Sisu SA-150

Planeerimine

Varasema veoauto Sisu A-45 kasutuskogemusele toetudes ja seoses raskemate suurtükkide kasutuselevõtuga otsustati, et Soome relvajõud vajavad tugevamaid veoautosid. Selle tulemusena hakkas Sisu-Auto tootma uut keskmist taktikalist veoautot.
Masina konstrueerimine algas 1978. aastal tollases Sisu-Auto peakorteris Helsingis Flemingi tänaval Sisu-Auto peainsener Seppo Kokkola juhitud töörühmas. Rühma kuulusid Sisu-Auto kõige olulisemad insenerid: Kari Lindholm, Veli Vallinoja, Uoti Hartikainen ja Kalevi Kakko. Algusest peale taotleti ühilduvust NATO standarditega: see on nähtav rehvimõõtude 14,00-20 ja sõiduki väljanägemise põhjal. Esimese prototüübi valmistamine algas novembris 1979, järgmise aasta veebruaris toimus esimene proovisõit. Sama aasta aprillis testiti autot maastikul Rovajärvi polügoonil, sügisel algas poole aasta pikkune katsetuste programm. Sõiduk läbis kaitsejõudude katsed.
Prototüübi mudelinimi oli SA-140. Selle jõuallikaks oli turbokompressoriga Valmet 611, võimsusega 140 kW. Auto tippkiirus oli 100 km/h, suurima ülekandearvuga käigu tippkiirus oli 1,6 km/h. Auto oli selgelt suurem ja võimsam kui A-45: selle tühimass oli peaaegu sama, kui A-45 üldmass.
Sisu-Auto andis autole hüüdnime Masi, sest varasem prototüübile viitav hüüdnimi Proto-Sisu ei meeldinud tootjale. Masi on tuletatud sõnadest Maasto-Sisu, mis tähendab 'maastiku-Sisu'.

Tootmine

Seeriamudeli mootor forsseeriti 150 kW-ni, mistõttu mudelinimeks sai SA-150. Seeriatootmine algas Hämeenlinnas aastal 1982, esimene kümnest sõidukist koosnev partii anti relvajõududele üle sama aasta oktoobris. Järgmisest aastast alates oli tootmismahuks umbes 60 autot aastas. Peaaegu kõik masinad valmisid Hämeenlinnas: ainult kaks väikest varajast partiid valmisid Sisu Karise tehases.

Tehnilisi andmeid

Paljud SA-150 komponendid on kasutusel ka teistel Sisu mudelitel, eriti varajastel soomukitel Pasi XA-180.

Mootor

Auto jõuallikaks on turbolaaduriga Valmet 611 CSBA kuuesilindriline neljataktiline vesijahutusega reasmootor töömahuga 6,6 liitrit. Diiselmootori maksimaalne võimsus on 150 kW ja maksimaalne pöördemoment 680 Nm.

Jõuülekanne ja sillad

Jõud kantakse ühekettalise kuivsiduri kaudu kuuekäigulisse ZF-käigukasti, käikude arvu kahekordistab aeglustiga vahekast. Veavad mõlemad sillad.
Sillad on jäigad, lehtvedrude ja trummelpiduritega. Esisillal on hüdraulilised amortisaatorid. Auto teljekoormused on peaaegu võrdsed ning raami osaline läbipaindumine võimaldab hoida rattad pidevas kokkupuutes maapinnaga ka raskel maastikul. Rool on võimendatud.

Kabiin ja varustus

Auto kabiinis on mootori kohale paigutatud kolmekohaline iste. Nii kabiin kui ka kast on raamile kinnitatud elastsete puksidega, mis võimaldavad raami paindumist pealisehitust kahjustamata. Juhiiste on reguleeritav pikisuunas ja vertikaalselt. Kabiini peal on katuseluuk ja raam moondamisvõrkude paigaldamiseks. Kabiinis on kahekiiruselise ventilaatoriga varustatud kütteseade.
Kasti mahub kuni 26 inimest. Kasti küljed on avatavad. Katteks on toruraamile tõmmatav present.
Elektrisüsteem on 24-voldine ja autos on kaks 12-voldist 150 Ah akut.
Auto on varustatud 8000 kg tõmbejõuga vintsiga, mida saab kasutada nii ees kui ka taga. Trossi pikkus on 50 meetrit.
Kütusepaagi maht on 225 liitrit.

Omadused

Auto tippkiirus on 100 km/h ja tegevusraadius 800 km. Auto on muu hulgas tänu painduvale raamile väga maastikuvõimeline. Maastikul on võimalik sõita 42° tõusul ja 39° langusel. Kliirens on 0,4 m, läbitava veetakistuse sügavus üle meetri. Auto pöörderaadius on 8,2 m.

Variatsioonid

Mudeli SA-150 edasiarendus on SA-151, mis valmis aastal 1990–1991. Kõige olulisem erinevus võrreldes eelkäijaga on 100 mm võrra laiem platvorm.

Kasutamine

SA-150 peamine kasutusvaldkond on kahurite ja laskemoona vedukina. Selle raskem variant on kolmeteljeline SA-240.