google/wiki40b huggingface dataset:
George Lawrence Price

Noorus

George Lawrence Price sündis Falmouthis Nova Scotias Kanadas ja kasvas üles Church Streetil, mis asub tänapäeval Port Williamsis Nova Scotias. Kui ta 15. oktoobril 1917 värvati, elas ta Moose Jaw's Saskatchewani provintsis. Ta teenis Kanada Ekspeditsioonivägede 28. pataljonis A-kompaniis.

Hukkumine

Reamees Price osales 11. novembril pealetungioperatsioonis, mille eesmärk oli hõivata väike Havré'i küla. Üksus ületas Saksa kuulipildujatule all Canal du Centre'i kanali ja sisenes Ville-sur-Haine'i külla. Patrull, kuhu Price kuulus, liikus läheduses olevate majade poole, et otsida kuulipildurit, kes neid kanali ületamisel tule all hoidis. Nad sisenesid majja, kus arvasid kuulipildureid olevat, kuid leidsid eest ainult elanikud – sakslased olid tagaukse kaudu lahkunud. Nad liikusid järgmisesse majja, kuid sakslasi polnud ka seal. Saksa snaiper tabas George Price'i surmavalt südame piirkonda, kui viimane astus majast välja tänavale, kuigi maja elanikud olid soovitanud tal mitte väljuda. Price suri 11. novembril 1918 kell 10.58, kõigest kaks minutit enne vaherahu jõustumist.

Mälestamine

Price maeti Havré'i vanale surnuaiale, mis muutus osaks St. Symphorieni sõjaväekalmistust ja paikneb Monsist veidi kagu pool. Juhuslikult on sinna maetud ka John Parr ja George Edwin Ellison, esimene ja viimane inglise sõdur, kes hukkusid Esimeses maailmasõjas. 
Tema surma 50. aastapäeval 1968. aastal reisisid tema veel elus olevad kompaniikaaslased Ville-sur-Haine'i ja avasid tema hukkumispaiga lähedal asunud majal inglis- ja prantsuskeelse tekstiga mälestustahvli. Praeguseks on see maja lammutatud, kuid mälestustahvel on paigutatud hukkumispaiga lähedal asuvale tellistest alusele.
Ville-sur-Haine rajas 1991. aastal jalgsilla üle Canal du Centre'i. Vastavalt rahvahääletuse tulemusele nimetati sild sama aasta 11. novembril George Price'i jalgsillaks (prantsuse keeles Passerelle George Price).
Andrus Org

Andrus Org (sündinud 25. aprillil 1974) on eesti õpetaja ja kirjandusteadlane.
Org on õppinud Ülenurme Gümnaasiumis 1989–1992, Tartu Ülikoolis bakalaureuseastmes (eesti kirjandus ja teatriteadus) 1992–1998, samas õpetajakoolituses 1999–2000 ja magistrantuuris (eesti kirjandus) 1998–2001.  2001. aastal kaitses ta magistritöö "Ulmekirjandus: žanri dimensioonid" (juhendaja dotsent Epp Annus) ja 2017. aastal doktoritöö "Eesti ulmekirjanduse žanrid ja nende poeetika" (juhendaja professor Arne Merilai).
Ta on 2008. aastast Tartu Ülikooli lektor ja 1993. aastast Herbert Masingu Kooli õpetaja. 2007. aastast on ta põhikooli ja gümnaasiumi riikliku õppekava kirjanduse ainekava töörühma juht Riikliku Eksami- ja Kvalifikatsioonikeskuse juures. 2017. aastast juhib ta Innove õppekava arendamise keele ja kirjanduse valdkonna töörühma.
Andrus Org on avaldanud artikleid kirjanduse käsitlemisest koolis ja ulmekirjandusest.
2003. aastast kuulub ta Eesti Võrdleva Kirjandusteaduse Assotsiatsiooni, 2009. aastast Eesti Kirjanduse Seltsi.
Noorte Kotkaste Viru malev

Noorte Kotkaste Viru malev on Lääne-Viru maakonna piires tegutsev Noorte Kotkaste piirkondlik üksus.
Noorte Kotkaste Viru maleva tegevus taastati aastatel 1993–1994 Kiltsis ja Rakveres.
Viru maleva koosseisus on 15 piirkondlikku ja 2 üldist rühma. Maleva büroo asub Rakveres Pikk tänav 15 Kaitseliidu Viru maleva staabi ruumides.
Charles Eugène de Croy

Hertsog Charles Eugène de Croy, ka Charles Eugène de Croÿ ja Carl Eugen de Croy (1651 Roeulx – 30. jaanuar 1702 Tallinn) oli Austria ja Vene väejuht.

