google/wiki40b huggingface dataset:
Mario Mandžukić

Koondisekarjäär

Debüüdi Horvaatia rahvuskoondises tegi ta 17. novembril 2007 mängus Makedoonia vastu. Esimese värava lõi ta rahvuskoondises 10. septembril 2008 MM-i valikmängus Inglismaa vastu.
UEFA Euro 2012 C-alagrupi mängus Iirimaa vastu lõi Mandžukić peaga kaks väravat. Horvaatia sai 3:1 võidu. Järgmises kohtumises Itaalia vastu viigistas ta seisu 72. minutil ja mäng lõppes 1:1 viigiga.
2014. aasta maailmameistrivõistluste teises alagrupimängus 18. juunil lõi ta kaks väravat Kameruni vastu.
2018. aasta maailmameistrivõistluste kaheksandikfinaalis 1. juulil lõi ta värava Taani vastu. Poolfinaalis Inglismaa vastu lõi ta lisaajal Horvaatia võiduvärava. Finaalis kohtuti Prantsusmaaga. Prantsusmaa läks Mandžukići omaväravast mängu juhtima. Teisel poolajal kasutas ta ära Prantsusmaa väravavahi eksimuse, tuues tabloole Horvaatia poolt vaadates seisu 2:4, kuid sellise seisuga mäng ka lõppes. Ta sai sellega teiseks mängijaks hollandlase Ernie Brandtsi kõrval (1978), kes on maailmameistrivõistlustel löönud ühes mängu värava nii kodu- kui ka vastasmeeskonna kasuks, ja esimeseks, kes on seda teinud finaalis.
Ta kuulus Horvaatia koondisse ka 2016. aasta Euroopa meistrivõistlustel.
2018. aasta augustis teatas Mandžukić koondisekarjääri lõpetamisest.. Tema arvele jäi 89 koondisemängu ja 33 väravat. Ta on Horvaatia koondises Davor Šukeri järel läbi aegade paremuselt teine väravakütt.
Erich Udras

Erich Udras (sündinud 14. novembril 1939) on eesti mustkunstnik.
Ta on üks Eesti staažikamaid mustkunstnikke.
Ta on Eesti mustkunstnike liidu president.
Postiteenistus (seriaal)

Sisututvustus

Telesarja tegevus leiab aset Ankh-Morporki linnas, kus endine suli Niiske von Lipwig pannakse linna valitseva patriitsi Vetinari poolt juhtima varjusurmas olevat postiteenistust. Lipwig satub konflikti klaksikompaniid juhtiva Sirus Kullatisega, kelle käes kuni oostiteenistuse elustamise katsetele oli linna infovahetuse monopol. Nende konflikt tipneb võiduajamisega, kus post ja klaksid saadavad sõnumi Überwaldi. Selle käigus saavad teatavaks Kullatise kuriteod, misjärel klaksikompanii antakse juhtida selle asutaja pärijale ja Lipwigi armastatule Adora Belle Kallikesele.
Eesti Geomorfoloogia Rahvuskomitee

Eesti Geomorfoloogia Rahvuskomitee (lühend: EGR) on Rahvusvahelise Geomorfoloogide Assotsiatsiooni (inglise International Association of Geomorphologists, IAG) Eesti kontaktorgan.
ERAK asutati 1992.
ERAKu ja IAGi koostöös valminud metoodikat kasutatakse Eesti geomorfoloogilisel kaardistamisel.
Alexander Schmidt

