google/wiki40b huggingface dataset:
Strateegiline filantroopia

Strateegiline filantroopia (eng Venture Philanthropy) on riskikapitali põhimõtetele toetuv heategevuse liik, mis pakub nii rahalist kui mitterahalist (oskusteave, vabatahtlik inimressurss) toetust sotsiaalsetele algatustele, mis tegutsevad ühiskonna edendamise nimel. Strateegilise filantroopia eesmärgiks on tõsta nende organisatsioonide tegevusvõimekust, mille kaudu suurendatakse positiivset mõju ühiskonnas nii sotsiaal-, keskkonna- kui ka kultuurivaldkonnas. Strateegiline filantroopia on filantroopia spetsiifilisem suund.

Eesmärgid

Strateegilise filantroopia eesmärgiks on tõsta ühiskondlike organisatsioonide tegevusvõimekust, mille kaudu suurendatakse positiivset mõju ühiskonnas nii sotsiaal-, keskkonna- kui ka kultuurivaldkonnas.
Kaks päeva Viktor Kingissepa elust

Sisu

Filmis kujutatakse Eestimaa Kommunistliku Partei rajaja ja juhi, tulihingelise kommunisti Viktor Kingissepa tegevust 1917. aasta oktoobril lõpul. Esimese jao tegevus toimub 23. oktoobril 1917, mil bolševikud alles valmistusid võimu üle võtma, teise jao tegevus leiab aset 27. oktoobril 1917, vahetult bolševike võimuhaaramise järel.
Trebsen

Linnaosad

Altenhain, Neichen ja Seelingstädt.
Vikipeedia blokeerimine Türgis

Vikipeedia blokeerimine Türgis toimus 29. aprillil 2017, kui Türgi valitsus tõkestas ligipääsu Vikipeediale kõikides keeltes.
Türgi valitsus blokeeris ligipääsu Vikipeediale pärast seda, kui Vikipeedia keeldus kustutamast ning muutmast artikleid, mis seostasid Türgi valitsust terroriorganisatsioonide toetamisega.
Õiglase sõja teooria

Päritolu

India eepos Mahabharata on teadaolevalt esimene kirjalik allikas, kus on puudutatud "õiglast sõda".Antud eeposes püstitab üks valitsev vend viiest küsimuse, kas sõjakannatusi saab millegagi põhjendada. Edasi järgneb pikk diskussioon vendade vahel, millest sünnib proportsionaalsuse kriteerium, mõiste õiglastest vahenditest sõjapidamiseks, õigustatud põhjus sõja alustamiseks (st. mitte lihtsalt hetkeraevu ajendil) ja arusaam sellest, kuidas vange ja vigastatuid õiglasel kohelda.
Mahabharatas kirjeldatud sõjale eelneb kontekst, millest areneb välja "õigustatud põhjus" sõja alustamiseks, milles oleks arvesatud püüdlusi erimeelsustest üle saada ja viimse hetkeni sõda vältida. Sõja alguses leiab aset diskussioon, milles arutatakse õiglast käitumist sõja kontekstis.
Vanas Roomas võis sõja alustamiseks olla mitmeid põhjusi, mis sõda õigustaksid. Näiteks vajadus võõrvägede sissetungi tagasi tõrjuda, tahtmine kätte maksta rüüsteretke eest või vaherahu/lepingu rikkumise eest kätte maksmine. Sõda oli roomlastele alati nefas st. vale ja keelatud ja sõja alustajad riskisid usulise saastumise ja jumaliku abasoosinguga. Sellest lähtuvalt vajas "õiglane sõda" vana-rooma preestri heakskiitu. Üldjoontes olid nii sõjapidamise tavad kui ka vaherahu sõlmimise tingimused osa ius gentium ehk "rahvaste õigusest".
Vana maailma õiglase sõja kõige ehedama kirjelduse võime leida raamatus : Cicero De Officiis, 1. raamat, osad1.11.33–1.13.41

