google/wiki40b huggingface dataset:
Renderdusfarm

Renderdusfarm ehk renderdusklaster on suure jõudlusega arvutisüsteem ehk arvutite klaster, mille ülesandeks on 3D-programmides tehtavatest mudelitest, piltidest või animatsioonidest (näiteks Blender, Cinema 4D) genereerida fotoreaalseid arvutis kasutatavaid 2D-kujutisi.

Ajalugu

Renderdusfarmi mõiste tuli esmalt esile Audodesk 3D Studio animeeritud filmi "The Bored Room" produktsiooni käigus juulis 1990. aastal. Animatsiooni valmimine oli määratud pealtnäha võimatule tähtajale, mistõttu pidi kasutama suuremat renderdusvõimsust, et soovitud tähtajaks valmis jõuda. Selleks konfigureeriti käsitsi mitmed Compaq 386 arvutid renderdama konkreetset animatsioonilõiku, et jagada kogu animatsiooni renderdusaega mitme arvuti vahel. Tänapäeval on renderdavate osade ära jagamine arvutite vahel automatiseeritud.

Kasutusala

Renderdusfarme kasutavad peamiselt suure produktsiooniga filmistuudiod ja 3D-graafika ning animatsioonide disainerid. Projektide renderdamine võib võtta erinevalt aega. Tavaline renderdusaeg animeeritud graafika või mudeliga kaadri kohta on 30 minutit kuni tund. Küll aga näiteks "Transformers: Revenge of the Fallen" filmi ühe tegelase Devastatori renderdamine võttis aega 72 tundi kaadri kohta.
Olemas on kolme tüüpi renderdusfarme. Esimene neist on lokaalne renderdusfarm, mis töötab vaid konkreetsete arvutite peal lokaalses võrgus. Teine tüüp on avalik renderdusfarm, kus kasutajad saavad oma arvutid renderdamise jaoks "vabaks teha" ning sellega pakkuda arvutusjõudlust projektide renderdamiseks. Kolmandaks on olemas pilveteenuse kaudu töötavad renderdusfarmid, mis pakuvad peamiselt tasulist teenust kaadrite kiiremaks renderdamiseks ning nõuavad kõrge kiirusega internetiühendust.
Anatoli Pristavkin

Anatoli Ignatjevitš Pristavkin (vene Анатолий Игнатьевич Приставкин; 17. oktoober 1931 Ljubertsõ (Moskva oblast) – 11. juuli 2008 Moskva) oli vene kirjanik ja ühiskonnategelane.
1959. aastal lõpetas ta Maksim Gorki nimelise Kirjandusinstituudi.
Ottniell Jürissaar

Ottniell Jürissaar (27. märts 1924 Tartu – 7. september 2014) oli eesti luuletaja, muusik ja soomepoiss.
Ta lõpetas aastal 1943 Hugo Treffneri Gümnaasiumi. 
Teise maailmasõja ajal oli Ottniell Jürissaar soomepoiss. Pärast sõda oli ta metsavend, seejärel vangilaagris ja sundasumisel. 1960–1971 töötas Jürissaar Kohtla-Järvel vene koolides õpetajana. Tema taktikepi all laulsid segakoor Heli ja naiskoor Kaja. Kohtla-Järvelt siirdus Jürissaar Tallinna (Eestimaale, nagu ta oma mälestustes kirjutab). 1990ndate alguses juhtis ta Memento Liidu Tallinna Ühenduse ansamblit Memento.
Jürissaar on kirjutanud rea luulekogusid, vesteid ja meenutusteraamatuid, viimaste seas ka metsavennaperioodist ja vangilaagri ajast. Tema jutustusi ja luulet on tõlgitud soome ja inglise keelde.
Ottniell Jürissaar oli alates 2013. aastast Reformierakonna liige.
MG3