Elulugu

Vanast Madalmaade hertsogisuguvõsast pärinev Charles Eugène de Croy astus juba noorena armeeteenistusse ning osales 1676. aastal Lundi lahingus Taani poolel. Hiljem teenis ta Austria armees ja võttis osa Türgi vastastest sõjakäikudest, muuhulgas osales ta Viini vabastamisel 1683. aastal ja Belgradi vallutamisel 1690. aastal. Oma teenete eest ülendati ta feldmarssaliks. 1697. aastal asus ta Venemaa teenistusse ja juhtis 1700. aastal Narva lahingus vene vägesid. Ta andis end rootslaste kätte vangi ja suri Tallinnas 1702. aastal.
Suurte võlgade tõttu rakendasid võlausaldajad vana seadust, mille järgi ei maetud hertsogit maha ja tema mumifitseerunud keha seisis Niguliste kirikus pea 200 aastat, olles populaarne vaatamisväärsus.

Perekond

Charles Eugéne de Croy abiellus 1681. aastal krahvinna Wilhelmina Juliana van Bergh-s'Herenbergiga (1638–1714)
Sergi Florinski

Sergi Florinski (ka Sergius Florinski; kodanikunimega Сергей Фёдорович Флоринский Sergei Fjodorovitš Florinski; 4. märts 1873 Suzdal – 30. detsember 1918 Rakvere Palermo mets) oli õigeusu vaimulik, kes 17. juulil 2002 Vene Õigeusu Kiriku Püha Sinodi otsusega arvati pühakute hulka.
Tema säilmed asuvad Rakvere Jumalaema Sündimise kirikus altarist vasakul paiknevas sargas.
Tema mälestuspäev on 30. detsember ja 2. juuli.

Elulugu

Sergi Florinski sündis 4. märtsil 1873 Suzdali linnas preester Fjodor Florinski peres. 1893. aastal lõpetas ta Vladimiri vaimuliku seminari ja asus tööle kooliõpetajana. Aastal 1900 määrati ta 151. Pjatigorski jalaväepolgu vaimuliku kohale.
Sergi Florinski pühitseti preestriks 5. märtsil 1900 Peterburis Iisaku katedraalis.  
Aastail 1904–1905 osales ta Vene-Jaapani sõjas Mandžuurias, mille eest teda autasustati püha Anna 3. klassi ordeniga ja Georgi lindil pronksist mälestusmedaliga.
Esimeses maailmasõjas sõdis ta aastail 1914–1917 oma polguga eesliinil, teda autasustati püha Anna ordeniga, Püha Vladimiri 4. klassi ordeniga ja Georgi lindil kullast rinnaristiga. Viimane neist oli sõjaväevaimulike kõrgeim autasu. 
1917. aastal viidi Sergi Florinski üle Rakveres paiknenud 29. polgu sõjaväehaigla vaimulikuks. 22. märtsil 1918 laatsaret suleti, kuid Sergi Florinski jäi Rakverre elama.

Märtrisurm

16. detsembril 1918 hõivasid Punaarmee üksused Rakvere. Kolm päeva hiljem vahistati ülempreester Sergi Florinski koos paljude teiste linnaelanikega kui vana režiimi esindaja. 20. detsembril kuulati ta üle ja 26. detsembril kuulutati välja tema surmamõistmise otsus. "Minu arvates on minu süü selles, et ma olen vaimulik, millele ma ka alla kirjutan," teatas ülempreester Sergi Florinski ainsa ja lühikese ülekuulamise lõpus. Sergi Florinski hukati Palermo metsas, kus praegu asub mälestuskivi kõigile neile, kes tol ajal seal hukati.

Pärast surma

Pärast enamlaste lahkumist tuvastati tema surnukeha ühishauas ning ta maeti ümber linna kalmistule õigeusu kabeli läänepoolsesse serva, kuhu maeti kõik Rakvere Jumalaema Sündimise kirikus teeninud preestrid.
17. juulil 2002 otsustas Moskva Patriarhaadi Püha Sinod Sergius Florinski pühakuks kuulutada.
13. septembril 2003 paigutati Sergi Florinski säilmed Rakvere Jumalaema Sündimise kirikusse, kus need on vaatajatele avatud.

