google/wiki40b huggingface dataset:
Röhitised

Röhitised on gaasi tahtmatud järsud väljumised maost või söögitorust suuõõnde, mõnikord koos vähese hulga maosisaldisega.

Põhjused

Maos on tavaliselt gaasi, mis aitab kaasa mao liigutustele ja maomahla nõristusele. Gaasi kogus sõltub peamiselt koos toiduga kiiruga alla neelatud õhu kogusest. Seda suurendavad gaseeritud joogid ning kapsas, herned, oad ja mõned teised toiduained. Tavaliselt väljub õhk vähehaaval suu või maolukuti kaudu.
Kui maos on liiga palju gaasi, siis mao siserõhk tõuseb, mao lihased tõmbuvad kokku, maolävis lõdvestub ja tekib maolukuti spasm. See kutsub esile röhitise.

Röhitised sümptomina

Kõige sagedamini põhjustavad röhitisi mao ja kaksteistsõrmiksoole haigused. Röhitised võivad tuleneda maolävise ebapiisavast sulgumisest kardiapuudulikkuse, diafragma songa, söögitoru liigutushäire, söögitoru sklerodermia või operatsioonijärgse seisundi tõttu. Neil juhtudel põhjustab röhitisi peamiselt maolävise toonuse alanemine.
Röhitised võivad tekkida ka reflektoorselt maksa- ja sapipõiehaiguste ning vereringehaiguste (näiteks müokardi infarkti) korral.

Gaasiröhitised

Lõhnatud gaasiröhitised esinevad tavaliselt hariliku aerofaagia tõttu või liigse gaasimoodustumise tõttu maos.
Ebameeldiva lõhnaga gaasiröhitised tekivad juhul, kui mao tühjenemine viibib ning maos jõuavad maosisaldise seismajäämise ja lagunemise tõttu moodustuda süsivesinikud ning ammoniaak ja väävelvesinik. Põhjuseks võib olla näiteks maovähk või maohaavandtõbi.

Toiduröhitused

Toiduröhitiste korral jõuab koos gaasiga suuõõnde pisut vedelat maosisaldist, mis võib olla hapu, mõru või roiskunud maitsega.
Hapude röhitiste puhul on tavaliselt tegu mao ülehappesusega, mida enamasti kutsub esile maomahla hüpersekretsioon või käärimine, mida tingib soolhappe puudumine maomahlas.
Kibedad röhitised tulenevad sapi paiskumisest makku.
Roiskunud maitsega röhitised tulevad sellest, et maosisaldis jääb makku kauaks seisma ning laguneb roiskudes.

Ravi

Ravitakse põhihaigust.
Dieedist kõrvaldatakse gaseeritud joogid ja gaaside moodustumist soodustavad või makku kauaks seisma jäävad toiduained. Süüa soovitatakse tihti ja vähe korraga.
Maomahla hüpersekretsiooni puhul kasutatakse antatsiide.
Kardiapuudulikkuse korral kasutatakse metokloropramiidi.
Sürgavere mõis

Sürgavere mõis (saksa keeles Surgefer) oli rüütlimõis Suure-Jaani kihelkonnas Viljandimaal. Nüüdisajal jääb kunagine mõis Põhja-Sakala valda Viljandi maakonnas.

Ajalugu

Sürgavere mõis rajati 17. sajandi keskel. Enne 1919. aasta võõrandamist kuulus mõis Wahlide suguvõsale. Viimane omanik oli Oskar von Wahl.
Vabadussõja ajal oli mõisa rentnik Henry C. Reissar.

Mõisaansambel

Mõisa peahoone rajati ilmselt 18. sajandil. 1921. aastal asus hoonesse kool, mille jaoks härrastemaja 1939. aastal tundmatuseni ümber ehitati. Ka enamik kõrvalhooneid on tugevasti ümber ehitatud või hävinud.
Maris Rattas

Maris Rattas (sündinud 17. veebruaril 1965 Kuressaares) on Eesti geoloog.