Hermann Adolf Alexander Schmidt (27. mai 1831 Muhu saar – 22. aprill 1894 Tartu) oli baltisaksa arstiteadlane ja füsioloog.
Schmidt lõpetas 1858. aastal Tartu ülikooli meditsiinidoktori kraadiga. Seejärel töötas ta Felix Hoppe Seyleri assistendina Berliinis ja Carl Ludwigi assistendina Leipzigis. Aastatel 1862–64 töötas ta Tartu ülikoolis füsioloogilise keemia ja füsioloogia eradotsendina, 1864–69 dotsendina, olles ühtlasi Tartu Veterinaariakooli õppejõud. Aastatel 1869–1894 oli ta Tartu ülikooli professor ja füsioloogiakateedri juhataja (Friedrich Bidderi järeltulijana), 1877–1880 arstiteaduskonna dekaan ja 1885–1890 Tartu ülikooli rektor.
Alexander Schmidt lõi maailmakuulsa vere hüübimise fermentatiivse teooria, näidates, et fibrinogeeni muutumine fibriiniks on ensümaatilise protsessi tulemus. Ta nimetas vastavat veel avastamata ensüümi trombiiniks ja selle lähteainet protrombiiniks. Ta pani hüübimisvastaste süsteemide loomisega aluse kliinilise hematoloogia ja vereülekande edenemisele. Veel uuris ta vere hingamisfunktsioone ja seda, kuidas oksüdeerumisprotsessid muudavad vere värvust.
1884 võeti ta Saksa Loodusuurijate Akadeemia Leopoldina liikmeks.
Tartu Ülikooli Uude Anatoomikumi on paigaldatud Schmidti mälestustahvel, õppehoonest teisel pool Näituse tänavat seisab aga Kassitoome pargis Alexander Schmidti monument.

Isiklikku

Tema poeg oli matemaatik Erhard Schmidt.
Lõhketöö

Lõhketöö on erinevate looduslikku ja tehislikku päritolu materjalide kontrollitud ja juhitav purustamine ja teisaldamine, nende struktuuri ja vormi muutmine lõhkeaine plahvatuse abil ning lõhkematerjalide hävitamine.
Lõhketöid teostavad lõhkajad ehk minöörid kasutades selleks lõhkeaineid ja lõhkamisvahendeid.
Kuna lõhketööd on oma iseloomult kõrgendatud riskiastmega tegevus, siis on selle juures ette nähtud arvukate ohutusnõuete järgimine ning lõhketöid sooritav isik peab kindlasti omama vastavat kvalifikatsiooni. Näiteks Eesti kaitseväes on see rahuaja tingimustes reguleeritud "Kaitseväe lõhketööde ohutuseeskirjaga".
Lõhketööde läbiviimise meetod valitakse vastavalt lõhkamiskohas valitsevatele konkreetsetele tingimustele ja toetudes kasutada olevatele tehnilistele võimalustele. Seejuures arvestatakse lõhkeainete erikulu ja plahvatusala suurust ning leitakse sobilikud laengusuurused. Laengud valmistatakse ja paigaldatakse vastavalt kehtivatele nõuetele ning seejuures püütakse tagada maksimaalne ohutus inimestele, nende varale ja keskkonnale.
Tõnis Päi

Elulugu

Tõnis Päi on Leo Päi poeg.
Lõpetas 1970 Tartu 2. Keskkooli, 1976 TÜ arstiteaduskonna. Oli 1976–1979 Jõgeva Keskhaigla arst, 1981–1983 TÜ aspirant. Täiendas end 1991–1992 Alabama Ülikoolis. Oli 1985–1988 TÜ hospitaalsisehaiguste ja tuberkuloosi kateedri assistent, 1988 Tartu Ülikooli üld- ja molekulaarpatoloogia instituudi nooremteadur, 1988–1990 ravimifirma Vagos arst, 1993–1995 Tallinna Kivimäe Haigla arst, aastast 1995 Järve ja Ida-Tallinna Keskhaigla reumatoloog.

Teadustöö

Uurinud liigesehaiguste ravi. Uue (krüoteraapilise) ravisuuna algataja reumatoloogias. Asutas Tallinnas ja Pärnus krüoteraapia kabinetid. 10 teadustrükist, aimekirjutisi.
Jõgi-kõõlusleht

Rahvapärased nimetused

Jõgi-kõõluslehe rahvapärased nimetused on kooreleht, konnalusikas, noolelill, ressahain ja veeuba.

Levila ja kasvukoht

Jõgi-kõõlusleht kasvab Euraasia parasvöötme soodes kuni 500 m kõrgusel merepinnast, samuti Põhja-Ameerikas. Eesti mandriosas on taim tavaline, aga saartel väga harv.
Ta eelistab kasvada lubja- ja toitainerikastes vetes. Kõige paremini sobib talle seisva või vähemalt väga aeglaselt voolava veega kasvukoht.

