google/wiki40b huggingface dataset:
B.B. King

Riley B. King, esinejanimega B.B. King (16. september 1925 Berclair, Mississippi osariik – 14. mai 2015 Las Vegas, Nevada) oli USA bluusimuusik, laulja, helilooja ja kitarrist. Teda on peetud üheks mõjukaimaks bluusimuusikuks ja teda on nimetatud "Bluusi kuningaks".
Tema esimesed salvestised ilmusid 1940. aastate lõpus, sellest ajast on King andnud välja rohkem kui 50 albumit. Paljusid neist on nimetatud parimataks bluusialbumiteks, näiteks 1965. aasta kontsertalbum "Live At The Regal" ja 1974. aasta "Together for the First Time... Live", mis valmis koostöös Bobby Blandiga.
Aastate jooksul kujundas King välja talle ainuomaseid kitarristiile. Tema muusikat mõjutasid Blind Lemon Jeffersoni, T-Bone Walkeri ja teiste muusikute looming.
B. B. Kingi poolt viljeldud muusika kujutas endast ainulaadset segu traditsioonilisest bluusist, džässist ja mainstream-popist. Siiski oli tal paar rütmi ja bluusi stiilis lööklaulu, näiteks "Three O Clock Blues" (1951) ja "You Dont Know Me" (1952).
B. B. King pälvis oma karjääri jooksul 15 Grammy auhinda, viimase neist 2009. aastal albumi "One Kind Favor" eest. 1987. aastal võeti ta Rock'n'rolli Kuulsuste Halli liikmeks. 2006. aastal andis president George W. Bush talle USA Presidendi Vabadusmedali. Ajakiri Rolling Stone nimetas teda 2011. aastal kõigi aegade 100 parima kitarristi seas kuuendana.
Üks Kingi kaubamärke oli kitarrid "Lucille" s.t BB andis oma kitarridele enamasti sama nime Lucille, mis  paljudel juhtudel oli Gibson ES-335 või selle sarnased.
Külluse printsiip

Printsiibi filosoofilised põhjendused

Kui lõpmatul ammendamatul allikal oli alust muuta mingid võimalikkused tegelikuks – ja me teame, et see alus on tal olnud, sest tegelik maailm on ju olemas – siis pidi tal olema alus aktualiseerida iga tema loomusega kooskõlaline võimalikkus. Kui mõni asi, mis võiks eksisteerida, jääks eksisteerimata, siis see viitaks loova printsiibi ahtrusele või "kadedusele".
Arthur Lovejoy on eristanud külluse printsiibi kahte versiooni: staatiline versioon, milles universum on pidevalt külluses ja mitmekesisuses ja ajutine versioon, milles universumi küllus ja mitmekesisus järk-järgult aja jooksul kasvavad.

Ajalugu

Külluse printsiip sisaldus arusaamades suurest olemise ahelast, mis ulatus madalaimast ussikesest kõrgeima seeravini (sest see tagab ka olendite olemasolu meie ning Jumala vahel). Seda sisaldab ka 18. sajandi lõpu ja 19. sajandi optimistlik usk, et hing tõuseb või vähemalt võib tõusta täiuslikkuse astmeid mööda pidevalt kõrgemale.
Arthur Lovejoy täheldas selle printsiibi tähtsust kreeka ja keskaja mõtlemises.  Külluse printsiibi algeid leidub Lovejoy arusaama järgi vanakreeka filosoofi Platoni dialoogis "Timaios", kus autor rõhutab kõigi võimalikkuste translatsiooni aktuaalseks tegelikkuseks.
Lisaks Platonile on külluse printsiibil olnud ajaloo lõikes mitmeid toetajaid: Epikuros, Augustinus, Canterbury Anslem, Aquino Thomas, Spinoza, Kant, Giordano Bruno.
Ingolstadt