Elulugu

Lõpetas 1983 Leisi Keskkooli ja 1988 TÜ; magister (geoloogia, 1997, TÜ), väitekiri "Moreenide litoloogia ja stratigraafia Saadjärve voorestikus", Ph.D. (2004, TÜ), doktoriväitekiri "Subglacial environments in the formation of drumlins. The case of the Saadjärve Drumlin Field, Estonia" (Tartu, 2004). Oli 1988–97 Eesti Geoloogiakeskuse geoloog, 1997–99 osakonna juhataja, 1999–2000 TÜ geoloogia instituudi vaneminsener, aastast 2002 teadur.

Teadustöö

Uurimisvaldkond: pleistotseeni paleogeograafia, glatsiaalsetete sedimentoloogia ja stratigraafia, liustikualused protsessid ja glatsiotektoonika. 38 teadustrükist.
Karl Dehio

Karl Gottfried Constantin Dehio (27. mai (vkj 15. mai) 1851 Tallinn – 26. veebruar 1927 Tartu) oli baltisaksa arstiteadlane, Tartu Ülikooli rektor 1918. aastal.
Dehio lõpetas 1869 Tallinna kubermangugümnaasiumi ja 1876 Tartu Ülikooli meditsiinidoktori kraadiga.
Arstina osales Dehio 1876 Serbia-Türgi sõjas ja 1877 Bulgaarias Vene-Türgi sõjas; uuris sisehaigusi ja malaariat. 1879–83 töötas ta Peterburis. 1883–1886 oli Dehio Tartu Ülikooli dotsent, 1886 valiti ta ülikooli polikliiniku erakorraliseks ning 1888 eripatoloogia ja kliiniku korraliseks professoriks. 1903. aastani juhatas ta Tartu Ülikooli hospitaalsisehaiguste kliinikut, 1888–98 ja 1903–17 teaduskonnasisehaiguste kliinikut (polikliinikut).
Karl Dehio oli Tartu Ülikooli (Landesuniversität Dorpat) ainus rektor Saksa okupatsiooni ajal 1918. aastal, ühtlasi oli ta ülikooli viimane sakslasest rektor.
1899–1901 oli Dehio Eesti Looduseuurijate Seltsi president. Eesti Vabariigi ajal tegutses ta eraarstina. Eriti silmapaistev on tema osa leepra uurimises ja selle tõrje korraldamises.
Dehiole kuulus maja Toomemäel aadressil Oru 2, kus 1955–2000 tegutses Tartu linnamuuseum.

Isiklikku

Karl Dehio teine abikaasa Olga Anna Elisabeth Treffner oli pedagoog Hugo Treffneri vennatütar.
Tema tütar oli ajakirjanik Adelina Augusta Dehio (1894–1949).
William Tyrrell

Parun William Tyrrell (17. august 1866 – 14. märts 1947) oli Suurbritannia diplomaat.
1925 otsustati talle anda Vabadusristi III liigi 1. järgu teenetemärk.
VÕIMLA

Ajalugu

Klubi loodi 2003. a ning kandis algselt nime Elustreening Eesti. Alates 2011. a tegutseb klubi VÕIMLA nime all.

VÕIMLA võitlejad

VÕIMLA on koduklubiks mitmetele Eesti parimatele vabavõitlejatele: Ott Tõnissaar, Jorgen Matsi, Lauri Ülenurm, Jüri Jõgiste. VÕIMLAs treenib ja õpetab Eesti esimene musta vöö omanik brasiilia jiu jitsus - Martin Aedma.
Rudolf Peltzer

Rudolf Peltzer (4. oktoober 1875 Narva – 7. mai 1935 Narva) oli saksa päritolu eesti kalevivabrikant. 
Rudolf Peltzer sündis Narva Kalevivabriku direktori Robert Peltzeri perekonnas. Noormees omandas kõrghariduse välismaal ning täiendas end kalevitööstuse alal. Juhtis koos oma isaga igi 30 aastat Narva Kalevivabrikut ning teda peeti toonases Eestis üks kõige paremaks eksperdiks kalevitööstuste alal.
Betuliin

