Loogikateadus

"Loogikateadus" ("Wissenschaft der Logik") on Georg Wilhelm Friedrich Hegeli teos.

Esimese trüki eessõna

Täielik ümbertegu, mille filosoofiline mõtlemisviis meil umbes kahekümne viie viimase aasta jooksul on läbi teinud, kõrgem vaatekoht, millele vaimu eneseteadvus on sel ajavahemikul enda suhtes jõudnud, on seni veel vähe mõjutanud kuju, mis on loogikal.
See, mida enne nimetatud perioodi kutsuti metafüüsikaks, on nii-öelda juurtega välja tõmmatud ja teaduste seast kadunud. Kus on veel kuulda endise ontoloogia, ratsionaalse psühholoogia, kosmoloogia või isegi endise loomuliku teoloogia hääli või kus neid tohibki kuulda olla? Uurimused näiteks hinge mittemateriaalsusest, mehaanilisest põhjusest ja lõpp-põhjustest – kus peaks veel nende vastu huvi tuntama? ka kunagisi Jumala olemasolu tõestusi esitatakse veel ainult hingekosutuse ja meeleülenduse tarvis. On fakt, et on kadunud huvi osalt endise metafüüsika sisu vastu, osalt tema vormi vastu, osalt mõlema vastu korraga. Vähemalt sama tähelepanuväärne kui see, kui ühel rahval on muutunud tarvitamiskõlbmatuks tema riigiõiguse teadus, tema meelsus, tema kõlbelised harjumused ja voorused, on see, kui üks rahvas kaotab oma metafüüsika, kui oma puhta olemusega tegeleval vaimul ei ole temas enam tegelikku olemasolu.
Kanti filosoofia eksoteeriline õpetus – et aru ei tohi kogemusest kaugemale lennata, muidu saab tunnetusvõimest teoreetiline mõistus, mis omaette ei sünnita muud kui pettekujutlusi – on spekulatiivsest mõtlemisest loobumist teaduslikust küljest õigustanud. Sellele populaarsele õpetusele tuli vastu moodsa pedagoogika kisa, aegade viletsus, mis pöörab pilgu vahetule vajadusele, et nii nagu tunnetuse jaoks on kogemus esmane, nii on osavusele avalikus ja eraelus teoreetiline tarkus koguni kahjulik ning kasulik on üksnes harjutamine ja üldse praktiline haridus. – See teaduse ja terve mõistuse ühistegevus metafüüsika hävitamiseks paistis viivat kummalise vaatepildini, mida pakub haritud rahvas ilma metafüüsikata – mis on nagu muidu igati kaunistatud tempel, milles aga puudub kõige püham paik. – Teoloogia, mis varasematel aegadel oli spekulatiivsete müsteeriumide ja metafüüsika hoidja – kuigi viimane oli sõltuvuses, oli sellest teadusest loobunud tunnete kasuks, populaarse praktilisuse ja õpetatud ajaloolisuse kasuks. Selle muudatusega on vastavuses, et teisalt kadusid need üksildased, kelle nende rahvas ohverdas ja maailmast eraldas selleks, et oleks olemas igavese kontempleerimine ja ainuüksi sellele pühendatud elu, mitte kasu pärast, vaid õnnistuse pärast; seda kadumist võib teises seoses vaadelda olemuse poolest sama nähtusena nagu ülalpool mainitu. – Nii et paistis, et pärast nende varjutuste – enesessepöördunud vaimu värvitu iseenesega-tegelemise – ärapeletamist on elu muutunud pilvituks ja lilleliseks maailmaks, kus teadagi pole ühtki musta lille.
Loogikal pole päris nii halvasti läinud nagu metafüüsikal. See eelarvamus, et loogika abil õpitakse mõtlema, mida vanasti peeti loogikast saadavaks kasuks ning seega ka tema otstarbeks – just nagu õpitaks alles anatoomiat ja füsioloogiat õppides seedima ja liikuma – on ammu kadunud, ja praktilisuse vaim ei määranud talle küll paremat saatust kui tema õele. Sellegipoolest, tõenäoliselt formaalse kasu pärast, jäeti talle veel koht teaduste seas ning ta säilitati isegi avaliku õpetamise ainena. See parem saatus on siiski vaid väline, sest tema kuju ja sisu on jäänud samaks, nagu see pika traditsiooniga on pärandunud, olles selles traditsioonis siiski üha hõrenenud ja lahjenenud; uus vaim, mis on tõusnud teaduse peale samavõrd nagu tegelikkuse peale, ei ole loogikas end veel tunda andnud. On aga lootusetult asjatu hakata varasema hariduse vorme säilitama, kui vaimu substantsiaalne vorm on ümber kujunenud; need on närbunud lehed, ja uued pungad, mis nende juurtest on juba puhkenud, tõukavad nad ära. 
Üldise muutuse ignoreerimine hakkab ka teaduslikes asjades otsa saama. Märkamatul moel on isegi vastastele saanud käibivaks ja omaseks teised kujutelmad, ja kuigi nad on jätkuvalt pepsid nende kujutelmade allika ja printsiipide suhtes, on nad siiski leppinud neist tulenevate järelmitega ega ole suutnud nende mõjule vastu panna; oma aina tähtsusematumaks muutuvale negatiivsele hoiakule ei uutes kujutlusviisides kaasa rääkides.
Teisest küljest paistab, et käärimise aeg, millega uuslooming algab, on möödas. 
Pooleli