Ajalugu

Ingolstadti on mainitud esmakordselt juba 806. aastal. Umbes 1250. aastal sai Ingolstadt linnaõigused.
Ingolstadtis asuvad autotootja Audi peakorter ja elektroonikakaubamajade keti MediaMarkt peakorter.
Linnas asub 1472. aastal asutatud Ingolstadti ülikool, mis on Müncheni Ülikooli eellane.
Ingolstadt on tähtis liiklussõlm.
Sergei Stadnikov

Sergei Stadnikov (20. juuli 1956 Pärnu – 26. juuni 2015 Tallinn) oli Eesti ajaloolane, egüptoloog, Tartu Ülikooli Orientalistikakeskuse teadur, Tallinna Ülikooli Ajaloo Instituudi õppejõud, publitsist, tõlkija ja giid.
Ta lõpetas Tallinna 36. Keskkooli Pirital.
Tartu Riiklikus Ülikoolis tudeeris Stadnikov üldajalugu 1977–1982. Pent Nurmekunna juhendamisel alustas ta 1977. aastal egiptuse keele õpinguid. Hiljem täiendas Stadnikov end Leningradi Riiklikus Ülikoolis Igor Vinogradovi juhendamisel.
Sergei Stadnikov oli Rahvusvahelise Egüptoloogide Assotsiatsiooni ja Baltisaksa Kultuuri Seltsi Eestis tegevliige. Ta oli ka Wellesto liige.
Stadnikov oli aastaid Eesti ainus silmapaistev egüptoloog; aga ka terava sulega publitsist, kes võttis tihti ajakirjanduses sõna poleemilistel teemadel nagu Eesti rahvusvähemused, Lääne ja Venemaa suhted, Ukraina kriis ning Iisraeli-Palestiina konflikt. Ta tegeles egüptoloogia ja Egiptuse-teemaliste teadmiste populariseerimisega, tutvustades Vana-Egiptuse kultuuri ja ajalugu artiklites, raamatutes ja tõlgetes. Tema tõlgituna ja kommentaaridega ilmus ajakirjas Looming Vana-Egiptuse klassikaline kirjandusteos "Sinuhe jutustus", samuti ilmus tema tõlkes ja kommenteeritult "Ptahhotepi elutarkus". Ta õpetas mitmes Eesti ülikoolis Vana-Lähis-Idaga seotud aineid, sh egiptuse keelt.
Sergei Stadnikov oli päritolult ukrainlane, Venemaa kodanik.
Riia Kunstnike Grupp

Riia Kunstnike Grupp (läti keeles Rīgas mākslinieku grupa) oli Läti kunstnike rühmitus, mis tegutses selle nime all aastail 1920–1938 ja esindas oma suundumustes avangardistlikke kunstivoole.

Ajalugu

Aastail 1914–1915 moodustas rühm Lääne-Euroopa uusimatest kunstisuundadest huvitatud noori kunstnikke rühmituse nimega Zaļā puķe. 1919. aastal esines osa neist Läti kunsti ülevaatenäitusel Ekspressionistide rühma (Ekspresionistu grupa) nime all, kuid et see nimi ei kirjeldanud piisavalt täpselt kunstnike tegelikke loomingulisi taotlusi, sai uueks nimeks 1920. aastal Riia Kunstnike Grupp. Riia Kunstnike Grupis lühemat või pikemat aega tegutsenud kunstnikud olid erinevate kunstnikukäekirjadega, ent neid ühendas kuulumine enam-vähem ühte põlvkonda ja huvi modernismi vastu kunstilises väljenduslaadis. Enamikul rühma liikmetest puudus akadeemiline kunstiharidus, nad olid alustanud kunsti õppimist omal käel või Riia eraateljeedes, samuti Venemaa kunstiõppeasutustes. Tänu sellele hariduslikule mitmekülgsusele olid kunstnikud oma loomingus võimelised paindlikult kokku sulatama erinevaid mõjusid, sealhulgas uusima avangardse kunsti jooni.
Riia Kunstnike Grupp andis tõuke sarnase eesmärgiga Eesti Kunstnikkude Rühma moodustamiseks. 1924. aastal toimus Tallinnas ja Tartus Riia Kunstnike Grupi ja Eesti Kunstnikkude rühma ühisnäitus nime all "Esimene Balti-riikide kunstinäitus".