Betuliin (lup-20(29)-ene-3beta,28-diol; CAS-i registreerimisnumber on 473-98-3, C₃₀H₅₀O₂) on looduslikult mõnedes taimedes esinev triterpeen, märkimisväärsetes kogustes leidub seda mitmete kase (Betula spp) perekonda liigitatud kaskede valge kooreosa korgikoe rakkudes. 
Betuliini sisaldavad arukask (Betula pendula), sookask (Betula pubescens) aga ka liiv-pirnipuu (Pyrus pyrifolia) ja 
suureõieline laikellukas (Platycodon grandiflorum). Betuliini sisaldab uuringute kohaselt ka metsik must pässik, tema kasvatab oma viljakeha kasekoore alla ja surub selle siis kasetüve küljest lahti. 
Betuliini sisaldus taimedes on varieeruv nii liikide kui kasvukohtade lõikes. 
Betuliini avastajaks 1788. aastal peetakse saksa päritolu vene keemikut Johann Tobias Lowitzit (25. aprill 1757 Göttingen – 7. detsember 1804 Peterburi).
Tänapäeval on uuritud betuliini antagonistlikke toimeid mitmete imetajate vähirakuliinidesse, nagu emakakaelavähi rakuliini HeLa, hepatoomi, kopsu adenokartsioomi, rinnavähi, eesnäärme kartsinoomi rakkudesse ja on tuvastatud betuliini võime programmeeritud rakusurma esile kutsuda.
Reastvere vald

Reastvere vald (Gemeinde Restfer) oli aastatel 1866–1891 eksisteerinud vald Tartumaal. Tänapäeval jääb kunagise valla maa-ala Jõgevamaale Jõgeva valda.
Reastvere vald loodi iseseisva omavalitsusena 1866. aastal ning selle esialgne halduspiirkond kattus Reastvere mõisapiirkonnaga. Vald kuulus Laiuse kihelkonda. Esimeseks vallavanemaks oli Hans Mihkelson (1867–1875 ja 1882–1887).
Reastvere valda kuulusid järgmised külad: Kirivere, Mäeküla, Reastvere.
1891. aastal liideti Reastvere vald Laius-Tähkvere vallaga.
Suhkrud

Suhkrud on sahhariidide ehk süsivesikute hulka kuuluv orgaaniliste ühendite klass. Need on looduslikud ühendid, mis struktuurilt on polühüdroksüaldehüüdid või polühüdroksüketoonid. Kõik suhkrud on süsivesikud (monosahhariidid, oligosahhariidid, polüsahhariidid). Euroopa Liidu toiduainete märgistamise direktiivi 90/496/EMÜ järgi on suhkrud "kõik toidus sisalduvad monosahhariidid ja disahhariidid, välja arvatud polüoolid".
Enamasti koosnevad suhkrud vaid süsinikust, vesinikust ja hapnikust ning vesiniku ja hapniku vahekord on neis samasugune nagu veel (CₙH₂ₘOₘ) – siit ka eestikeelne nimetus süsivesikud. Aminosuhkrute koostises on ka lämmastik, suhkrute fosfaatestritel fosfor ja heteroglükosiididel väävel. Suhkrud on valged tahked ained, sageli magusa maitsega.
Monosahhariidide ehk monooside molekuli koostises on viis (pentoosid, C₅H₁₀O₅) või kuus (heksoosid, C₆H₁₂O₆) süsiniku aatomit. Karbonüülrühma asukoha järgi jagatakse monosahhariidid ketoosideks ja aldoosideks. Ketoosidel on karbonüülhapnik esimese süsiniku aatomi juures, ketoosidel teise. Monosahhariidid on näiteks glükoos, fruktoos, galaktoos.
Oligosahhariidid koosnevad 2–4 monosahhariidi molekulist, mis on omavahel seotud. Kahest hapnikusilla ehk glükosiidsidemega ühendatud monosahhariidist moodustunud glükosiide nimetatakse disahhariidideks (nt maltoos, sahharoos, laktoos, trehaloos). Eksisteerivad ka trisahhariidid ja tetrasahhariidid.
Polüsahhariidideks ehk polüoosideks nimetatakse polükondensatsioonil tekkivaid mitmest monosahhariidist koosnevaid polümeere. Nende hulka kuuluvad tärklis, tselluloos, glükogeen, kitiin, pektiin jt.
Suhkrud on eluslooduses kõige levinumad orgaanilised ühendid – üle 70% eluslooduses esinevast süsinikust on sahhariidide koostises; taimede kuivmassist moodustavad suhkrud üle 80%.  Organismis täidavad suhkrud nii energeetilist (tärklis, glükogeen) kui toestusfunktsiooni.
Vestfaal

