google/wiki40b huggingface dataset:
Terje Sørgjerd

Terje Sørgjerd (sündinud 8. märtsil 1979) on norra loodusfotograaf ja filmitegija, kes on kogunud tuntust oma time-lapse-seeriatega.
Sørgjerd on pildistanud näiteks Eyjafjallajökulli purset Islandil (aprill 2010).
Eriti laia tuntust on kogunud tema vimeo keskkonda postitatud lühifilmid. Tenerifel Teide vulkaani otsas jäädvustas ta meie kodugalaktikat Linnuteed (aprill 2011) ja Põhja-Norras virmalisi (märts 2011) ning öö üleminekut päevaks (juuni 2011). Viimane klipp on päris Lääne-Norrast ja see kujutab vett (august 2011).
Augustis 2011 suundus Sørgjerd aastaks fotoretkele, mille jooksul püüdis pildile saada mõningaid maailma kauneimaks peetavaid paiku. Selle käigus valmib tema debüütfilm, mis peaks välja tulema 2013. aastal.
Terje Sørgjerd on väga populaarne sotsiaalses meedias. Näiteks Facebookis jälgib tema lehte TSOPhotography enam kui 250 000 inimest, Google+'is enam kui 390 000 inimest ja Tenerifel tehtud lühifilmi on 2012. aasta jaanuari seisuga vaadatud 18 miljonit korda.
Emili Arm

Emili Arm (sündinud 6. septembril 1993) on Eesti endine iluuisutaja, jäätantsija. Tema partneriteks on olnud Rodion Bogdanov ja hispaanlane Luis Fenero. Tema sportlaskarjäär katkes vigastuse tõttu juba 17-aastaselt. Pärast seda on ta tegutsenud iluuisutamistreenerina ning treenerina osales ta ka telesaates "Tähed jääl", kus tema partneriks oli Pearu Paulus.

Isiklikku

Tema ema on endine Eesti Uisuliidu president, vandeadvokaat Maire Arm.
Maailma Majandusfoorum

Maailma Majandusfoorum (inglise keeles World Economic Forum, WEF) on Šveitsi mittetulundusfond, mida teatakse eelkõige seoses selle korraldatud tippkohtumisega Davosi mägikuurordis Šveitsi idaosas iga aasta jaanuaris.
Foorumi üritustel kohtuvad rahvusvahelised äriliidrid, maailma tipp-poliitikud, intellektuaalid ja ajakirjanikud, arutades maailma ees seisvaid küsimusi, muuhulgas ka tervishoiu ja keskkonnahoiu vallast.
Lisaks tippkohtumistele avaldab Maailma Majandusfoorum uurimisraporteid. Samuti korraldab see "Uute tšempionite iga-aastasi kohtumisi" (Annual Meeting of the New Champions) Hiinas ning piirkondlikke üritusi. 2008. aastal olid nende seas kohtumised Euroopas, Kesk-Aasias, Ida-Aasias, Aafrikas, Lähis-Idas, Venemaa tegevjuhtide ümarlaud ning Maailma Majandusfoorum Ladina-Ameerika teemal. 2008. aastal alustas fond ka ülemaailmse agenda teemalisi tippkohtumisi (Summit on the Global Agenda) Dubais.
2011. aasta Davosi tippkohtumine toimus 26.–30. jaanuaril.
Organisatsioon rajati 1971. aastal Euroopa Juhtimisfoorumi (inglise keeles European Management Forum) nime all. Praeguse nime sai see 1987.
Maailma Majandusfoorumi asutaja ja tegevjuht on Klaus Schwab.
Maailma Majandusfoorumi peakorter asub Šveitsi Genfi kantoni Cologny vallas.
Pinelased

Pinelased (Platygastridae) on putukate sugukond, mis kuulub kiletiivaliste seltsi.
Udriku laid

