Nellie Bly

Kümme päeva hullumajas

1887 kolis Bly Pittsburghist New Yorki. Nelja kuu pärast sai tal raha otsa, kuid ta pääses Joseph Pulitzeri jutule. Pulitzer oli ajalehe New York World peatoimetaja ja see ajaleht oli sisuliselt Demokraatliku Partei häälekandja. Bly nõustus osalema ajakirjanduslikus eksperimendis, mille käigus ta teeskleb hullumeelsust, et uurida vihjeid patsientide jõhkra kohtlemise ja hooletusse jätmise kohta Blackwelli saarel asuvas naiste hullumajas.
Pärast seda, kui ta oli öö otsa peegli ees harjutanud hullumeelseid näoilmeid, võttis ta toa töölisklassile mõeldud võõrastemajas. Ta keeldus minemast voodisse ning ütles majapidajatele, et ta kardab neid ja nad näevad välja nagu hullud. Nad otsustasid varsti, et ta on ise hull, ja kutsusid järgmisel hommikul politsei. Kohtus teeskles ta, et tal on amneesia. Kohtunik otsustas, et ta on uimas.
Mitu arsti vaatasid neiu läbi ja nad kõik tunnistasid ta hulluks. «Kindlasti dementne,» ütles üks. «Ma pean seda lootusetuks juhtumiks. Ta on vaja panna kusagile, kus keegi tema eest hoolitseks.» USA vanima avaliku haigla Bellevue haigla hullude osakonna juhataja tunnistas ta "kahtlemata hulluks". "Ilusa hullu tüdruku" juhtum äratas avalikkuse tähelepanu. «Kes on see hull tüdruk?» küsis New York Sun. The New York Times kirjutas "müstilisest kodutust, kelle silmades on metsik, tagaaetava pilk", ja tema meeleheitlikust karjest: «Ma ei mäleta, ma ei mäleta!»
Hullumajas sai Bly tunda sealseid elutingimusi. Toit koosnes vedelast kördist, riknenud lihast, leivast, mis polnud palju enamat kuivatatud tainast, ja räpasest veest, mida ei kõlvanud juua. Ohtlikud patsiendid olid köitega kinni seotud. Patsiendid pidid suurema osa päevast istuma kõvadel pinkidel ilma kaitseta külma eest. Kõikjal söögikoha ümber oli jäätmeid ja haiglas jooksid igal pool ringi rotid. Vesi oli külm ja seda valati ämbritest patsientidele pähe. Sanitarid olid ükskõiksed ja julmad, nad käskisid patsientidel vait jääda ja lõid neid, kui nood vait ei jäänud. Kaaspatsientidega rääkides veendus Bly, et mõned nendest on sama terved kui ta isegi. Oma kogemuste põhjal kirjutas ta:
«Mis peale piinamise tekitab hullust veel kiiremini kui selline kohtlemine? Siin on hulk naisi, kes on saadetud ravile. Mis saaks siis, kui psühhiaatrid, kes praegu mõistavad mind hukka minu teguviisi pärast, mis nende kompetentsust näitab, võtaksid vaimselt ja füüsiliselt täiesti terve naise, lukustaksid ta tuppa, sunniksid teda istuma iga päev kella 6-st hommikul kuni 8-ni õhtul pingil, lubamata tal sel ajal rääkida ega liikuda, ei annaks talle midagi lugeda ega laseks tal midagi teada ümbritsevast maailmast ega seal toimuvast, annaksid talle halba toitu ja kohtleksid teda karmilt ning vaataksid, kui kaua võtab aega, kuni ta hulluks läheb? Kaks kuud muudaksid ta vaimselt ja füüsiliselt varemeks.
Minu hambad lõgisesid ning minu liikmed olid kanged ja külmad. Äkitselt valati mind üle kolme ämbritäie jääkülma veega, neist ühe vesi kattis minu silmad, nina ja suu.»
Pärast kümmet päeva vabastati Bly New York Worldi palvel hullumajast. Tema ettekanne, mis hiljem avaldati raamatuna pealkirja all "Kümme päeva hullumajas", põhjustas sensatsiooni ja tegi ta kuulsaks. Sel ajal, kui häbistatud psühhiaatrid ja ametnikud püüdsid selgitada, kuidas on võimalik, et nii paljud professionaalid lasid end petta, laskis suurkohus korraldada uurimuse hullumajades valitsevate tingimuste kohta, kutsudes Bly selles osalema. Suurkohtu ettekandes tehti ettepanek nendekssamadeks muutusteks, mida Blygi oli soovitanud, ning selle üleskutse parandada hullumajade rahastamist ajendas avalike heategevate ja parandusasutuste osakonna eelarve suurendamist 850 000 dollari võrra. Ühtlasi muudeti edaspidised läbivaatused põhjalikumaks, nii et üksnes raskelt haiged saadeti tegelikult hullumajja.

Ümbermaailmareis

1888 pani Bly New York Worldi toimetajale ette, et ta võiks reisida ümber maailma. Ta oli inspiratsiooni saanud Jules Verne'i romaanist "80 päevaga ümber maailma". Aasta hiljem, 14. novembril 1889 astus ta aurulaeva Augusta Victoria pardale ja alustas oma retke.
Tema pagas koosnes kleidist, mida ta kandis, tugevast mantlist, mitmest komplektist aluspesust ja väikesest reisikotist tualett-tarvetega. Raha (200 naelsterlingit ja veidi USA dollareid) kandis ta kaela ümber seotud kotis.
Et avalikkuse huvi ülal hoida, organiseeris New York World ennustusmängu, milles lugejad pakkusid Bly võimalikku naasmisaega. Auhinnaks oli reis Euroopasse.
Oma teekonnalt saatis Bly telegraafi abil kiiresti lühikesi teateid ja postiga pikemaid kirjeldusi, mis jõudsid kohale nädalaid hiljem.
Ta kasutas aurulaevu ja raudteed. Singapuris ostis ta endale ahvi.
Bly saabus laevaga San Franciscosse 21. jaanuaril. Tema jaoks telliti erarong ja ta jõudis New Jerseysse 25. jaanuaril 1890.
72 päeva, 6 tundi, 11 minutit ja 14 sekundit oli sel ajal uus maailmarekord, kuigi selle ületas paar kuud hiljem George Francis Train (67 päeva).

Eraelu

Bly abiellus 1895 73-aastase töösturi Robert Seamaniga, kes oli miljonäriks saanud endale kuuluva soomuslaevu tootva kompaniiga. Seaman suri 1904.