasõja ajal praktiliselt maha, hävis ka sealne raamatukogu. See taastati aastal 1961. 
Hoonekompleksi kuuluvad veel õppehoone, kaks ühiselamut, haigla, esimese selektsioonijaama hoone, Dionizas Rudzinskase ja Stasys Nacevičiuse laboratooriumid.
Richard Kirschbaum

Richard Kirschbaum VR II/3 (23. november 1897 Sindi alevik – 7. märts 1927) oli Vabadussõja veteran.
Ta oli Sindi äädikavabriku juhataja, teenis Vabadussõjas vabatahtlikuna ja vanemallohvitserina Pärnu kaitsepataljonis, 9. jalaväerügemendis ja laiarööpmelisel soomusrongil nr. 3. 23. juunil 1919 sai ta haavata.
Lihula valla vapp

Lihula valla vapp on endise Eesti haldusüksuse Lihula valla vapp.
13. mail 1999 otsustati senise Lihula linna ja senise Lihula valla baasil luua uus omavalitsusüksus Lihula vald. Lihula valla sümboolikana jäeti muutmatul kujul kasutusele Lihula linna vapp ja lipp.
Vapp kinnitati 30. juulil 1996.
Vapi autoriks on Priit Herodes.

Vapi kirjeldus

Põigiti müürihambuliselt poolitatud kilbi punasel ülemisel poolel on hõbedane piiskopimitra. Alumisel hõbedasel väljal on kilbi alumisest servast tõusev musta mõõga käepidemepoolne osa.

Põhjendus

Vapivärvid viitavad Läänemaale, Liivi ordule ja tsistertslastele. Müürihambuline jaotus tähistab kaitsefunktsiooni ja osutab sellisena eestlaste muistsele maalinnale ja hilisemale piiskopi- ning ordulinnusele. Mitra tähistab piiskopivõimu, mõõk ordut ja Lihula mail peetud taplusi.
Oda

Jahiodad

Jahioda on näiteks harpuun, javelin, pootshaak; Eestis kasutasid jahimehed enesekaitseks suhteliselt lühikese varrega karuodasid. Jahiodal on tihti teramiku alumises osas laiad "tiivad", mis takistavad ründava looma vajumist jahimeheni.

Viskeodad

Viskeoda on viskamiseks disainitud oda. Oda heitmiseks võib kasutada masinat, käsivart, lingu ja viskepuud. Läti Henriku väitel kasutasid muistsed eestlased ohtralt viskeodasid, mis heideti enne lähivõitluse algust vaenlastete pihta.
Roomlaste viske- ja torkeoda kutsuti pilumiks. Pilumil oli pikk neljatahuline raudots, mis oli mõeldud kilbi taha varjunud vastase läbistamiseks. Pilumi vars kinnitati teramiku külge niiviisi, et pärast kasutamist polnud seda võimalik tagasi heita. Pilumi keskmine pikkus oli 1,96 m. Ainult viskamiseks mõeldud oda nimetasid roomlased ka sõnaga iaculum, mis oli ebamäärasema tähendusega ning millega tähistati ka võõramaalaste odasid. Makedoonias kasutati torkeoda, mille nimetus oli safrissa. Kesk- ja Lõuna-Aafrikas kasutatakse assegaid.

Võitlusodad

Eestlastel ja viikingitel olid kasutusel nii lühemad, koos kilbiga kasutatavad, kui ka üle 3 meetri pikkused pikkodad. Jaapanlased kutsuvad oma oda yariks, hiinlastel on quiang, aafriklased kasutasid lühemaid ja laiateralisemaid assegaisid võitlusodadena, roomlastel oli kasutusel 3 meetri pikkune piigitaoline torkeoda hasta.

Odavõitluse tehnikad

Odaga võitlemisel oda vastu püütakse teha palju kiireid pettelööke erinevatesse suundadesse, püütakse vastase relva haarata ja maha surudes vastaseni jõuda kangi põhimõttel, mõõga ja kirve vastu võideldes püütakse hoida distantsi kui see ei õnnestu siis libistatakse oda läbi peopesade tahapoole, levinud on ka odaga raiumine ja oda tagumise otsa kasutamine torkamiseks ja löömiseks. Kilbiga võideldes kasutati lühemat oda ühe käega, pikemat oda hoiti kahe käega ja kilp rippus õlal, kilbirihm oli keeratud vasaku käelaba alla vastu odavart.