Püha Augustinus ja Aquino Thomas

Kristlik teooria õiglasest sõjast algab selliste isikutega nagu püha Augustinus ja Aquino Thomas.
Püha Augustinus, keda loetakse üheks esimeseks ja tähelepanuväärseimaks kristlikuks teoloogiks, oli üks esimesi, kes kinnitas et kristlane võib olla ühtaegu nii sõdur kui ka teenida auga jumalat ja kodumaad. Ta väitis, et kuigi üksikisik ei tohiks kunagi kasutada esimese valikuna vägivalda, on Jumal andnud valitsusele mõõga siiski põhjusega (tuginedes roomlastele 13:4). Olles osa avalikust võimust, ei peaks kristlased häbenema rahu kaitsmist ja pahelisuse karistamist.
Augustinus kinnitas, et see oli tema isiklik, filosoofiline hoiak:
"Siin ei ole vaja mitte kehalist tegevust, vaid sisemist leppimist. Vooruse püha troon on süda."
Sellest hoolimata väitis ta, et rahu säilitamine ja mitte konfliktile reageerimine tõsise ülekohtu korral, mida saab peatada ainult vägivallaga, on patt. Enese ja teiste kaitse võib osutuda vajalikuks, eriti seda kui seda toetab riigivõim.
Lebesgue'i mõõt

Lebesgue'i mõõt üle  on Jordani mõõdu jätk palju laiemale hulkade klassile, mille tõi sisse Henri Lebesgue 1902. aastal.

Välismõõt

Iga suvalise alamhulga  jaoks saab leida arvsirgel palju erinevaid lõplikust või loenduvast intervallide arvust koosnevaid süsteeme, mille ühend sisaldab hulka . Sellist tüüpi süsteemi nimetatakse katteks. Kuna intervallide pikkuste summa, mis moodustab suvalise kate, on mittenegatiivne suurus, siis on see alt piiratud. Seega kõikide katete pikkuste hulgal on olemas alumine raja. See raja, mis sõltub ainult hulgast , ongi välismõõt:
   

Erinevad võimalused välismõõdu tähistamiseks:
   

Suvalise intervalli välismõõt ühtib tema pikkusega, mis näitab, et Lebesgue'i mõõt on loenduvalt aditiivne. Täpsemalt, nimetatud loenduv aditiivsus annab  ning vastandvõrratus on tõepoolest ilmne ja tuleneb välismõõdu definitsioonist. Veelgi enam, algebral saab tuua sellise mõõdu näite, et selle algebra mingisuguse hulga välismõõt on rangelt väiksem tema algmõõdust.

Sisemõõt

Kui hulk  on tõkestatud, siis hulga  sisemõõduks nimetatakse  sisaldava segmendi pikkuse  ja  täiendi välismõõdu vahelist vahet lõigus :
   
Tõkestamata hulkade jaoks defineeritakse  nagu ülemine raja  üle kõikide lõikude .

Mõõtuvad hulgad

Hulka nimetatakse Lebesgue'i mõttes mõõtuvaks, kui tema välis- ja sisemõõt on võrdsed. Viimaste ühine nimetus on Lebesgue'i hulga mõõt ja seda tähistatakse , , ,  või
Šoutjärvi

Ajalugu

Esimest korda mainis Šoutjärvit kirjalikult 1453 Novgorodi peapiiskop.
Minevikus asus Šoutjärvi praegusest kohast 6 km edela pool, tänapäeva Kalinansar'i ja Sürd'i külade lähedal Kodijär've ääres. Seda järve nimetati vanadel vene kaartidel Шёлтозеро. Külaelanikud kolisid millalgi praegusele kohale ja järve, mille kaldal nad olid kunagi elanud, hakati nimetama Kodijärveks (Кодьярви), mis vepsa keeles tähendab kodujärve.
Vepsa keeles on millalgi toimunud häälikuvahetus *l -> u, mis on nähtav näiteks sõnas koum (soome kolme 'kolm'). Vanadelt vene kaartidelt tulebki välja, et vanasti oli küla nimi *Šoltjärvi. Sellel kohanimel ei ole midagi pistmist soomekeelse sõnaga soutaa 'sõudma'.
Tsaari-Venemaa ajal moodustasid Šoutjärvi ja selle lähedased külad Šoutjärvi valla, mis kuulus Petrozavodski kubermangu. Nõukogude võimu ajal moodustati selle valla baasil Šoutjärvi rajoon. 1957 see likvideeriti ja ühendati Äänisranna rajooniga.
Aastatel 1994–2005 oli Vepsa rahvusvalla keskus. Selles vallas oli kolm külanõukogu: lisaks Šoutjärvile veel Šokšas (Kvartsitnõis) ja Rõbrekas (Čuuris). Seejärel rahvusvald likvideeriti ja ühendati Äänisranna rajooniga. Ühtlasi ülendati Šoutjärvi, Šokša ja Rõbreka alevikeks.
Christoph Friedrich Mickwitz III