Kirjeldus

Taim kasvab 10–50 cm sügavuses vees nii, et osa taimest jääb alati veest välja. Taimel võib leida nii veepealseid kui ka veesiseseid lehti. Lehed on väga erineva kujuga. Veepealsed lehed on tipust teravad ka alusel kahe hõlmaga. Lehelaba on 15–25 cm pikk ja 10–22 cm lai ning pikk leheroots hoiab seda kuni 45 cm kõrgusel vee kohal. Veesisesed lehed on kuni 80 cm pikad ja 2 cm laiad ning hõljuvad vee all nagu laiad lindid. Veepinnal ujuvad lehed on ovaalsed.
Valged õied sirutuvad kolmekandilise varre otsas vee kohale kolmekaupa männastes. Õisiku alumises otsas on väikesed puhasvalged emasõied. Nendest kõrgemal on pikema varre otsas isasõied, mis on 2–2,5 cm läbimõõduga, 3 väikese tupplehe ja 3 valge kroonlehega. Tolmukad on punased ja neid on palju. Taim õitseb juunist augustini. Viljastatud õites arenevad tiivulised ja terava tipuga pähklid, mis suudavad levida nii tuule abil kui vooluveekogude poolt kantuna (vesilevi).
Jõgi-kõõlusleht talvitub mugulates. Tõrukujulised sinised mugulad sisaldavad palju tärklist. Enne talve eralduvad mugulad emataimest ja kevadel kasvab igast mugulast uus taim. Seda nimetatakse vegetatiivseks paljunemiseks.

Kasutamine

Jõgi-kõõluslehe mugulad on ümmargused ja söödavad, sisaldavad palju tärklist. Hiinas nimetatakse jõgi-kõõluslehte "heatahtlikuks seeneks" ja selle mugul on uusaasta puhul söödav pidulik roog. See maitseb mahedalt, umbes nagu kartul, ainult krudiseb hamba all, isegi pärast keetmist.
Projekti kvaliteedijuhtimine

Projekti kvaliteedijuhtimine (inglise keeles Project Quality Management) hõlmab kõiki tegevusi projekti keskkonnas, mis on suunatud selleks, et projektile pandud ootused realiseeritakse. Kvaliteedijuhtimine hõlmab kolme peamist põhitegevust projekti keskkonnas: kvaliteedi plaanimine, kvaliteedi tagamine ja kvaliteedi kontroll. Projekti lõpptulem on identne projekti kvaliteediga ning seda võib nimetada kvaliteedi strateegiliseks eesmärgiks. Projekti kvaliteedi kindlaksmääramine ja selge strateegiline eesmärk on ühed olulisemad tegevused enne projekti elluviimist.

Aktuaalsus

Projektijuhtimist on hakatud aina enam kasutama erinevates organisatsioonides, kuna organisatsioonide kasvamise ja arenemisega on tekkinud erinevaid protsesse, mis vajavad projektipõhist lähenemist. Samuti on ülesannetepõhistest ametikohtadest saamas multi-funktsionaalsed projektipõhised meeskonnad. Tekkinud on ka projektipõhiseid organisatsioone, mis tegutsevad alaliste organisatsioonidena.

Kvaliteedijuhtimine

Kvaliteedijuhtimise ajalugu näitab pidevat arengut kvaliteetsete toodete ja teenuste poole. Tihe konkurents turul paneb organisatsioonid püüdlema kvaliteedi poole, et erineda turu keskmisest.  Organisatsioonid hakkasid suuremat tähelepanu pöörama kvaliteedile ja kvaliteedijuhtimisele 1980ndatel. Lääneriikides hakkasid kvaliteedijuhtimise gurud tegelema selle teemaliste protsesside kirjeldamise ja raamistike koostamisega.  Üheks kvaliteedijuhtimise guruks on W. Edwards Deming. Tema sõnastatud 14 punkti juhtkonnale läheneb kvaliteedijuhtimisele sotsiaalsest vaatenurgast, kus rõhk on asetatud pidevale parendamisele ja innovatsioonile.
Aidu (Põltsamaa)