Perekond

Sergi Florinski oli laulatatud polgu ülempreestri Joan Smolenski tütre Jelizaveta Smolenskajaga. Tema lapselaps Mihhail Florinski on tuntud ajaloolane.
Ilse Rootsmäe

Ilse Rootsmäe (kuni 1950 Ilse Luts) (19. juuni 1925 Tapa – 4. jaanuar 2006) oli eesti arst ja ornitoloog.
Ta õppis Tapa Gümnaasiumis (lõpetas 1944) ja Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonnas (lõpetas 1953), töötas seejärel arstina Mustvees ja Tartus.

Tunnustused

1995 Eerik Kumari looduskaitsepreemia (koos Lemming Rootsmäega)

Isiklikku

Tema abikaasa oli Lemming Rootsmäe, nende poeg on laulja ja kitarrist Andrus Rootsmäe.
Friedrich Franz I

Friedrich Franz I (10. detsember 1756 Schwerin – 1. veebruar 1837 Ludwigslust) oli alates 1785. aastast Mecklenburg-Schwerini hertsog ja alates 1815. aastast kuni surmani suurhertsog.
Pedele mõis

Pedele mõis, ka Pedeli mõis (saksa keeles Peddeln, läti keeles Pedeles muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Härgmäe kihelkonnas. Mõisasüda jääb tänapäevase haldusjaotuse kohaselt Valka piirkonda Valka valda Pedele külla.

Mõisa suurus

Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 3 ja 1/2 adramaad, sellele allus 63 mees- ja 102 naishinge.

Karjamõis

Pedele mõisal oli üks karjamõis, mis asus Bērzis (Charlottenthal).
Koketeerimine

Koketeerimine ehk koketerii (prantsuse keeles coquetterie) on edvistav käitumine meeldimise eesmärgil.
1960. aasta kunstirühmitis

1960. aasta rühmitis oli Tartus tegutsenud kunstnike rühmitis, mida loetakse pärast Teist maailmasõda Eestis loodud eesti kunstnike rühmitistest esimeseks.
Kunstirühmitisele panid aastail 1956–1957 aluse Kõrgemas Kunstikoolis Pallas ja Tartu Riiklikus Kunstiinstituudis õppinud kunstnikud Valve Janov, Silvia Jõgever, Kaja Kärner, Lembit Saarts, Ülo Sooster, Lüüdia Vallimäe-Mark ja Heldur Viires.
Kunstirühmitise looming vastandus tollasele Nõukogude kunstile (sotsialistlik realism). Pärast 1960. aastal Tartu 8. Keskkoolis korraldatud näitust hakati rühmitise liikmeid taga kiusama.
Heikki Jaansalu

Heikki Jaansalu (sündinud 16. märts 1959 Tallinn) on endine eesti jahilaskja.
Ta lõpetas 1977. aastal Tallinna 4. Keskkooli.
Ta osales 1996. aasta Atlanta OM-il, kus sai meeste jahilaskmise kaevikrajal 45. koha.
Ta tuli aastatel 1980–2012 9 korda üksikaladel ja 7 korda meeskondlikult Eesti NSV ja Eesti meistriks ning 1978 üksikalal Läti NSV meistriks.
Blog.tr.ee

Autorid

Blog.tr.ee loojad on Andris Reinman ja Heimar Lill. Lehekülge haldab 2006. aastal loodud ettevõte Tr.ee OÜ.
Malla mõis

Malla mõis (saksa keeles Malla) oli rüütlimõis Viru-Nigula kihelkonnas Virumaal. Tänapäeval jääb kunagine mõisasüda Viru-Nigula valla territooriumile Lääne-Viru maakonnas.
Esimesed kirjalikud andmed Malla mõisa kohta pärinevad aastast 1443. Keskajal oli Malla mõis rajatud vasallilinnusena. 
Mõis pälvis tähelepanu 2014. aastal, kui soomlane Risto Pietilä soetas selle bitcoinide eest.
Mõisa peahoone põles 7. septembril 2018. aastal.
Jaufré Rudel

Jaufré Rudel (prantsuspäraselt Geoffroi; sündinud ca 1100; surnud ca 1147) oli Lõuna-Prantsusmaa aadlik ja üks varasemaid oksitaani keeles kirjutanud trubaduure.

