google/wiki40b huggingface dataset:
Novgorodi veresaun

Novgorodi veresaun toimus 9. kuni 12. veebruaril 1570, mil Ivan Julm lasi opritšninal tappa või surnuks piinata peaaegu kõik Suur-Novgorodi elanikud, seda ise pealt vaadates. Põhjuseks või ettekäändeks oli see, et ta pidas Novgorodi ebalojaalseks ja separatistlikuks linnaks.
Keila vald (Keila kihelkond)

Keila vald (Gemeinde Kegel) oli vald Keila kihelkonnas Harjumaal.
Keila vald moodustati 1866. aastal. 1890. aastal liideti sellega mitu väikevalda (sealhulgas Klooga, Laulasmaa, Lehola, Maeru, Meremõisa, Ohtu ja Karjaküla). 1938. aastal ühendati Keila vallaga Kloostri valda kuulunud Klooga ning Vääna valda kuulunud Türisalu ja Mõhku küla.
Vallas sündisid Johannes Klesment, Jaan Ikmelt, Ursula Põks.
1939. aasta valdade reformiga läks valla maa-ala uue Keila valla koosseisu, välja arvatud talude nr. A-156, A-155, A-34, A-71–A-74 ja A-142, talude nr. A-96–A-99, 19 ja 20 lahustükkide, Tallinna metskonna Klooga metsandiku kvartaalide nr. 32 ja 36, Vääna metskonna Klooga metsandiku kvartaali nr. 29 maa-alad, mis läksid Padise valda.
Ernst Lootsma

Ernst Lootsma (1. oktoober 1908 Narva-Jõesuu – 16. aprill 1991 London, Ontario provints) oli eesti vaimulik.
Lõpetas aastal 1928 Tallinna Linna Poeglaste Humanitaargümnaasiumi. Tartu Ülikooli usuteaduskonna lõpetas ta aastal 1934. Oli prooviaastal Pilistvere Andrease koguduses praost Bernhard Steinbergi juures ja Tartu Ülikooli koguduses professor Johan Kõppu juures. Ordineeriti õpetajaametisse piiskop Hugo Bernhard Rahamägi poolt 14. aprillil 1935 Tallinna Toomkirikus.
Pärast ordineerimist teenis vikaarõpetajana Mõisaküla kogudust, kuni 15. detsembrini 1935, mil ta valiti Rõngu Mihkli koguduse õpetajaks. Rõngu kogudust teenis ta aastani 1944.
Siirdus aastal 1944 Saksamaale. Pärast sõda oli Lübecki Eesti koguduse õpetajaks, pidades jumalateenistusi alul Rootsi meremisjoni kirikus ja hiljem kaasmaalaste poolt sisustatud laagrikirikus, olles ühtlasi usuõpetajaks Lübecki Eesti Gümnaasiumis. Oli veel Lübecki NMKÜ esimees ja Eesti Punase Risti hoolekande õpetajaks. Siirdus aastal 1947 Rootsi, kus töötas AEG elektritarvete vabrikus, olles ühtlasi Stockholmi Jakobi koguduse noorsootöö ja Södertälje pihtkonna õpetajaks.
Märtsis 1950 emigreerus Kanadasse. 1950–1959 teenis Eesti pagulasi Londoni, St. Catharinesi ja Amherstburgi linnades Ontarios. 1959–1976 teenis (Missouri Sinodi koosseisus olevaid) Kanada kogudusi. Läks aastal 1976 emerituuri, kuid teenis surmani emeeritusena Londoni Pauluse kogudust.
Herman Persson Fleming

Herman Persson (ka Pedersson) Fleming; soome keeles Herman Pietarinpoika Fleming (u. 1520 – 25. märts 1583) oli Rootsi sõjaväelane, admiral ja riigitegelane.
Herman Fleming sündis Pommerist pärit Per (Peder) Hermansson Flemingi ja Elin Lydeke pojana. Aastatel 1564–1565 oli ta Eestimaa asehaldur, 1570 sai sõjaväe ülemjuhatajaks Soomes ja 1582 Narva asehalduriks. Tegutses Lõuna-Soome lagmannina ja oli Gustav I Vasa usaldusisik, Tallinna, Häme ja Viiburi linnuse komandant ning kogu Soome asehaldur.
Talle kuulus isalt 1543 päritud Louhisaari mõis (rootsi keeles Villnäs, soome keeles Louhisaaren kartano) Askaises.
Ta on maetud Askaineni.
Albert Abraham Michelson