Christoph Friedrich Mickwitz (10. märts 1773 Koeru – 19. jaanuar 1851 Lihula) oli Eesti vaimulik.
Õppis 1782–1790 Tallinna gümnaasiumis. Immatrikuleerus 20. septembril 1790 Jena ülikooli, kus õppis kuni 1793. aastani nii filosoofiat, usuteadust kui ka loodusteadusi. Ordineeriti 25. jaanuaril 1797 õpetajaametisse.
Oli 1797–1838 üheaegselt nii Lihula Eliisabeti koguduse kui ka Kirbla Püha Nikolause koguduse õpetaja. 9. juunil 1838 palus end pastoriametist vabastada, seejärel emeriteerus.
Mickwitz oli Otto Wilhelm Masingu Marahwa Näddala-Lehe kaastööline ja levitaja. Kirjutas oma kihelkonna taevaskäijatest nii Masingule kui ka Garlieb Helwig Merkeli nädalalehele Provinzialblatt.

Isiklikku

Tema isa Christoph Friedrich Mickwitz noorem oli Koeru koguduse õpetaja, vanaisa Christoph Friedrich Mickwitz vanem oli Tallinna Toomkoguduse ülemõpetaja. Vend Dietrich Georg Mickwitz oli Koeru koguduse õpetaja, Vend Justus Johannes Mickwitz oli Jõelähtme- ja Tarvastu koguduse õpetaja, õemees Eduard Philipp Körber oli Võnnu Jakobi koguduse õpetaja. Tema väimees Otto Wilhelm Ludwig Kettler oli Lihula ja Kirbla koguduse õpetaja.
Erik Reinhold

Erik Reinhold (sündinud 2. märtsil 1970) on Eesti poliitik ja sõjaväelane (kapten reservis).
Oli Kaitseliidu Pärnumaa maleva pealik aastatel 2002–2006, kuulub Pärnumaa malevasse alates aastast 1992. Alustas teenistust Pärnumaa riigikaitseosakonnas 1991. aastal. On teeninud ka Pärnu üksik-jalaväepataljon, kaitsejõudude peastaabis ja Kaitseliidu peastaabis.
Erik Reinhold on 1. aprillist 2011 alates Kaitseliidu Kooli ülem.
Eeskujuliku teenistuse eest on Erik Reinholdi autasustatud Kaitseliidu Valgeristi II klassi, Kaitseliidu teenetemedali 2. ja 3. klassi, Päästeameti hõberisti, Politsei teeneteristi eriklassi ja Tuletooja medaliga.
Erik Reinhold on lõpetanud Pärnu Ülejõe Gümnaasiumi. Sõjalist haridust on ta omandanud Šveitsis ja Saksamaal. Muu hulgas on ta lõpetanud Zürichi Föderaalse Tehnikakõrgkooli Sõjakolledži sõjaväepedagoogika erialal.
Kuulub Isamaa ja Res Publica Liitu alates 29. maist 2006.
Jan Arnald

