google/wiki40b huggingface dataset:
Arne Kivistik

Arne Kivistik (sündinud 1. detsembril 1933 Läänemaal) on eesti orienteeruja, spordipedagoog ja sporditegelane.

Haridus

Lõpetas 1952. aastal Märjamaa Keskkooli ja 1957. aastal Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna kehakultuuriosakonna. 1973. aastal kaitses Tartu Riiklikus Ülikoolis pedagoogikakandidaadi kraadi dissertatsiooniga "Suundorienteerumisradade valmistamise teooriast ja selle rakendamisest Eesti NSV-s".

Töö

Töötas 1957. aastast Tartu Riikliku Ülikooli (hiljem Tartu Ülikooli) kehakultuuriteaduskonnas. Aastatel 1957–1966 oli suusaspordi kateedri vanemlaborant, 1966. aastast õppejõud, 1979. aastast dotsent, aastatel 1981–1988 kateedrijuhataja ja 1999–2008 õppeülesande täitja ning 2007. aastast emeriitdotsent.

Sporditulemused

Eesti meistrivõistlusel orienteerumises võitis aastatel 1963–1975 kokku 16 kuld-, 9 hõbe- ja 7 pronksmedalit, neist orienteerumisjooksus 8 kulda, 5 hõbedat ja 5 pronksi ning suusaorienteerumises 8 kulda, 4 hõbedat ja 2 pronksi. Nõukogude Liidu esivõistlustel ja meistrivõistlustel võitis aastatel 1963–1969 3 kulda ja 2 pronksi.
Meistersportlane orienteerumises (1967).
Neljal korral (1962, 1963, 1971, 1975) tuli Tartu Riikliku Ülikooli võistkonnas Jüriööjooksu võitjaks.
Veteranide vanuseklassides võitnud Eesti meistrivõistlustel 40 kulda.
2014. aastal võitis suusaorienteerumise veteranide MMil vanuseklassis M80 hõbeda.

Tegevus spordiaktivistina

Tartu orienteerumisneljapäevakute algataja (1966), Eesti ja NSV Liidu esimese orienteerumise mitmepäevajooksu korraldaja (1967).
Üleliidulise kategooria kohtunik orienteerumises (1981). Tegutsenud peakohtuniku, rajameistri ja inspektorina Eesti ja NSV Liidu orienteerumise meistrivõistlustel. 
Joonistanud aastatel 1966–2013 üle 80 orienteerumiskaardi.
Orienteerumisklubi Kape asutaja (1981) ja pikaaegne president. Oli korduvalt valitud Eesti NSV Orienteerumisspordi Föderatsiooni presiidiumi liikmeks. Olnud ka Tartu suusamaratoni korraldajaid.
Riverside'i muuseum

Riverside'i muuseum (inglise Riverside Museum) on transpordimuuseum Šotimaal Glasgow's. 
Muuseum asutati 21. juunil 2011.
Muuseumihoone projekteeris Zaha Hadid.
2015. aastal külastas muuseumi 1 131 814 inimest.
2013 tunnistati muuseum Euroopa aasta muuseumiks.
Rahvuslik Trükimuuseum

Rahvuslik Trükimuuseum (inglise keeles National Print Museum) on Iirimaa pealinnas Dublinis tegutsev muuseum, mis kogub, dokumenteerib, säilitab, näitab, tõlgendab ja pakub juurdepääsu materjalidele trükikunsti kohta ning toetab sellega seonduvate oskuste säilitamist ja arengut Iirimaal. 1996. aastal avatud muuseum on paik, kus trükkalid, ajaloolased, õpilased ja laiem avalikkus näevad ja kuulevad, kuidas on kujunenud trükitööstus, mis levitab infot kõigis selle vormides kogu maailmas.
Muuseum on pälvinud täieliku akrediteeringu Iirimaa Pärandinõukogu (Heritage Council) muuseumistandardite programmist. Näitusel on väljas esinduslik valik varustust ja esemeid trükikunsti sajanditevanusest rikkalikust ajaloost. Huvitavamate esemete seas on Gutenbergi trükipressi koopia (laenatud teleseriaali "Tudorid" butafooriast) ja algupärane Iirimaa iseseisvusdeklaratsioon 1916. aastast (deponeeritud muuseumi 2016. aastani) koos sama tüüpi Wharfedale'i trükimasinaga, millel trükiti algupärand. Rahvuslik Trükimuuseum pakub giidiga ekskursioone, näitusi, töötube, loenguid ja muid erisündmusi.
Kuraator

