B15-vitamiin

Avastuslugu

Ernst T. Krebs seenior ja tema poeg Ernst T. Krebs juunior eraldasid 1948. aastal riisikliidest (ingl k rice bran) keemilise ühendi, koos sellega avastasid nad ka aprikoosiseemnest B₁₇-vitamiini.
Hiljem leidsid nad, et seda looduslikku ühendit saab eraldada pea kõikidest seemnetest (taimede kaudu). Avastatud keemilise ühendi patenteerisid nad 1950. aastal USA-s ning nimetasid pangaamhappeks e B₁₅-vitamiiniks. B₁₅-vitamiin muutus pärast avastamist oluliseks ravikomponendiks paljude haiguslike seisundite nagu skisofreenia, alkoholism jne ravil. B₁₅-vitamiini hakati tootma ja turustama kui vitamiinipreparaati ning seda sai osta apteekidest.
Aastal 1952 pakkus Krebside avastus suurt huvi NSV Liidu Teaduste Akadeemia teadlastele ja käivitati ulatuslik uuring (hinnangulise maksumusega üle 6 miljoni USD). Uuringu tulemused avaldati 1965. aastal ja need tõestasid, et pangaamhappel on täpselt määratud raviprogrammiga mõju paljudele haiguslikele seisunditele.
Aastaid hiljem püüti tuvastada looduslikku pangaamhapet ja selle biotoimet sünteetilistes vitamiinipreparaatides, kuid see ei andnud tulemusi,
Aastakümned hiljem mainiti B₁₅-vitamiini küll eriaalakirjanduses, kuid pigem hoiatavalt: et sel puudub inimorganismis oluliselt mõõdetav toime ning selle puudumisega ei osata seostada ei haiguslike seisundite tekkimist ega ka ravimist ning seega ei kuuluvat see vitamiinide klassi.
Ameerikas lisati B₁₅-vitamiin 2006. aastal FDA keelatud ainete nimekirja.

Saamine ja omandamine

Inimene võib saada pangaamhapet nii taimse kui ka loomse toiduga, millest vitamiin imendub organismi peensooles. B₁₅-vitamiini varude kohta organismis ja metabolismist on vähe teada, kuid oletatakse, et sarnaselt teistele B-rühma vitamiinidega ei vaja organism teda suurtes kogustes, pigem kofaktorina rakusisesel metabolismil (signaliseerimissüsteemis), osaledes sel viisil mõnda aega ringluses.

Taimsed depood

B₁₅-vitamiini allikaks on mandlid (koos koorega), kaunviljad (eriti läätsed), kõrvitsaseemned, seesamiseemned, täisterariis, õllepärm jms. Suur kogus pangaamhapet leidub ka kikerherne (Cicer Arietum) seemnetes.

Loomsed depood

Härja veri ja hobuse maks.

Kliiniline meditsiin

Meditsiinis kasutatakse pangaamhappe preparaate süstelahusena. Oletatavasti sobivad lihasesüstid lihaskoe (sh südamelihase) talitluse ergutamiseks.

Biofunktsioonid

Pangaamhappe toime kohta tehakse esialgu vaid oletusi. See võib olla "liikuvate" metüülrühmade doonoriks koliini, fosfatidüülkoliinide, kreatiini jt sünteesis. See suurendab organismi hapnikutarbimist lihaskoes (väheneb aeroobne glükolüüs ja piimhappe kuhjumine), soodustab südamelihase tööd ja glükoosi oksüdeerumist, stimuleerib närvisüsteemi ja näärmeid.

Üle- ja alatarbimine

Pole teada B₁₅-vitamiini alatarbimisest tingitud pangaamhappe defitsiiti. Oletatakse, et defitsiit võib põhjustada rakuhingamise intensiivsuse ja südamelihase töövõime langust, samuti näärmete ja närvikoe kahjustusi ning rasvinfiltratsiooni maksas. Ka ületarbimise kohta on vähe teada. Korduval lihassüstil peaks ohutu annus jääma 2–10 mg piiridesse.

Alternatiivmeditsiin

Vaatamata B₁₅-vitamiini keelustamisele USA-s propageerivad sealsed alternatiivravi tunnustatud spetsialistid siiski B₁₅-vitamiini paljude inimorganismi haiguslike seisundite ravis ja ennetamisel, eriti oluliseks peetakse selle rolli neerupealise (neerupealiseid teatakse meil tavaliselt stressi sündroomi kaudu) töö toetamises ja reguleerimises.
Lynne McTaggart kirjeldab oma raamatus "The Cancer Handbook : What's Really Working (What Doctor's Don't Tell You)" lisaks teistele loodusravi komponentidele ka B-rühma vitamiinide (sh B₁₅-vitamiini) olulist rolli pahaloomuliste kasvajate (vähktõve) alternatiivravis.