Jan Arnald (pseudonüüm Arne Dahl; sündinud 11. jaanuaril 1963 Sollentunas) on rootsi kirjanik ja kirjanduskriitik.
Ta on tuntud Arne Dahli pseudonüümi all ilmunud romaanisarjaga Stockholmi kriminaalpolitsei eriüksusest, nõndanimetatud A-rühmast. Oma nime all on ta avaldanud neli romaani, proosakogumikke ja luulekogu. Tema teoste põhjal on tehtud filme ja televisiooni kriminaalsarju, mis on lisaks Rootsile väga menukad ka Ühendkuningriigis.
Eesti keelde on tõlgitud tema romaan "Intimus" (originaal ilmus aastal 2010, Enno Turmeni tõlkes ilmus romaan aastal 2011, sarjas "Nüüdisromaan").
Branisłaŭ Taraškievič

Branisłaŭ Taraškievič (valgevene kirillitsas Браніслаў Адамавіч Тарашкевіч, poola keeles Bronisław Taraszkiewicz; 20. jaanuar 1892 Mačiuliškės, Vilniuse kubermang (tänapäeval Leedu) – 29. november 1938 Minsk) oli valgevene ühiskonnategelane, keeleteadlane, tõlkija ja publitsist.
Branisłaŭ Taraškievič oli pärit talupoja perekonnast. 1911. aastal lõpetas ta Vilnos gümnaasiumi ja 1916. aastal Peterburi Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna keeleteaduse erialal. Ülikooli lõpetamise järel töötas ta samas vene keele ja kirjanduse kateedris. Alates 1918. aasta sügisest elas ta Valgevenes ja Leedus.
1918. aastal avaldas ta Vilniuses "Valgevene keele grammatika koolidele" ("Беларуская граматыка для школ"), millest anti hiljem välja kuus kordustrükki. Sellel raamatul põhineb valgevene klassikaline ortograafia ehk nn taraškievica, mis oli Valgevene NSV-s kasutusel kuni 1933. aastani. Tänapäeval kasutavad taraškievicat välismaal elavad valgevenelased ja osalt ka rahvuslikult meelestatud inimesed Valgevenes. 
Ta oli üks Valgevene Rahvuskomitee ja Üle-Valgevenemaalise Kongressi organisaatoreid. Ta oli ka mitmel olulisel ametikohal lühikest aega eksisteerinud Valgevene Rahvavabariigis.
Aastatel 1918–1923 oli ta üks Valgevene Sotsiaaldemokraatliku Partei juhte. 1922. aastal valiti ta Poola Seimi liikmeks. Ta osales Lääne-Valgevenes mitmete vasakpoolsete valgevene organisatsioonide tegevuses, 1925. aasta detsembris astus Lääne-Valgevene Kommunistlikku Parteisse. 1927. aastal mõisteti Taraškievič 12 aastaks vangi, kuid 1930. aastal ta vabastati. 1931. aastal vahistati ta uuesti ja mõisteti 8 aastaks sunnitööle.
6. septembril 1933 vahetati Branisłaŭ Taraškievič Nõukogude-Poola piiril Francišak Alachnoviči vastu. Seejärel töötas ta Moskvas Rahvusvahelises Agraarinstituudis Poola ja Baltikumi osakonna juhatajana. Arreteeriti 6. mail 1937, mõisteti surma 5. jaanuaril 1938 ja lasti maha sama aasta novembri lõpus.
1957. aastal rehabiliteeriti Taraškievič postuumselt.
Luksemburgi Elisabeth

Luksemburgi Elisabeth (7. oktoober 1409 Visegrád – 19. detsember 1442 Győr) oli Saksa-Rooma keisri Sigismundi ainus järeltulija ja Saksa kuninga Albrecht II abikaasa.
28. septembril 1421 abiellus Elisabeth Albrechtiga, kes oli siis Austria hertsog. Kui suri Elisabethi isa, valiti Albrecht Ungari, Böömimaa ja Saksa kuningaks.
Neil sündis kaks poega ja kaks tütart, kellest Austria Elisabeth abiellus Leedu suurvürsti Kazimierz IV-ga ning Ladislaus Postumus sai Ungari ja Böömimaa kuningaks.
Pärast Albrechti surma 1439. aastal oli Elisabeth lühikest aega Ungari valitseja. Kuna riigil oli vaja sõjaväelist juhti, valiti 1. jaanuaril 1441 kuningaks Poola valitseja Władysław III. Elisabeth aga lasi kuningaks kroonida oma poja Ladislause. Põhja-Ungari toetas teda ning ta ründas Budapesti. Algas kodusõda, mis kestis kuni 1442. aastani, mil toimusid läbirääkimised ning Elisabeth ja Władysław vahetasid kingitusi. Elisabeth suri varsti pärast seda. Kuulujuttude järgi ta mürgitati.
Oos