Albert Abraham Michelson (19. detsember 1852 – 9. mai 1931) oli USA füüsik, keda tuntakse valguse kiiruse mõõtmise ja eriti Michelsoni-Morley katses osalemise järgi. 
Aastal 1907 pälvis ta Nobeli füüsikaauhinna, olles esimene Nobeli teaduspreemia ameeriklasest laureaat. Ta on ka Matteucci medali (1903), Copley medali (1907) ja Henry Draperi medali (1916) laureaat.
Laialt on tuntud tema 1894. aasta väide selle kohta, et tõenäoliselt on kõik füüsikavaldkonna tähtsamad seadused leitud ja füüsikute edasine töö on pigem mõõtmistulemuste täpsustamine ning teadaolevate seaduste rakendamine. Sarnasel kombel juhtis ta tähelepanu vajadusele liikuda täpsemate mõõtmistulemuste poole ka 1903. aastal. Samas avaldas Albert Einstein juba 1905. aastal erirelatiivsusteooria.
Eduardo Chillida

Eduardo Chillida (baski Eduardo Txillida Juantegi; 10. jaanuar 1924 Donostia – 19. august 2002) oli baski rahvusest Hispaania skulptor, kes on tuntud oma abstraktsete monumentaalskulptuuride järgi.
Enne skulptorina tuntuks saamist oli ta ka jalgpallur, Real Sociedadi väravavaht. 1946 lõpetas ta Madridi Polütehnilise Ülikooli arhitektuuri erialal.
Chillida teoseid on palju tema kodulinnas Donostias, aga ka paljudes Euroopa linnades, sealhulgas Berliinis, Münchenis, Lundis, Helsingis, Vaduzis.
2002 avati Hernanis tema loomingut tutvustav Chillida-Leku muuseum.
Teenetemärkide Komitee

Teenetemärkide Komitee oli Vabariigi Presidendi juures tegutsenud komitee, mis korraldas Eesti teenetemärkide andmist ja sellega seonduvat tegevust.
Komitee esimehe, esimehe asetäitja ja liikmed nimetas Vabariigi President oma ametis olemise ajaks. Komitee tegi ettepanekud teenetemärkide annetamiseks, registreeris teenetemärgid ja andis nende kavaleridele välja diplomid.
Komitee kantseleiline asjaajamine toimus Vabariigi Presidendi Kantselei juures asunud Teenetemärkide Büroos.
2007. aastal komitee kaotati ja selle ülesanded anti Vabariigi Presidendi Kantseleile.
Must-karkjalg

Levik

Must-karkjalg on levinud Uus-Meremaal. Tema haruldaseks muutumise põhjuseid on kisklus saarele toodud loomade poolt, nagu kassid, rotid ja siilid, sobivate pesitsuspaikade vähenemine, ning hübridiseerumine tavalisema karkjalaga (H. himantopus).

Välimus

Vanalinnu pikkus 40 cm. Vanalinnu sulestik on must, jalad punased ja nokk must. Noorlinnul on rind, kael ja pea valged, silma ümber on must laik.