Kuulipilduja MG3 töökäik

Lasu sooritamiseks tuleb kuulipilduja kaitseriiv asetada asendisse "F" ja vajutada päästikule. Päästik lükkab päästehoova esimese otsa üles, lukk vabaneb päästehoova lukustusnuki tagant. Relva lukk liigub ette kokkusurutud taandurvedru mõjul, luku liikumisel lükatakse sööturaluse väljalõikes asetsev padrun lukupea poolt padrunipessa. Luku liikumisel eesmisse asendisse lukustuvad lukupeas asuvad lukustusrullid luku ja vintraua omavahel ja vabastavad löökuri. Lukuvedru mõjul liigub lukukiil ette ja viib rullikud lukustusastme taha, vabastades sellega löökuri. Lukupuhvri vedru jõul löökuri teravik annab löögi padruni kapsli pihta. Samaaegselt liigub kestatõukuri varras puhvrivedru mõjul kestatõukuri plaadiga kesta ettepoole lükates. Süttivate püssirohugaaside survel padrunikesta põhjale ja lukupeale liigub vintraud 8 mm võrra tagasi ning selle aja jooksul väljub kuul vintrauast. Lasust vabanevad püssirohugaasid annavad omakorda vintrauale täiendava tagasilöögi, mille mõjul lukustusrullid surutakse kaldpindade poolt keskele ja selle tulemusena vabaneb relva lukk vintraua lukustusraami vahelt. Kaldpindadel olevad rullid suurendavad luku tagasiliikumise kiirust veelgi. Seejärel surutakse kokku vintraua taandurmehhanism ja lukk jätkab oma liikumist taha. Viimase töökäigu kestel tõmmatakse tõmmiku poolt kest padrunipesast välja ning tõukur heidab selle kestaheiteavast välja. Inertsi mõjul jätkab relva lukk liikumist taha, surudes kokku taandurvedru ja vintraua taandurmehhanism viib vintraua ette. Luku liikumisel tagasi lukustub lukupea kiil. Surutakse kokku luku puhvervedru, viiakse oma algasendisse padrunikesta tõukur koos plaadiga. Löökur vabaneb ja liigub vabalt lukupea ja selle kiilu pesas.
Defoliandid

Defoliandid (inglise defoliants) on taimelehtede enneaegset varisemist (defoliatsiooni) ja seetõttu taimede kasvu lõppemist põhjustavad keemilised preparaadid.
Kui defoliandid põhjustavad taimelehtede varisemist, siis herbitsiidide eesmärk on tavaliselt kogu taim hävitada või pärssida taimekasvu.
Rahvusvaheline Fotograafiakeskus

Rahvusvaheline Fotograafiakeskus (inglise International Center of Photography, lühendatult ICP) on fotograafiaga tegelev asutus USAs New Yorgis.
ICP koosneb õppeasutusest (School of ICP) ja muuseumist (Museum of ICP). Õppeasutus on fotograafia õpetamisel kõrgelt hinnatud kogu maailmas.
ICP asutas 1974 Cornell Capa.
Kärstna lahingu mälestussammas

Vabadussõja Kärstna lahingu mälestussammas on 1928. aastal Kärstnasse püstitatud ja 1989. aastal taas avatud mälestussammas Kärstna lahingus hukkunutele.
Mälestusmärgi geograafilised koordinaadid on 58° 8′ 16″ N, 25° 48′ 18″ E.

Ajalugu

Kaheksateistkümne Kärstna lahingus hukkunud Eesti mehe mälestuseks mälestusmärgi püstitamise ja selleks raha kogumise eest kandis hoolt kohalik komisjon, kuhu kuulusid Eduard Kustavus, Aleksander Laansoo, Aleksander Muni, Jaan Muni, Voldemar Naestem ja Aado Veeberg.
Sammas valmistati Riigi Kunsttööstuskooli skulptuuritöökoja juhataja Leonhard Pruuli kavandite järgi ja avati 26. augustil 1928. 28. septembril 1930 lisati samba esiküljele must marmorplaat, kus olid kirjas langenute nimed.
Monument purustati 19. juunil 1941 hävituspataljoni poolt. Õhkimisest alles jäänud sokliosa purustati 31. oktoobril 1944.
17. novembril 1988 avati Mauri Keerutaja, Enn Kõva ja Priit Silla eestvõttel kohalik muinsuskaitse klubi, mis asus sammast taastama. 23. juunil 1989 lõpetati suuremad tööd mälestusmärgi juures ja peeti taasavamistseremoonia. Sinimustvalge lindi lõikasid läbi Vabadussõjas võidelnud Ants Kallas ja Oskar Traat ning vaimuliku talituse pidas Helme Maarja koguduse õpetaja Valter Vaasa. Kunstnikutöö teostas kujur Viktoras Stavickis koos oma venna Jevgeniga ning tahvli langenute nimedega valmistas kiviraidur Enn Niittee.
Alates 26. juunist 2003 on mälestusmärk Muinsuskaitseameti poolt arvele võetud kui ajaloomälestis.
Esa Lilja

Esa Lilja (sündinud 1973) on soome muusikateadlane ja helilooja.