Udriku laid (ka Udrik(u)laid, Udrike laid) on Saaremaa idarannikul asuv U-kujuline saar, mis kuulub halduslikult Saaremaa valda Muraja küla koosseisu. Saar asub Muraja lahes Muraja ja Kübassaare poolsaare vahel, Kübassaare poolsaarest 300 meetri kaugusel. Saare pindala on 83,6 hektarit ja kõrgus kuni 5 m. Saare rannajoone pikkus on 9,3 kilomeetrit.
Saar on kuni 5 m kõrge. Seal kasvab rohttaimestikku ja võsa, asuvad põllud.
Minevikus on saar olnud asustatud. Ugala teatri näitlejad valmistasid 2004. aasta suvel laiul ette Peet Vallaku lugu "Relvad vastamisi". 
Saar kuulub Kahtla-Kübassaare hoiuala koosseisu ja on looduskaitse all.
Eestimaa Nõukogude Täitevkomitee

Eestimaa Nõukogude Täitevkomitee I koosseisu tegevus

1917. aasta kevadest täitis riigihaldusülesandeid Eestimaa kubermangus Venemaa Ajutise Valitsuse poolt määratud Eestimaa kubermangu kubermangukomissar Jaan Poska ja tema nõuandev organ Eestimaa Kubermangu Ajutine Maanõukogu ja Eesti Maavalitsus. Siiski püüdis EN TK lähtudes Petrogradi Nõukogu ja bolševike fraktsioon EN TK-s VSDTP KK juhistest kehtestada Vene sõjaväelaste toetusel nõukogude juhtivat rolli Eestimaa valitsemisel, kuni Eestimaal kehtinud kaksikvõimu lõppemisega, mil Petrogradis ja Tallinnas pandi toime lõplik võimuhaaramine (25. oktoobril vkj) 1917. aastal.
Vittjärvsträsket

Vittjärvsträsket on järv Rootsis Norrbotteni läänis Bodeni vallas Vittjärvist põhjas.
Maksim Šabalin

Maksim Andrejevitš Šabalin (vene Максим Андреевич Шабалин; sündinud 25. jaanuaril 1982 Samaras) on Venemaa iluuisutaja, jäätantsija. Ta sõidab paaris Oksana Domninaga.
Maksim Šabalin on 2009. aasta iluuisutamise maailmameister ja kahekordne Euroopa meister (2008 ja 2010).
2010. aasta Vancouveri olümpiamängudel võitsid Šabalin ja Domnina pronksmedali, jäädes alla olümpiavõitjaks tulnud Kanada paarile Tessa Virtue – Scott Moir ja hõbemedalile tulnud USA paarile Meryl Davis – Charlie White. Nende üldpunktisummaks jäi 207,64.
Vastupinge

Vastupinge on elektroonikas sellise polaarsusega elektripinge, mis põhjustab ühesuunalise juhtivusega ahelas tühise elektrivoolu tekkimise. Vastupinge võib olla rakendatud nii komponendile (vaakuumseade, gaaslahendusseade, pooljuhtseade) kui ka selle osale (p-n siire).
Ilus aeg

Ajalugu

Mõte jõulualbumist tekkis Birgitile juba 2007. aasta detsembris pärast väljamüüdud kontserti Kaarli kirikus. Uku tehtud on kõikide lugude arranžeeringud ja albumi on produtseerinud Ivar Must. Albumi ametlik esmaesitlus toimus 11. novembril 2008.
Paramaribo

Ajalugu

Linna asutasid 1613. aastal hollandi kaupmehed.
Ajalooline vanalinn kuulub UNESCO maailmapärandi nimistusse. Paramaribo Peetruse ja Pauluse katedraal on Lõuna-Ameerika suurim puitehitis.
Antson

Antson on perekonnanimi.
Kristina Tennokese

Haridus ja tantsukoolitus

Kristina alustas tantsimist 1983. aastal tantsuklubis "Mõmmik".
Aastatel 1985–1995 tantsis ta Tartu tantsuklubis "Stiil" ja 1995–2000 tantsuklubis "Alemana".
1999. aastal lõpetas ta Tallinna Pedagoogikaülikooli tantsujuhtimise erialal.
Kristina on rahvusvaheline S-klassi tantsija alates 1995. aastast ja elukutseline võistlustantsija aastast 2000. aastast.