Ajalugu

18. sajandi kaartide järgi oli küla nimi Aito ja seal asus kõrts.
4. jaanuari 1919 peetud Aidu lahing oli üks Eesti Vabadussõja murdepunkte, millega peatati bolševike rünnak Põltsamaale. Sündmust meenutab Aidu võidualtar.
2. augustil 1941 toimus Tapiku raba servas Udukülas massimõrv, milles hukkus 17 relvitut meest ümberkaudsetest küladest. Ohvrid maeti järgmisel päeval Aidu Vabadussõja samba juurde ühishauda. Sündmuse mälestuseks on Paduveres mälestuskivi.
Kawer

Kawer (vene keeles Кавер) on baltisaksa põlisaadlisuguvõsa.

Ajalugu

Kaweri suguvõsa päritolu on jäänud selgusetuks. Neid on püütud seostada 1385. aastal mainitud Karleveri suguvõsaga, kuid ilmselt on tegemist siiski kahe erineva perekonnaga. Esimesed teated Kawerite kohta pärinevad XV sajandist, mil nad olid Võnnu kihelkonnas Tartu piiskopi vasallid. 
1747. aastal võeti suguvõsa Liivimaa rüütelkonna matriklisse.
Rootsi-Kallavere Küla Muuseum

Rootsi-Kallavere Küla Muuseum on aastal 2006 avatud muuseum, mis asub Jõelähtme vallas Kallavere külas Käspre talu renoveeritud laudas.
Muuseumis saab muu hulgas näha linatöötlemisriistasid, tuulamismasinat, Vene tsaariaegseid talude mõõdunõusid.
Hilja Treuberg

Hilja Treuberg (sünninimi Hilja Rannala; sündinud 24. detsembril 1931 Tallinnas) on eesti kultuuritegelane.
Aastatel 1970–1988 oli ta Pärnu Linna Rahvasaadikute Nõukogu Täitevkomitee kultuuriosakonna juhataja.
2004. aastast on ta Pärnu Linnakodaniku Maja perenaine.
Troonist loobumine

Troonist loobumine ehk abdikatsioon on valitseva monarhi vabatahtlik või sunnitud lahtiütlemine monarhivõimust ning monarhitiitlist ja sellega kaasnevatest õigustest. Ka troonipretendent võib oma pretensioonist loobuda.
Troonist loobuda võib kas ainult enda, kõigi oma pärijate või pärast troonist loobumist sündida võivate pärijate eest.

Vana-Rooma

Vana-Rooma keisritest loobus esimesena vabatahtlikult troonist Diocletianus 1. mail 305, kes tundis end valitsemiseks liiga nõrgana.
Viimane Lääne-Rooma keiser Romulus Augustulus sunniti troonist loobuma 4. septembril 476.

Paavstivõimust loobumine

Vabatahtlikku loobumist paavsti tiitlist ja õigustest nimetatakse kanoonilise õiguse järgi renuntiatio.
Coelestinus V loobus võimust 13. detsembril 1294, et naasta erakuellu.
Gregorius XII loobus võimust 4. juulil 1415, tehes lõpu Suurele Skismale.
Pius XII määras, et kui Saksamaa võimud ta arreteerivad, tähendab see automaatselt paavstivõimust loobumist.
Justus Heinrich von Radingh

Justus Heinrich von Radingh (25. mai (vkj 15. mai) 1665 – 6. jaanuar 1742 (vkj. 26. detsember 1741) Riia) oli baltisaksa päritolu Hollandi, Pfalzi, Hessen-Kasseli ja Venemaa sõjaväelane (kindralmajor) ning Tiinuse mõisnik.
Justus Heinrich von Radingh sündis Tiinuse mõisniku Reinhold von Radinghi (surnud 1717) ja Maria Agnese Oldekopi (sündinud 1644) pojana. Tema emapoolne vanaisa oli kuulus saksa jurist Justus Oldekop (1597–1663).
Radingh asus noore mehena väeteenistusse Hollandi Sinisesse Kaardiväkke, mille koosseisus tegi kaasa Oranje Willemi sõjakäigu Inglismaale. Seejärel teenis ta Pfalzi sõjaväes, saades brigaadimajori auastme. Alates 1709. aastast oli ta Hessen-Kasseli 10. jalaväerügemendi ülem. Hessen-Kasseli teenistuses oli ta 1720. aastani.
1736. aastal asus ta Venemaa teenistusse ja võttis Burchard Christoph von Münnichi alluvuses osa Vene-Türgi sõjast. Elu lõpuaastatel sai ta kindralmajori auastme ja teenis Riia ning Dünamünde ülemkomandandina.
Justus Heinrich von Radingh maeti Jämaja kirikusse.
Vormsi lennuväli

