Merivälja objekt

Merivälja objekt (ka ja edaspidi objekt M) on meedias kasutatav nimetus 1960. aastate lõpul Tallinnast Pirita linnaosast Meriväljalt aadressil Hõbekuuse tee 34 hoovist maa seest leitud metallist objekti kohta. Nõukogude Liidu teadlaste tehtud analüüside abil on selgunud, et objektil on väga erilised omadused ja nende sõnul oli tegu sulamiga, mis on valmistatud tingimustes, mida planeedil Maa pole võimalik saavutada.
Nii Nõukogude teadlased kui ka KGB töötajad oletasid, et järelikult on tegu maaväliste olendite valmistatud sulamiga, ning alustasid Meriväljal Hõbekuuse tee 34 hoovis kaevetöid maaväliste olendite tehnoloogia leidmiseks maapõuest.
Tänapäeval on leitud sulamit analüüsinud ka Tallinna Tehnikaülikooli teadlased, kuid analüüsi tulemuses on selgunud, et sulam sisaldab suuremas osas kroomi, rauda ja niklit, mida on ka Maa elanikel täiesti võimalik saavutada.

Merivälja ufo juhtumi algus

Hõbekuuse tee 34 maja perenaise Vivika Mitti sõnul, hakkasid (millalgi vahemikus 1967–1969) tema abikaasa Virgo Mitt ja naaber nende hoovi kaevu kaevama.
6,5 meetri sügavusele jõudes tuli ette tugev materjal (mida algul arvati olevat kivim), mille lõhkumine võttis Virgol palju aega, kuid lõpuks suutis ta materjali suruõhuhaamriga purustada.
Tükke said nad ühe ämbritäie ning nende vaatlemisel avastati, et tegu on hoopis metalliga. Ühe tüki (mis olevat hiljem kolimise käigus kadunud) jätsid Mitid endale, ühe tüki andis Virgo enda geoloogist sõbrale ja ülejäänud tükid valati kaevu rakmetesse.
Hiljem sattus geoloogi käes olev tükk Teaduste Akadeemia Geoloogiainstituuti, kus üks insener seda tükki katsudes nii tugeva elektrilöögi sai, et kaotas teadvuse.
1983. aastal tehti metallitükk pooleks ja üks pool eraldi kolmeks, mis saadeti Kiievisse, Moskvasse ja Leningradi uurimisasutustesse uurimiseks.
Kogu uurimine hakkas kandma parooli "soveršenno sekretno" (täiesti salajane).
Mittide pere jaoks algas "ufolugu" sellega, kui 1986. aastal sõitis Mittide maja ette must Volga, kust tulid välja Enn Parve, ja kaks tundmatut meest Moskvast, diplomaadikohvritäie dollaritega, et kogu krunt ära osta. "Kui nad oleksid vähem pakkunud, siis ma võib-olla oleksin müünudki," tunnistas Vivika Mitt ufoloog Igor Volkele.

Ülevaade juhtumiga seotud inimestest

Meriväljal Hõbekuuse tee 34 majas elasid Virgo Mitt (10. veebruar 1923 Jõhvi – 23. juuli 1987 Tallinn) ja tema abikaasa Viivika-Evi Mitt (8. september 1928 Tallinn – 2. veebruar 1998 Tallinn).
Virgo Mitt oli automehaanik. Tal jäi 1982. aastal insuldi tõttu halvatuks.
Viivika- Evi Mitt töötas aastatel 1960–1985 Tallinna 2. Keskkoolis (praegu Tallinna Reaalkool) inglise keele õpetajana. 1980-ndatel õnnestus tal hakata Merivälja ufo objekti valvuriks, kus sai palka vähemalt 500 rubla iga kuu.
Alates aastast 1984. hakkas Mittide juures käima Nõukogude Liidu kaitseministeeriumi allasutuse teaduslik töötaja Aleksander Dejev, kes küll hiljem selgudes kaevas tehasele Punane RET alluvana ja koos kahe siberlasega moodustas kooperatiivi Ruslan. Talle on omistatud ka üleloomulikke võimeid.
Nikolai Sotševanov oli geoloogia-mineraloogiakandidaat, kes ütleski, et leitud sulam on ebamaist päritolu. Tema oli ka viimane kes entusiastlikult, kuid tulemusetult kaevetöid jätkas.
Enn Parve korraldas suuremalt osalt sulamitükkide otsinguid Meriväljal.
Herbert Viiding oli Teaduste Akadeemia Geoloogia Instituudi geoloog, kelle kolleeg olevat kaotanud teadvuse puutudes kokku objektiga M. Tema hakkas objektiga M katseid tegema, pidas päevikut ja juhatas 1986. aastal suvel Meriväljal korraldatud kaevetöid.
Hans Raudsik oli hobiufoloog, kes on jälginud Merivälja ufo juhtumit pikemalt ja sattunud ka sellega seotud müstilisse juhtumisse.
Igor Volke on ufoloog, kes sattus Hõbekuuse tee 34. hoovi tuletõrjekomandoga, et kaev veest tühjaks pumbata ja hiljem õnnestus tal isegi kaevamistel pilte teha, kuigi see oli keelatud.
Marina Popovitš oli Nõukogude õhuväe teeneline katselendur, kes tegi objektile M 1990. aastal reklaami meelitades sinna ka Asahi filmigrupi.
Leili Mitt-Uibopuu on Viivika ja Virgo Mitti minia, kes müüb oma Facebooki kontol objekti M.
Hergi Karik oli keemik ja Virgo Miti tuttav kelle kaudu sattus tükk objektist M Teaduste Akadeemia Geoloogi Instituuti.
Mart Sander õppis Viivika Mitti klassis ja sai temaga hästi läbi. Viivika Mitt pärandanud ka ühe tüki objektist M talle.
Anto Raukas on Teaduste Akadeemia geoloogia-mineraloogia doktor, kes väitis, et objekti M näol on tegu inimeste valmistatud sõjalise objektiga.