Toitumine

Must-karkjalg sööb veest selgrootuid, väikeseid kalu ja limuseid.
Telemaatika

Telemaatika on tehnika haru, mis hõlmab interditsiplinaarselt arvutustehnika kaugrakendust, andmesidet, kaugjuhtimist jms. Sõna tuleb saksa keelest, sõnast telematik, mis on moodustatud sõnade tele(kommunikatsioon) ja (inform)matik liitmise teel. Igapäevases elus on telemaatika näideteks nutitelefon või GPS seade.
Metsaerakond

Metsaerakond oli Eesti erakond, mis tegutses aastatel 1994 kuni 1999. Erakonda kuulusid riigimetskondade metsaülemad. Erakonna esimees oli Vello-Taivo Denks.
Metsaerakond osales 1995. aasta Riigikogu valimistel ja kogus 3239 häält (0,6% häälte koguarvust). Metsaerakonna nimekirjas kandideeris 31 inimest, teiste seas Jüri Liim, Mario Kivistik ja Kaupo Ilmet. Enim hääli sai Jõgeva- ja Tartumaal kandideerinud Ilmet.
1998. aasta septembri lõpus otsustas Metsaerakonna volikogu erakonna tegevuse lõpetada. Erakonnaseaduse kohaselt pidi erakonnas sama aasta 1. oktoobri seisuga olema vähemalt 1000 liiget. Metsaerakonna liikmete arv oli 870. Vello-Taivo Denksi sõnul oleks erakond suutnud nõutava liikmete arvu kokku saada, aga sisuliselt poleks see midagi muutnud.
Erakondade registrist kustutati Metsaerakond 1999. aasta 26. veebruaril.
Vadim Zagladin

Vadim Valentinovitš Zagladin (vene keeles Вадим Валентинович Загладин; 23. juuni 1927 Moskva – 21. november 2006 Moskva) oli Nõukogude Liidu välissuhete ekspert, ajakirjanik ja parteitegelane.
Hariduse omandas Vadim Zagladin Nõukogude Liidu Siseministeeriumi alluvuses tegutsenud Moskva Riiklikus Rahvusvaheliste Suhete Instituudis, lõpetades selle ajaloolasena.
Pärast instituudi lõpetamist töötas Vadim Zagladin samas kõrgkoolis õppejõuna ning oli ajakirjanik väljaannetes "Novoje Vremja" ("Новое время") ja "Problemõ Mira i Sotsializma" ("Проблемы мира и социализма").
1964. aastal asus Vadim Zagladin tööle konsultandina välissuhete alal, töötades NLKP KK Rahvusvaheliste suhete osakonnas. Konsultandi ametikohalt tõusis ta osakonna juhataja esimeseks asetäitjaks. Ühtlasi juhtis ta paljude aastate kestel põhitöö kõrvalt NLKP Keskkomitee Sotsiaalteaduste Instituudi rahvusvahelise töölisliikumise probleemide õppetooli ja oli aastatel 1979–1989 ka Nõukogude Liidu Ülemnõukogu Liidunõukogu välissuhete komisjoni sekretär.
Vadim Zagladin oli Nõukogude Liidu juhtivaid eksperte Euroopa riikide alal. Erilist huvi tundis ta Prantsusmaa vastu. Oma ametikohal suhtles ta vahetult kõigi NLKP KK peasekretäridega alates Leonid Brežnevist, kuni Mihhail Gorbatšovini.
Rahvusvaheliste suhete osakonna juhataja asetäitja ametikohalt viidi ta 1988. aastal üle Nõukogude Liidu Ülemnõukogu Presiidiumi esimehe Mihhail Gorbatšovi nõunikuks. Hiljem nõustas ta Gorbatšovi kui Nõukogude Liidu presidenti, jäädes ametisse Nõukogude Liidu likvideerimiseni aastal 1991. aastal.
1992. aastal, kui asutati Gorbatšovi Fond, jätkas Zagladin fondis tööd Mihhail Gorbatšovi nõunikuna. Sellel ametikohal oli tema peamiseks tegevussuunaks suhete arendamine Itaalia ja Vatikaniga.
Vadim Zagladin oli ajalooteaduse kandidaat, filosoofiadoktor ja Venemaa Teaduste Akadeemia tegevliige. Ta valdas prantsuse, saksa ja inglise keelt. Zagladin avaldas elu jooksul mitu raamatut ja ligi 300 artiklit. Tema isiklik arhiiv, milles sisaldub umbes 500 dokumenti, on kasutatav Gorbatšovi Fondi lugemissaalis Moskvas.
Nikolai Köstner

Nikolai Köstner VR III/1 (26. märts 1889 Luunja vald, Tartumaa – 17. veebruar 1959 Kairo, Egiptus) oli Eesti majandusteadlane, poliitik ja diplomaat.