Eluloost

Jaufré Rudel on üks tuntumaid Provence'i trubaduure, seda eelkõige tänu keskajast pärit sentimentaalsele eluloojutustusele (oksitaani keeles vida 'elu'), mis arvatavasti ei toetu mitte faktidele, vaid lähtub selle asemel luuletaja tekstidest. Elulugu jutustab, kuidas poeet kuuleb koju pöörduvate palverändurite ja ristisõdijate jutustusi imekaunist Tripoli krahvinnast, tunneb endas tärkamas vaigistamatut igatsust daami järele, läheb ristisõtta, et Pühal Maal elava daamiga kohtuda, haigestub mereretkel ja sureb veidi aega pärast kohale jõudmist, kuid siiski kohale rutanud ja liigutatud krahvinna käte vahel, kes hiljem nunnaks hakkab.
Luuletaja elust pole muud teada, kui et ta oli väikese Blaya lääni isand (see võis asuda tänapäevase Blaye linnakese kandis Gironde'i departemangus) ja saatis oma onu ja läänihärrat Angoulême'i hertsogit Teises ristisõjas (1147–1149).

Teosed

Jaufré Rudelilt on säilinud kaheksa luuletust, neli neist koos kirjapandud muusikaga. Kuulsaim tekst "Lanquand li jorn son lonc en mai" ('Kui päevad pikenevad maikuus') käsitleb kunstipäraselt nn "kauge armastuse" (amor de lonh) motiivi ja võib olla olnud lähtepunktiks ülalkirjeldatud eluloole.

Muud

Romantismiperioodil sai Jaufré Rudeli liigutav lugu tuntuks väljaspool Prantsusmaad ja sellest kirjutasid luuletusi Heinrich Heine, Robert Browning, Algernon Swinburne, Ludwig Uhland, Giosuè Carducci ja teised.
Edmond Rostand kirjutas tema loo ainetel neljavaatuselise värssdraama "La Princesse lointaine", mis esietendus 1895. aastal Pariisis.
Jaufré Rudeli eluloo ainetel on Prantsusmaal elav soome nüüdishelilooja Kaija Saariaho loonud ooperi "L'Amour de loin" ('Kauge armastus'), mis esietendus 2000. aastal Salzburgi festivalil.
Ühenõusüntees

Ühenõusüntees (one-pot synthesis) on keemilise sünteesi efektiivsuse tõstmise strateegia, mille puhul ained reageerivad samas kolvis/reaktoris üksteisele järgnevates staadiumides. Seejuures jäävad ära tülikad vaheühendite eraldamise ja puhastamise protseduurid ning saavutatakse aja, energia ja materjalide kokkuhoid ning vähem jääke.
Mitmeetapiliste sünteesiteede asemel või kõrval on üha enam välja töötatud efektiivseid mitmekomponentseid reaktsioone, milles kolm või enam lähteainet reageerivad üksteise järel ja saadakse (üks) produkt. Vajadusel lisatakse reagendid kolbi järjestikku ükshaaval.
Johannes Brasche

Johannes Brasche (21. jaanuar 1877 Paide – 8. mai 1960 Potsdam) oli Eesti vaimulik.
Õppis Paides erakoolis ja aastatel 1890–1894 Tallinna Kubermangugümnaasiumis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1897–1904. Oli prooviaastal Karusel, Tallinnas ja Paides. Ordineeriti õpetajaks 11. juunil 1906 Tallinnas.
Oli aastal 1906 Tallinna Toompea Kaarli koguduse vikaarõpetaja, aastal 1907 oli Eestimaa vikaarõpetaja. Aastatel 1908–1927 oli ta Harju-Madise koguduse õpetaja. Jäi 1. mail 1928 emerituuri. Emerituuris olles elas Kloogal.
Lahkus aastal 1939 Saksamaale. Suri aastal 1960 Potsdamis.