Kuraator on kunstinäituse koostaja. Harvem nimetatakse kuraatoriks festivali vm kultuuriürituse programmijuhti.
Eestis on tuntud kuraatorid näiteks Reet Varblane, Mari Vallikivi, Eha Komissarov, Anders Härm jt. Kuraator võib tegutseda alaliselt muuseumi juures või olla kutsutud vaid üht näitust koostama.
Ajalooliselt on kuraatoriks nimetatud ka ametlikku hooldajat või järelevalvajat, sh riigivõimu esindajat autonoomse kõrgkooli juures ja õpperingkonna ülemat tsaariaegsel Venemaal.
Märgala

Märgala on ala, mille pinnas on kas alaliselt või ajutiselt liigniiskusega küllastunud.
Märgalad on tavaliselt osaliselt veega kaetud. Märgalade hulka kuuluvad nii alaliselt liigniisked alad (sood ja madalad veekogud) kui ajutiselt liigniisked alad (üleujutatavad jõeluhad, lauged mereranniku alad jt üleujutusalad). Tavaliselt on märgala pinnas küllastunud mageveega, kuid see võib olla ka soolane või riimveeline.
Sademehulk märgalal sõltub suuresti geograafilisest asukohast. Lõuna-Aasia märgaladel on tüüpiline sademehulk üle 5000 mm aastas, Eestis umbes 500 mm aastas. Põhja-Ameerika põhjaosas leidub märgalasid, mille aastane sademehulk on 150 mm. Sama erinevad on märgala temperatuurid: ekvatoriaalses kliimas on aasta ringi soe, lähisarktilises kliimas võib talvel esineda kuni -50 °C külma.
Eesti territooriumist moodustavad erinevad märgalad (rannikualad, sood, soostunud alad, luhad, jõed ja järved) kokku umbes veerandi.
Viimasel ajal on säilinud märgalasid hakatud kaitse alla võtma. 1971. aastal Iraanis sõlmitud Ramsari konventsioon reguleerib rahvusvahelist märgalade kaitset. Sellega anti 1976 Matsalule rahvusvahelise tähtsusega märgala staatus. 1997.aastal lisandus Eestis 9, 2003. aastal 1, 2006. aastal 1, 2010. aastal 4 ja 2011. aastal 1 Ramsari märgala. 2014. aasta seisuga on Eestis 17 Ramsari rahvusvahelise tähtsusega märgala.
2. veebruaril tähistatakse rahvusvahelist märgalapäeva.

Märgalade olulisus

Märgaladel on looduses väga tähtis roll. Nad on väga liigirikkad, olles elupaigaks mitmetele olulistele taime- ja loomaliikidele, sealhulgas veelindudele, kelle elutsemine sõltubki suuresti märgaladest . Nad pakuvad kudemispaiku kaladele, olles samas ka heaks kalapüügikohaks. Märgalades sisaldub puhas vesi, mida saab kasutada nii joomiseks kui niisutamiseks. Nad kaitsevad maapinda üleujutuste ja tormide eest . Kindlasti on oluline märgalade, eriti turbaalade roll maapealse süsiniku neelajana ja energiaallikana .