Elulugu

Nikolai Köstner õppis Tammistu Vallakoolis aastatel 1896–1899, Tartu Õpetajate Seminaris aastatel 1900–1901 ja ettevalmistusklassis ning Tartu Reaalkoolis aastatel 1901–1907 ja asus seejärel õppima Moskva Kaubandusinstituuti, mille lõpetas 1915. aastal. 
 
„"Märkimisväärsena võiks nimetada jaanituld [1905], mis peeti Sulustveres Oomelite talu karjamaal. Rahvast oli õige palju kokku tulnud. Kui tuli loitis kõrgele, ilmus metsast näokattega mees (Nikolai Köstner), käes punane lipp. Ta kõneles revolutsioonist ja päevaküsimustest, mida jaanitulelised hinge pidades kuulasid. Kõne lõppedes siirdus näokattega mees metsa tagasi. Mõned noormehed jooksid uudishimust aetuna järele ja tahtsid näokatet eest võtta. Kõneleja jättis lipu poiste kätte ja pääses joostes põgenema. Lipp viidi pärast politseisse." “
 
Nikolai Köstner oli 1917. aastal esimeses Eesti rahvuslikus valitsuses – Eesti Maavalitsuses Üleüldisadministratiivse osakonna juhataja; aastatel 1918–1920 Kaubandus-tööstus ja teedeminister, aastatel 1918–1919 Tallinna linnavolikogu esimees ning ka aastatel 1919–1920 Eesti delegatsiooni liige Pariisi rahukonverentsil. 
Aastatel 1921–1922 oli Nikolai Köstner Eesti diplomaatiline esindaja Põhja-Ameerika Ühendriikides. 
Aastatel 1922–1927 oli ta Eesti Vabariigi Rahandusministeeriumi nõunik. 
Aastatel 1926–1927 ja 1931–1935 oli ta Tartu Ülikooli õppejõud, 1932. aastast praktilise poliitilise ökonoomia professor.
Majanduskriisi ajal, aastatel 1928–1932 oli ta valitsuse komissar Eesti Pangas. 
Aastatel 1932–1940 Rahvasteliidu komissar Bulgaaria Riigipangas. 
Pärast 1940. aasta Eesti okupeerimist ja annekteerimist jäi Nikolai Köstner välismaale ning oli 1941. aastast kuni surmani Egiptuse Riigipanga teenistuja Kairos.
Maetud Kairo saksa kalmistule vana kopti kvartali lähedal (haud nr 109).

Isiklikku

Tema vennapoeg Ado Köstner oli biokeemik, Tallinna Polütehnilise Instituudi professor.
Horreum