Õpingud

Omandanud Helsingi Ülikoolis muusikateaduse erialal 2002. aastal magistri-, 2004. aastal litsentsiaadi- ja 2009. aastal doktorikraadi.
Aastatel 1997–2001 õppis heliloomingut Harri Vuori juures Helsingi Ülikoolis ning 2002–2004 eraviisiliselt Olli Koskelini juures.
1994–2003 õppis Helsingi pop- ja džässmuusika konservatooriumis muusikateooriat ja trummikomplektimängu.
1995–1997 õppis Helsingi Konservatooriumis muusikateooriat ja klassikalisi löökpille.
1995. aastal õppis Sibeliuse Akadeemias helirežiid ning 1995–1996 samas Atso Almila juures orkestridirigeerimist.
2001. aasta suvel osales ta laulukirjutatajate suvetöötoas Berklee muusikakolledžis (Berklee College of Music) Bostonis.
Valgeamuur

Morfoloogia

Valgeamuuri keha on pikenenud ja tüse, justkui torpeedokujuline. Kala kehapikkus võib ulatuda 1 meetrini, kaal kuni 30  (mõnede allikate väitel 40 kg).Küljejoonel on 40...42 soomust. Tema anaaluim on mõnevõrra lähemal sabauimele kui enamikul teistel karpkalalastel. 
Valgeamuur sööb peaaegu eranditult ja suures koguses veetaimi. On arvutatud, et päevas sööb ta kaaluliselt umbes kolm korda rohkem taimi, kui ise kaalub.
Pärismaine Kaug-Idas, levinud ka idapoolsetele aladele. Eestis kasvatatakse vähesel määral kalakasvatustiikides, väljaspool neid võõrliigina.
Aia Ilu

'Aia Ilu' on aed-õunapuu sort.
Sordi aretas Polli katsebaasis Aleksander Siimon antoonovka vabal tolmlemisel saadud seemikust 1946. aastal.
Puu on keskmist kasvu ja ümara võraga. Õied on suured ja valged, kroonlehed servast veidi roosad. Suhteliselt varane õitseja.
'Aia Ilu' on sügissort. Vili valmib septembris ja säilib paar kuud. Vili on väga suur (250...300 grammi), ümar kuni tömpkooniline, üle vilja ulatuvate vähemärgatavate kantidega. Koor on keskmise paksusega. Valminult on õun täiesti kollane, päikesepoolsel küljel võib olla ka õrnalt punakas.
Viljaliha on kollakasvalge, keskmise tihedusega, mahlane, magushapu, nõrga aroomiga. Õun sisaldab rohkesti C-vitamiini ning sobib hästi kuivatamiseks ja kompotiks.
'Aia Ilu' hakkab noorelt vilja kandma ja kannab igal aastal. Sort on saagikas ja täiesti talvekindel. Sort on vähe vastuvõtlik haiguste suhtes.
Veski tänav (Elva)

Veski tänav on tänav Elvas Peedul.

Veski 1

Veski 1 on 1920ndatel kuni 1930ndatel ehitatud elamu, mis on arhitektuurimälestis.

Veski 14a

Aadressil 14a asub 19. sajandist pärit Peedu veski ehk Peedu-Nuti vesiveski, mis on arhitektuurimälestis.

Veski 16

Veski 16 on 1935 ehitatud elamu, mis on arhitektuurimälestis. Arhitekt ja ehitaja oli Johannes Ääro. Algselt oli hoonel laastu/sindlikatus, hiljem eterniit ja praegu profiilplekk. Hoonel on 3 korrust. Krundil asuvad veel saun ja kuur.
400 lööki