Looming

Oma tegevuse esimestel aastatel keskendus Riia Kunstnike Grupp impressionistliku maalimislaadi ning laiemas mõttes natuuri järgimise kriitikale, soovitades selle asemel kunstniku eneseväljendust oma isiksusest lähtudes, kasutades fovismi, futurismi, kubismi ja teiste avangardistlike kunstivoolude pakutavaid väljendusvahendeid. Hilisemad suundumused on seotud pöördumisega taas natuurist lähtumise poole ja erinevate stiilide sünteesiga. 
Riia Kunstnike Grupiga on seotud üks suuremaid maailmavaatelisi ja põlvkondlikke vastasseise Läti kunstielus, rühmituse tegutsemise algfaasis said kunstnikud sageli ebaadekvaatse kriitika osaliseks. Ajapikku pälvisid Riia Kunstnike Grupi näitused püsiva tunnustuse, ehkki 1930. aastate teisel poolel kõlas juba kriitikat kunstnike sisseharjunud motiivideringi ning värvi-, vormi- ja tekstuurikesksete valikute teemal.
Londoni Eesti Maja

Londoni Eesti Maja on eestlaste kultuurimaja ja kogunemiskoht (Eesti Maja) Londonis.
Hoones on mälestustahvel August Tormale, kes 1934-1971 oli Eesti saadik Suurbritannias. Tahvli avas 8. oktoobril 1972 Salme Pruuden ja tahvli pühitses praost Jaak Taul.
Dele Alli

Koondisekarjäär

Alli on mänginud Inglismaa noortekoondistes. 
Debüüdi Inglismaa rahvuskoondises tegi ta 9. oktoobril 2015 EM-i valikmängus Eesti vastu. Esimese värava lõi ta koondise särgis 17. novembril 2015 sõprusmängus Prantsusmaa vastu.
2016. aasta Euroopa meistrivõistlustel kuulus ta koosseisu kõigis kolmes alagrupimängus ja kaheksandikfinaalis.
2018. aasta maailmameistrivõistluste veerandfinaalis lõi ta värava Rootsi vastu, kindlustades Inglismaa 2:0 võidu, millega pääses Inglismaa pärast 28 aastat maailmameistrivõistlustel poolfinaali.
Joan Miró

Joan Miró i Ferrà (katalaani hääldus: [ʒuˈan miˈɾo]; 20. aprill 1893 Barcelona – 25. detsember 1983 Palma de Mallorca) oli katalaani maalikunstnik, skulptor ja keraamik.
Nunavut

Ajalugu

Nunavut moodustati 1. aprillil 1999 peamiselt Loodealadest eraldatud territooriumil.

Nimi

"Nunavut" tähendab inuktituti keeles 'meie maa'.

Geograafia

Nunavuti pindala on 1 932 255 km². Suurema osa Nunavuti territooriumist moodustavad saared. Kui Nunavut oleks iseseisev riik, oleks ta maailmas suuruselt 15. kohal.

Ressursid

Nunavutis leidub järgmisi loodusressursse: kulda, pliid, tsinki, niklit, vaske ja teemante.

Rahvastik

2011. aasta rahvaloenduse järgi elas Nunavutis 31 906 inimest ja 2006. aasta rahvaloenduse järgi 29 474 inimest. 83,6% elanikkonnast pidas ennast inuittideks.
Provintsi suurim linn on Iqaluit, kus elas 2006. aastal 6184 inimest.
Toomas Suuman

Toomas Suuman (sündinud 9. mail 1956 Rakveres) on eesti näitleja ja lavastaja.
Ta lõpetas aastal 1974 Otepää Keskkooli ja aastal 1978 Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri (8. lennu). 
Ta töötas aastatel 1978–1980 Vanemuise Teatris. Alates 1980. aastast töötab Rakvere Teatris. Aastatel 1996–1999 oli ka sama teatri kirjandusalajuhataja.