Vormsi lennuväli on Vormsi saarel Hullo külas asuv lennuväli. Lennuvälja kasutati Nõukogude ajal ja uuesti aastast 2012. Lennuväljal opereerib MTÜ Vormsi Aero Klubi.
Tõstamaa mõis

Ajalugu

Tõstamaa mõisa on esmakordselt mainitud 1553. aastal, mil see kuulus Saare-Lääne piiskopile.
Liivi sõja järel said mõisa omanikeks Kursellid.
17. sajandil läks mõis Helmersenide omandusse, kelle kätte see jäi rohkem kui kahesajaks aastaks. Helmersenide ajal püstitati ka mõisa peahoone.
1831. aastal omandasid mõisa Staël von Holsteinid. Mõisa viimane omanik enne 1919. aasta võõrandamist oli maailmakuulus orientalist ja sanskriti keele tundja Alexander Wilhelm Staël von Holstein.
1921. aastast alates tegutseb Tõstamaa mõisahoones kool.

Mõisakompleks

Tõstamaa mõisa kahekorruseline varaklassitsistlik peahoone valmis 1804. aastal.
Wilhelm Fromhold Staël von Holstein lasi 1860. ja 1870. aastatel peahoone põhjalikult ümber ehitada. Vana häärber ehitati ümber historitsistlikus stiilis, mis lisas hoonele lameda plekk-katuse, keskosa kaunistavad kuus joonia kapiteeliga sammast ja kaaraknad. Sellest ajast pärinevad ka hiljuti restaureeritud laemaalingud ja sisehooviga tall-tõllakuur. Kokku oli mõisakompleksis üle 60 hoone ja ehitise.
Häärberit ümbritseb Tõstamaa mõisa park.
1979 toimusid Tõstamaa mõisahoones filmi "Jõulud Vigalas" (režissöör Mark Soosaar) sisevõtted.
Peahoones tegutseb Tõstamaa muuseum.
Antoniuse õu

Antoniuse õu on Tartu kesklinnas (Lutsu tänav 3, Lutsu tänav 5, Jaani tänav 6) tegutsev kultuuri-, kunsti- ja käsitöökeskus, mida haldab MTÜ Antoniuse Gild.
Antoniuse õu koosneb kolmest majast ning nende vahele jäävast hoovialast tantsu- ja turuplatsi, lava, näitustegalerii ja terrassiga. Antoniuse õu renoveerimistööd algasid 2005. aasta jaanuaris. Taastamistöid rahastas PHARE ja Tartu Linnavalitsus, tasuta värvidega toetas AS Sadolin.
Käsitööliste maja ja õu avati 27. juunil 2005.
Antoniuse õue töökodades ja ateljeedes on esindatud 21 käsitöö- ja kunstiharu. Seal korraldatakse kursusi-õpikodasid ja ekskursioone. Suvel on seal avatud välikohvik ning toimuvad kontserdid.
Kohila Gümnaasium