Isiklikku

Tema onu Johann Heinrich Brasche oli Saarde- ja Tallinna Toompea Kaarli koguduse õpetaja, onupoeg Christfried Brasche oli Juuru Mihkli koguduse õpetaja, onupoeg Arvid Leopold Brasche oli Kullamaa Püha Johannese koguduse õpetaja. Äi Immanuel Rinne oli Reigi- ja Karuse koguduse õpetaja.
Toni Collette

Toni Collette (õieti Antonia Collette; sünninimi Antonia Collett; sündinud 1. novembril 1972 Blacktownis Uus-Lõuna-Walesis) on Kuldgloobusele ja Oscarile nomineeritud Austraalia filminäitleja. 
Kui ta oli 14-aastane, lisas ta oma perekonnanimele tagasi e-tähe, sest ta arvas et see sobib lavanimeks paremini. Selle oli nimest kaotanud ta vanaisa.
Tema tuntumate rollide hulka kuuluvad osatäitmised filmides "Murieli pulm", "Väike Miss Päikesepaiste", "Kuues meel" ja "Suur poiss ja väike poiss".
Kars

Ajalugu

Kars oli aastatel 928–961 Bagratiidide juhitava armeenlaste kuningriigi pealinn. 11. sajandil vallutasid linna seldžukid, 13. sajandil mongolid ja 1387. aastal Timur. 
1514 sai linnast Osmani impeeriumi osa. Karsi põhjaossa püstitati umbes 1579. aastal sultan Murad III juhtimisel Karsi linnus. Hiljem sai linnusest Karsi kindluse tsitadell. 
Kindlus oli Osmani riigi oluline tugipunkt, mida venelased piirasid esimest korda Kuuenda Vene-Türgi sõja ajal 1807. Venelased vallutasid Seitsmenda Vene-Türgi sõja 1828. aastal kindluse, kuid Adrianoopoli rahulepinguga anti see Osmani riigile tagasi. Ka Kaheksanda Vene-Türgi sõja (Krimmi sõja) ajal vallutasid  venelased 1855. aastal kindluse, kuid Pariisi rahulepinguga anti see 1856. aastal Osmani riigile tagasi. 
Pärast Üheksandat Vene-Türgi sõda läks linn 1878. aasta San Stefano rahuga lõplikult Venemaa valdusse. 1886. aastal asutasid eesti väljarändajad Karsi linnusest (kindluse tsitadellist) umbes 6 km kaugusele lõunasse uue küla.
Osmani sõjavägi okupeeris 1918 linna, kuid pärast riigi lüüasaamist Esimeses maailmasõjas vallutasid linna Armeenia Vabariigi väed. 1921. aastal Türgi ja Nõukogude Venemaa vahel sõlmitud Karsi rahulepinguga läks linn Türgi valdusse. Armeenia seda lepingut ei tunnista ja nõuab Karsi endale.

Haridus

Vanalinnast üle Karsi jõe põhjas asub Kaukaasia ülikool (Kafkas Üniversitesi).

Transport

Linnast lõunas asub Karsi lennujaam. Lennuväli on kohe vastu Uus-Estonia küla idakülge, kuid küla keskelt lennujaama peahooneni on umbes 2 km.

Varia

Karsis toimub Orhan Pamuki romaani "Lumi" tegevus.
Metsanurme koduloomuuseum

Metsanurme koduloomuuseum (ka: Rehemetsa koduloomuuseum-külastuskeskus) on Saku vallas Metsanurme külas asuv muuseum, mis tutvustab kohalikku kultuuripärandit. Muuseum asutati 1999.
Muuseum asub 20. sajandi alguse rehielamus.
Vello Lõugas

Vello Lõugas (6. aprill 1937 – 21. mai 1998) oli eesti arheoloog.

Elulugu

Vello Lõugas lõpetas 1961. aastal Tartu Ülikooli arheoloogia erialal. Seejärel töötas ta Eesti Teaduste Akadeemia Ajaloo Instituudi arheoloogia sektoris. 
1970. aastal kaitses ta kandidaadiväitekirja teemal "Eesti varane metalliaeg", kus tõestas, et põlluharimine sai eestlaste peamiseks elatusalaks juba I aastatuhande keskel eKr. Tema peamiseks uurimisteemaks kujuneski Eesti pronksiaeg. Lisaks sellele huvitas teda väga Saaremaa minevik, mida ta uuris pronksiajast kuni kaasajani välja, tema erilise tähelepanu all oli aga Kaali meteoriidikraater. Lõugase juhtimisel kaevati ja konserveeriti ka Rebala muinaspõllud ja kivikalmed. 
Koostas 1969. aastal ilmunud "Leedu-eesti sõnaraamatu".
1980. aastal oli Lõugas üks 40 kirjale allakirjutanutest. 1989–1990 juhtis Lõugas Konstantin Pätsi maiseid säilmeid otsivat ekspeditsiooni, mis Pätsi põrmu ka Eestisse toimetas. 
Vello Lõugas oli Eesti Kongressi liige aastail 1990–1992.
1995. aastal korraldas Lõugas uue ekspeditsiooni Johan Laidoneri säilmete leidmiseks. Samal aastal asutas ta ka arheoloogiaajakirja "Austrvegr – Idatee". 
Viikingiaegne Idatee (Austrvegr) oli Skandinaaviat mööda Venemaa suuri jõgesid pidi Bütsantsi ja muhameedliku Kesk-Aasiagat ühendanud veetee.
Lielvārde vasallilinnus