Isiklikku

Toomas Suuman on Aleksander Suumani poeg. Oli aastatel 1978–2000 abielus Marika Vernikuga. Aastast 2001 abielus Hille Hendrikson-Suumaniga.
Lembit Lump

Lembit Lump (sündinud 14. oktoobril 1959) on Eesti ettevõtja, AS Kodumaja juhatuse esimees ja üks omanikke.
Lump on juhtinud ASi Kodumaja ja sellega seotud ettevõtteid (varem kaubamärkide all Tartu Maja ja Kodumajatehas) alates 1994. aastast, laiendades kontserni tegevuse Eestist Põhjamaadesse: Soome, Taani, Rootsi ja Norrasse.
2008. aastal oli ta Eesti Ekspressi koostatud Eesti miljonäride edetabelis 157. kohal 5,2 miljoni krooni suuruse aastatuluga. Ajaleht Äripäev hindas 2013. aastal tema vara väärtuseks 17 miljonit eurot ja paigutas ta sellega Eesti rikaste edetabelis 141. kohale.
Lump on Rotary klubi liige ja Eesti Maaülikooli kuratooriumi liige.

Tunnustus

Lembit Lumpi on autasustatud Tartu medali ja Kaubandus-Tööstuskoja I klassi aumärgiga. 2015. aastal pälvis ta Tartu Tähe, 2017. aastal Tartu maakonna teenetemärgi Tartumaa Kuldne Tammeoks.
Jacksoni maakond (Texas)

Jacksoni maakond (Jackson County) on maakond USA-s Texase osariigis. Geograafilised koordinaadid on 28° 58′ N, 96° 35′ W
Maakonna halduskeskus on Edna.
Maakonna pindala on 2220 km², millest 73 km² moodustab veepindala.
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 14 075. Aastal 2000 oli elanike arv 14 391.

Ajalugu

Jacksoni maakond moodustati 1837. aastal. Maakond sai nime seitsmenda Ameerika Ühendriikide presidendi Andrew Jacksoni järgi.
Lielā Šmerļa mõis

Lielā Šmerļa mõis (Lielā Šmerļa muižiņa) oli mõis Lätis Riia linnas Teika asumis. Mõisa peahoone asus Brīvības iela 140. Saksa keeles oli mõisa nimi Gros Schmerl.
Vanimad teated Lielā Šmerļa mõisast pärinevad aastast 1769, mil sellest eraldati Mazā Šmerļa mõis. Aastatel 1781–1828 kuulus mõis Stitzerite perele.
XIX sajandi lõpus kujunes mõisa ümbrus populaarseks puhkepaigaks. Mõisa juurde rajati Smerlise restoran. Mõisa viimaseks omanikuks oli Kerkoviuste pere. Tänapäeval ei ole Lielā Šmerļa mõisa hoonetest midagi säilinud.
Saku näidissovhoos

Saku näidissovhoos oli näidissovhoos Harju rajoonis Saku külanõukogus. Sovhoosi keskasula oli Saku. Sovhoosi pindala oli 8400 ha.
Airi Kukk

Airi Kukk (sündinud 7. mail 1970) on eesti kasvatusteadlane.
Ta lõpetas 1988. aastal Põltsamaa Keskkooli ja 1993. aastal Tallinna Pedagoogikaülikooli. Ta kaitses 1998. aastal Tallinna Pedagoogikaülikoolis väitekirja "Hindamine õpitulemuste mõjutajana" (juhendaja Leida Talts) ning sai magistrikraadi. Ta kaitses 2010. aastal Tallinna Ülikoolis väitekirja "Õppekava eesmärkide saavutamine üleminekul lasteasutusest kooli ning I kooliastmes õpetajate hinnanguil" (juhendaja Leida Talts) ning sai doktorikraadi.
Ta töötas aastatel 1993-2000 õpetajana Tallinna Pelgulinna Gümnaasiumis. Ta on alates 2000. aastast õppejõud Tallinna Ülikoolis, sealhulgas alates 2014. aastast dotsent Haridusteaduste instituudis.
Luusika looduskaitseala