Vestfaal (saksa Westfalen [vɛstˈfaːlən]) on ajalooline piirkond Saksamaal, mis hõlmas alasid praegustel Alam-Saksi ja Nordrhein-Westfaleni liidumaadel.
Saksimaa piirkonna põhjaosa Weseri ja Rein alamjooksul (saksa keeles Niederrhein) on nimetatud ajalooallikates ca 800 Vestfaaliks, piirkonda Weseri ja Elbe vahel Ostfaaliks ja piirkonda Weseri jõe mõlemal kaldal Engerniks. Engerni piirkonna nimetus kadus käibelt keskajal ja mõlema piirkonna kohta kasutati ühisnimetust Vestfaalia.
Hola, Mexico!

"Hola, Mexico!" on telesarja "Barney and Friends" 29. osa. Osa oli esmakordselt eetris 14. mail 1992.
Luci saab vanaisalt kirja, mis jutustab sünnipäevapeost Mehhikos, ning Barney ja lapsed korraldavad fiesta.
Hajuskülv

Hajuskülv (ka: hajukülv, hajakülv) on külvamise viis, mille juures külvatava taime seemned viiakse paisates või puistates ebakorrapäraselt põllu pinnale. 
Käsitsi tehtud hajuskülv on vanim külviviis. Külvaja kandis seemet kaasas külimitus ning viskas kõndides ühe peotäie vasakule ja seejärel paremale. Külvatava vilja kogus määrati külvaja peotäie suurust ja sammu pikkust arvestades.  
Hiljem on hajuskülvi tehtud nt vakku, kus see külvamisega ühel ajal ka kultiveeritakse . Eestis kasutatakse rohkem reaskülvi, hajuskülv on küll kiirem, kuid puuduseks on eelkõige ebaühtlane sügavus.
Aed-mustköömne seemned

Aed-mustköömne seemnete biokeemiline koostis (osaline)

Seemned sisaldavad süsiveskuid, rasvu, vitamiine, mineraale ja valke, aminohappeid jpm.
Seemned sisaldavad anetooli, karvakrooli, 4-terpineooli ja tümokinooni, mis toimivad antioksüdandina.
Aed-mustköömne seemned sisaldavad melaniini.

Toime

Aed-mustköömne seemnete toimeained on eri uuringute (erinevad meetodid, verifikatsioonid) põhjal olnud hüpoglükeemiat tasandavad, maksa kaitsvad, närvisüsteemi tugevdavad, valu ja menstruatsioonivaevusi leevendavad, veresoontes trombide teket vältivad, vererõhku alandavad, brohne laiendavad, immuunsüsteemi turgutavad jpm.
Arvatakse, et aed-mustköömne seemnetes oleval melaniinil on sisse sööduna võimekus osade loomade immuunvastuste stimuleerimiseks.
Seemnetega ravitakse kõhulahtisust, astmat ja düslipideemiat, bronhiiti, reumat, psoriaasi jmt.
Östrogeense toime tõttu võivad takistada fertiilses eas naistel rasestumist.
Suurtes kogustes suu kaudu manustatuna võivad seemned rasedatel naistel iseeneslikku aborti põhjustada.

