Honorius III

1216. aasta paavstivalimised

Honorius III valiti paavstiks 18. juulil 1216 Perugias, ordineeriti piiskopiks 24. juulil 1216 Perugias San Pietro kirikus ja krooniti paavstiks 31. augustil 1216 Roomas.
16.–18. juulini 1216 toimunud paavstivalimistel osales Salvador Miranda andmetel 27, kuid "Catholic Encyclopedia" väitel 19 kardinali. Savelli valiti paavstiks kompromisskandidaadina. Kardinalide valikut mõjutasid sellised tegurid, nagu Itaalia sisepoliitiline olukord, oht skisma tekkimiseks ja mongolite sissetung Euroopasse.

Preislaste ristisõda

Honorius III kutsus 1222 alustama ristisõda preislaste vastu. Ta tunnustas piiskop Christiani tegevust Preisimaal. Ta määras ristisõja legaadiks Gniezno piiskopi Wincenty I Niałeki.

Suhted Saksamaaga

Honorius III nõudis, et Saksa kuningas Friedrich II osaleks ristisõjas. Friedrich II andis 1217 paavstile lubaduse, kuid ei soostunud ristisõtta minema, et võidelda oma rivaali Otto IV-ga. Kui Otto 1218 suri, kordas paavst taas oma nõudmist, kuid kuningas lükkas otsust mitmel põhjusel edasi.
Paavst kroonis Friedrichi 22. novembril 1220 Rooma Peetri kirikus Saksa-Rooma keisriks. Friedrich aitas omakorda paavstil 1221 Rooma naasta. Paavsti nõudmisel lubas keiser alles 1225 temaga San Germanos kohtumise järel osaleda ristisõjas.
Paavst taunis, kui Friedrich soovis Sitsiilias saavutada kontrolli kirikuametnike määramise üle ja soovis vallutada Spoletot.
Paavst nõudis Kölni peapiiskopilt Engelbertilt, et see abistaks Esseni nunnasid, keda kiusas taga Isenbergi krahv Friedrich.

Suhted Aragóniga

Honorius III tunnustas Aragóni kuningana Jaime I-t ja taunis mässulisi aadlikke.

Suhted Iirimaaga

Honorius III määras Iirimaal asuva Croagh Patricku mäe Tuami peapiiskopi jurisdiktsiooni alla.

Suhted Inglismaaga

Honorius III tunnustas Inglismaa kuningana Henry III-t. Ta saatis Inglismaale legaadina Guala Bicchieri, kes nõudis, et mässulised aadlikud tunnustaksid kuningana Henryt. Legaat kroonis Henry 16. oktoobril 1216 Inglise kuningaks. Paavst volitas legaati ekskommunitseerima igaüht, kes tunnustas Henry asemel Inglise kuningana Prantsusmaa kroonprintsi Louis'd.
Paavst andis 19. jaanuaril 1217 Pembroke'i krahvile William Marshalile korralduse valmistada ette sõda Prantsusmaa kroonprintsi Louis' vastu. Legaadi abiga tunnustasid mässumeelsed aadlikud Henryt 11. septembril 1217 Inglise kuningana.

Suhted Leóniga

Honorius III kutsus Leóni kuningat Alfonso IX-t ja Kastiilia kuningat Fernando III-t rahu pidama.

Suhted Poolaga

Honorius III kinnitas 9. veebruaril 1217 Poola vürsti Władysław III ja Władysław Odonici vahelise kokkuleppe.
Ta tunnustas 1218 Krakówi peapiiskopi Wincenty Kadłubeki tagasiastumist.

Suhted Portugaliga

Honorius III ekskommunitseeris Portugali kuninga Afonso II. Ta tunnustas peapiiskop Estêvão Francisco Suáreze tegevust.

Suhted Prantsusmaaga

Ristisõjast albilaste vastu vaata artiklis albilaste ristisõda.
Honorius III vahendas Prantsusmaa kuninga Philippe II Auguste'i ja Aragóni kuninga Jaime I vahelist tüli.
Paavst nõudis, et Philippe II ei tungiks Inglismaale.
Paavst külastas "Catholic Encyclopedia" andmetel 1220–1221 Prantsusmaad, käies Déols'is ja Tre-Fontane'i kloostris.

Suhted Rootsiga

Honorius III taunis 1220 Rootsi kuningat Johan I-t, kes määras kiriklikesse ametitesse endale sobivaid isikuid. Paavst nõudis, et Rootsi vaimulikud järgiksid tsölibaati.
Paavst saatis 1221 kirja Turu piiskopile.

Suhted Serbiaga

Honorius III tunnustas 1217 Serbia vürsti Stefan II-st kuningana.

Suhted Šotimaaga

Honorius III kinnitas 1218 Šoti kuningale Alexander II-le, et šoti kirik on Rooma subjekt ega allu anglikaani kirikule.

Suhted Taaniga

Honorius III sätestas 9. oktoobril 1218, et Taani kuningas Valdemar II võib paganatelt vallutatud alad inkorporeerida oma riigi koosseisu. Ta nõudis 29. oktoobril 1219 kuningalt, et ta kaitseks Liivimaale suunduvaid palverändureid. Ta käskis 18. aprillil 1220 kuningat, et see aitaks ristiusustada Liivimaad.
Paavst nõudis 1224 Schwerini krahvilt Heinrichilt Taani kuninga vabastamist pantvangistusest.

Suhted Tšehhiga

Honorius III vaidles Tšehhi kuninga Otakar I-ga kirikuametnike määramise üle.