Ehitus ja nimetamine

Rooma horreum ja selle sadam Ostia Antica olid vähemalt kahekordsed ja võimaldamaks kergemat ligipääsu ülemistele korrustele, olid need ehitatud kaldteede, mitte treppidega. Teraviljade säilitamiseks kasutatavad hooned olid ehitatud sammastele tõstetuna, et vähendada niiskuse hoonesse sattumise ja kauba riknemise tõenäosust. Mitmed horreumid paistavad olevat olnud kasutusel ka suurte kauplemisaladena, kus keskse õu ümber asusid väikeste kaupluste (tabernae) read. Mõned neist võisid olla üpris viimistletud ja ehk täita tänapäevaste kaubanduslike passaažidega sarnanevat rolli. Teistel hoonetel, nagu näiteks Ostias asunul, oli õu jaotatud ja kauplused seisid "selg-selja vastu". Lähis-Idas olid horreumid üpris teistsuguse ehitusega ja neis oli vaid üks rida väga sügavaid kauplemisruume, mis kõik avanesid samasse külge. See peegeldas sealsetes paleedes ja templikompleksides juba ammu enne roomlaste saabumist laialdaselt kasutatud arhitektuuristiili.
Hoonete ehitamisel kanti hoolt ka turvalisuse ja tuleohutuse eest. Tulekahjude ohu vähendamiseks ehitati horreume sageli väga paksude seintega (kuni meetripaksustega) ja varaste heidutamiseks olid aknad alati kitsad ja asusid väga kõrgel. Uksi kaitsti keeruliste lukkude ja poltide süsteemidega. Isegi kõige suurematel horreumidel oli vaid kaks kuni kolm välisust, mis olid sageli ka üpris kitsad ja mis ei võimaldanud vankritega sisenemist. Kaupade sisse- ja väljatassimise ning hoone sees liigutamise vaevarikas töö tehti väga tõenäoliselt vaid käsitsi; seega pidi suurimates horreumides olema tohutu hulk töölisi.
Kõigile Rooma horreumidele olid pandud nimed, millest mõned viitasid kaubale, mida seal hoiti (ja ilmselt ka müüdi): näiteks vaha (candelaria), paber (chartaria) ja pipar (piperataria). Teised nimetati jälle kas keisrite või keiserliku perekonnaga seotud inimeste järgi, nagu näiteks juba mainitud Horrea Galbae, mis on ilmselt saanud oma nime 1. sajandil valitsenud keiser Galba järgi. Tänu Ostias asuvale eriti hästi säilinud horreumil olevatele raidkirjadele on teada, et see nimetati kahe vabakslastud orja (selle oletatavate omanike) Epagathuse ja Epaphrodituse järgi (Horrea Epagathiana et Epaphroditiana).
Novaja Gazeta

Novaja Gazeta (Новая газета) on Venemaa ajaleht.
Leht alustas ilmumist 1993. aastal. 2009. aasta jaanuarist saadik ilmub kolm korda nädalas.
Leht on tuntud kriitilise suhtumise poolest võimudesse. Võimud omakorda osutavad vastuseks Lääne kriitikale ajakirjandusvabaduse puudumisest Venemaal Novaja Gazetale kui tõendile vastupidisest.
Rida ajalehe kaastöölisi on aastate jooksul tapetud või surnud kahtlastel asjaoludel, oletatavasti seoses nende ajakirjandusliku tegevusega. Nende seas on Anna Politkovskaja, Juri Štšekotšihhin, Anastassija Baburova ja Igor  Domnikov.
Lehe aktsiate kontrollpakk kuulub lehe töötajaskonnale, 49% aktsiatest jaguneb Aleksandr Lebedevi (39%) ja Mihhail Gorbatšovi (10%) vahel.
Kauaaegne peatoimetaja oli Dmitri Muratov, tuntud kaastöölisi oli Julija Latõnina, Pavel Felgenhauer, Juri Rost, Dmitri Bõkov, Orhan Džemal jt.

Peatoimetaja valimised

Iga kahe aasta tagant valivad Novaja Gazeta toimetuse liikmed ajalehele peatoimetaja. 2017. aasta novembris teatas senine peatoimetaja (ametis 22 aastat) Dmitri Muratov, et ta enda kandidatuuri üles ei sea. 17. novembril pani Muratov ameti maha ja samal päeval valisid töötajad uueks peatoimetajaks senise Novaja Gazeta peadirektori 64-aastase Sergei Kožeurovi (teised kandidaadid olid osakonnajuhataja Kirill Martõnov ja tegevtoimetaja Aleksei Poluhhin).
Tiina Lokk

Tiina Lokk-Tramberg (sündinud 1. oktoobril 1955 Tallinnas) on eesti filmindustegelane, filmiõppejõud ja poliitik, endine Riigikogu liige.