Lielvārde vasallilinnus (vana nimi Alt-Lennewarden) oli Riia piiskopkonna vasallilinnus tänapäeva Lielvārde linna territooriumil Daugava jõe ääres. 
Suhteliselt väike kaitsekompleks koosnes 2 m kõrguse kaitseseina vastu ehitatud 35 m² suurusest hoonest, mida ümbritses 3–6 m sügav ja kuni 10 m lai kaitsekraav.
Riia piiskop Albert andis 1201. aastal Lielvārde piirkonna benefiitsiks Danielile, kes hakkas seal endale residentsi ehitama ilmselt 1206. aastal. Linnus rajati Dievukalnsi mäele, mis varem oli olnud kohalike liivlaste kultuskohaks. Otse uue linnuse vastas, teisel pool Daugava lisajõe Rumbiņa orgu asus liivlaste Lielvārde muinaslinnus.
1248. aastal on kindlust mainitud juba Riia piiskopile ja 1255. aastal Riia peapiiskopile kuuluvana. Linnus oli kasutusel ilmselt kuni 14. sajandini, mil kunagise Lielvārde muinaslinnuse asukohale ehitati Lielvārde piiskopilinnus.
Saint-Martin

Haldus

Prantsusmaa ja Holland sõlmisid kokkuleppe jagada omavahel saar 11. novembril 1648.
2003. aastal eraldus Saint-Martin Guadeloupe'ist, moodustades eraldi Prantsusmaa territoriaalühenduse. Prantsusmaa parlament kinnitas selle 2007. aastal.
Saint-Martin kuulub Euroopa Liitu ja on selle läänepoolseim ala.
Halduskeskus on Marigot.
Raivo Kuremaa

Raivo Kuremaa (ka Raimond või Raimund Kuremaa; 20. oktoober 1924 Paluküla, Ingliste vald, Harjumaa – 15. märts 1983 Tallinn) oli eesti näitleja ja lavastaja.
Aastatel 1939–1941 õppis ta Rapla Keskkoolis.
Aastatel 1942–1943 töötas näitlejana Estonia teatris, 1944–1948 Noorsooteatris, õppides samal ajal Noorsooteatri nukutrupi õpperühmas. 1948–1952 oli ta Draamateatri. 1952. aastast surmani oli ta Nukuteatri näitleja ja tegutses samas lavastajana.
Ta on maetud Tallinna Metsakalmistule.
Terminal (transport)

Sadamaterminal

Sadamas, kus reisilaevad silduvad ning reisijad lähevad laeva pardale ja tulevad laevalt maha, on enamasti reisiterminal(id). Terminal on reisisadamas hoone, milles vormistatakse reisijate piletid ning rahvusvaheliste laevaliinide puhul tehakse piirikontrolli- ja tolliprotseduurid. Tavaliselt on sellises terminalis ka ootesaal ja kohvik, võib-olla ka pisikaubandus. Mõnes sadamas on eri laevakompaniidel eraldi terminalid, näiteks Turus. Ka Tallinnas on Vanasadama terminalid laevakompaniide vahel jagatud nii, et D-terminali kasutab üksnes Tallink, ühendatud A- ja B-terminali aga Soome laevakompaniid ja St. Peter Line.
Kaubasadama terminalid on eraldi kaubaliikide järgi, näiteks nafta-, vilja-, söe-, konteineriterminal vms. Landlord-tüüpi sadamais, näiteks Muuga sadamas või Läti sadamais kuuluvad terminalid eri ettevõtteile, nn sadamaoperaatoreile, mis on spetsialiseerunud ühe kaubaliigi lastimisele-lossimisele. Kuid ka neis sadamas, milles sadamaettevõte ise lastib ja lossib laevu, näiteks Göteborgi sadamas, on eraldi terminalid eri kaubaliikide käitlemiseks.
Naftariik

Naftariik on riik, kes omab suuri naftamaardlaid ning teenib suurt tulu nafta tootmise ja müügiga.