Märgalade hävimine

Hoolimata märgalade tähtsusest ja olulisusest, ei ole tänapäeval nende olukord kiiduväärt . Läbi kogu ajaloo on loodetava materiaalse kasu nimel märgalasid hävitatud, peamiselt kuivendamise ja maaparanduse abil, et saada põllumaad või parandada kinnisvara väärtust. Näiteks Uus-Meremaa märgaladest on pärast eurooplaste saabumist kuivendatud üle 90%, peamiselt karja- ja põllumaa saamiseks. Märgalasid on ka üle ujutatud, muutes neid järvedeks ja veehoidlateks.
Märgalasid hävitab ka maavarade kaevandamine . Oluline roll märgalade osakaalu vähendamisel on ka metsade mahavõtmisel .

Märgalade määratlus Ramsari konventsiooni järgi

Ramsari konventsiooni punkti 1.1 kohaselt: "Märgalad on sood, rabad, turbaalad ja veekogud, niihästi looduslikud kui kunstlikud, niihästi alalised kui ajutised, niihästi seisva kui vooluveega, niihästi magevee, riimvee kui soolase veega, kaasa arvatud meri nendel aladel, kus mere sügavus mõõna ajal on alla 6 meetri." Punkti 2.1 kohaselt võivad märgalad hõlmata saari ja merealasid, mille sügavus mõõna ajal on üle 6 meetri, kui need on igast küljest eelmisele punktile vastavate aladega ümbritsetud, samuti kalda- ja rannikuäärseid alasid .
Małgorzata Rejmer

Małgorzata Rejmer (ka Margo Rejmer, sündinud 6. septembril 1985 Varssavis) on poola proosa- ja reportaažikirjanik. On viimastel aastatel elanud Tiranas, Albaanias.
Ehitusinsener

Ehitusinsener (prantsuse keeles Ingénieur civil < ladina keelest ingenium 'kujutlusvõime, leidlikkus'; civilis 'tsiviil-') on insener, kes koostab ehitusprojekti või juhib ehitusprojekti järgi teostatavaid töid või teostab järelevalvet ehitustööde üle, kontrollides nende vastavust projektile.
Ehitusinsenere, kes koostavad ehitusprojekte, nimetatakse ka ehitusprojekteerijateks või lihtsalt projekteerijateks. Ehitusprojekteerijaid, kes konstrueerivad (projekteerivad) ehitustarindeid, nimetatakse ka ehituskonstruktoriteks.
Antiikajal jäeti ehitusinseneride töö sageli tähelepanuta, kuigi nad rajasid olulisi ehitisi: teid, sildu, tunneleid, kaevandusi, teatreid, terme ja küttesüsteeme. Mõnevõrra rohkem hinnati neid ehitusinsenere, kes avaldasid teoseid kaitserajatiste kohta.
Hellenistlikes riikides oli ehitusinseneri sotsiaalne staatus natuke kõrgem kui polistes. Vana-Roomas kergitas inseneride tähtsust suurem nõudmine nende teenete järele. Rooma riik võttis alla 18 aasta vanuste noormeeste haridus- ja ülalpidamiskulud enda kanda ning Alexander Severus ja Constantinus Suur määrasid nendele koguni stipendiume. Diocletianus palkas riigi kulul arhitektuuriõpetajaid.
Esialgu eristati ehitusinseneri, kes töötas ühiskondlike rajatistega, ehitusinsenerist, kes töötas sõjaliste rajatistega. Neid nimetati vastavalt tsiviil- ja militaarinsenerideks ning neid koolitati eraldi. Aja jooksul võtsid tsiviilinsenerid endale suure osa militaarinseneride tööst ja tänapäeval maailmas militaarinsenere üldjuhul ette ei valmistatagi.
Minevikus arvati tsiviilinseneride hulka ka keemia-, mehaanika- ja elektriinsenerid. Need elukutsed muutusid lõpuks nõnda erinevateks, et nende ühine ettevalmistamine muutus ebapraktiliseks.
Warren Christopher

Warren Christopher (27. oktoobril 1925 – 18. märts 2011) oli Ameerika Ühendriikide diplomaat ja jurist. Ta oli Demokraatliku Partei liige.
Õppis Redlandsi Ülikoolis, Lõuna-California Ülikoolis ja 1946–1949 Stanfordi Ülikoolis.
Ta oli Ameerika Ühendriikide riigisekretär aastatel 1993–1997.
Orianthi