Süžee

Antoine on varateismeline poiss, kellel on probleeme nii koolis kui ka kodus. Tema õpetaja näeb teda vaid kui kritiseerimise ja karistamise objekti, ema suhtumine on jahe ja nõudlik ning sagedased kaklused abikaasaga (Antoine'i kasuisaga) vaid võimendavad poisi ängi. Tal on raske, sest ta ei kuulu kergesti kohanejate hulka. Asi ei ole selles, et ta oleks mässaja, kaugel sellest; ta lihtsalt erineb enamusest ega oska enda eest seista (mis teebki ta sümpaatseks). Natuke abitut, vahel vallatut, vahel valelikku, kuid kõigest hoolimata siirast poissi huvitab vaid see, kuidas olla õnnelik. Perekond on majanduslikes raskustes ning Antoine peab magama kõigi läbikäidavas koridoris. Koolis karistatakse tema igasuguseid eksimusi rängalt ning see viib omakorda selleni, et Antoine mässib end aina rohkem pahandustesse. Pärast järjekordset koolist puudumist ja Pariisi tänavatel hulkumist ta arreteeritakse ning saadetakse ema nõusolekul ümberkasvatuskolooniasse.
Vitamiinipreparaadid

Vorm

Vitamiinipreparaadid on saadaval nii tablettide, kapslite (sh geel-kapslite, taimekapslite), pulbrite, pihusvitamiinide ja keelealuste tablettidena, aga ka süstelahustena jpm.

Kliinilises meditsiinis

Vitamiinipreparaadid on paljude haigete enteraalse ja parenteraalse toitmise oluline koostisosa.

Suurimad hulgitootjad

Aventis SA (Prantsusmaa), BASF AG (Saksamaa), Daiichi Pharmaceutical Co Ltd (Jaapan), Eisai Co Ltd (Jaapan), F. Hoffmann-La Roche AG (Šveits), Lonza AG (Šveits), Merck KgaA (Saksamaa), Solvay Pharmaceuticals BV (Madalmaad), Takeda Chemical Industries Ltd (Jaapan) jpt.
Aare Koppel

Aare Koppel (7. juuli 1934 Tartu – 8. veebruar 1991 Tartu) oli eesti füüsik, füüsika-matemaatikakandidaat (1967).
Koppel lõpetas 1957. aastal Tartu Riikliku Ülikooli, oli aastatel 1957–1991 sealsamas õppejõud (aastast 1970 dotsent).
Ta on avaldanud uurimusi gravitatsiooniteooria ja füüsika metodoloogia alalt. Loonud msg gravitatsiooniväljade füüsikalise tõlgendamise meetodi, mis põhineb mitterelativistliku piirjuhu kontseptsioonil.
Johann Renner

Johann Renner (ka Johannes Renner; umbes 1525 Vestfaal, Tecklenburg – 1583 Bremen) oli saksa kroonik.
Ta sündis linnakodaniku pojana, lõpetas juurastuudiumi ja sai notari hariduse.
Renner saabus 1556. aasta kevadel Liivimaale, kus asus teenistusse Järva foogti Berent van Schmerteni sekretärina, hiljem Pärnu komtuuri Rotger Wulfi kirjutajana.
Aastal 1561 lahkus ta Saksamaale. Ta elas algul Ida-Friisimaal, siis Speyeris ning lõpuks Bremenis, kus asus tööle kohtus kuningliku notarina. Oma põhitöö kõrvalt kirjutas ta valmis Liivimaa ajaloo ja Bremeni kroonika.
Liivimaa ajaloos kajastas ta sündmusi Vana-Liivimaal oma sealviibimise ajal. Sinna mahtus faktiderohke kirjeldus Liivi sõjast ja 1560. aasta talurahvarahutustest Harju- ja Järvamaal ning 1556. aasta koadjuutorivaenusest. Lisaks sisaldas tema kroonika ümberkirjutust ka Bartholomäus Hoeneke Liivimaa nooremast riimkroonikast.
Et käsikiri ei jõudnud kohe pärast valmimist trükki, olid viimased arhiivimärked sellest pärit 18. sajandist. Käsikiri avastati 1870. aastal Bremeni Muuseumiühingu raamatukogust, kuid see oli autori poolt juba ümbertöötatud variant, mis kajastas sündmusi 1582. aastani ja milles nii mõnedki kohad olid Balthasar Russowi 1578 ilmunud raamatu mõjutusel ümber kirjutatud. Seetõttu jätkati otsinguid. Aastal 1934 leidis originaali Lübecki linnaraamatukogust Paul Karlstedt. Õnneks tegi ta sellest väga täpse koopia.
Sõja eest peideti raamatukogus leidunud väärtasjad ja käsikirjad soolakaevandusse varjule, kust nõukogude võim viis need pärast Saksamaa kapitulatsiooni Venemaale. 1990. aastal tagastas Venemaa küll Lübecki, Bremeni ja Hamburgi vanad dokumendikogud, kuid Renneri käsikirja seal ei olnud.
1995. aastal tõlkis Ivar Leimus Renneri kroonika eesti keelde.
Emphasis