Elulugu

Ta lõpetas 1974. aastal Tallinna 22. Keskkooli ja on lõpetanud Üleliidulise Riikliku Kinematograafia Instituudi Moskvas filmiteooria ja kriitika alal.
1997. aastast on Lokk PÖFFi direktor, hiljem sai temast ka Euroopa Filmiakadeemia liige.
Enne PÖFFi on Lokk kümme aastat töötanud Tallinnfilmis stsenaariumide toimetaja, stsenaristi ja kunstinõukogu liikmena, samas ka vabakutselise ajakirjanikuna. Seejärel asutas ja juhtis ta filmilevifirmat FilmiMAX, mille üks omanikke oli. Ta on olnud õppejõud Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias (kultuurikorraldus) ja Eesti Kunstiakadeemias (seal õpetanud filmiajalugu, filmistsenaristikat ja kultuuriprojektide juhtimist) ning Balti Filmi- ja Meediakoolis stsenaristika dotsent. Tallinna Ülikooli senat valis 21. mail 2012 Tiina Loki Balti Filmi- ja Meediakooli filmikunsti professoriks. 
Lokk võttis osa 2018. aastal toimunud 47. Kiievi rahvusvahelise filmifestivali Molodist rahvusliku võistlusprogrammi žürii tööst.
Ta on alates 2006. aastast Reformierakonna liige ja oli alates 12. detsembrist 2012 aastani 2015 Riigikogu liige. Riigikokku pääses ta asendusliikmena, kuna Taavi Rõivas sai sotsiaalministriks ja teda algselt asendama pidanud Jaanus Rahumägi loobus tööst Riigikogus.

Isiklikku

Tal on kaks tütart: Triin ja Martina.
Hobidena on ta nimetanud kokkamist, matkamist, reisimist.
Loki lemmikfilmide hulka kuuluvad näiteks "Lendas üle käopesa", "Kodanik Kane", "Amarcord" ja "Pulp Fiction".
Peeter Pall

Elulugu

Peeter Pall on inseneri poeg.
Lõpetas 1983 Tartu 2. Keskkooli, 1990 TÜ bioloogiaosakonna, bioloogiamagister (1993, TÜ), väitekiri "Saprobakterid ja nende arvukust mõjutavad tegurid Eesti jõgedes" Oli 1990–93 ZBI insener ja vanemlaborant, 1993 TÜ ZHBI õppeülesande täitja, 1994–99 doktorant, aastast 1998 EPMÜ ZBI hüdrobioloogiaosakonna ning EMÜ põllumajandus- ja keskkonnainstituudi teadur. Loenguid vee mikrobioloogiast.

Teadustöö

Uurimisvaldkond: vooluvete ökoloogia, vee mikrobioloogia. Osalenud ekspeditsioonidel Eesti jõgedele. Eesti Mikrobioloogia Seltsi asutajaliige (1992) ja juhatuse liige (1992–94). Üle 10 teadustrükise.
Asari

Asari (saksa keeles Assern) on Läti linna Jūrmala osa.
Asub Vaivarist idas, Valterist põhjas ja Mellužist läänes. 1428 elanikku (2008).
Aastal 1827 ehitas Firkside suguvõsa Melluži aladele rannamaja, hakates sel ajal ühtlasi müüma krunte ka praeguse Asari linnaosa aladele. Asari raudteejaam rajati aastal 1877. Aastast 1959 Jūrmala koosseisus.
Siberi koldkaer

Siberi koldkaer (Trisetum sibiricum) on kõrreliste sugukonda kuuluv taimeliik.
Ta on Eestis arvatud II kaitsekategooriasse (seisuga 2012).
Iājuddīn Āhmed

Iājuddīn Āhmed (bengali ইয়াজউদ্দিন আহম্মেদ; 28. veebruar 1931 – 10. detsember 2012) oli Bangladeshi poliitik.
Ta oli Bangladeshi president 6. septembrist 2002 kuni 12. veebruarini 2009.
Ta sündis Munshiganji ringkonnas Bengalis.
Memphis Grizzlies

Memphis Grizzlies on USA korvpalliklubi, mis mängib korvpalliliigas NBA.
Korvpalliklubi Vancouver Grizzlies koos klubiga Toronto Raptors sai NBA liigasse aastal 1995, kui NBA laiendas oma piire Kanadasse. Aastal 2001 kolis klubi Memphisesse ja võttis uueks nimeks Memphis Grizzlies.
Celia Roose