Sport

Tänapäeval kasutatakse viskeoda kergejõustikus odaviskes. Sportlik viskeoda koosneb kolmest osast: esiosast, varrest ja käepidemest. Esiosas on teravast ja tugevast metallist ots, vars on valmistatud üleni metallist või muust sobivast materjalist ja käepideme asend on selline, et oda raskuskese asub selle all. Oda kaalub meestel 800 g ja selle pikkus on 260–270 cm ning naistel vastavalt 600 g ja 220–230 cm.
Isetühjenemine

Isetühjenemine on keemiliste vooluallikate puhul nendes sisalduva elektrihulga iseeneslik vähenemine aja jooksul, seda ka siis, kui neist voolu ei tarbita. Isetühjenemine võib sõltuvalt  keemilise vooluallika liigist ja süsteemist toimuda erineva kiirusega. Selle omaduse arvestamine aitab valida seadmele sobiva toiteallika vastavalt kasutamise iseärasustele.

Üldist

Isetühjenemist põhjustavad kõrvalreaktsioonid ja sisemised lühised. Kõrvalreaktsioonid, mille peapõhjuseks on keemiliste ainete ebapuhtus, kulutavad vooluallika elektroodide elektrokeemiliselt aktiivset materjali. Siselühised leiavad aset, kui elemendi negatiivse ja positiivse elektroodi aktiivained satuvad vahetusse kokkupuutesse, põhjuseks harilikult ebatäiuslik või vigastusega separaator (elektroodide eraldaja).
Isetühjenemist mõjutab tugevasti ümbrustemperatuur: üldreeglina suurendab temperatuuri 10-kraadine tõus isetühjenemise kiirust kahekordselt.
Isetühjenemisest sõltub olulisel määral patarei säilimiskestus. Säilimiskestus ehk säilivus on ajavahemik, mille lõppedes toatemperatuuril säilitatud elemendil on alles veel  näiteks 90% esialgsest mahutavusest. Säilimisaja lõpu kuu ja aasta on märgitud elemendile.
Ubeja raudteepeatus

Ubeja raudteepeatus on endine raudteepeatus Ieriķi–Gulbene–Abrene raudteel Jaunpiebalga piirkonna Jaunpiebalga vallas Koiva jõe kaldal.
Peatus asus Riia jaamast 124 km kaugusel. 
Ubeja peatus avati aastal  1934. Teise maailmasõja ajal peatus suleti ja hiljem seda uuesti ei avatud.
Giljak-klassi suurtükilaev

Giljak-klassi suurtükilaev (suurtükipaat) olid Vene Keiserliku mereväe suurtükilaevade seeria.
Heinrich Struck

Heinrich Ewald Struck (24. mai (ukj 5. juuni) 1838 Riia – 16. aprill 1917 Viljandi) oli Eesti vaimulik.

Päritolu ja haridustee

Ta sündis XIX sajandi algul Pommerist Barthist Riiga rännanud kaupmees Wilhelm August Strucki (u 1812−1902) ja tema esimese abikaasa Johanna Friedericke Brachmanni (u 1814−1847) vanema pojana. Õppis esmalt Riias Assmuthi erakoolis, seejärel aastatel 1854–1858 Riia kubermangugümnaasiumis. Astus Tartu ülikooli, kus õppis 1863. aastani teoloogiat ja lõpetas selle gradueeritud tudengina. 1864–1865 täiendas end Lausanne'i ja Erlangeni ülikoolis. 1865. aastal omandas kandidaadikraadi.

