Clemens XIV

1769. aasta konklaav

Clemens XIV valiti paavstiks 19. mail 1769 kella 16:30 paiku Vatikani paavstipalees, pühitseti 28. mail kardinal Federico Marcello Lante poolt piiskopiks ja krooniti 4. juunil paavstiks kardinal Alessandro Albani poolt. Ta võttis nime oma eelkäija Clemens XIII järgi. Clemens XIV on jäänud viimaseks paavstiks valitud frantsisklaseks.
15. veebruarist 19. maini 1769 toimunud konklaavil osales 57 kardinali. See oli ajaloos suurriikide poolt enim mõjutatud konklaav. Prantsusmaa, Hispaania, Portugali, Napoli ja Parma valitsejad lootsid, et kardinalid valivad paavsti, kes saadaks laiali jesuiidid. Prantsusmaa suursaadik Roomas markii Henri Joseph Bouchard d'Esparbès de Lussan d'Aubeterre ja Hispaania suursaadik Tomás Azpuru sekkusid konklaavi tegevusse, samuti mõjutasid kardinalide otsuse langetamist kardinalid François-Joachim-Pierre de Bernis ja Andrea Orsini. Nende vastu olid Zelanti rühmituse kardinalid, kes taunisid kardinalide mõjutamist. Bernis ei soostunud siiski Prantsusmaa ministri hertsog César Gabriel de Choiseuli nõudmistega töötada välja jesuiitide laialisaatmist nõudev dokument, millele vastvalitud paavst kohe alla kirjutaks. Konklaavi külastasid märtsis mitteametlikult kahe nädala jooksul Saksa-Rooma keiser Joseph II ja tema vend Toscana suurhertsog Leopoldo I (hilisem Saksa-Rooma keiser Leopold II). Segadust külvas ka ühe prohveti sõnum, kes kuulutas, et paavstiks pidi saama isik, kes asub konklaavi ajal kambris nr 17 (kardinal Carlo Vittorio Amedeo della Lanze). Ajaloolaste seas puudub üksmeel selles osas, kas kardinal Ganganellile esitati konklaavil nõue jesuiitide laialisaatmiseks või mitte.
Viimastes voorudes oli peafavoriit kardinal Marcantonio Colonna. Ganganelli tõusis tema järel teiseks 14. mail peetud voorus, järgmistes voorudes oli ta esikolmikus ja 18. mail sai juba enim hääli. Viimases voorus sai ta teiste kardinalide toetuse, tema hääl läks kardinal Carlo Rezzonicole.

Suhted Portugaliga

Clemens XIV taastas Portugaliga katkenud diplomaatilised suhted ja nimetas kardinaliks markii Pombali venna. Ta kinnitas Portugali piiskoppideks Pombali määratud isikud.

Suhted Prantsusmaaga

Pärast jesuiitide laialisaatmist andis Prantsusmaa okupeeritud Avignoni ja Venaissini alad paavsti kontrolli alla.
Prantsusmaal tegutses kuninga poolt ametisse määratud komisjon, mille ülesandeks oli sekulariseerida ordusid, kuid paavst oli vastu sellise komisjoni tegevusele.
1768 andis Genova Korsika saare Prantsusmaale, mis halvendas Prantsusmaa suhteid paavstiga, kuna Kirikuriigil oli Korsikale territoriaalseid pretensioone.

Suhted Saksamaa ja Austriaga

Clemens XIV ajal ehitati Berliinis katoliku kirik.
Keisrinna Maria Theresia keeldus paavsti nõudmistele vaatamata takistamast Febroniuse teose müüki.
1770 reorganiseeriti ruteenia katoliku kirik.

Suhted Hispaania ja Napoliga

Suurel neljapäeval 1770 jättis Clemens XIV lugemata Bourbone tauniva bulla 'In Cœna Domini'.
Pärast jesuiitide laialisaatmist andis Napoli paavstile tagasi Benevento ja Pontecorvo alad.

Suhted Inglismaaga

Clemens XIV võõrustas 1772–1774 mitmeid Briti õukonna liikmeid, sealhulgas Inglismaa kuninga George III vendi Gloucesteri hertsogit ja Cumberlandi hertsogit ning vähendas Stuartitele antavat toetust. Ta saatis Inglismaale nuntsiuse.

Suhted Poolaga

Clemens XIV ei suutnud takistada Poola esimest jagamist 1772.

Reformid Kirikuriigis

Clemens XIV kavatses reformida Kirikuriigi rahandust, arendada tööstust ja põllumajandust, kuid tema reformid kukkusid läbi. Ta avaldas maksude kuritarvitamisest hoidumiseks entsüklika 'Decet quam'.

Suhted kiriku institutsioonidega

Clemens XIV tunnustas Hispaanias moodustatud Neitsi Maarja Pärispatuta saamise rüütliordut.
Ta tunnustas 16. novembril 1769 avaldatud bullas 'Supremi apostolatus' Risti Pauluse rajatud passioniste.
1770 reorganiseeriti ruteenia katoliku kirik.
1770 tunnustas ta baladiitide ordut.
1772 ühines roomakatoliku kirikuga nestoriaani patriarh Mar Simeon.

Liturgilised otsused

Clemens XIV sätestas 16 suure kirikupüha pidamise.
Ta tühistas 1773 Olomouci kapiitli õiguse valida piiskopi, kuid need volitused taastas Pius VI.
Ta määratles 1773 ristitee indulgentsid ka neile, kes ei saa mingil põhjusel ristitee palveid lugeda, näiteks haiguse või võõrsil viibimise tõttu.
Clemens XIV kuulutas 1775. aasta juubeliaastaks, mida ta selgitas entsüklikates 'Inscrutabili Divinae', 'Cum summi' ja 'Saluti nostrae'.

Clemens XIV kultuuriloos

Clemens XIV armastas muusikat, luulet ja ratsutamist.
Ta alustas 1771 Museo Pio-Clementino ehitamist.
Ta määras teoloogile Francesco Antoni Zaccariale pensioni ja ta toetas kunstnik Anton Rafael Mengsi.
Clemens XIV keeldus haiguste korral šarlatanide abist ja kasutas ainult meedikuid.
Ta andis 28. mail 1773 Münsteri ülikoolile privileege.
Ta asus reorganiseerima Sixtuse kabeli koori ja keelustas kooris laulvate poiste kastreerimise.
Lääne-Ukrainas Potšaivi linnas säilitatakse Clemens XIV kingitud diadeemi.

Surm

Clemens XIV jäi 10. septembril 1774 voodihaigeks ning suri 22. septembril Vatikanis skorbuudi ja hemorroidide tõttu. Tema viimaseid tunde oli vaimus tajunud Alfonso Liguori  Paavst maeti 27. septembril Vatikani basiilikasse, kuid tema kiire matmine andis põhjust kahtlusteks, et paavst võidi hoopis mürgitada. 21. jaanuaril 1802 maeti Clemens XIV ümber Santi XII Apostoli basiilikasse, kus talle püstitas hauamonumendi Antonio Canova.