Isiklikku

Kristina oli 28. veebruarini 2007 abielus Indrek Otiga. Lapsed: kaksikud
Vello Otsmaa

Vello Otsmaa (sündinud 29. märtsil 1932 Tallinnas) on Eesti tehnikateadlane.

Elulugu

Vello Otsmaa on ametniku poeg.
Lõpetas 1951 Tallinna 22. Keskkooli, 1956 Tallinna Polütehnilise Instituudi ehitusteaduskonna, 1958–61 TPI aspirant, tehnikakandidaat (1963, TÜ), väitekiri "Pika ringsilindrilise raudbetoonkooriku põikjõu-piirolukorra eksperimentaalne uurimine". Oli 1961–63 TPI ehituskonstruktsioonide kateedri assistent ja vanemõpetaja, 1964–92 dotsent, 1992–2001 TTÜ raudbetoonkonstruktsioonide õppetooli juhataja-aseprof ja ehitiste projekteerimise instituudi direktor, 2001– dotsent, õppetooli juhataja. Loengute põhiaineks olid raudbetoonkonstruktsioonid, selle kõrval ka tugevusõpetus ja ehitiste katsetamine.

Teadustöö

Uurimisvaldkonnad: koorikute teoorias käsitlenud silindriliste raudbetoonkoorikute arvutamist kandevõime piirseisundeis; raudbetooni teoorias mitmesuguste varraskonstruktsioonide põikjõukindlust, samuti pingbetoonkonstruktsioonide arvutamist. Konsulteerinud raudbetoonkonstruktsioonide projekteerimist ja ehitamist, juhtinud vastutusrikaste ehitiste katsetamist. Korraldanud teaduskonverentse. Mitmete nõukogude ja organisatsioonide liige, sh TPI ehitusalase erialanõukogu teadussekretär (1976–91). Üle 30 teadustrükise.

Isiklikku

Tema abikaasa on majandusteadlane Svea Otsmaa.
Kohver (etnograafia)

Kohver on tapitud nurkade ja enamasti kumera kaanega kirst. Kohver oli laialt levinud keskaegses Lääne-Euroopas.
Eesti talurahva seas oli kohver mõnikümmend aastat kasutusel 19. sajandi lõpus.
Toolse ordulinnus

Toolse ordulinnus (Tolsburg, algul Vredeborch) on Eesti põhjapoolseim ja noorim keskaegne ordulinnus, mille ehitusajaks loetakse 1471. aastat ja selle rajajaks ordumeister Johann Wolthus von Herset. Kants pidi kaitsma sealset Toolse sadamat mereröövlite rüüsteretkede eest. 
Toolse ordulinnus oli ka Toolse foogtkonna keskus ja Toolse foogti residents.
Algselt rajati kolmekorruseline majalinnus ja torn, mis hiljem moodustasid kantsi läänepoolsema otsa. Juba sama sajandi lõpuaastail linnust laiendati, nii et kujunes välja sise- ja eeshooviga kompleks, mille müüride kõrguseks oli 14 m ja paksus 2 m. 
Linnuse edasisteks lisanditeks said püstitatud väravatorn, mille funktsiooniks oli turvata mõni aeg hiljem rajatud laagrihoovi ja kantsi loodenurka. Vana majalinnuse põhjaseina taha ehitati ümar suurtükitorn. Suurtükitorni ehitamisega üheaegselt kõrgendati Toolse müüre ja ehitati põhjapoolsesse seina kaks danskerit.
Linnuse ülesandeks oli kaitsta sadamat, mis tol ajal oli Rakvere mereväravaks. 
Linnuse ehitustööd kestsid paarsada aastat. Liivi sõja ajal linnus purustati. Linnust mainiti 18. mail 1595 sõlmitud Täyssinä rahulepingus, kui venelased loobusid muuhulgas kõigist õigustest mitmete Eestimaa linnuste ja nende läänide üle. Hiljem taastati osaliselt 17. sajandi alul ja oli kasutamiskõlblik vaid osaliselt. 
1619. aastal nimetas Rootsi kuberner Eestimaal  Gabriel Bengtsson Oxenstierna Toolse kantsi valitsejaks Hermann Wrangelli, kantsi sõjalise tähtsuse kaotamise järel liideti piirkond Selja mõisaga, mida 17. sajandil ka veel Toolse nime kandis. Selja mõisa maad olid juba Taani ajast olnud Wrangellide valduses, hiljem olid nad Rennenkampffide ja seejärel Girard de Soucantonite valduses.
Põhjasõja käigus muutus linnus lõplikult varemeiks ja hüljati.
Käru raudteepeatus