Tegevus vaimuliku ja pedagoogina

Liivimaale naasuna sai temast 1865. aastal Liivimaa pastorikandidaat. Prooviaastal (1865−1866) oli ta Tarvastu Peetri koguduses Paul Carlblomi juures. Ordineeriti õpetajaks 30. oktoobril (ukj 11. novembril) 1866. Oli aastatel 1866–1870 Viljandi Pauluse koguduse adjunktõpetaja, olles samaaegselt usuõpetajaks Schmidti Poiste Era-õppe- ja Kasvatusasutuses ja Linna Tütarlastekoolis. Aastatel 1870–1907 oli ta (introdutseeriti 26. aprillil (ukj 8. mail) 1870) Võru Katariina koguduse õpetaja ning samaaegselt kahes linnakoolis usuõpetajaks. Jäi novembris 1907 emerituuri. Emerituuris olles elas Viljandis, kus ta ka suri.
Mihkel Kampmaa

Mihkel Kampmaa (kuni aastani 1936 Kampmann; 28. märts 1867 Sauga vald, Pärnumaa – 30. september 1943 Tartu) oli eesti kirjandusloolane, koolikirjanik ja pedagoog, kelle neljaköiteline teos "Eesti kirjandusloo peajooned" (1912–36) pani aluse eesti kirjanduse ajaloo põhjalikumale uurimisele.
Ta on avaldanud värsikogu "Kandle hääled" (Viljandi 1896) ja rohkesti populaarseid koolilugemikke, mida avaldati paljudes kordustrükkides.
20. oktoobril 1933 valiti ta Tartu Õpetajate Seltsi auliimeks.

Isiklikku

Tema isa oli kalur ja erusoldat Madis Kampmann (1833–68), ema Anu Maidlas (1832– 1905). Isa suri, kui Mihkel oli kaheaastane; poisi kasuisaks sai isa vend Juhan Kampmann (1830–1909).
Mihkel Kampmann abiellus aastal 1892 Porkuni mõisavalitseja 18-aastase tütre Marie Henriette Sonnega (1874–1931), sündis seitse last.
Ta on maetud Tartu Raadi kalmistule.
Lohusalu sadam

Lohusalu sadam (sadama kood: EE LSL) asub Lohusalus, Lohusalu lahe läänekaldal, Lohusalu poolsaare idarannikul.
Sadama geograafilised koordinaadid on 59° 24′ 9″ N, 24° 12′ 17″ E.
Sadama territoorium hõlmab 29 800 m² maa-ala ja 67 000 m² veeala.
Sadamas on 7 kaid üldpikkusega 339 m. Suurim sügavus kai ääres on 2,5 m.
Suurim võimalik laev: pikkus 20 m, laius 5 m, süvis 2 m.
Friedrich Ernst Bidder

Friedrich Ernst Bidder (7. oktoober 1839 Tartu – 21. november 1902 Eisenach) oli Tartu Ülikooli eradotsent aastatel 1861–1862 füsioloogia ja patoloogia erialal.
Õppis 1853–1856 Tartus gümnaasiumis. Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas õppis aastatel 1856–1859. Õppis arstiteadust Erlangenis ja Würzburgis, kust ta sai ka aastal 1861 dr. med. kraadi.

Isiklikku

Tema isa Georg Friedrich Karl Heinrich von Bidder oli baltisaksa füsioloog ja anatoom, Tartu Ülikooli arstiteaduskonna professor ja Tartu Ülikooli rektor aastatel 1858–1865. Tema vend Paul Roderich Bidder oli Laiuse Püha Jüri koguduse õpetaja.
Galaktiline filament

Galaktiline filament (inglise keeles galaxy filament) on suurim kosmiline struktuur Universumis. 
Filamendid on massiivsed niitjad moodustised, tüüpilise pikkusega 50–80 megaparsekit h⁻¹, mis moodustavad galaktilisi ahelaid eraldades suuri peaaegu tühje ruumiosi nn kosmilisi tühimikke.
Eristatakse mitut tüüpi galaktilisi filamente: galaktikate kompleksi (inglise keeles galaxy complex), galaktilist seina (galaxy wall), galaktilist lehte (galaxy sheet).