Ajalugu

Eesti rahvakool jõudis uuele arengutasemele 18. sajandi viimasel kolmandikul. Rahvaõpetus korraldati ümber. Koolid rajati paljudes mõisakogukondades, nii ka Kohila mõisas avati kool 1786. aasta sügisel. 
Taolised koolid tegutsesid enamasti kümme-kakskümmend aastat. 1870. aastal loodi kohaliku vallavalitsuse algatusel Kohila vallakool. Koolitööd alustati Urge mäel talumajas. Järgmisel aastal valmis koolimaja. Koolis käis 15–30 õpilast vanuses 8–18 aastat.
19. sajandi teisel poolel oli Hageri kihelkonnas palju väikesi koole – Adila, Rabivere, Tohisoo, Salutaguse, Pahkla, Mäeküla, Sutlema. Aastatel 1910–1918 kandis Kohila kool Ministeeriumikooli nime. Urgemäe koolimajas oli kolm klassi 30–40 õpilasega. Neljas ja viies klass õppis vallamajas. 1918–1923 kandis kool Kõrgema Rahvakooli nime ja tegutses viieklassilisena. 1923. aastal alustati õppetööd Tohisoo mõisa härrastemajas. Kool reorganiseeriti 6-klassiliseks algkooliks.
Sõjajärgseil aastail töötas kool mõnda aega Kohila Mittetäieliku Keskkoolina ja Kohila 7-klassilise koolina. 1956. aastal reorganiseeriti kool keskkooliks. Kooli I lend lõpetas 1960. aastal. Septembris 1961 avati uus koolimaja. Peagi kitsaks jäänud koolimajale rajati aastatel 1974–1977 juurdeehitis.
Kui 1940/41. õppeaastal õppis koolis 196 õpilast, siis 1955/56 juba 410 õpilast ning 1961/62 633 õpilast ja töötas 40 õpetajat. 1980. aastal oli kool maakonna suurim – rohkem kui 1000 õpilase ja üle 80 õpetajaga.
Aastatel 1960–2002 on kooli eestikeelse osa lõpetanud 1470 vilistlast.   
Sõjajärgseil aastail (1947) alustati siinmail ka venekeelse õppetööga direktor Valter Hormi algatusel. 1952. aastal avati Raplas 7-klassiline vene kool ja V ning VI klass viidi sinna üle. Kohilasse jäid ainult algklassid. 1961. aastal, peale uue koolihoone valmimist, hakkas tööle 8-klassiline kool. 1977. aastast sai vene põhikoolist juba keskkool. Kõige suurem oli vene kooli õpilaste arv 1985. aastal, 413. Ajavahemikul 1977–1993 on vene keskkooli lõpetanud 15 lendu 166 õpilasega. 2001. aastal otsustati Kohila Gümnaasiumi vene kool sulgeda õpilaste vähesuse tõttu.
1995. aasta sügisest nimetati kool ümber Kohila Gümnaasiumiks. 
2002/2003. õppeaastast kuuluvad kooli juurde ka Kohila kooli Hageri klassid.
Kohila Gümnaasiumi tuntumad vilistlased on ettevõtja Urmas Sõõrumaa.

Kooli andmed

Kohila Gümnaasiumis töötab 64 õpetajat ning tööle on võetud psühholoog ja kaks sotsiaalpedagoogi. 
Kohila Gümnaasiumi direktor on Neeme Lumi.
James Krüss

James Jacob Hinrich Krüss (31. mai 1926 Helgoland – 2. august 1997 Kanaari saared) oli saksa kirjanik ja luuletaja.