Suhted Ungariga

Ungari kuningas András II nõudis 1222 oma pojalt Bélalt abielu lahutamist, kuid poeg keeldus ja paavst tunnustas teda. Honorius III vahendusel saavutasid isa ja poeg kokkuleppe.
András II määras Béla halduriks Dalmaatsias ja Horvaatias, kus prints hakkas paavsti heakskiidul tagasi võtma maid, mis isa oli läänistanud oma toetajatele.

Suhted Venemaaga

Honorius III saatis dominiiklased eesotsas Jacek Odrowążiga (Hyacinth) Kiievi-Vene suurvürstiriiki misjoneerima.
Paavst kutsus Pihkva elanikke pöörduma katoliiklusse.
Paavst käskis 8. veebruaril 1222 Liivimaa õigusmõistjatel (iudicibus) sundida regiooni elama asunud venelasi järgima katoliku kiriku kombeid. Ta käskis 16. novembril 1224 Venemaa katoliiklasi, et nad abistaksid Liivimaa ristiusustajaid (evangelizant). Ta nõudis katoliiklikelt Vene vürstidelt, et nad toetaksid Wilhelmi tegevust .

Sisepoliitika

Roomas puhkenud rahutuste tõttu oli Honorius III sunnitud 1220 linnast lahkuma ja naasis alles 1221 Saksa-Rooma keisri Friedrich II abiga.
Honorius III määras kardinal Ugolino dei Conti di Segni legaadiks vahendama tüli Pisa ja Genova vahel, kes 1217 saavutasid kokkuleppe. Legaadi vahendusel sõlmisid 1218 kokkuleppe Milano ja Cremona ning 1219 Bologna ja Pistoia. Tema ajal taastus paavsti võim Perugias, Assisis, Noceras, Folignos ja Ternis.

Üldkiriklikud otsused

Honorius III sätestas et ka kabelid peavad olema cathedraticumi maksu subjektideks.

Antoniinid

Honorius III tunnustas 1218 antoniinide hospitaliite.

Dominiiklased

Honorius III tunnustas 22. detsembril 1216 avaldatud bullas "Religiosam vitam" dominiiklaste ordut ning kohtus Dominicusega, kelle ta määras ordu suurmeistriks ja paavstlikuks teoloogiks. Ta nõudis 11. veebruaril 1218, et kõik prelaadid abistaksid dominiiklasi.
Ta andis 3. detsembril 1218 dominiiklaste käsutusse Rooma San Sisto kiriku ja märtsis 1219 Milano San Eustorgio kiriku.

Frantsisklased

Honorius III tunnustas 9. detsembril 1219 avaldatud bullas "Sacrosancta" klarisside tegevust. Ta tunnustas 29. novembril 1223 avaldatud bullas "Solet annuere" frantsisklaste ordut ja kohtus Franciscusega.
Ta määras frantsisklaste kardinal-protektoriks kardinal Ugolino dei Conti di Segni.
Franciscuse kaaslasele Masseo da Marignanole tuginedes peetakse Honoriust Porziuncola indulgentsi andjaks, mille ta oli andnud juulis või augustis 1216.

Karmeliidid

Honorius III tunnustas 30. jaanuaril 1226 avaldatud bullas "Ut vivendi normam" karmeliite.

Kongregatsioonid

Honorius III tunnustas 7. märtsil 1219 Val des Ecoliers'i kongregatsiooni.
Ta tunnustas Pietro Nolasco rajatud kongregatsiooni.

Liturgilised otsused

Honorius III keelas koguduse liikmetele seni kehtinud tava suudelda pärast evangeeliumi lugemist piiblit.

Teoloogilised vaidlused

Honorius III mõistis 1225 hukka Johannes Scotus Eriugena töö "De Divisione Naturæ".

Suhted juutidega

Honorius III avaldas 7. novembril 1217 bulla "Sicut judaeis", milles ta keelas juutide sunniviisilise ristimise.
Ta avaldas 1218 bulla "In generali consilio", milles ta nõudis, et juudid kannaksid vastavalt Lateraani IV kirikukogu otsustele erilist riietust.
Ta sätestas 29. aprillil 1221 avaldatud bullas "Ad nostram", et juudid peavad kandma erilisi riideid ja nad ei tohi tegutseda avalikus sektoris.

Suhted vanade oriendikirikutega

Melkiidi jakobiidi patriarh Nikolaos I saatis Honoriusele kirja.

Onupojapoliitika

Honorius III määras detsembris 1216 kardinaliks oma sugulase Bertrando Savelli.

Honorius III kultuuriloos

Honorius III sätestas 2. mail 1226 või 1227 avaldatud bullas "Novæ causarum" paavstlike dekreetide kogu avaldamise.
Ta andis privileege Pariisi Ülikoolile ja Bologna ülikoolile, kuid 1219 avaldatud bullaga "Super speculam" keelas ta tsiviilõiguse õpetamise.
Ta keelas vaimulikel pidada loenguid.
Ta määras 16. jaanuaril 1223 või 1224 õpetlase Michael Scotuse Casheli peapiiskopiks.
Tema ajal renoveeriti Rooma San Lorenzo fuori le Mura kirikut ja San Crisogono kirikut.
Guglielmo Agnelli ja Giotto di Bondone kujutasid paavsti freskodel. Paavsti on kujutatud Rooma San Paolo fuori le Mura kiriku apsiidil Jeesus Kristuse jala juures. Paavsti on maalil kujutanud maalikunstnik Gregorio Pagani.

Surm

Honorius III suri 18. märtsil 1227 Roomas Lateraani palees ja maeti Rooma Santa Maria Maggiore kirikusse.