Erinevad versioonid "Merivälja ufost"

Kuna keegi ei teadnud tegelikult objekti M mineviku kohta midagi, tekkis väga palju teooriaid selle päritolu ja olemuse kohta.
Kõige levinud kinnitamata versioon objektist M on Dejevi ja Volke oma. Nad mõlemad arvasid, et objekt M koosneb väiksemast ja suuremast osast. Väiksem pidi kaaluma 43 tonni ja suurem üle 2080 tonni. Dejev joonistas ka nende oletatava kuju üles. Volke aga väitis, et suurem osa on elliptiline 17x22 meetrit ja väiksem pommikujuline 2x4 meetrit. Tema arvates oli tegu ufode signaalgeneraatoriga, mis suudab kiiresti liikuda igasuguses keskkonnas.
Nikolai Šotsevanov arvas, aga et Virgo Mitti avastatud algse objekti M näol on tegu tükkiga "ufo" kaitsekilbist.
Arvati veel, et kuna objekt M kaevati välja moreenikihi alt võib olla tegu jääajal Meriväljale maandunud ufo või koguni ufonautide säilmetega.
Ühe teooria järgi on objekt M Meriväljal maa all 10. või 11. sajandist ja seda peaks kinnitama ühes Tallinna kirikus olev freskofragment, mida pole hiljem leitud.
Anto Raukase arvates on objekt M hoopis salajane sõjaline objekt. Nimelt olevat I maailmasõja ajal Venemaa sõjaministeerium andnud Petrogradi teadlastele käsu valmistada sulam, mis oleks tugevam kui tollal tuntud terasemargid. Töökohaks olevat määratud Bekkeri laevatehas. Pärast bolševike riigipööret 1917. aastal jäid nad aga tähelepanuta ja Saksa vägede lähenedes otsustati esimesed valatud metalliproovid, mille koostis nagu damaskuse teraselgi on siiani teadmata matta ööpimeduses tollal väheasustatud Viimsi poolsaarele männimetsa lootuses, et olude paranedes kaevatakse need välja ja töö jätkub. Saksa okupatsioonile järgnes aga Vabadussõda ja Tallinnast sai iseseisva Eesti pealinn. Metalliproovid jäid maapõue ja Meriväljale rajati aedlinn.
Nii Herbert Viiding, kui ka Viivika Mitt tunnistavad, et tegu võis olla lihtsalt püriidiga ehk kassikullaga.

Mis on saanud objekti M materjalist?

Objekti M on reisinud üle Nõukogude Liidu ja suurem osa selle tükkidest on kaduma läinud, siiski on inimesi, kes väidavad, et nende käes on tükk ufost.
Näiteks on Mart Sander, kes õppis 12-aastaselt Tallinna Reaalkoolis Viivika Mitti klassis ja sai temaga hästi läbi, näidanud avalikult tele-eetris Viivika Mitti poolt talle pärast ühte külaskäiku Meriväljale kaasa antud ufotükki.
Lisaks kuulutab Mittide minia Leili Mitt-Uibopuu oma Facebooki postituses 210 grammi kaaluva Merivälja ufo objekti müümist 55 miljoni dollari eest koguni kolmes keeles. Kivi pidavat ta hoidma ühe psühhiaatri käes. Tema sõnul on objekti M puhul tegu ülemaailmse juhtimissüsteemiga, mille teine pool asuvat Mehhikos.
Kui pärast juhtumi lõppemist käis Raudsik Šotsevanovilt pärimas, mis objektist M edasi saab. Öelnud nüüdseks juba surnud Šotsevanov, et temal on oma tükk alles ja selle pärandab ta oma pojale.
Tikutopsisuurune tükk objektist M oli ka Hans Raudsikul Geoloogia Instituudis olemas.
Nüüdseks on ka Leili koos oma uue perega majast välja kolinud ja Hõbekuuse tee 34 maja on müügil portaalis Kinnisvara 24 (seisuga 26.02.2019 broneeritud).

"Merivälja ufost" inspiratsiooni saanud ilukirjandus ja ulme

Merivälja ufo juhtumi ainetel on Indrek Hargla, Triin Ruumeti ja Ken Saani ühistööna valminud teleseriaal "Merivälja". Peagi peale sarja lõppemist TV3 kanalil valmis ka Indrek Hargla samanimeline romaan.