Oos ehk vallseljak on pikk kitsas ja järsunõlvaline positiivne pinnavorm, mis on moodustunud liustikualuste surveliste sulamisvete poolt transporditud setteist. Ooside rühma nimetatakse oosistikuks (ka oosistuks, ka oosisüsteemiks).
Oosid koosnevad valdavalt segakihilisest liivast ning kruusast. Pikkus võib ulatuda mõnesajast meetrist mitme kilomeetrini. Maailma pikimad oosid, koos katkestuskohtadega, on üle 500 km pikkused. Ooside kõrgus on aga vahemikus 3–200 meetrit.
Oose tekitavad liustikujõed tekivad peamiselt siis, kui liustik taganeb ehk sulamine liustiku jalamil ületab tema edasiliikumiskiiruse. Liustikualuste "jõgede" vesi on peallasuva liustiku raskuse tõttu surveline. Seetõttu on ka setted suurema terasuurusega, sest kiire voolu tõttu viiakse moreeni peenemad koostisosad – savi ja aleuriit – veevoolu poolt kaasa.
Oosid on tavalised pinnavormid ka Eestis.
Petrogradi Sõja-Revolutsioonikomitee

Juhid ja struktuur

Petrogradi SRK tegevust juhtisid esimees, sekretär, presiidium ja büroo.
Esimene Petrogradi SRK esimees oli Paul Laasimir (SR), asetäitjateks Nikolai Podvoiski (VSDT(b)P) ja sekretär Vladimir Antonov-Ovsejenko (VSDT(b)P).
Saser Kangri

Alpinism

Massiivi kõrgeim tipp Saser Kangri I (7672 m) esmavallutati 1973. aastal.  Teisi esmatõuse: Saser Kangri III (1986), Saser Kangri IV (1987) ja Saser Kangri II (2011).
2018. aastal tegid Eesti alpinistid esmatõusu massiivis asuva kuuetuhandelise Kunchang Kangri tippu.
Ernő Goldfinger

Ernő Goldfinger (11. september 1902 Budapest – 15. november 1987) oli juudi päritolu Briti arhitekt ja mööblidisainer, modernist.
Goldfinger õppis Pariisis, kus tutvus Mies van der Rohe ja Le Corbusier'ga. Goldfingerit mõjustas tugevalt Le Corbusier' teos "Vers une architecture".
1934 kolis Goldfinger Londonisse, kus asus elama majja, mis on tuntud Highpoint I nime all.
Sõjajärgseil aastail projekteeris ta Londonis tornkortermaju, teiste seas 27-korruselise Balfron Toweri. Ta oli vasakpoolsete vaadetega ning temalt telliti ajalehe Daily Worker kontorihoone ja Suurbritannia Kommunistliku Partei peahoone projekt. Suurbritannia tervishoiuministeeriumi jaoks projekteeris ta Alexander Flemingi maja, mis tänapäeval on tuntud nime all Metro Central Heights. 1950. aastatel projekteeris ta kaks Londoni algkooli, mis ehitati tellisetäidisega eelvalatud betoonist eelpaigaldatavatest detailidest. Üht nendest hoonetest kahjustas petisest kinnisvaraarendaja, mistõttu hoone tuli lammutada ja petis võeti 2008 kohtulikule vastutusele.
1938 ehitati Goldfingeri projekteeritud eramud 1–3 Willow Road, millest keskmises (2 Willow Road) elas Goldfinger ise koos oma abikaasa Ursula (sündinud Blackwell) ja lastega oma surmani. Tema kodumajas on tänapäeval 20. sajandi kunsti muuseum, majad 1 ja 3 on endiselt eramajad.
Willow Roadi hoonete ehitamiseks tuli seal varem olnud hooned lammutada. See pahandas mitut kuulsat kohalikku elanikku, kelle seas olid pärastine Suurbritannia siseminister Henry Brooke ja kirjanik Ian Fleming. Vastuseks avaldas Fleming 1959 romaani "Kuldsõrm" (inglise keeles "Goldfinger"), mille tegelane Auric Goldfinger oli Ernő Goldfingeri järgi nimetatud. Auric ja Ernő sarnanevad üksteisega nii välimuse kui ka iseloomu poolest. Ernő Goldfinger oli tuntud mehena, kes ei mõistnud nalja, ja tema raevuhood olid kuulsad; Auric on samasugune.
Ernő Goldfinger pahandas Flemingi peale väga ja kaalus tema kohtussekaebamist, kuid lõpuks sõlmiti kohtuväline kokkulepe. Flemingi kirjastajad nõustusid tasuma Goldfingeri kulud juriidilisele abile, ta sai 6 eksemplari Flemingi raamatust ja lubaduse, et raamatutegelase Goldfingeri nime kasutatakse alati koos eesnimega.
Holvandi raudteepeatus