Emphasis on Eesti ansambel.
Ansambel asutati 2013.
Vägeva

Ajalugu

Küla on esimest korda mainitud 1558 Johannes Renneri kroonikas ("Liivimaa ajalugu 1556–1561") nime all Dirick to Weggevade.
19. sajandil ehitati külla postijaam. Hiljem, 1930ndatel ehitati külla meierei, saeveski ja mitmeid elamuid.
Sügisel 1936 esitasid Järvamaal Liigvalla valla alla kuulunud Selli küla ja Vägeva aleviku elanikud palve, et neid Tartumaa Vaimastvere valla alla kuuluvaks arvataks.
Tšaptšõlgan

Tšaptšõlgani keskkool

Filipp Lobanovi nimelises Tšaptšõlgani Keskkoolis (algkool 1957–1978, 8-klassiline kool 1978–1986, mittetäielik keskkool 1986–1999, alates 1999 keskkool) õpib üle 70 õpilase ja töötab 26 õpetajat. Kooli direktor on Dmitri Davõdov.

Google Maps

Veebipõhine kaarditarkvara Google Maps ei anna Tšaptšõlgani kohta mingeid andmeid. Satelliidipilt selles asukohas on hägustatud.
Sonja Graf

Susanna Graf (16. detsember 1908 München – 6. märts 1965 New York) oli saksa ja ameerika maletaja, naiste rahvusvaheline meister (1950).
Grafi vanemad olid volgasakslased, kes 1906. aastal asusid Venemaalt Samara kubermangust ümber Saksamaale. Graf õppis isa käe all malet mängima. 1930. aastatel sai temast Saksamaa tugevaim naismaletaja. 1939. aastal, pärast esinemist Buenos Aireses toimunud maleolümpial, ei naasnud ta enam kodumaale. Teise maailmasõja ajal elas ta Argentinas ja pärast sõda Ameerika Ühendriikides.
Graf võitis 1936. aastal tugevakoosseisulise maleturniiri Semmeringis Clarice Benini ees. Mais 1937 tegi ta kaasa Prahas lahtisel turniiril, kus jäi küll viimaseks, kuid viigistas seejuures turniiri võitnud Paul Keresega. Juulis 1937 mängis ta Semmeringis MM-tiitlimatši Vera Menchikuga, kuid kaotas 4½:11½. Kuu hiljem jagas ta Stockholmis naiste maailmameistrivõistlustel 3.–4. kohta. Grafi parimaks saavutuseks jäi teine koht (Menchiku järel) 1939. aastal toimunud maailmameistrivõistlustel.  
1950. aastatel esindas Graf maailmameistrivõistlustel USA-d. 1954. aastal tuli ta MM-i tsooniturniiril kolme parema hulka ja pääses 1955. aastal pretendentide turniirile, kus jagas 10.–13. kohta. USA malemeistriks tuli Graf viimati 1964. aastal.
Euroopa Liidu Kõrgemate Kohtute Presidentide Ühendus

Euroopa Liidu Kõrgemate Kohtute Presidentide Ühendus koondab Euroopa Liidu liikmesriikide tsiviil- ja kriminaalvaidlusi lahendavate kõrgemate kohtute esimehi, mille eesmärk on edendada kõrgemate kohtute omavahelist koostööd ja infovahetust.
Organisatsiooni liikmeteks on kõigi 28 Euroopa Liidu liikmesriigi kõrgemad kohtud. Vaatlejaliikme staatuses on Lichtensteini, Montenegro ja Norra ülemkohtud. Organisatsiooni varasemad presidendid on olnud Prantsuse kassatsioonikohtu, Suurbritannia, Taani, Austria, Hollandi ja Iirimaa ülemkohtu esimehed.
Eesti Vabariigi Riigikohus on organisatsiooni liige alates selle loomisest 2004. aasta kevadel. 2014. aastal valiti Priit Pikamäe ühenduse juhatuse liikmeks, olles esimene Balti riikide kõrgemate kohtute esimees selles rollis.
Organisatsiooni president oli 1. jaanuarist 2017 kuni 1. jaanuarini 2019 Priit Pikamäe. 2019. aastast on ühenduse president Luksemburgi ülemkohtu esimees Jean-Claude Wiwinius.
Jałova Püha Anna kirik