[Kulinaarias=

Aed-mustköömne seemnetel on terav maitse ja neid kasutatakse mitme riigi, näiteks Pakistani, India, araabia maade, Egiptuse ja Armeenia rahvusköökides maitseainena.
Indias sisaldab neid seemneid naan-leib, Venemaal rukkileib.
Juudid maitsestavad oma musta leiba mustköömnetega.
Seemnetest valmistatakse ka teed, ekstrakte ja tinktuure jm.

Rahvameditsiinis

Charaka's on soovitatud seemneid seedevaevuse ja kõhukinnisuse korral.

Araabia maade ja islamiriikide rahvameditsiin

Kasutatakse kõhuhädade, voolmete, lihaskrampide, peavalu, astma, akne, allergia, igemepõletiku, köha, seeninfektsioonide, sapipõievaevuste, PMS-sümptomite, unetuse, hemorroidide, kõrgrõhu ravis, ka ussirohuna.
Suuremates doosides toimib taim kuse- ja rinnapiimaeritust suurendavalt.

Aed-mustköömne õlid

Aed-mustköömne seemnetest saadakse rasvõli, mida kasutatakse droogina.
Õli võidakse valmistada kas külmpressi (aed-mustköömne rasvõli) või ekstraheerimise teel (aed-mustköömne eeterlik õli).

Teadusuuringud

Aed-mustköömne seemnete ether extract inhibeeris in vitro katsetes Staphylococcus aureuse, Pseudomonas aeruginosae, Escherichia coli ja pärmseene Candida albicans kasvu.
Metanooli, ka kloroformi, ekstraktid aga inhibeerivat toimet S. aureuse, P. aeruginosa ja C. albicansi kasvule.
Erinevates katsetes on ekstraktid avaldanud inhibeerivat toimet ka kooleravibrioonile (Vibrio cholerae).
Nigella sativa toimet on uuritud opioidisõltuvuse asendusravis ja see katse osutus efektiivseks.
Anastassija Sedova

Anastassia Nikolajevna Sedova (vene keeles Анастасия Николаевна Седова; sündinud 4. veebruari 1995 Saranskis) on Venemaa murdmaasuusataja.
2017. aasta maailmameistrivõistlustel Lahtis oli ta 15 km suusavahetusega sõidus üheksas ja 10 km klassikas 11. Lisaks sai ta teatesõidus viienda koha. 
2018. aasta taliolümpiamängudel Pyeongchangis võitis ta teatesõidus pronksmedali. Parimaks individuaalkohaks jäi 10 km vabatehnikas saadud kaheksas koht.
2019. aasta maailmameistrivõistlustel võitis ta Venemaa naiskonnaga taas pronksi.
MK-sarjas tegi Sedova debüüdi 27. novembril 2011 Kuusamos toimunud etapil 10 km klassikas. Esimest korda jõudis ta poodiumile 2018.–2019. aasta Tour de Ski teisel etapil 30. detsembril Dobbiacos 10 km vabatehnikas. 
Ka tema vend Pjotr Sedov on kuulunud Venemaa murdmaasuusakoondisse.

Maailma karikavõistlustel

Anastassia Sedova on osalenud individuaalselt (seisuga 25. veebruar 2019) 38 maailma karika etapil ja jõudnud esikolmikusse neljal korral, kuid pole ühtegi etapivõitu veel saanud.
Frittkeraamika

Frittkeraamika on fritti sisaldav valgekspõlev madalkuumuskeraamika, kus fritti lisatakse põlemistemperatuuri alandamiseks.
Frittkeraamikat valmistati eriti 12.–13. sajandil Pärsias Kāshānis ja Ravys.
Frittkeraamika on frittportselani eelkäija.
Savisse kvartsliiva ja fritipulbri sissesegamisel saadud tihe valgeks põlev keraamiline mass oli küll madalamal temperatuuril põletatud kui Hiina portselan, kuid tänu klaasipuru sisaldusele küllaltki tihe ja portselani jäljendav. Läbikumavus saavutati nõudesse tehtavate aukudega, mis hiljem läbipaistva glasuuriga kattusid.
Linda Soovik