Holvandi raudteepeatus on raudteepeatus Põlvamaal Põlva vallas Holvandil. Holvandi peatuses asub üks madal perroon pikkusega 95 m. Tartu–Koidula raudteeliinil sõidab vastavalt nädalapäevale ning aastaajale 1–4 reisirongi päevas. Rong sõidab Tartust Holvandile umbes tund aega.

Ajalugu

Jaam avati aastal 1931, seoses Tartu–Petseri raudteeliini rajamisega.Toona jäi peatus Koiola valda.
Jaamast on saanud Elroni peatuskoht.
Aleksander Kurvits (1896–1958)

Aleksander Kurvits (24. juuli 1896 Karksi vald, Pärnumaa – 25. august 1958 Toronto) oli Eesti riigiametnik.
Ta lõpetas 1918. aastal Riia Vaimuliku Seminari, õppis aastail 1921–1926 Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas, Üliõpilasseltsi Raimla vilistlane.
1921. aastal opteerus Aleksander Kurvits Eestisse, oli Haridusministeeriumi haridusinstruktor, 1927–1936 Haridus- ja sotsiaalministeeriumi peasekretär, 1936–1940 Haridusministeeriumi üldosakonna direktor ja juriskonsult, Eesti Kultuurikapitali nõukogu sekretär. Ajakirja Haridusministeeriumi Teataja vastutav ja tegevtoimetaja. 
1944. aastal põgenes ta Saksamaale ja siirdus 1948. aastal Kanadasse.

Isiklikku

10. juulil 1926 abiellus ta Nelly Lenkiga.
Karatšai-Tšerkessia

Geograafia

Karatšai-Tšerkessia asub Põhja-Kaukaasias. 80% territooriumist on mägine, põhjaosas on maa tasasem. Kagupiiril asub Euroopa kõrgeim tipp Elbrus.

Ajalugu

Karatšai-Tšerkessi autonoomne oblast moodustati 1922. aastal. See jagati 1926. aastal Karatšai autonoomseks oblastiks ja Tšerkessi rahvusringkonnaks. Viimane muudeti 1928. aastal autonoomseks oblastiks. Teise maailmasõja ajal süüdistati karatšaisid massilises koostöös sakslastega. Karatšai autonoomne oblast likvideeriti 1943. aastal, karatšaid küüditati Kasahstani ja Usbekistani. 1956. aastal karatšaid rehabiliteeriti ja 1957 taastati Karatšai-Tšerkessi autonoomne oblast, mis 1991. aastal nimetati Karatšai-Tšerkessi ANSV-ks. Pärast NSV Liidu lagunemist sai vabariik oma praeguse nime. 1999. aasta presidendivalimiste järel ähvardas vabariiki lagunemine, sest tšerkessid ja abasiinid soovisid luua eraldi vabariiki. 9. novembril 2004 vallutas vihane rahvamass valitsuse residentsi ja tungis presidendi tööruumidesse. Mässajad lahkusid hoonest järgmisel päeval, pärast läbirääkimisi Venemaa presidendi esindajaga Lõuna föderaalringkonnas.