Kirikuhoone

Jałova Püha Anna kirik on männipuust (prussidest) ehitatud puitkirik, mis on rahvaliku puitarhitektuuri näidisena riikliku kaitse all. Hoone lõpeb kolmnurkse apsiidiga. Kirikut ehib nelinurkne kahekorruseline torn. Hoone sissekäigu juures asub veranda.

Ajalugu

Kirik ehitati XIX sajandil kohalikule kalmistule. Kirik on pühendatud Annale.
Aastal 1961 konfiskeerisid Bresti oblasti ametivõimud kiriku. Hoone tagastati kogudusele aastal 2006. Jumalateenistused toimuvad kirikus Püha Anna nimepäeval, lihavõttepühade kolmandal päeval ja jõulude ajal.
Obi laht

Obi laht (Обская губа) on Kara mere suurim laht, Obi jõe estuaar. Laht ümbritseb läänest Gõda ja idast Jamali poolsaare rannikut. Lahte suubuvad Ob edelast, Nadõm lõunast ja Nõda kagust. Obi lahe idaosana on Tazi laht, kuhu suubub Tazi jõgi.
Obi lahe pikkus on üle 800 km, laius 30 kuni 80 km, sügavus kuni 25 m. On kaetud jääga oktoobrist juulini.
Lahe rannikul asuvad Drovjanoi, Tambei, Sejahha, Mõss-Kamennõi, Novõi Port, Kutopjugan, Nõda ja Jamburg.
Richard Rorty

Richard McKay Rorty (4. oktoober 1931 New York – 8. juuni 2007 Palo Alto) oli Ameerika Ühendriikide filosoof.

Tunnustused

Richard McKay Rorty valiti 2005. aastal Ameerika Filosoofiaseltsi liikmeks.
Ta oli valitud ka Humanitaaruuringute Akadeemia (Moskva) liikmeks.
Iturup

Iturup (vene keeles Итуруп, jaapani keeles 択捉島 Etorofu-tō) on suurim Kuriilide saar.
Iturup on kirde-edela suunas välja venitatud. Saarest loodesse jääb Ohhoota meri ja kakku Vaikse ookeani see osa, mida meredeks ei jaotata. Iturupist kirdes asub Urup, millest teda eraldab Vriesi väin, kagus Kunašir.
Iturupi pindala on 3185,65 km². Saar on mägine, kõige kõrgem on 1563 m kõrgune vulkaan Tširip, mis asub Kurilski lähedal saare põhjarannikul.
Saare suurim asula on Kurilski linn (elanikke 2000). Suuruselt teine asula on Burevestnik, mis asub Kurilskist edelas. Kokku elab Iturupil 2007. aasta seisuga 6387 inimest.
Iturupil on mereline kliima. Aasta keskmine temperatuur on +4,9 °C. Kõige soojemad kuud on august (+13,6 °C) ja september (+12,8 °C), kõige jahedamad veebruar (–3,7 °C) ja märts (–2,3 °C). Keskmine õhuniiskus on 74,7% ja keskmine tuule kiirus 6,9 m/s.
Alates 1945 kuulub Iturup Venemaale. Halduslikult kuulub ta Sahhalini oblastisse. Jaapan peab Iturupi endale kuuluvaks.
RheinEnergieStadion