Elu ja karjäär

Orianthi Panagaris sündis Adelaides, Austraalias ja on Austraalia ning Kreeka päritolu. Kolmeaastasena hakkas Orianthi klaverit õppima ning kuueaastasena hakkas ta kitarrimängu õppima. Kuueselt õppis ta mängima akustilist kitarri ja üheteistkümneselt hakkas ta oma isa julgustamise peale elektrikitarri mängimist õppima. 15-aastasena pani ta rohkem rõhku laulude kirjutamisele ja sellega alustas ta oma karjääri. Ta on mänginud bändides alates 14. eluaastast Inglismaal ja Prantsusmaal ning andis oma esimese kontserdi 15-aastaselt Steve Vaile. Kui Orianthi oli 18, kohtus ta Carlos Santanaga ning hakkas temaga muusikat tegema. Carlos kutsus Orianthi endaga muusikat tegema heliproovi jaoks ning hiljem kutsus ta endaga lavale esinema ta Adelaide kontserdil, Memorial Drive'l, 30. märtsil 2003.
Paul Beniko

Paul Beniko (9. juuni 1866 Parda, Hiiumaa – 15. juuni 1923 Tartu) oli Eesti riigikohtunik.
Ta õppis 1877–1884 Tallinna toomkoolis ja 1884–1889 (lõpetas) Peterburi ülikooli õigusteaduskonnas.
Laura (eesnimi)

Laura on naisenimi.
1. jaanuari 2018 seisuga oli Eestis eesnimi Laura 3114 naisel. Laura on Eestis populaarsuselt 40. naisenimi.
Kõige populaarsem oli eesnimi Laura vanuserühmas 20–24, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 69,34 ning Võru maakonnas, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 27,62. Laura oli keskmiselt 18 aasta vanune (mediaanvanus on samuti 18).
Nimi hakkas levima Francesco Petrarca loomingu kaudu. Tema armastatu nimi Laura on naissoo vorm ladina sõnast laurus 'loorberipuu' ja sama tähendusega on kreeka Daphne.
Akantoodid

Akantoodid (Acanthodii) on rühm väljasurnud kalu, enamasti paigutatakse nad kõhrkalade klassi, kuid omavad ka ühisjooni luukaladega ning käsitletakse sageli omaette klassina.

Anatoomia

Suhteliselt väikesed või keskmise suurusega kalad. Olid esimesed selgroogsete seas, kellel arenesid välja lõuad. Soomused meenutavad veidi luukalade ganoidsoomuseid. Mitmetel liikidel kõhuuimede ja rinnauimede vahel nn lisauimed, mis on jäänus paariliste uimede tekkele evolutsiooniliselt eelnenud nahakurrust. Kere uimede eesmises osas esines jäme oga. Vabasid ogasid esines ka mujal kehal, ilmselt oli neil muuhulgas kaitsefunktsioon. Silmad olid suured. Sabauimed erihõlmsed.

Paleontoloogiast

Kõige rohkem akantoode on leitud Šotimaalt Devoni punase liivakivi lademetest, samuti on leide Põhja-Ameerikast ja Victoria osariigist Austraaliast.
Martin Sookael