Rahvastik

Vabariigi elanikest olid 2002. aastal 38,5% karatšaid, 33,6% venelased, 11,3% tšerkessid, 7,4% abasiinid ja 9,2% teistest rahvustest. Eestlasi oli 65. Valdav osa elanikest on islamiusulised.
2010. aasta rahvaloenduse andmetel oli Karatšai-Tšerkessia elanikest karatšaisid 41,0%, venelasi 31,6%, tšerkesse 11,9%, abasiine 7,8% ja nogaisid 3,3%.
Suuremad linnad on Tšerkessk, Ust-Džeguta ja Karatšajevsk.

Poliitika

Alates 2011. aastast on vabariigi president Rašid Temrezov. Aastatel 2008–2011 oli ametis president Boriss Ebzejev. Seadusandlikku võimu teostab neljaks aastaks valitav 73-liikmeline parlament (Народное Собрание).
Riigikeel on vene keel. Ametlikud keeled lisaks vene keelele on karatšai keel, nogai keel, abasiini keel ja kabardi-tšerkessi keel.
Varudi vald

Varudi vald (saksa keeles Wardes) oli vald Virumaal Viru-Nigula kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1891 ja siis liideti Varudi vald Pada vallaga.
Valla alal asus Varudi mõis.
Hildegard Rand-Maricq

Hildegard Rand-Maricq (aastani 1952 Rand, 23. aprill 1925 Rakvere – 25. oktoober 2009) oli eesti arstiteadlane, psühhiaater ja dermatoloog.

Elulugu

Hildegard Rand-Maricq oli elektriku tütar ja Valter Ranna õde.
Õppis Tallinna Tütarlastegümnaasiumis, lõpetas 1943 E. Lenderi Gümnaasiumi. Siirdus 1944 Saksamaale, sealt 1945 Belgiasse. Lõpetas 1953 Brüsseli Vaba Ülikooli arstina. Aastast 1954 USA-s. 1955–56 oli ta intern Jersey City Meditsiinikeskuses, täiendas end 1956 New Yorgi Columbia Presbüterlaste Meditsiinikeskuses. Oli 1957–62 New Jersey's Essex County Overbrooki haiglas ja Lyonsi Veteranide Administratsiooni Haiglas psühhiaatriaresident ja -arst, 1963–65 samas kliiniline uurija, 1965–67 Columbia Ülikooli järeldoktorant, 1967–69 mikrotsirkoloogia labori juhataja ning 1970–73 skisofreenia uurimissektori juhataja New Yorgi Lyonsi Veteranide Administratsiooni Haiglas, 1967–71 ühtlasi New Brunswicki Rutgersi Meditsiinikoolis teadur ja 1971–73 samas assistent. prof, 1973–75 Lõuna-Carolina Meditsiinikoolis teadur, 1975–81 associate professor, 1981–97 professor, aastast 1997 emeriitprofessor.

Teadustöö

Uurimisvaldkond: skisofreenia, kapillaroskoopia ja perifeerne mikrotsirkulatsioon, pärilikkus- ja taudiõpetus, sklerodermia ja Raynaud' tõbi. Arendanud nende haiguste ravimeetodeid. Teinud koostööd TÜ teadlastega. Avaldanud üle 100 teadustrükise. Teadlased on ka pojad keemik Michel Matti Maricq (3. juuli 1953, Brüssel) ja biofüüsik Andres Villu Maricq (22. oktoober 1956, New York). Nad valdavad eesti keelt ja on sidemetes Eesti teadlastega.
X noorte laulu- ja tantsupidu

Laulupidu

1. juulil Tallinna lauluväljakul toimunud laulupeo kunstiline juht oli Aarne Saluveer. Peol osales 831 koori üle 26 000 lauljaga ning 47 orkestrit 1600 muusikuga. Külalistena osales 14 koori välisriikidest: Lõuna-Aafrika Vabariigist, Norrast, Saksamaalt, Austraaliast, Kanadast ja Rootsist. Publiku arvuks hinnati ligi 50 000, piletiga pealtvaatajaid oli 42 819. Noorte laulupeo teema oli "Ilmapuu".