Linda Soovik (28. juuni 1915 – 2. märts 2005) oli eesti õpetaja.
Ta lõpetas 1959. aastal TRÜ ja oli aastatel 1953–1969 Pärnu Lydia Koidula nimelise 2. Keskkooli direktor.
1969–1974 Pärnu Kaugõppekeskkooli direktor.
Eesti NSV Ülemnõukogu V koosseisu saadik.
Kapten (sport)

Kapten on spordimeeskonna liige, kes juhib meeskonda väljakul. Eri spordialadel on kapteni ülesanded erinevad; mõnikord on see pigem aunimetus, tihti aga vastutab kapten meeskonnatöö ja strateegia eest mängu käigus (treener tegeleb sel juhul rohkem strateegia mängueelse kavandamise ning meeskonna treenimisega kui mängu suunamisega). Mõnel spordialal on kapteni ülesanne ka suhelda kohtunikega reeglite rakendamise ja tõlgendamise küsimustes. Kaptenid on kasutusel näiteks jalgpallis, ragbis, pesapallis, kriketis, jäähokis ja curling'us.
Turaida piiskopilinnus

Turaida linnus on Siguldast paari kilomeetri kaugusel Koiva jõe (läti keeles Gauja) kaldal endise Turaida asula territooriumil olev piiskopilinnus.
Enne piiskopilinnuse ehitamist võis samal kohal asuda Turaida muinaslinnus, kohalike liivlaste vanema Kaupo residents, mille riialased ülestõusu kartuses 1212. aastal maha põletasid.
Turaida kivilinnuse rajamist alustas piiskop Albert 1214. aastal. Linnus on hea näide tellisgootikast. Linnus kuulus Riia peapiiskopkonnale, aga umbes 65 aastat pärast Vana-Liivimaa vallutamist läks Turaida mõisnikule.
Linnuse ehitamine ja kindlustuste täiendamine jätkus kuni 17. sajandini, misjärel linnused hakkasid oma sõjalist tähtsust kaotama.
Kuni 1776. aasta tulekahjuni linnuses elati. Seejärel linnust ei taastatud, kuid mõisnik laskis linnusehoovi ehitada eluhoone.
Linnuse taastamistöid alustati 1953. aastal. 1973 algasid väljakaevamised ja restaureerimine, mis pole lõppenud tänapäevalgi. Väljakaevamiste käigus leiti viis tuhat eset, sealhulgas keskaegsed ahjud, pruulikoda, saun kerisega, umbes 30 vask- ja hõbemünti ning isegi üks kuldmünt – tukat, metallist nooleotsi ja naelu ning savinõude jäänuseid. Erilist tähelepanu pakuvad neist hüpokausti-tüüpi ahjud, millesarnaseid kasutati juba Vana-Rooma termides.
Tänapäeval on täielikult restaureeritud 38 m kõrgune peatorn, mida arvukad turistid kasutavad vaateplatvormina. Sealt avaneb vaade ümbruskonna maalilisele loodusele. Vaateplatvormile viivad kiviastmetega väga kitsad ja madalad käigud: nende laius ületab vaevu poolt meetrit, aga kõrgus on natuke üle poolteise meetri.
Kõigepealt taastati linnuse peatorn. 1950-ndate lõpus taastati linnuse lääneosas kaks ehitist, sealhulgas Poolümmargune torn. 1980-ndate alguses taastati Lõunatorn, kus omal ajal oligi piiskopi residents. 1980-ndate keskel ühendati Lõunatorn linnuse lääneosaga. Pärast väljakaevamisi rajati paari meetri kõrgune müür peatornist peasissepääsuni. 1990-ndatel taastati osaliselt, 3 m kõrgusena linnuse idaosa müür. Tulevikus loodetakse peatorni ja lääneosa vahele taastada väravatorn.
Endises mõisa majandushoones avati 1962 Turaida muuseum-kaitseala ekspositsioon.
Praegu on linnus muuseum-kaitseala. Selle maa-alale jäävad Turaida ajalooline keskus, Kirikumägi keskaegse kalmistuga, Turaida Roosi haud, rahvalaulude park 26 skulptuuriga jne. Muuseum-kaitseala pindala on 42 ha ja sellel asub 39 ajaloolist ehitist.
Eerik Kumari looduskaitsepreemia