Martin Sookael (sündinud 22. märtsil 1983) on idufirmades praktiseeriv ettevõtja.
Ta lõpetas 2001. aastal Audentese Erakooli. 2002. aastal müütas USAs Southwestern Company juures ukselt uksele raamatuid. Aastatel 2002–2009 oli vabakutseline videokunstnik, fotograaf, programmeerija ja kujundaja. Ta on näiteks olnud videokunstnik etendustele "Dr. Tõrva ja professor Sule süsteem", "Roots", "KrabattabarK", "Haned võlgu", "Hädaorg", "Tervitustega minu heale sõbrale kontseptsioonile" ja "Layout". Aastatel 2003–2006 töötas ta New Balance Balticsi koolitus- ja turundusjuhina. Oli 2007–2009 Estraveli veebiarendusjuht.
2009. aastal sügisel kaasasutas lavastaja ja projektijuhi rollis koos Jürgen Rooste, Siim Aimla, Birk Rohelennu ja Cabaret Rhizomega luuleõhtute sarja "Cabaret Interruptus". Pooleteist aasta jooksul kasvas pisikesest paarikümne sõbraga keldrisündmusest alguse saanud organisatsioon nii kaugele, et "Cabaret Interruptusele" usaldati 30. Tallinna vanalinna päevade avamiseks originaalmuusikali loomine. 2010. aastal oli ta ettevõtte Community Tools kaasasutaja.
Martin Sookael on idufirmade Meie Tallinn ja Multiverse.im tegevjuht.
Martin osales Uue Maailma Seltsi algusaastatel seltsi tegevuses ning aitas teostada seltsi veebi- ja ajalehte. Ta oli ajalehe Väike-Ameerika Hääl kaasasutaja ja esimese kuue numbri disainer (2008–2010).
Martin Sookael on kirjastanud mitu raamatut, nende seas näiteks Mart Sanderi raamatu "Z, the Terminal Letter".
Hinggan

Rahvastik

2000. aasta rahvaloenduse andmeil elas aimakis 1 588 787 inimest, kellest 53,67% olid hiinlased, 41,06% mongolid, 4,51% mandžud ja 0,39% korealased.
Johan Busch

Johan Busch (21. juuli / 3. august 1873 Vara, Tartumaa – 3. september 1940 Tartu) oli eesti mööblitööstur.
Johan Busch sündis Varal kingsepa perekonnas. Tema vanaisa ja vaarisa olid mõisa kutsarid. Alghariduse sai ta Vara valla köstrikoolis, mille lõpetamise järel õppis ametit kõigepealt Tartu sadulseppmeistri A. Tensi juures ja seejärel Viljandis Seidat’i sadulsepa- ja polstermööblitööstuses. Pärast viis aastat kestnud õppeaega omandas ta sellikutse ja asus töötama Pärnus tislermeister Grünthali ja Schwarzenbergi juures. Seejärel töötas ta aasta Riias Seidorfi polstermööblitööstuses. Riiast naasis J. Busch Tartusse, kus töötas sadulseppmeister F. Reinhardti, siis sadulseppmeister Grünwaldi ja hiljem lühikest aega sadulseppmeister Koorti juures.
1894. aasta lõpus sai J. Busch sadulseppmeistri kutse ja asutas Tartus Vene tänaval Tartu esimese sadulsepa- ja polstermööblitööstuse. Järgmisel aastal kolis ta mööblitööstur Ludwig Bandelier’ majja Kalda tn 16. Bandelier’le kuulus Kalda ja Vene tänava nurgal suur krunt, kus asusid elumaja ja mööblikauplus, tisleritöökojad ja laod. J. Buschi ja L. Bandelier’ koostöö kestis 25 aastat kuni töösturi surmani 1922. aastal. 1912. aastal avas J. Busch Tartu peamisel kaubatänaval, Aleksandri tn 12 (praegu Küüni tn pargi alal) oma poe, mis oli avatud kuni 1940. aastani. 1917. aastal kolis J. Busch oma sadulsepa- ja polstermööblitööstuse Kalda tänavalt oma majja Eliisabeti (praegune Eha) tn 17. J. Busch valmistas mööblit mitte ainult Tartusse, vaid ka Liivi- ja Eestimaa mõisatesse ja Venemaale.  
J. Buschi mööblitööstus oli Tartu vanim ja seal õppisid mitmed hiljem oma töökoja asutanud mööblitootjad. J. Busch oli Tartu Töösturite Keskühingu nõukogu liige, sadulsepa tööala juhatuse liige, Tartu Tööoskusameti ekspert sadulsepatöö alal, Tartu Majaomanikkude Panga nõukogu liige, Tartu Majaomanikkude Ühingu liige, Tartu Eesti Käsitööliste Abiandmise Seltsi liige, Tartu Peetri koguduse I pihtkonna liige, nõukogu ja üldnõukogu liige.
J. Buschi poeg oli eesti lastearst Harry Busch.
Tartu piiskopilinnus

Tartu piiskopilinnus oli Tartu piiskopi keskaegne residents, mis asus praeguse Tartu tähetorni kohal.