Ajalugu

Galaktikate superparvedest suuremaid kosmilisi struktuure hakati avastama 1980. aastate teisel poolel. 1987. aastal avastas ameerika astronoom Richard Brent Tully Kalade-Vaala superparvede kompleksi ja 1989. aastal  Margaret Geller CfA2 Suure Seina. 
Sloani Suur Sein avastati 2003. aastal. 2013. aasta jaanuaris teatati suure kvasarirühma (Hiigelsuur kvasarirühm) avastamisest ja sama aasta novembris gammasähvatusi uurides avastati seni suurim kosmiline struktuur Universumis Herkulese-Põhjakrooni Suur Sein (suurus 6–10 miljardit valgusaastat).

Meie koht galaktikasüsteemide ja kosmiliste struktuuride hierarhias

Linnutee tähesüsteem kuulub ka ühte galaktilisse filamenti – Kalade-Vaala superparvede kompleksi.
Beetaversioon

Beetaversioon (inglise beta version) on tarkvara prooviversioon, mis tehakse kasutajaile kättesaadavaks enne lõppversiooni ametlikku väljalaskmist. Selle peaeesmärgid on veenduda tarkvara töökindluses ja leida võimalikke vigu, mida enne lõppversiooni väljalaskmist saaks parandada.
Beetaversioonile eelnevad tarkvara versiooni nimetataks alfaversiooniks.
Kuupuud

Kuupuud on puud, mis pandi kasvama viiesajast 1971. aastal Apollo 14 missioonil selenotsentrilisel orbiidil kaasas olnud seemnest.
Kuu orbiidile saadetavad seemned valiti viiest liigist: tõrvikumänd (Pinus taeda), lääneplaatan (Platanus occidentalis), ameerika ambrapuu (Liquidambar styraciflua), ranniksekvoia (Sequoia sempervirens) ja harilik ebatsuuga (Pseudotsuga menziesii).
Pärast kosmoselendu idanesid peaaegu kõik seemned edukalt. Mõned puud istutati samaliigiliste kontrolltaimede kõrvale, et uurida, kas nende kasvamises on erinevusi. Nelikümmend aastat pärast istutamist olulisi erinevusi ei leitud.
Aastatel 1975–1976 kingiti enamik puid osariikide metsandusorganisatsioonidele, et need istutataks maha riigi 200. aastapäeva tähistamiseks. Kuna seemned olid valitud lõuna- ja lääneosariikides kasvavatelt liikidelt, siis kõik osariigid kuupuid ei saanud. Mõned puud istutati maha ka teistesse maailma riikidesse.
Jemeljan Pugatšov

Jemeljan Pugatšov (vene keeles Емельян Иванович Пугачёв; 1742 – 10. jaanuar/21. jaanuar 1775) oli Doni kasakas. Ta juhtis Uurali ja Volga kasakate ja talupoegade 1773–1775 aasta ülestõusu.
Ta piiras Orenburgi, vallutas Kaasani, sai valitsusväelt lüüa ja neljastati.
Tampere Aleksandri kirik

Tampere Aleksandri kirik (soome keeles Aleksanterin kirkko) on luteri kirik Soomes Tamperes.
Kiriku kõrgus on 57,5 m, pikkus 60 m. Kirikus on umbes 1200 istekohta.
Kirik ehitati aastatel 1880–1881.
Geneetiline muundamine

Geneetiline muundamine ehk geneetiline manipulatsioon on geenmuundatud organismide (ehk GMO-de) valmistamine.
Geneetiliseks muundamiseks kasutatakse insenergeneetika vahendeid.
Kuna organismide geneetiline muundamine toob endaga kaasa pöördumauid muutusi nii liigi kui koosluste ehituses ja elus, siis on see väga tugevasti piiratud ning valdavas osas keelatud tegevus.
Tartu Waldorfgümnaasium

Tartu Waldorfgümnaasium (TWG) on Tartus tegutsev Waldorfi kool, mis annab nii põhi- kui ka keskharidust. Tartu Waldorfgümnaasium asutati 1990. aastal lapsevanemate algatusel, seda haldab MTÜ Tartu Vaba Waldorfkooli Selts. Kooli õppekava toetub Waldorfi pedagoogikale.
Rooma seitse küngast