Eerik Kumari looduskaitsepreemia on auhind, mida antakse välja aastast 1989. Preemiat annab välja Eesti Keskkonnaministeerium igal aastal üksikisikule, kollektiivile, asutusele või organisatsioonile, kes on kaasa aitanud looduslike koosluste, liikide või looduskaitse objektide kaitsmisele ja säilitamisele ning propageerinud looduskaitsealaseid teadmisi. Preemiat antakse välja eesti ornitoloogi ja looduskaitsetegelase Eerik Kumari (1912–1984) auks.
Vikunja

Kirjeldus

Vikunja on guanakost ettevaatlikum ja haruldasem ning mõõtmetelt väiksem. Guanako kasukas paistab õhuke, kuid nende karvad soojemad ja pehmemad kui ühelgi teisel loomal. Nende pikk villane kasukas on helepruun, tagapool ja ees on karvkate valge ja suhteliselt pikk. Pea on natuke lühem kui guanakol ja kõrvad on natuke pikemad. Jalad peast ja keha vahe on 1,45–1,60 m, õlgade laius on 75–85 cm, kaal on 35–65 kg.
Igal aastal aetakse kõik vikunjad kokku ja need, kelle karva pikkus ületab 2,5 cm, pügatakse ära.

Elukoht

Vikunja elab ainult Lõuna-Ameerikas, peamiselt Andide keskosas. Neid võib kohata Boliivias, Peruus, Tšiili põhjaosas ja Argentina loodeosas. Peruus on neid kõige rohkem. Boliivias on neid palju riigi lõunaosas.

Harjumused

Vikunjad elavad rohumaadel ja mägistes piirkondades 3200–4800 meetri kõrgusel. Päeval on seal suhteliselt soe, kuid pärast päikeseloojangut on õhk jääkülm. Vikunja tihedas, kuid pehmes kasukas on kihid, mis hoiavad sooja õhku keha lähedal, tänu sellele nad taluvadki külma.

Käitumine

Käitumine sarnaneb guanako käitumisega. Vikunja on häbelik ja sissetungijad võivad teda kergesti hirmutada. Tal on imehea kuulmine.
Ta lakub kive ja kaljusid, mis on soolased, ja joob soolast vett.
Vikunja elab perekonnapõhistes karjades, kus on üks isane ja 5–15 emast ning nende järglast. Karja territooriumi pindala 1–8 ruutkilomeetrit, see sõltub saadaolevast toidust.
Paaritumisaeg on tavaliselt märtsis ja aprillis ning pärast tiinuseperioodi, mis on 11 kuud, poegib emane ühe järglase, keda toidetakse ja jälgitakse kuskil 10 päeva. Järglane saab iseseisvaks juba 12–18 tunni jooksul. Noored isased eralduvad karjast ja noored emased otsivad karja kellega ühineda.
Kreekakeelne Vikipeedia

Kreekakeelne Vikipeedia (kreeka keeles Ελληνική Βικιπαίδεια) on Vikipeedia kreekakeelne versioon.
Kreekakeelne Vikipeedia sai alguse 1. detsembril 2002.
Seal on 166788 artiklit, millega see on artiklite arvult 46. keeleversioon.
Läänemere Agenda 21

Läänemere Agenda 21 (inglise Baltic Agenda 21) on 1998. aastal Läänemerega piirnevate riikide välisministrite vastuvõetud jätkusuutliku arengu dokument, mis määrab kindlaks üldised ja valdkondlikud eesmärgid ning tegevuse jätkusuutliku arengu saavutamiseks Läänemere piirkonnas.
See on esimene regionaalsel tasandil ühiseid eesmärke sisaldav jätkusuutliku arengu tegevuskava maailmas.
Tegevuskavas käsitletavad valdkonnad on ühistegevus, ruumiline planeerimine ja sektorite tegevus: transport, energeetika, turism, tööstus, põllumajandus, kalandus, metsandus ja keskkonnaharidus. Kuna valdkondade tegevust juhivad harilikult kaks riiki, üks Läänemere läänekaldalt ja teine idakaldalt, siis sõltub teemade edenemine nende riikide aktiivsusest. Samas puudub Läänemere Agendal projektide rahastamise mehhanism ja enamik projekte viiakse ellu riiklike ja muude vahendite abil.
Gortšakov