Ajalugu

Linnus püstitati 13. sajandi keskel, pärast Tartu muinaslinnuse vallutamist ristisõdijate poolt 1224. aastal, millega lõppes Mandri-Eestis muistne vabadusvõitlus. Tõenäoliselt alustati ehitustöid juba 1224–25, ehitis valmis 1230. aastaiks.
Tartu piiskopilinnus, nagu enamik keskaegseid Euroopa linnuseid, koosnes kahest osast: piiskopi residentsina rajatud pealinnusest ning sõjaväge ja teenijaid majutavast eeslinnusest.  Pealinnus asetses Toomemäe idaservas eestlaste muinaslinnuse koha peal, mille idatornis elas tõenäoliselt piiskop ise. Ülejäänud Toomemäest, kus olid toomkirik ja toomhärrade majad, eraldas seda mägedevahelises looduslikus vagumuses sillaga vallikraav, mille kohal on 1760.–1770. aastatel rajatud Püssirohukelder. Üle vagumuse kulgesid müürid, mis ühendasid pealinnuse eeslinnusega. Linnuse sisemüüri liini pidi, väravate kohal, kulges pea- ja eeslinnust ühendav viadukt, mis lõppes torniga. Viadukti all asuvatest väravatest viis kaartee linnusest Riia väravateni.  Eeslinnusest linnast väljapääsuks oli Toomevärav.
1396. aastal toimunud Liivi ordu rünnaku käigus vallutati ka Tartu piiskopilinnus , kuid linnus jäi 
siiski piiskop Dietrich Damerowi valdusse .
Linnuse idatiiba täiendati veel 16. sajandil. 17. sajandi teisel poolel rajati välise müürivärava ja väravatorni ette kõrge muldvall.
Piiskopilinnus sai kannatada Liivi sõja alguses, kui Vene väed 1558. aastal Tartut piirasid. 18. juulil 1558 alistus Tartu piiskopilinnus Moskva tsaaririigi vägedele, see oli ka Tartu piiskopkonna kui riigi lõpp. Siiski oli linnus tarvitusel veel Rootsi ajalgi.
Lõplikult purustati linnus Põhjasõjas 1708. aastal, mil taganevad Vene väed õhkisid kogu Tartu.
Karl Tuvike

Karl Tuvike (15. mai 1892 Kavilda vald – 29. aprill 1960 Tallinn) oli Helme avalik tegelane (oli Helme koguduse köster-organist ja Kaitseliidu Helme malevkonna pealiku abi) ning luterlik vaimulik, Oleviste koguduse viimane luterlik pastor.
Ta õppis aastatel 1901–1902 Järvaküla vallakoolis, aastatel 1902–1906 Puhja kihelkonnakoolis, aastatel 1906–1907 J. O. Tomsoni kaubanduskoolis, aastatel 1907–1910 Hugo Treffneri Gümnaasiumis ja aastatel 1910–1915 Rudolf Grivingi muusikakoolis, mille ta lõpetas organisti kutsega.
Ta töötas aastast 1915 Helme Maarja koguduses köster-organistina. Aastatel 1917–1918 andis ta Helme kihelkonnakoolis usuõpetuse, eesti keele, ilukirja ja laulmise tunde, laulmise tunde andis ta seal aastani 1921. Tõrva Reaalgümnaasiumis oli ta õpetajaks aastatel 1918–1923, Helme kodunduskoolis aastast 1934. Ta oli aastatel 1915–[1940]] Helme-Tõrva Hariduse Seltsi muusikaosakonna koori juht. Aastal 1940 oli ta II Riigivolikogu vastaskandidaat. Hiljem on ta olnud Nissi koguduse koorijuht, Kullamaa koguduse köster-organist, aga ka Pilistvere koguduses organistiks ja Juuru koguduses köster-organistiks. 14. detsembril 1949 ordineeriti ta Tallinna toomkirikus aseõpetajaks; 15. aprillil 1950 seati ta Tallinna Oleviste koguduse aseõpetajaks. Sama aasta septembris läks Oleviste kirik baptistide kogudusele.
28. oktoobril 1950 arreteeriti ta Tallinnas. Talle mõisteti 25+5 aastane vabadusekaotus (mida hiljem vähendati 12 aasta 6 kuu peale), ta kandis karistust Irkutski oblastis Ozjorlagis. Olude muutudes vabanes ta 1956. a jõululaupäeval.
Karl Tuvike suri 29. aprillil 1960 Tallinnas ja ta maeti 3. mail 1960 Rahumäe kalmistule.