Celia Roose (sündinud 13. augustil 1964) on eesti muusik ja muusikaõpetaja.
Ta on lõpetanud Tallinna Konservatooriumi 1989. aastal. Ta on töötanud muusikaõpetajana Tallinna 44. Keskkoolis (1985–1989) ja olnud Võru Muusikakooli direktor (2003–2011), samuti Lüllemäe Põhikooli muusikaõpetaja (alates 2013).
Ta on Viljandi Kultuuriakadeemia pärimusmuusika dotsent. 
Ta on ansambli Sannalise' liige.
Kretinga mõis

Kretinga mõis (Kretingos dvaras) on endine mõis Leedus Kretinga rajoonis Kretingas.
Kretinga mõisat on esimest korda mainitud XV sajandil. Toona kuulus see Žemaitija valitsejatele Kęsgailadele. Aastast 1532 oli tegemist riigimõisaga. Eravaldusse läks see taas aastal 1572, mil mõisa omanikuks sai Jan Hieronimowicz Chodkiewicz. Aastal 1621 läks mõis abielu kaudu Sapiehade suguvõsa kätte. Aastast 1745 kuulus Kretinga Massalskitele. Aastal 1795 läks mõis krahv Potocki valdusse, aga aastal 1806 sai mõisa omanikuks Platon Zubov. Zubovitelt läks mõis aastal 1874 Tyszkiewiczite valdusse.
Mõisakompleksi vanimaks osaks on XVIII sajandi alguses rajatud park. Toona rajati viljapuuaed, pärnaallee ja kastaniallee. XIX sajandi alguses kujundas Platon Zubov pargi inglise pargiks.
Kui mõisa omanikeks said Tyszkiewiczid, siis rajasid nad sinna oma residentsi. Viljapuuaed kujundati ümber, parki lisati palju uusi liike, pärnaallee kujundati tunnelilaadselt ümber. Alleede ristumispaikadesse paigaldati skulptuurid, lisandusid lillepeenrad ja rosaariumid. Peahoone ette püstitati skulptuuriga purskkaev. Pargis kasvatati nii faasaneid kui ka viinamäetigusid. Parki ehtis kolmest tiigist kaskaad. Idast piiras parki kastaniallee, linnatänavatest eraldas parki maakividest ja tellistest müür. Müürile vaatamata oli park avatud nii Kretinga linna rahvale kui ka talumeestele.
Mõisakompleksi kuulus 29 hoonet, tänapäeval on neist säilinud 23, sealhulgas vesiveski, sepikoda, aedniku maja.
Peahoone on uusklassitsistlikus stiilis. Seal asusid valge peosaal, roheline saal ja punane muusikasaal, kabinetid, söögisalongid, perekonnaportreedega galerii, kabel maaliga "Neli evangelisti" ja muidki kunstiväärtusi. Paleega oli ühendatud talveaed, kus kasvasid eksootilised taimed. Seal asus tehislik juga, samuti voolas seal oja, kus ujusid kuldkalad.
Esimese maailmasõja ajal laastas mõisa seal peatunud Saksa sõjavägi. Tulekahjus sai kannatada häärber ja hävis talveaed. Pärast sõda asusid Tyszkiewiczid mõisa taastama, ent tööd edenesid aeglaselt, kuna maareform oli mõisa tulubaasi tublisti kärpinud. Töödele aitas kaasa see, et Kazimieras Justinas Tiškevičius avas mõisas vabriku, kus valmistati komme ja siirupit. Lisaks rentis ta mõisakompleksi kuulunud arvukatest hoonetest osa välja teistele ettevõtjatele. Peahoone varemetes läänetiib tuli siiski lammutada, samuti idatiiva lagunenud veranda ja rõdu.
Uuesti laastati mõis aastal 1940, mil sinna asus pärast Leedu annekteerimist Punaarmee väeosa. Hävis talveaed, mille asemele ehitati sõdurite söökla. Samuti rikuti mitmed kunstimälestised. Pärast seda, kui Saksamaa väed olid Kretinga hõivanud, taastas mõisa viimane omanik Aleksander Tyszkiewicz siiski talveaia ja restaureeris mõisa peahoone.
Pärast sõda jäi mõisakompleks kauaks tähelepanuta. Seda asuti taastama aastal 1992, mil peahoonesse kolis Kretinga muuseum. Praegu on pargis umbes 900 m² lillealasid, seal kasvab 23 kohalikku ja 64 võõrliiki.
Ingvar Tšižikov