Gortšakov (vene keeles Горчаков, saksa keeles Gortschakow) on vene aadlisuguvõsa.

Ajalugu

Gortšakovi suguvõsa põlvnes Tšernigovi vürstidest ja selle rajas vürst Roman Ivanovitš Kozelski, kes oli Rjuriku 15. põlve järglane ja kelle hüüdnimi oli Gortšak. Tema järeltulijad teenisid vojevoodide ja stolnikutena, kuid kuni XVIII sajandi lõpuni nad kõrgaristokraatia hulka ei kuulunud. Suguvõsa jagunes kolmeks peamiseks liiniks. Keskmine ja noorem haru kustusid mõlemad XVIII sajandil. Vanem liin oli kõige väljapaistvam ja on siiani alles.
1864. aastal võeti Venemaa välisminister vürst Aleksandr Mihhailovitš Gortšakov (1798−1883) Liivimaa, 1865. aastal Eestimaa ja Saaremaa rüütelkonna aadlimatriklisse.
Harilik kollajuur

Kultivarid

Hariliku kollajuure sordid on erineva biokeemilise koostisega. Kasvatatakse sorte 'Survarna', 'Suguna', 'Sudarsana', 'IISR Prabha', 'IISR Prathibha', 'Co-1', 'BSR-1', 'Krishna', 'Sugandham', 'Roma', 'Suroma', 'Ranga', 'Rasmi', 'Rajendra Sonia'.

Botaaniline kirjeldus

Harilik kollajuur on mitmeaastane troopiline rohttaim. Ta võib kasvada 0,5 kuni 1 (2,5) m kõrguseks.
Lehed on suured, laiad ja süstja kujuga. Hariliku kollajuure õied on kollased ja õisikud meenutavad liiliaõisi.
Vili on kupar.
Juurestikul on keerukas kuju. Risoomi värvus on kollakashall kuni kollakasoranž ja meenutab ingveri risoomi.

Kasvukohad

Harilikku kollajuurt kasvatatakse Indias, Sri Lankas, Lõuna-Hiinas, Indoneesias, Jaapanis, Filipiinidel, Madagaskaril, Haitil ja Taga-Kaukaasias.

Saadused

Kulinaarias kasutatakse jahvatatud juurikat – kurkumit. Kurkum on ka karri koostisosa.

Näidustused

Suukaudselt manustatud pulber (kurkum) kiirendab maohaavandite paranemist. Vähendab kõhuvalu, toimib põletikuvastaselt ja maksa kaitsvalt (eriti maomürgi korral), vähendab allergilisust ja vere kolesteroolisisaldust.
Longi väin

Longi väin (vene пролив Лонга) ühendab Tšuktši ja Ida-Siberi merd ning eraldab Wrangeli saart Aasiast mandriosast.
Laius 125 km. Suurema osa aastast on jääs.
Ausammas kõikidele tühistele inimestele

Ausammas kõikidele tühistele inimestele on Kolga-Jaanis asuv ausammas, mis püstitati ETV paroodiasaate Erisaate tegijate poolt tühisusele ja kõikidele tühistele inimestele 2008. aasta oktoobris.
Algselt püstitati ausammas Kolga-Jaani vallamaja juurde, sealt teisaldati see 2009. aastal bussijaama juurde ning seejärel katlamaja taha.
Raul Mälk

Tunnustused

Raul Mälgule anti 2004. aastal Valgetähe III klassi teenetemärk.

Isiklikku

Raul Mälk on vallaline.