Isiklikku

Tema kälimees oli Helme Maarja koguduse õpetaja Johannes Uustal.
Klibu

Klibu on lapik ümardunud kivi.
Klibu tekib plaatjate või kihiliste settekivimite tükkide ümardumisel. Täpset suurusvahemikku ei ole, kuid tavaliselt peetakse klibuks lapikuid ümardunud kive läbimõõduga 20...200 mm. Eesti rannikute klibu on enamasti lubjakivist.
Mõned linnud, näiteks pingviinid, ehitavad oma pesa klibust.
Laura Leighton

Laura Leighton (sündinud 24. juulil 1968) on Ameerika Ühendriikide näitleja.
Ta on eelkõige tuntud Sydney Andrewsi rolli järgi 1990ndate teleseriaalis "Melrose Place".

Isiklik elu

Leighton on abielus oma "Melrose Place'i" kaasnäitleja Doug Savantiga, kellega tal on kaks last.
Hugues Capet

Hugues Capet (umbes 940 – 24. oktoober 996) oli esimene Kapetingide soost Prantsusmaa kuningriigi kuningas 987. aastast kuni oma surmani.
Inturist

Inturist (lühend sõnadest 'иностранный турист') on Venemaa turismiagentuur. Agentuuri asutas 1929. aastal Jossif Stalin, töötajaskond oli seotud NKVD-ga ja see organiseeris suurema osa välisturistide liikumisi Nõukogude Liidus.
Erastati 1992. aastal. Kuulub 66 protsendi ulatuses holdingkompaniile Sistema.

Inturisti Tallinna osakond

Ettevõttel oli Eesti NSV ajal ka osakond Tallinnas, mis allus Eesti NSV Ministrite Nõukogu juures asuvale Välisturismi Valitsusele. Inturisti Tallinna osakonnale kuulusid hotellid "Viru" ja "Tallinn".
Kividega surnuksloopimine

Kividega surnuksloopimine on hukkamismeetod, mille korral loobitakse hukatavat kividega, kuni ta sureb.

Kividega surnuksloopimine Piiblis

Meetodit on kirjeldatud Piiblis, kus seda peeti karistuseks abielurikkumise, aga ka jumalateotuse (3Ms 24:16, 1Kn 21:10), needmise (3Ms 24:14), hooramise (5Ms 22:21), hingamispäeval töö tegemise (4Ms 15:35-36) ja muude üleastumiste eest.
See hukkamisviis oli Piiblis kirjeldatu põhjal omane ka egiptlastele (2Ms 8:22), samuti kasutati seda loomade hukkamiseks (2Ms 21:28-29,32).
Kividega surnuksviskamine oli karistus ning märtrisurm ka esimesele kristlikule pühakule, pühale Stefanosele (Ap 7:54-60).