Ingvar Tšižikov (sündinud 21. juulil 1966 Tartus) on Eesti ettevõtja ja poliitik.
Tšižikov on lõpetanud Tartu XII Keskkooli ja Luua metsanduskooli metsanduse erialal cum laude 1985.
Nõukogude armees teenides osales ta Tšornobõli tuumajaama avarii likvideerimisel. Ta on Peipsiveere Köögiviljaühistu juhatuse esimees.
Tšižikov oli 2002–2010 Rahvaliidu liige. Ta kandideeris 2011. aasta Riigikogu valimistel üksikkandidaadina Tartu- ja Jõgevamaal ning kirjutas alla "Ühinenud üksikkandidaatide" deklaratsioonile. Ta sai 238 häält.
Aare Laanemets

Aare Laanemets (6. veebruar 1954 Tallinn – 28. oktoober 2000 Tallinn) oli eesti näitleja ja lavastaja.
Bentaal

Bentaal (kreeka sõnast benthos 'sügavus') on veekogu (ookeani, mere, järve või jõe) põhi organismide elukeskkonnana. See hõlmab veekogu põhjapinna, põhjasetete ülakihid ja põhjalähedase vee umbes 0,5 m kõrguseni.
Narva-Jõesuu Püha Suurvürst Vladimiri kirik

Narva-Jõesuu Püha suurvürst Vladimiri kirik on õigeusu kirik Ida-Viru maakonnas Narva-Jõesuus. Tänane kirik toodi Narva-Jõesuusse üle 1948. aastal Merikülast.
Ludvig Puusepa tänav

Ludvig Puusepa tänav on tänav Tartus Tammelinnas, Maarjamõisas ja Veerikul.
Tänav on nimetatud arst Ludvig Puusepa järgi Tartu täitevkomitee otsusega 11. juunist 1961, varem oli tänav osa Kesk kaarest. Selle tänava ääres asub ka Ludvig Puusepa monument.
Tänava pikkus on 1030 meetrit.
Puusepa tänava ääres asuvad Tartu Ülikooli Kliinikumi hooned ning Mathieseni park.
Lõõtspillipoisid

Lõõtspillipoisid on kolmeliikmeline rahvamuusikat ja rahvalikku muusikat mängiv ansambel.
Ansambel tuli kokku 1998. aastal, kui salvestati helikassett. Sellele järgnesid juba mitmesugused esinemised. Üsna pea jõuti üksikuid palu esitavast pilli- ja laulutriost tervet õhtut vedava meeskonnani. Esitatakse vanu reilendereid, valsse, polkasid ja labajalgu. Huviliste soovi korral tutvustatakse kaasavõetud rahvapille. Korraldatakse mänge ja mõõduvõtmisi, õpetatakse vanu tantse, innustatakse rahvast kaasa laulma.
Kohtla-Järve linnapiirkond

Kohtla-Järve linnapiirkond oli haldusüksus Eesti NSVs 1959–1965, Kohtla-Järve linnanõukogule allutatud maapiirkond.
1959 likvideeriti Kiviõli rajoon ning selle alal moodustati Kohtla-Järve linnapiirkond, millega liideti Kiviõli linn ning Kohtla ja Kukruse alev. 1960. aastal liideti Kohtla-Järve linnapiirkonnaga Jõhvi rajoon.
15. detsembril 1964 moodustati Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi seadlusega Kohtla-Järve rajoon, mille keskuseks sai Jõhvi.
Ameerika Ühendriikide tasuliste käimlate likvideerimiskomitee

Ameerika Ühendriikide tasuliste käimlate likvideerimiskomitee oli 1970ndatel Ameerika Ühendriikides „rohujuuretasandil“ moodustunud kodanikeühendus, mis oli üks peamistest jõududest paljudes USA linnades ja osariikides tasuliste tualettide likvideerimise taga.