Käru raudteepeatus (saksa keeles Kerro) on raudteepeatus Järva maakonnas Türi vallas Käru alevikus. Kuni 1920. aastateni kandis nime Lauri (küla järgi, kus see asus, kuid see nimetati kihelkonna järgi Käruks).
Kärule eelneb Lelle raudteejaam ning Kärule järgneb Türi raudteejaam (kuni 2014. aastani Kolu raudteepeatus).
Käru peatuses on üks madal perroon. Rong sõidab Balti jaamast Kärusse umbes 1 tund ja 25 minutit, kiirrong aga 1 tund ja 15 minutit. Kärus peatub kaheksa Viljandi rongi (pooled Viljandi ja pooled Tallinna poole) ja kaheksa Türi rongi (pooled Türi ja pooled Tallinna poole).

Ajalugu

Jaam rajati koos raudteeliiniga 1900. aastal. Algselt jäi see Vändra kihelkonda Käru mõisa maadele.

Jaamahoone

Jaamahoone valmis aastal 1901 analoogselt muu hulgas Olustvere ja Võhma jaamahoonega. 1926. aastal tehti hoonele väike juurdeehitus ja sellisena on hoone säilinud tänini. 2001. aastal toimus hoones tulekahju, kuid nüüdseks on hoone korrastatud.
Reginald Pole

Reginald Pole (12. märts 1500 – 17. november 1558) oli Inglismaa vaimulik, viimane katoliiklik Canterbury peapiiskop.
Reginaldi isa Richard Pole oli Walesi päritolu aadlik, ema aga Plantagenetide dünastiast pärinev Margaret Pole. Perekonna noorema pojana sai ta vaimuliku hariduse, õppides Oxfordi ülikoolis. 1515. aastal sai ta Oxfordist bakalaureusekraadi, 1518 andis Henry VIII talle Wimborne Minsteris dekaanikoha, mõne aja pärast ka prebendi Salisburys. 1527. aastal sai Pole'ist Exeteri toomdekaan.
1521–1526 õppis Pole välismaal, peamiselt Itaalias Padovas. Tema õpingukaaslaste hulka kuulusid mitmed hilisemad tuntud teoloogid, nii protestandid kui ka katoliiklased. Pole'i õpinguid rahastas peamiselt kuningas Henry VIII. Järgnevatel aastatel pakkus Henry Pole'ile Yorki peapiiskopi ja Winchesteri piiskopi kohta, kui too nõustuks toetama tema lahutust Aragoni Catherine'ist. Pole keeldus ja lahkus 1532 välismaale, kuigi naasis aasta lõpus ja viibis Inglismaal kuni 1535. või 1536. aastani, misjärel ta lahkus taas Inglismaalt.
Pole distantseeris end selgelt Henry VIII usu- ja abielupoliitikast ning kinnitas, et jääb katoliku usule truuks. See tekitas kuningas suurt viha, mille ta valas Pole'i sugulaste peale: tema kaks venda ja mitu teist sugulast hukati 1539 ning tema ema Margaret pärast pikka vangistust 1541. aastal.
Välismaal viibiv Pole sai paavsti tahtel 1536. aastal kardinaliks ning määrati ka tema legaadiks Inglismaale ning 1542. aastal määrati ta üheks kolmest legaadist Trento kirikukogule. 1549. aastal oli ta aga üks kandidaatidest paavsti ametikohale.
Kui Mary I asus troonile saamise järel katoliiklust Inglismaal taastama, naasis ka Pole 1554. aastal Inglismaale. 1555. aastal sai temast Canterbury peapiiskop ning Oxfordi ja Cambridge'i ülikoolide kantsler. Peale selle oli ta ka Mary I-le üks peamiseid nõuandjaid, eriti usuküsimustes. Tema peapiiskopiks oleku ajal taastati ketserlusevastased meetmed, mis suunati protestantide vastu ning mis tõid kaasa mitmesaja protestandi, kaasa arvatud eelmise peapiiskopi Thomas Cranmeri hukkamise. Siiski pole selge, kuivõrd nõudis protestantide hukkamist kuninganna Mary ja kuivõrd oli kõige karmimate meetmete poolt Pole.
Pole suri 17. novembril 1558, samal päeval Mary I-ga, umbes 12 tundi pärast kuninganna surma.
Merili Metsvahi