Kividega surnuksloopimine tänapäeval

Tänapäeval kasutatakse kividega surnuksloopimist peamiselt islamimaades, kus kehtib usupõhine šariaadiseadus, näiteks Nigeerias, Saudi Araabias, Iraanis, Afganistanis, Sudaanis, Pakistanis ja Araabia Ühendemiraatides.
Sireen (koor)

Kammernaiskoor Sireen on 2011. aastal loodud Eesti koor, mille dirigent on alates 2018 sügisest Nele Erastus. Koori asutasid dirigendid Tiiu Sinipalu ja Ülle Tuisk. 
Koor on klassikalise kammerkoosseisuga, kuid osalenud mitmes uuenduslikus ja ebatraditsioonilises projektis. Koor väärtustab helisevat, täpset ja mitmekülgset kõlavärvi, selget ja puhast vokaali. Oluline on koostöö noorte andekate Eesti heliloojatega – Maria Kõrvitsa, Sander Pehki, Evelin Seppari, Pärt Uusbergiga.
Agdenesi vald

Üldine info

1. jaanuaril 1896 eraldati Ørlandi vallast väiksem Værnesi vald. See hõlmas Trondheimsleia piirkonda ning esialgne rahvaarv oli 1412. 17. mail 1897 sai kuningliku korraldusega valla nimeks Agdenes.
Adige jõgi

Adige ['aadidže] (saksa Etsch, ladiini Adiç, ladina Athesis) on jõgi Itaalias, Lõuna-Tirooli tähtsaim jõgi.
Jõe pikkus on 410 km ning ta on Po järel pikkuselt teine Itaalia jõgi.
Adige saab alguse Resia kurust, voolab läbi tehislikust Resia järvest Alpides ja Venosta orust ning suubub Chioggiast lõuna pool Aadria merre.
Resia järv on kuulus veest väljaulatuva kellatorni pärast, mis märgistab 1953. aastal tammi ehitamise tõttu vee alla jäänud Alt-Grauni küla asukohta.
Rita Puidet

Rita Puidet (sündinud ?) on eesti ajakirjanik.
Ta on ajalehe Eesti Kirik toimetaja.
Andrew Moravcsik

Andrew Moravcsik (sündinud 1958) on Ameerika Ühendriikide politoloog, Princetoni Ülikooli politoloogiaprofessor ja sama ülikooli Euroopa Liidu Programmi direktor. Ta on tuntud oma Euroopa intergratsiooni, rahvusvaheliste organisatsioonide ja inimõiguste alaste uuringute poolest. Ta on liberaalse valitsustevahelise teooria looja.
Alver

Alver on eesti perekonnanimi.
Künka tänav

Künka tänav on tänav Tallinnas Nõmme linnaosas Rahumäe ja Nõmme asumis.
Tänav sai nime 17. märtsil 1922.
Boeing 777

Disain

Disainiprotsess erines teistest Boeingu arendusprotsessidest. Esimest korda konsulteeriti kaheksa peamise lennufirmaga: All Nippon Airways, American Airlines, British Airways, Cathay Pacific Airways, Delta Air Lines, Japan Airways, Qantas ja United Airways. Sellega eemaldus Boeing tavalisest praktikast, et lennukisalonge disainitakse arvestamata klientide soove.

777-200

Esimese 777-200 tellis United Airlines 15. mail 1995. 2009. aasta juuli seisuga on kümme klienti tellinud 88 Boeing 777-200, nendest 86 on kasutusel. Peamine Boeingu konkurent on Airbus A330-300. 777 tiivaulatus on 60,9 m.

777-200LR

Boeing 777-200LR on maailma pikima lennukaugusega reisilennuk, millega on võimalik lennata vahemaandumiseta peaaegu mistahes maailma sihtpunkti. Boeing pani sellele nimeks WorldLiner.
Corda porella

Corda porella (Porella cordaeana) on porellaliste sugukonda kuuluv sammaltaim. 
Ta on Eestis arvatud II kaitsekategooriasse (seisuga 2012).
Eestis võib neid leida kasvamas mitut tüüpi metsadest, niitudelt, kaljudelt ja liivikuilt.