RheinEnergieStadion, tuntud ka nimega Müngersdorfer Stadion, on jalgpallistaadion Kölnis Põhja-Rein-Vestfaali liidumaal Saksamaal. Staadion on Bundesligas mängiva 1. FC Kölni kodustaadion, ja see oli ka 2006. aasta maailmameistrivõistluste üheks mängude toimumise kohaks.
Algne Müngersdorfer Stadion valmis 1923. aastal ligi 80 000 pealtvaatajat mahutavaks, olles tollel ajal Saksamaa suurim staadion. 1974. aasta jalgpalli MM-iks oli plaan ehitada täiesti uus staadion, mis aga suurte kulutuste tõttu ei teostunud. Vana staadion otsustati siiski selle aja nõuetele vastavalt uuendada. Ümberehitustööd said valmis 1975. aastal ja selle tulemusena tuli Müngersdorfer Stadionist esimene pealtvaatajate kohal kaetud katusega staadion Saksamaal.
Kui Saksamaa sai uuesti jalgpalli MM-i korraldamisõigused, ei tahtnud Köln jälle ilma jääda võimalusest olla osaline MM-mängudel. Otsustati ehitada uus staadion ilma jooksuradateta ja 51 000 pealtvaataja tarbeks. Ehitus- ja lammutustööd toimusid saksa täpsusega, mis võimaldas 1. FC Kölni mängudel toimuda ka ehitustööde ajal. Uus 2003. aastal valminud staadion läks kokku maksma 117,5 miljonit eurot ja rahastamine toimus RheinEnergie AG-le nimeõiguse rentimise tulemusena.
Rahvusvaheline Olümpiakomitee premeeris staadioni 2005. aastal pronksmedaliga kui ühte maailma parimat spordiareeni.
2006. aasta MM-il mängiti staadionil viis mängu, millest neli olid alagrupimängud ja üks kaheksandikfinaal.
Biootiline indeks

Biootiline indeks (inglise biotic index) on vee kvaliteedi hindamissüsteem, mis põhineb bioindikaatorite või indikaatorliikide esinemisel või mitteesinemisel veekogus.
Felix Saar

Felix Saar (19. november 1911 Sootaga, Tartumaa – 9. oktoober 1942 Norillag) oli Eesti sõjaväelane (nooremleitnant).
Arreteeriti NKVD poolt 14. juunil 1941.
Nikolai Vatter

Nikolai Vatter (17. märts 1900 Uue-Põltsamaa vald, Viljandimaa – jaanuar 1989 Põltsamaa) oli Eesti agronoom. 
Vatter võttis osa Vabadussõjast. Ta lõpetas 1921. aastal Põltsamaa Gümnaasiumi ja 1926. aastal Tartu Ülikooli agronoomina. Ta oli Eesti Üliõpilaste Seltsi liige.
Ta töötas aastatel 1924–1927 Viljandimaa maa-agronoomi ja taimekasvatuse instruktorina, aastatel 1927-1940 maavalitsuse liikme ja abiesimehena ning aastatel 1940–1941 peaagronoomina. Oli alates 1932. aastast talupidaja Pärsti vallas.
Ta küüditati koos perega 1941. aastal Tšaja rajooni Novosibirski oblastisse (praegu Tomski oblast). Tuli 1957. aastal (teistel andmetel 1960. aastal) Eestisse tagasi ja töötas aastatel 1960–1964 Põltsamaa rajoonis agronoomina.

Isiklikku

Tema vend oli kirikuõpetaja Albert Vatter.
Merikajakarahu

Merikajakarahu on Lääne maakonnas Lääneranna vallas Esivere küla alal Matsalu rahvuspargis asuv 200 m² suurune saar (rahu). Saare rannajoone pikkus on 67 meetrit.
Merikajakarahu on Eesti üks väiksemaid ametliku nimetusega meresaari.
Rahu koordinaadid on 58° 35′ N, 23° 9′ E.
Madis Ollikainen

Madis Ollikainen (sündinud 6. augustil 1992) on eesti näitleja, Eesti Füüsikaüliõpilaste Seltsi (FÜS) üks asutajatest.

Elulugu

Ollikainen õppis aastail 1999–2000 Tartu Mart Reiniku Gümnaasiumis, 2000–2005 Tallinna Rahumäe Põhikoolis ja 2005–2011 Gustav Adolfi Gümnaasiumis, mille lõpetas hõbemedaliga. Alatest 2011. aastast õpib Tartu Ülikooli Loodus- ja tehnoloogiateaduskonnas (LOTE) füüsika erialal.
Madis Ollikainen mängis 2005. aastal valminud eesti lastefilmis "Röövlirahnu Martin" Martinit. 2012. aastal osales teadust populariseerivas telesaatesarjas "Rakett 69" võistlejana.