Merili Metsvahi (sündinud 24. juulil 1973) on eesti folklorist.

Elulugu

Ta lõpetas 1998 Tartu Ülikooli eesti ja võrdleva rahvaluule erialal. 2000. aastal sai ta samast magistrikraadi samuti eesti ja võrdleva rahvaluule erialal. Metsvahi on õppinud ka Loránd Eötvösi Ülikoolis Budapestis, Göttingeni ülikoolis ja Helsingi Ülikoolis. 2007. aastal kaitses ta doktorikraadi tööga "Indiviid, mälu ja loovus: Ksenia Müürsepa mõttemaailm folkloristi pilgu läbi". Tema juhendaja oli Ülo Valk.
Metsvahi töötab Tartu Ülikooli kultuuriteaduste instituudi eesti ja võrdleva rahvaluule vanemteadurina.
Ta on Akadeemilise Rahvaluule Seltsi juhatuse liige ja Eesti Akadeemilise Usundiloo Seltsi asutajaliige.
Metsvahi on uurinud imemuinasjutu tüüpi Naine libahundiks ja esimese öö õiguse müüdi levimist Eestis ning on seisukohal, et esimese öö õigust Eestis ei olnud. Ta on andnud välja muinasjutukogumikke ja koostanud õppekirjandust.
Käina kihelkond

Piirkonna ajalugu

Kihelkond moodustati arvatavasti 13. sajandil Saare-Lääne piiskopkonnale kuulunud Hiiumaa kaguosa baasil.  Põhjapoolsetest aladest moodustati 1627 Reigi ja lõunapoolsetest aladest Emmaste kihelkond 1866.

Käina kihelkonna pärand

Eesti Rahva Muuseumi esimene kogumismatk Käina kihelkonda toimus 1912. aastal. 2009. aasta seisuga on muuseumi kogudes Käina kihelkonnast esemeid 433, fotosid üle 470, välitöödel kogutud teatmematerjali 22, jooniseid 97.

Kihelkonna alad tänapäeval

Kihelkonna ala kattub umbkaudu endise Käina valla alaga.
Dace

Dace on lätipärane naisenimi.
2019. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 1911. naisenimi. 1. jaanuari 2019 seisuga oli Eestis eesnimi Dace 18 naisel.
Arnaud du Tilh