Nafta reservvarude paiknemine

Naftavarude paiknemine maailmas on väga ebaühtlane: 67% varudest on Lähi-Idas, 8% Põhja- ja Lõuna-Ameerikas, 7% Euroopas, 7% Aafrikas, 6% Aasias, 1% Okeaanias. Kõige suuremate naftavarudega riigid on Saudi Araabia, Venezuela, Iraan, Iraak, Kuveit ja Araabia Ühendemiraadid.

Nafta tootjad ja eksport

Suurima naftatoodanguga riigid on Saudi Araabia, Venemaa, USA, Iraan ja Hiina. Rahvusvahelise Energiaagentuuri (International Energy Agency, lühend IEA) 2011. aasta kohta tehtud uurimustest selgus, et kümne juhtiva naftariigi naftatoodang moodustas 63% kogu maailma naftatoodangust, mis oli 2011. aastal kokku 1471 miljonit tonni.
Suurima nafta ekspordiga riik on Saudi Araabia, järgnevad Venemaa, Iraan, Araabia Ühendemiraadid ja Norra.

Naftat Eksportivate Riikide Organisatsioon

1960. aastal Bagdadis asutasid viis kõige suuremate naftavarudega riiki (Iraan, Iraak, Saudi Araabia, Kuveit ja Venezuela) organisatsiooni OPEC (Organization of the Petroleum Exporting Countries). Praegu on OPEC-il 12 liiget ning liikmeks võetakse vastu kõik, kellel on suur osakaal toornafta ekspordis.
OPEC mängib olulist rolli nafta hinna kujundamisel. Nafta on ka oluline abivahend "oma tahtmise saamisel", kuna suurema osa riikide toimimine sõltub naftast. Nii näiteks tõusis nafta hind 1973. aastal lakke ning tekkis energiakriis, kuna OPEC-i liikmed keeldusid naftat lääneriikidesse müümast. Seda seetõttu, et lääneriigid olid Yom Kippuri sõjas aidanud Iisraeli, mitte Egiptust ja Süüriat.
Võrreldes aastaid 1973 ja 2010 energia saamise allikate alusel, siis on nafta osakaal küll kukkunud 46,1 protsendilt 32,4 protsendile, kuid moodustab siiski peaaegu 1/3 maailma energia tootmise allikatest. Sõltuvus naftast ja naftariikidest on vähenenud, kuna rohkem on hakatud energiat tootma gaasist, tuumaenergiast ja taastuvatest energiaallikatest (nt geotermaal-, päikese- ja tuuleenergiast). Lisaks tahavad riigid saavutada sõltumatust naftariikidest.

Naftariikide probleemid Saudi Araabia näitel

Saudi Araabia kui suurimate naftavarude, ekspordi ja tootmisega riigi eelarve tuludes moodustab naftaga seotu 92,5%, SKP-st 55% ning ekspordist saadavast tulust 90%. Nii suur nafta osakaal ekspordis, SKP-s ja eelarve tuludes muudab majanduskasvu sõltuvaks nafta hinnast – kui hind kukub, siis majanduskasv langeb. Selline majandus pole jätkusuutlik. 2012. aasta seisuga moodustab Saudi Araabia SKP-st erasektor 40% ning valitsus proovib erasektori osakaalu tõsta, et saavutada naftast vähem sõltuvam majandus.

Eesti tulevik

2011. aastal võttis Eesti Energia eesmärgiks hakata tootma umbes miljon tonni sünteetilist naftat aastas. Tootmiseks vajalik elektrijaam on valmis ning hakkab tootma hea hinnaga elektrit, kuna ühest kilogrammist põlevkivist saab 20 minutiga 120 grammi õli. Jaam aitab tagada Eesti energeetilise sõltumatuse.
Ulmeplaadid

Ulmeplaadid on Eesti plaadifirma.
Ettevõtte juhataja on Aivar Tõnso.
Ettevõte on plaadistanud näiteks Tarvo Kaspar Toome muusikat.