Eluloost

James Krüss kasvas üles Helgolandil elektrik Ludwig Krüssi ja tema naise Margaretha Friedrichsi vanima pojana. Ta sai kakskeelse kasvatuse ning valdas nii saksa kirjakeelt kui friisi keelt .1941. aastal evakueeriti Helgolandi pere Arnstadti Tüüringis ja hiljem Saksimaale Hertigswaldesse Sebnitzi juures. Pärast keskkooli lõppu 1942 astus Krüss Lundeni õpetajate instituuti Schleswig-Holsteini liidumaal, 1943. aastal Ratzeburgi õpetajate instituuti ning alates 1944. aastast õppis Bernhard Rusti ülikoolis Braunschweigis. Teise maailmasõja lõpupoole 1944 astus ta vabatahtlikult lennuväkke. Pärast sõda polnud enam võimalik Helgolandile naasta, kuna saar oli sõjaväe käes ning Briti õhujõud harjutasid selle pihta pommitamist.
Krüssi esimene täiskasvanute raamat "Der goldene Faden" ("Kuldne niit") ilmus 1946, samal aastal alustas ta ka õpinguid Lüneburgi pedagoogilises kõrgkoolis. Paar aastat hiljem sai ta kätte kooliõpetaja paberid, kuid pole elus kunagi õpetajana töötanud. Samal aastal asutas Krüss ka kodu kaotanud saareelanike jaoks ajakirja Helgoland, mis ilmus aastani 1956.
Lastele hakkas ta kirjutama pärast tutvumist Erich Kästneriga, kes tema annet tunnustas ja teda julgustas .Alates 1951 kirjutas ta lastele kuuldemänge. Krüssi esimene lasteraamat "Der Leuchtturm auf den Hummerklippen" ("Majakas Vähimadalal") ilmus 1956. 1960. aastal anti Krüssile raamatu "Mein Urgroßvater und ich" ("Minu vaarisa ja mina") eest Saksa lastekirjanduse auhind ning sellega oli läbimurre saavutatud . Krüssi tuntuim raamat on 1962. aastal ilmunud  "Timm Thaler oder Das verkaufte Lachen" ("Timm Thaler ehk Müüdud naer"), millest 1979 filmiti ka samanimeline teleseriaal.
1966. aastast kuni surmani elas James Krüss Tenerifel koos kohalikku päritolu elukaaslase Dario Pereziga . James Krüss maeti 27. septembril 1997 Helgolandi lähedale merre.
James Krüss kasutas ka pseudonüüme Markus Polder ja Felix Ritter 
Saksamaal kannavad seitse kooli James Krüssi nime.
Alates 2013 antakse Saksamaal iga kahe aasta tagant välja rahvusvahelist James Krüssi nimelist laste- ja noorsookirjanduse auhinda.
Martin Taevere

Martin Taevere (31. oktoober 1879 Olustvere, Viljandimaa – 15. veebruar 1939 Tallinn) oli Eesti riigikohtunik ja maalikunstnik.
Maalikunstiga puutus lähemalt kokku õppides Riia vaimulikus seminaris. Taevere töötas edukalt "ikonopiissi" (pühakutemaali) klassis, kus maalis kaks aastat altaripilte. 1902. aastal võitis üks tema maastik Tartu Põllumeeste Seltsi näitusel auhinna. 1906–1911 õppis Martin Taevere Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas ning uus kokkupuude kunstiga tekkis alles 1914. aastal, mil Taevere tutvus kunstnik Jaan Vahtraga, kellega koos maalitakse mõned etüüdid. 1916. aastal tuli Taevere juurde Kasaritsa suvitama Konrad Mägi ning Taevere hakkas tema innustusel kohtuniku töö kõrvalt taas maalima. Igal aastal on üks või kaks tema maali esindatud ka näitustel.
Martin Taevere kui maalikunstniku lemmiktemaatika oli Kasaritsa, Viljandimaa ning Virumaa ranniku maastikud.
Üliõpilasseltsi Raimla vilistlane.
Ralf Tribuntsov

Ralf Tribuntsov (sündinud 22. septembril 1994 Silkeborgis Taanis) on Eesti ujuja.
Ta on eri ujumisstiilides tulnud suvistel Eesti meistrivõistlustel (2010, 2012–14, 2016) 24 korda ja Eesti lühiraja meistrivõistlustel (2011–13, 2015–16) 19 korda Eesti meistriks. Lisaks Põhjamaade juunioride meister (2011), Ameerika/NCAA meister (2015) ning Läti meister (2016). 
Aastast 2010 kuulub ta Eesti ujumiskoondisse.
John Mott

John Raleigh Mott (25. mai 1865 Livingston Manor, Sullivani maakond, New Yorgi osariik – 31. jaanuar 1955) oli kauaaegne YMCA juht.
1946. aastal sai ta Nobeli rahuauhinna kristlike noorteorganisatsioonide asutamise ja arendamise eest.
Caldwelli maakond (Kentucky)