Arnaud du Tilh, hüüdnimega Pansette (surnud 1560), oli prantsuse talupoeg, tuntud Prantsusmaa ajaloo ühes kuulsamas petuloos Martin Guerre'i osava teesklemise tõttu.
Du Tilh oli pärit küllaltki vaesest perekonnast ning sai juba noorena tuntuks osava kelmi ning lugudevestjana. Ta tõmbas oma kelmustega enda peale paljude pahameele, kuid suutis end üldiselt alati jutuga välja keerutada. 1550. aastate alguses lahkus ta kodukülast ning osales Prantsusmaa poolel lahingutes Picardie's. On teada, et seal võitles, kuigi vastaspoolel, ka Martin Guerre, kuid kaks meest tõenäoliselt siiski ei kohtunud, sest Guerre saabus sinna alles 1557. aastal, kui du Tilh oli sõjaväest juba lahkunud. 1556. aasta paiku kohtus ta kahe Guerre'i tuttavaga, kes pidasid teda viimaseks. Ilmselt siis küpses tal plaan varastada Guerre'i identiteet ning üle võtta tema vara ja naine. Samal aastal läks ta Artigat'sse, Guerre'ide kodukülla, ning esines veenvalt Martin Guerre'ina. Enamik külaelanikke, sealhulgas pereliikmed, jäidki teda esialgu uskuma. Ajaloolane Natalie Zemon Davis arvab siiski, et Martini naine Bertrande pidi tema pettuse küllaltki kiiresti läbi nägema, sest intiimsetes olukordades oleks see paratamatult ilmsiks tulnud. Nõnda pakub ta välja hüpoteesi, et naine aitas du Tilhil pettust varjata, et abielunaisena külaühiskonnas paremat positsiooni saada ning endale majanduslikult rohkem kindlustatum elu tagada. Davis oletab ka, et nii Bertrande kui ka Arnaud võisid olla uue usutunnistuse (hugenottide) pooldajad, mis neid veelgi lähendas ning andis ka moraalse põhjenduse abielurikkumiseks.
Esialgu said Arnaud ja Bertrande väga hästi läbi, neil sündis tütar ning mees suurendas osavalt oma varandust Martini valduste müügiga. Kuid seoses viimastega tekkisid tal tülid oma "onu" Pierre Guerre'iga, kes hakkas teda peagi petiseks pidama. Tõenäoliselt reetis du Tilhi ennekõike ta mittebaski päritolu. Muus osas aga esines ta Martin Guerre'ina suisa laitmatult, sest tal oli hea mälu ja suurepärane näitlemisoskus. 1559. aastal kaebas Pierre Guerre ta siiski pettuses süüdistatuna kohtusse. Lisaks sellele süüdistati teda ka ühe aadliku maja süütamises, mille eest ta ka vangistati. Viimases asjas leidis kohus ta siiski süütu olevat, kuid Pierre kaebust hakati Rieux' kohtus peagi tõsiselt arutama. Süüdistusele lisas kaalu see, et vormiliselt oli ta esitatud Bertrande'i nimel, kes Davise arvates jäi siiski du Tilhi poolele. Tõenäoliselt leppisid nad kokku käitumismalle ning naine pühendas talle jätkuvalt väikeseid saladusi Martini kohta, mis võimaldasid petturil kohtus edukalt Martinina esineda. Siiski mõstis kohus mehe lõpuks süüdi, kuid Arnaud kaebas otsuse Toulouse'i kohtusse edasi. Seal esines ta tunuvalt veenvamalt ning kohtunikud jäid teda uskuma. Nüüd vangistati valesüüdistuse esitamises kahtlustatuna nii Pierre kui ka Bertrande ning tundus, et vale-Martin võib protsessi võita. Kuid siis ilmus välja tõeline Martin Guerre ning ehkki du Tilh väitis, et tema on ikkagi tõeline Martin, suudeti peagi tõestada vasupidist. Arnaud du Tilh mõisteti surma ning kohtuotsus viidi täide Martin Guerre'i maja ette püstitatud võllapuul.
Leifr Eiríksson