Ajalugu

Legendi järgi asutas Romulus algse linna Palatinuse künkale. Mainitud seitsmel künkal elasid esialgu väikesed omavahel ühendamata kogukonnad, mis ei moodustanud ühtset Rooma linna. Seitsme künka asukad osalesid hiljem religioossetel mängudel, mis rahvarühmasid lähendama hakkas. Seega tekkis Rooma linn ühtse rühmana toimivatest eraldiseisvatest kogukondadest, kes hakkasid nendevahelisi soiseid orgusid kuivendama ja foorumiteks muutma. 4. sajandil eKr ehitati seitsme künka kaitseks ka Serviuse müür.
Seitsmest künkast viis (Aventinuse, Caeliuse, Esquilinuse, Kvirinaali ja Viminalise künkad) on tänases Roomas täidetud monumentide, hoonete ja parkidega. Kapitooliumi künkal asub nüüd Rooma raekoda ja Palatinuse küngas on osa linna peamisest arheoloogilisest piirkonnast.
Kui hiljem rajati Konstantinoopoli linn, väideti, et ka see asub sarnaselt Roomaga seitsmel künkal.
Rubla

Rubla on praegusel Venemaal, Nõukogude Liidus ning varasemal Venemaal kehtinud rahaühik. Jaguneb sajaks kopikaks.
Tori-Kärevere vald

Tori-Kärevere vald (saksa keeles Torri und Kerrefer) oli vald Järvamaal Türi kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1880.
HC Tallas

HC Tallas on Lasnamäel tegutsev käsipalliklubi.
Klubi on asutatud 1997. aastal mittetulundusühinguna endise spordiklubi ETK baasil. HC Tallase eestvedaja Jüri Lepp asutas klubi eesmärgiga luua noortele poistele võimalus tegeleda spordiga. Klubi nimi tuleneb kahe sõna lühendist: Tallinn ja Lasnamägi.
Ussiviin

Ussiviinaks ehk rästikuviinaks nimetatakse maitsestatud viina, mida kasutatakse rahvameditsiinis ja -veterinaarias nii sees- kui ka välispidise ravivahendina.
Ussiviina valmistamiseks püüti harilikult enne jüripäeva (23. aprilli) harilik rästik, kes aeti elusalt pudelisse ja kallati viinaga üle ning ilmselt kinnitati kiiremas korras pudelile ka kork.
Toiming pidi olema kiire ja asjatundlik, sest kui rästikul hammustada lasta, siis jäävat ka viina ilma ravitoimeta.
Mõnel pool topiti pudelisse üksnes rästiku pea.
Ussiviina säilitati kirjelduste kohaselt tulekoldeta hoones.

Tõenduspõhine meditsiin

Rästikuviina ravitoime kohta seni põhjalikud teaduslikud uuringud ilmselt puuduvad.
Hariliku rästiku mürk (ladina keeles venenum Viperae berus) on ravimpreparaadi Viprosal B peamine toimeaine.
Garaaž

Garaaž (vanapäraselt ka autokuur) on varjualune, ehitis või ruum mootorsõidukite hoidmiseks, jooksvaks remondiks ja hoolduseks.  
Garaaže ehitatakse nii mootorratastele ja sõiduautodele kui ka traktoritele, veoautodele, bussidele ja muudele suurematele sõidukitele. 
Nõukogude ajal olid eramajade garaažid sageli plekist kõrvalhooned, mis võisid olla ka teisaldatavad. Linnades rajati garaažikooperatiive, kus samasugused plekist garaažid paiknesid rividena, kuid võisid olla ka kõrvutiste garaažiboksidega kiviehitised, harvemini maa-alused.
Tänapäeval on Eestis tavaks ehitada eramu garaaž pigem ruumina maja külge. Kortermajade juurde garaaže tihti ei rajatagi, selle asemel pargitakse tänavale või parklatesse. Garaažide arvukust on vähendanud ka mitmekorruselised parkimismajad.
Samuti on kadunud nõukogudeaegne tava rajada garaaži autokanal, kust sai autot mugavalt remontida, kuna autode keerukamaks muutudes on autoremont läinud suuremalt jaolt professionaalide kätte.
Garaažide eelkäijaiks võib pidada tõllakuure, kus hoiti tõldu.
Siiri Vallner