Ajalugu

Maakond moodustati 1809. aastal.
Claude Gensac

Claude Gensac (tegelikult Claude Jeanne Malca Gensac; 1. märts 1927 – 27. detsember 2016, Pariis) oli prantsuse komöödianäitlejanna. Ta sai kuulsaks Louis de Funèsi partnerina Sandarmi-seeria filmides.
Ta on lõpetanud Pariisi konservatooriumi draamaosakonna.
Alates 1952. aastast oli ta Pariisi teatrites näitleja.
1960.–1970. aastatel mängis ta kümnes filmis  Louis de Funèsi kehastatud sandarm Ludovic Chruchot' naist.
Hilisematel aastatel esines ta tohutu menuga teleseriaalides, mängides vanemate daamide koomilisi rolle.
CHB

Chohung Bank ehk CHB (조흥은행(주) [džo'hõng õn'heng (džu)]; 朝興銀行(株)) oli Lõuna-Korea suurim ja vanim finantsasutus. 
Pank rajati 1897. aastal ja kandis tol ajal nime Han Sung Bank (한성은행 [han'song õn'heng] ; 漢城銀行). Praeguse nime sai ta 1943 ühinemisel Dong Il pangaga.
CHB ühines pangaga Shinhan Bank aprillis 2006.
Kalli Samorodni

Kalli Samorodni (varem Kalli Meriste; sündinud 22. mail 1974 Sauga vallas) on Eesti sõudja.
1994. aastal alustas ta Ülo Tölbi juhendamisel sõudmistreeninguid. Ta on paljukordne Eesti meister sõudmises. Politsei- ja tuletõrje maailmamängudel on ta saavutanud mitmel korral esikoha laskejooksus, sõudmises ja ergomeetrisõudmises.

Haridustee

Ta lõpetas 1993. aastal Nõo Reaalgümnaasiumi. Seejärel asus ta õppima Tartu Ülikoolis geograafiat, mis jäi lõpetamata (õpiaastad 1993–1995). 1997. aastal lõpetas ta Paikuse Politseikooli ja 2012. aastal Tallinna Ülikooli kunstiõpetuse bakalaureuseõppe õppekava, lastekaitse lisaerialaga.

Töökäik

Pärast politseikooli lõpetamist töötas ta aastatel 1997–2003 Pärnu Politseiprefektuuri kriminaalosakonna, 2004–2008 Lääne Prefektuuri Pärnu kriminaaltalituse, 2008–2012 Põhja Prefektuuri kriminaalbüroo ja alates 2012. aastast töötab Lääne Prefektuuri Kärdla kriminaaltalituse uurijana.

Isiklikku

Tema abikaasa on meediategelane Oleg Samorodni.
Isa Eerik M. (14. VII 1947 Pärnu – 6. X 2018), tuli sõudmises 2 korral Eesti meistriks: 1971 kaheksapaadil ja 1975 paarisaerulisel neljapaadil.
Õde Tuuli M. (14. IX 1979 Pärnu), tulnud sõudmises 2 korral Eesti meistriks: 1998–99 kaheksapaadil.
Peningi vald (Harju-Jaani kihelkond)

Peningi vald (Gemeinde Penningby) oli vald Harju-Jaani kihelkonnas Harjumaal.
Vald moodustati 1866. aastal.
Vallas on sündinud Mait Püümets ja Gustav Ernesaks.
1939. aasta valdade reformiga läks valla maa-ala uue Peningi valla koosseisu, välja arvatud Kiviloo mõisa järgi oleva Soo-otsa talu ja metsakvartaalide nr. 25, 26, 29, 30 ja 31 maa-alad, mis läksid Anija valda, ning Kurgla küla piirkond, seniste Raasiku ja Rae valdade vahel oleva osa maa-ala kuni Nõmme nr. 28 ja Kaasiku nr. 28 taludeni, vimased kaasa arvatud.
Viridiaanroheline

Kasutamine

Värvitooni kasutatakse sisekujunduses ja arhitektuuris, sõidukite ja tarbeesemete puhul. Lähimad eestikeelsed värvinimed on sinakasroheline või mereroheline. On olemas ka külmroheline veebivärv nimega Viridian.
Eesti keeleruumis on sõna puhul tegemist puhtakujulise laenuga inglise keelest, värvinimetus seostub ainult pigmendiga. Kunstnike ja harrastusmaalijate, kes kasutavad kroomhüdroksiidrohelist, erialasõnavaras tavaline, mujal harv.