Leifr Eiríksson ehk Leifr Õnnelik (ka Leif Eriksson; vanaislandi Leifr Eiríksson ehk Leifr heppni; islandi Leifur Eiríksson; umbes 970 – umbes 1020) oli Islandi-Gröönimaa maadeavastaja, kes jõudis esimese eurooplasena Põhja-Ameerikasse. Ta viis samuti kuningas Óláfr Tryggvipoja korraldusel Gröönimaale ristiusu.
Leifrist jutustavad kaks Islandi saagat: "Eiríkr Punase saaga" (Eiríks saga rauða) ja "Gröönlaste saaga" (Grœnlendinga saga). Nende andmetel sündis Leifr Islandil. Tema isa Eiríkr Punane (Eiríkr rauði) asutas 985. aasta paiku koloonia Gröönimaale ja Leifr kolis koos oma vanematega Gröönimaa Ida-Asulasse.
Aastal 999 või 1000 purjetas Leifr Norrasse. Teel peatus ta Lõunasaartel, kus ta tutvus kohaliku üliku tütre Þórgunnaga. Þórgunna jäi lapseootele ja sünnitas pärast Leifri lahkumist talle poja Þorgilsi. Hiljem saatis ta poja Gröönimaale isa juurde.
Norras oli Leifr kuningas Olav Tryggvasoni külaline. Olav oli kristlane ja tema mõjul lasi Leifr end ristida. Olav tegi Leifrile ülesandeks võtta endaga Gröönimaale kaasa preester, kes seal ristiusku levitaks.
"Eiríkr Punase saaga" andmetel ajas torm Leifri laeva koduteel kursilt kõrvale ja mitme päeva pärast nägi ta senitundmatut maad, Vínlandi. Ta läks maale ning nägi seal kasvamas isekülvunud nisu ja viinamarju. Leifr täitis oma laeva selle maa toiduainete ja puudega ning sõitis koju Gröönimaale, päästes tee peal merehädalised. Gröönimaa ristiusustati ja Leifr sai lisanimeks Õnnelik (Leifr heppni).
"Gröönlaste saaga" annab Leifri osast Vínlandi avastamise juures natuke teistsuguse pildi. See saaga räägib, et Vínlandi nägi 986. aasta paiku esimesena Bjarni Herjólfsson, kelle laeva torm kursilt kõrvale ajas. Bjarni nägi lääne pool kolme maad, kuid maale ta seal ei läinud. Leifr ostis ära Bjarni laeva ja purjetas otsima maid, mida Bjarni oli kirjeldanud. Esimesena jõudis Leifr külmale kivisele maale, millele ta andis nimeks Helluland (arvatavasti Baffini saar), siis metsasele maale, mis sai nimeks Markland (arvatavasti Labradori poolsaar) ja viimaks meeldiva kliimaga maale, mille Leifr nimetas Vínlandiks. Sellel maal kasvasid viinamarjad ja metsik nisu ning jõgedes ujusid lõhed. Leifr ehitas Vínlandi majad ja talvitus seal. Talv oli pehme ja loomad võisid terve talve väljas olla. Järgmisel aastal läks Leifr Gröönimaale tagasi, koduteel päästis ta merehädalised, mistõttu teda hakati kutsuma lisanimega Õnnelik.
Leifr ise Vínlandi tagasi ei sõitnud. Ekspeditsioone jätkasid tema vend Þorvaldr ja õde Freydís ning teised gröönlased. Leifri venna Þorsteinni lesk Guðríðr ja tema mees Þorfinnr Karlsefni tegid katset Vínlandi ümber asuda, kuid see ebaõnnestus.
Vínlandi täpne asukoht ei ole teada, kuid arvatakse, et see asus Saint Lawrence'i lahe piirkonnas või sellest veidi lõuna pool. Aastal 1960 leiti L'Anse aux Meadowsis Newfoundlandil viikingite asulakoht, mis kinnitab, et Gröönimaa päritolu skandinaavlased jõudsid tõepoolest aasta 1000 paiku Põhja-Ameerikasse.
Aastal 1964 kuulutati USA-s 9. oktoober Leifr Eiríkssoni päevaks.
Tarō Asō

Poliitiline karjäär

Asō kuulub Jaapani kaua aega võimul olnud Liberaaldemokraatlikku Parteisse. Aastatel 2008–2009 oli ta partei esimees.
Ta valiti esmakordselt Jaapani Esindajatekotta oktoobris 1979 ning seejärel valiti ta tagasi 8 järgmistel valimistel. 2003. aastal asus ta Jun'ichirō Koizumi valitsuses sise- ja kommunikatsiooniministri ametikohale. Oktoobrist 2005 augustini 2007 oli ta Jaapani välisminister.
Arvatakse, et Tarō Asōl on düsleksia. Novembris 2008 juhtis ajakirjandus tähelepanu sellele, et ta teeb kõnesid paberilt lugedes sageli vigu tavaliste kanjide lugemisel.