Tantsupidu

Tantsupeo kunstiline juht oli Maido Saar. Kõik kolm etendust toimusid Kalevi staadionil – esimene 29. juunil ning teine ja kolmas 30. juunil. Peost võttis osa 127 tantsurühma enam kui 7800 tantsijaga. Kokku käis tantsupeol 22 605 piletiga pealtvaatajat, esimesel etendusel 7138, teisel 5316 ja kolmandal 10 151 inimest. Tantsupeo teema oli "Lävel".
Engelhardti maja

Engelhardti maja on Tallinnas aadressil Lai tänav 9 asuv uusrenessanss-stiilis ehitis.
Maja ajalugu ulatub 15. sajandisse, kui sealse kinnistu idaserva ehitati suur paekivielamu. Elamu püsis pea muutumatult 18. sajandi lõpuni, kui hoone ehitati ümber aadlimajaks. Hoone ehitati ümber 1899 Rudolf von Engelhardti projekti järgi. Ümberehitamisel säilitati varasem maht ning risaliitide ja korruste arv.
Fernando Colunga

Fernando Colunga Olivares (sünninimi Fernando Colunga Olivares; sündinud 3. märtsil 1966 Mexicos) on Mehhiko televisiooninäitleja.
Fernando Colunga on mänginud mitmetes Mehhiko telenovelades, mida on näidatud ka Eesti televisioonis, nt "Igavene homne".
Ülemine järv

Ülemine järv (ka Vana-Antsla Ülemine järv, Vana-Antsla tiik) on järv Võru maakonnas Antsla vallas Vana-Antsla alevikus. Veekogu pindala on 2,6 ha. Veekogu kaldajoone pikkus on 855 m.
Seda läbib Vastsekivi oja.
Järvest vahetult allavoolu jääb hobuseraua kujuline Vana-Antsla Kõvvõrjärv, mis ümbritseb endise Vana-Antsla mõisa südant.
Lokoja

Lokoja on linn Nigeerias, Kogi osariigi pealinn.
Linn asub Nigeri jõe ääres. Tema geograafilised koordinaadid on 7° 49′ 0″ N, 6° 45′ 0″ E.
Lokojas tegutseb Kogi tehnikainstituut.
Kristi Teemusk

Kristi Teemusk (sündinud 2. märtsil 1947 Tallinnas) on eesti näitleja, lavastaja ja inspitsient.

Haridus

Aastal 1965 lõpetas ta Tallinna 46. Keskkooli ning aastal 1970 TRK Lavakunstikateedri.
Aastatel 1970–2009 töötas Ugala teatris, aastast 2000 inspitsiendina. Juhendas 1992–2009 ka Ugala lastestuudiot.
Voolu tänav (Tartu)

Voolu tänav on tänav Tartus Variku linnaosas.
Tänav saab alguse umbtänavana Kesa põigust ca 50 meetrit lääne pool, kulgedes valdavalt ida suunas, kuid enne lõppu Kesa tänaval teeb pöörde põhja suunas.
Tänava pikkus on 0,67 km.
Córdoba provints

Kliima

Córdoba provintsi aastane keskmine temperatuur on +10,4 °C, jaanuaris +4,2 °C, augustis +17,7 °C.
Aastas sajab keskmiselt 608 mm, sealhulgas jaanuaris 82 mm ja augustis 3 mm. Aastas paistab päike keskmiselt 2767 tundi, sealhulgas jaanuaris 162 ja augustis 338 tundi.