Luusika looduskaitseala on kaitseala Lääne-Virumaal Vinni vallas. Kaitseala pindala on 441,6 hektarit.
Kaitseala asutati 1992. aastal, kaitsmaks kaitsealuseid liike ja nende elupaiku.
Looduskaitsealal kasvab muu hulgas vanu loodusmetsi ning eriti liigirikkaid salu- ja laanemetsi. Avifaunast on siin kohatud I kategooriasse kuuluvad must-toonekurge ja III kategooriasse kuuluvad tetre.
Kammerkoor Solare

Kammerkoor Solare on Eesti kammerkoor.
Koori asutas 1977 Jarmo Kiik ja tollal oli see Rakvere KEKi juures tegutsev segaansambel. 1981 nimetati segaansambel ümber kammerkooriks.
Hannu Soikkanen

Hannu Veli Soikkanen (sündinud 4. augustil 1930 Sippola vallas) on soome ajaloolane.
Hannu Soikkanen lõpetas 1953. aastal Turu Ülikooli. Litsentsiaadikraadi sai ta samas 1955. aastal ja doktorikraadi 1961. aastal.
Soikkanen töötas Helsingi Ülikoolis majandus- ja sotsiaalajaloo dotsendina 1967–1976 ja sotsiaalajaloo erakorralise professorina 1976–1993.
Hannu Soikkaneni põhilised uurimisteemad on olnud töölisliikumine, sotsiaaldemokraatia ja kohalik omavalitsus.
Abaga nasleg

Abaga nasleg on 3. järgu haldusüksus Venemaa Sahha Vabariigi lõunaosas Amga ulussis.
Naslegi ainuke asula on Amga jõe ääres asuv Abaga küla.
Rahvaarv oli 2001. aastal 1163 ja 2007. aastal 1201.
Peamine majandusharu on põllumajandus. 2000. aastal oli Abaga naslegis 344 veist, 401 hobust, 264 siga ja 1297 kana. Kasvatatakse kartulit.
Tonio Tamra

Tonio Tamra (sündinud 9. märtsil 1962 Tallinnas) on Eesti muusik.
Ta on Viljandi muusikakooli direktor .
Elmar Korko

Sport

Sportima hakkas ta Tartu Kalevis. Alates 1922. aastast harrastas spordiklubis Taara sõudmist. Tuli 1932. aastal jääpalli Eesti meistrivõistlustel Tartu Kalevi meeskonnas 2. kohale.
1936. aastal oli ta Berliini suveolümpiamängude sõudevõistlustel ühepaadil eelsõidus ja lohutussõidus kolmas, kokkuvõttes 13. kohal. 
Tegutses kergejõustiku-, ujumis-, maadlus- ja poksivõistlustel kohtunikuna. Töötas Kaitseliidu Tartu maleva staabis kirjutajana ja teenis politseis. Kergejõustiklasena saavutas parimaid tulemusi jooksus: 1500 m 4.20,0 ja 3000 m 9.29,5 (1928).
Edwin Moses