Isiklikku

Tema naine Chikako on endise Jaapani peaministri Zenkō Suzuki tütar. Tema õde on printsess Mikasa Tomohito.
Usutunnistuselt on ta katoliiklane nagu ka tema vanemad.
Maarja-Magdaleena kirikumõis

Maarja-Magdaleena kirikumõis (saksa keeles Pastorat St. Marien-Magdalenen) oli kirikumõis Maarja-Magdaleena kihelkonnas Tartumaal.
Tänaval kummutit veeti

Sisu

Film koosneb üheksast humoristlikust ja satiirilisest filminovellist.
Põhjamaade Kompetentsikeskused

Programmi loomine

Põhjamaade kompetentsikeskuste pilootprogrammi avaldusi võeti vastu 2002. aasta jaanuaris ja veebruaris. Rahastusotsuse tähtaeg selle pilootprogrammi jaoks oli 2002. aasta november.

Põhjamaade heaolu-uuringute kompetentsikeskus

Põhjamaade kompetentsikeskuste programm heaolu-uuringute alal (NordWel) on virtuaalne multidistsiplinaarne rahvusvaheline teadustöövõrgustik, mis koosneb kaheksast kaasüksusest erinevates Põhjamaade ülikoolides ja mis õpib Põhjamaade heaolu mudeli ajaloolist evolutsiooni ja võimet kohanduda muutuvate asjaoludega. Programmi peakontoriks on Helsingi Ülikooli poliitika- ja majandusõppe teaduskonna sotsiaalteaduse ajaloo sektsioon.
Ühendades konkurentsivõimet ja arengut suure hulga sotsiaalsete teenustega, on nn Põhjamaade mudel tõmbamas rahvusvahelist tähelepanu.
Sellegipoolest on Põhjamaade mudel pideva surve all. Globaalprobleemide, Euroopa integratsiooni, immigratsiooni, vananeva ühiskonna ja suureneva individuaalsuse tõttu on paljud ennustanud Põhjamaade heaolu seisundi peatset surma. Järelikult on suur vajadus uurimistöödele, et Põhjamaade heaolu mudel saaks ennast globaalse võistluse näol uuendada.
Kaks olemasolevat Põhjamaade heaolu mudeli kompetentsikeskust on suunatud parandamaks Põhjamaade heaolu uurimise kvaliteeti, tõhusust, konkurentsivõimet ja nähtavust, täiustades Põhjamaade regiooni koostööd. 
Programmi rahastavad NordForsk ja mitmed Põhjamaade rahvuslikud teadust arendavad isikud. Programm algas 2007. aasta märtsis ja lõpeb 2012. aastal.

Põhjamaade kompetentsikeskus haiguste geneetika alal

Põhjamaade Kompetentsieskus Haiguste Geneetikas (Nordic Centre of Excellence in Disease Genetics, NCoEDG) koosneb teadlastest Soomest, Taanist ja Rootsist, kes näidiste alusel uurivad põletikuliste haiguste, Reaveni sündroomi, autoimmuunsuse vigade ja käärsoolevähi geneetilist tausta ja põhilisi tunnuseid.
Ignazio Abate

Ignazio Abate (sündinud 12. novembril 1986 Sant'Agata de' Gotis) on Itaalia jalgpallur, kes mängib 2009. aastast [kaitsja (jalgpall)|kaitsja]]na Itaalia kõrgliiga Serie A klubis AC Milan. 
Rahvuskoondises debüteeris Abate 11. novembril 2011 Poola jalgpallikoondise vastu. Varem mängis ta Itaalia U-21 koondises, kokku 10 mängu ja lõi neis ka ühe värava.