Siiri Vallner (sündinud 9. aprillil 1972 Tallinnas) on eesti arhitekt.
Põhihariduse omandas ta Tallinna 13. Keskkoolis aastal 1989 ning keskhariduse Tallinna 56. Keskkoolis aastal 1993. Arhitektuurialase kõrghariduse omandas ta Eesti Kunstiakadeemia arhitektuuriosakonnas aastatel 1993–1997 ja Virginia Polütehnilises Instituudis aastatel 1998–1999. Aastal 1996 täiendas ta end Taanis programmi Denmark's International Study Program raames.
Aastatel 1990–1993 töötas ta Tallinna Linnaarhiivis ning aastatel 1997–1998 aktsiaseltsis ENTEC arhitekt–planeerijana. Õpingute ajal Ameerika Ühendriikides stažeeris ta arhitektuuribüroodes Lewis&Associates LTD (1998–1999) ning Berzak Gold P.C. (1999–2000). Alates 2001. aastast töötab Siiri Vallner arhitektuuribüroos Head Arhitektid OÜ ning alates 2003. aastast ka arhitektuuribüroos Kavakava OÜ.
Siiri Vallneri tuntumad tööd on Okupatsioonide Muuseum, Lasnamäe spordihoone, Vallimäe trepp Rakveres, Pärnu kesklinna koolide võimla ning Lotte lasteaed Tartus. Neid iseloomustab kohaspetsiifilisus, provokatiivsus ning põnev ja oskuslik materjalikasutus.
Siiri Vallner on Eesti Arhitektide Liidu liige alates 2001. aastast. 
2009. aasta alguses sai ta noore arhitekti preemia 2008.
Iduse mõis

Iduse mõis (saksa keeles Idwen, läti keeles Idus muiža) oli rüütlimõis (fideikomiss) Liivimaal Volmari kreisis Väike-Salatsi kihelkonnas. Praegu asub Lätis Mazsalaca piirkonnas Sēļi vallas Iduse külas.
Aastal 1816 oli sel Ruhja kihelkonnas Bahlingmuische kõrvalmõis, hilisem Bahlenhofi kõrts.

Ajalugu

Algselt kuulusid selle mõisa maad Ruhja ordulinnusele. Aastal 1625 eraldati need Jasper Matson Krusele kuuluvaks mõisaks.  Reduktsiooni ajal sai sellest riigimõis. Aastal 1762 eraldati sealne mõis Numersitele tingimusel, et teatav osa sellest jääb riigimõisaks ja sealt saadav tulu kuulub kroonile.

Mõisa suurus

Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 10 ja 5/8 adramaad, millest kümme adramaad oli mõisa pärusvaldus, ülejäänud osa kuulus ametlikult aga riigile. Sellele allus 404 mees- ning 453 naishinge. Samasugune oli olukord aastal 1757. Aastal 1734 oli mõisal adramaid 3 ja 1/4, aastal 1688 aga 4 ja 1/4. Aastal 1641 oli mõisa suurus 1 ja 1/2 adramaad. Aastal 1832 oli mõisa pärusvaldusel adramaid 10 ja 3/20, riigi osas oli adramaid 12/20. Aastal 1881 oli adramaid 5 ja 56/80, lisaks veel 14 ja 19/80 adramaad maad mõisale alluvate talude koosseisus.

Karjamõisad

Aastal 1816 kuulus mõisale kaks karjamõisa:  Peterhof ja Friedberg.
Valli tänav (Paide)

Valli tänav on tänav Paides.
Vallimäe külje all asuv Valli tänav on umbes 230 meetrit pikk.
Tänav algab Posti tänavalt, kulgeb läände ja ristub Parkali tänavaga, kus ta ka lõppeb.
Otto Roots

Otto Roots (29. juuni 1914 – 12. jaanuar 1994) oli eesti õpetaja, ehitusteadlane ja laulutekstide autor.
Lõpetas 1932. aastal Tallinna Poeglaste Reaalgümnaasiumi, õppis aastatel 1936–1941 Tallinna Tehnikaülikoolis. Oli aastatel 1941–1945 mobiliseerituna Punaarmees. 
Lõpetas 1946. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) tööstus- ja tsiviilehituse eriala. Kaitses 1954. aastal TPI-s tehnikakandidaadi väitekirja "Risttalastiku arvutus ja elektriline modelleerimine". 
Töötas TPI dotsendina.

Isiklikku

Tema poeg on keemik Ott Roots.
Ta oli aastatel 1984–1994 abielus näitleja ja teatripedagoogi Ellen Alakülaga.
Jaan Vabbi

Jaan Vabbi (1. november 1887 Rääma, Pärnu, Pärnumaa - 18. september 1922 Vana-Kariste vald, Pärnumaa) oli Eesti politseinik.
Vana-Kariste rajooniülem Jaan Vabbi tapeti 18. septembril 1922 Vana-Kariste vallas talle kuuluvas elukorteris läbi akna lastud püssikuuliga.
Hiljem selgus juurdluse käigus, et tapjaks osutus  tuntud varas Jaan Sotter, kellele oli kohus vangistuse määranud ja kelle rajooniülem Vabbi mõne nädala eest karistuse kandmiseks vahistanud oli. 
Sotter oli vanglast põgenenud ja Vabbi kättemaksuks tapnud. Hiljem põgenes ta Venemaale.
Informaatika mõisteid

Et piir informaatika, elektrotehnika (vt elektrotehnika mõisteid) ja elektroonika (vt elektroonika mõisteid ja elektroonikakomponentide loend) vahel on hägus, esineb nende mõistete loendite vahel dubleerimisi. 
Eraldi mõistete loend on veel telekommunikatsiooni mõistete, küberneetika mõistete, automaatika mõistete ja elektroonilise muusika mõistete kohta. On ka programmeerimiskeelte loend.
Siim Kärner

Siim Kärner (8. juuni 1945 Viljandimaa – 4. november 2007) oli eesti luuletaja, prosaist ja kunstnik.
Tema esikteoseks oli 1979. aastal ilmunud luulekogu "Unekaste". Lisaks luuletustele on ta avaldanud publitsistikat ja aforisme. Luuležanritest viljeles ta eelkõige murdeluulet ja haikusid.
Siim Kärner oli Eesti Kirjanike Liidu liige.
Tema kui maalikunstniku töid võib leida erakogudest Eestis, Kanadas, Lätis, Rootsis, Soomes ja Saksamaal.
2010. aasta Euroopa meistrivõistlused iluuisutamises

2010. aasta Euroopa meistrivõistlused iluuisutamises toimusid 18.–24. jaanuarini 2010 Tallinnas. Võistlused toimusid Saku Suurhallis.
Võistlustel osales 120 sportlast 38 riigist. 
Eestit esindasid naiste üksiksõidus Jelena Glebova, meeste üksiksõidus Viktor Romanenkov, paarissõidus Maria Sergejeva ja Ilja Glebov ning jäätantsus Caitlin Mallory ja Kristjan Rand.
Andalo

Geograafia

Linn asub Paganella tasandikul, Piz Galini (2442 m) ja Paganella (2125 m) mägede vahel, ja selle territoorium on Adamello-Brenta looduspargi osa.

Ajalugu

Piirkond asustati esmakordselt keskajal ja kasutas jaotust 13 asunduseks nimega "masi" (Bortolon, Cadin, Casanova, Clamer, Dos, Fovo, Ghezzi, Melchiori, Monech, Pegorar, Perli, Pont ja Toscana), mis lõpuks üheks linnaks liideti. Seda jaotust on ikka veel märgata, eriti kõige isoleeritumas masis (näiteks Pegorar).
20. sajandi teises pooles muutus küla üheks kõige kuulsamaks turismisihtkohaks Trento provintsis, peamiselt suusaradade tõttu.

Majandus

Kohalik majandus, kunagi põllumajandusest sõltuv, on nüüd peaaegu täielikult keskendunud turismile (nii suvel kui ka talvel, vastandina mõnele muule ümbruskaudsele linnale), peamiselt linna asukoha tõttu Dolomiitides. Turismi tulemusena on Andalo rikkaimate linnade seas provintsis ja riigis.