Edwin Moses (õige nimega Edward Corley; sündinud 31. augustil 1955 Ohios Daytonis) on USA kergejõustiklane (400 m tõkkejooks), kahekordne olümpiavõitja (1976 ja 1984) ja kahekordne maailmameister (1983 ja 1987).
Edwin Mosest võib julgelt nimetada läbi aegade parimaks 400 m tõkkejooksjaks. Ta domineeris oma alal üle kümne aasta alates Montréali olümpiamängudest kuni Sŏuli olümpiamängudeni, kus sai elu ainsa kaotuse suurvõistlustel.
Ta püstitas jooksja kohta harukordse rekordi: oli võitmatu ajavahemikus 26. augustist 1977 (kaotas Harald Schmidile) kuni 4. juunini 1987 (võitis Danny Harris). Sellesse ajavahemikku mahtus 122 jooksu (neist 107 finaali) 400 m tõkkejooksus. Ainult ühel kergejõustiklasel läbi aegade on ette näidata rohkem järjestikuseid võite ühel alal (Iolanda Balaş Rumeeniast võitis 140 kõrgushüppevõistlust järjest).
Üldse osales Moses kogu oma jooksjakarjääri jooksul (1975–1988) 187 400 m/440 jardi tõkkejooksus, millest võitis 178, 45 korda jooksis alla 48 sekundi.
Moses jooksis kõik tõkkevahed 13 sammuga. 1972. aasta olümpiavõitja John Akii-Bua on öelnud, et kui keegi peaks üritama niiviisi (13 sammu) joosta, siis finišisse ta ei jõua.
Moses on arvatud IAAFi kuulsuste halli.
Guy Drut

Guy Drut (sündinud 6. detsembril 1950 Oignies's) on Prantsusmaa endine kergejõustiklane (110 m tõkkejooks).
Inyo maakond

Ajalugu

Praeguse maakonna alal elasid monod, panamindid ja kavaiisud.
Maakond moodustati 22. märtsil 1866 Mono ja Tulare maakonna osadest. 1870. aastal sai see alasid juurde Mono maakonnalt ning 1872. aastal Kerni ja San Bernardino maakonnalt.
Teise maailmasõja ajal paigutati maakonnas asuvasse Manzanari üle 10 000 jaapanlase.
Paul Greenberg

Paul Greenberg (sündinud 1967) on ameerika esseist ja kirjanik.
Ta on avaldanud romaani "Leaving Katya" (2002) ja raamatu "Four Fish: The Future of the Last Wild Food" (2010). Samuti on ta avaldanud palju esseesid ja artikleid.
Arnold Sinka

Elulugu

Arnold Sinka õppis Käru Algkoolis, Barclay de Tolli nimelises Linnakoolis Viljandis ja Tallinna Aleksandri Gümnaasiumis.
Arnold Sinka astus Venemaa keisririigi sõjaväkke, 1916. aastal lõpetas ta Gattšina allohvitseride kooli.

Teenistus Eesti Vabariigis

Vabadussõjas teenis ta Kuperjanovi Partisanide polgus rooduülemana, ülendati 26. veebruaril 1920 lipnikust alamleitnandiks seoses vanusega 11. juulil 1917.
1929. aastal lõpetas Sinka Soome sõjaväeakadeemia ning oli aastatel 1929–1935 Eesti Sõjavägede kindralstaabi 2. osakonna ja Sõjavägede Staabi II osakonna A-jaoskonna ülem. 
15. juunil 1935 määrati ta sõjaväeatašeeks Nõukogude Liitu.
Aastatel 1940–1941 oli ta 10. Üksiku Jalaväepataljoni ülem.

Teises maailmasõjas

1943. aastal määrati ta Eesti Omavalitsuse Sisedirektooriumi Omakaitse Peavalitsuse peainspektoriksTeise maailmasõja ajal saavutas ta Standartenführeri auastme.
3. septembril 1944 anti kindral-inspektor SS-Oberführer Johannes Soodlale ja Omakaitse komandörile kindral Arnold Sinkale üle 2. klassi Raudrist. Mõlemad olid eelmistel päevadel paistnud silma isikliku tublidusega. 
Arnold Sinka lahkus koos Saksa vägedega 1944. aastal Eestist.
Aastatel 1948–1986 elas ta Austraalias.
Arnold Sinka oli abielus Anna Sinkaga (sündinud Mölder, 30. juuli 1899 Viljandi – 25. aprill 1958 Sydney).
Hartwig Arthur Ferdinand von Sass

Hartwig Arthur Ferdinand von Sass (8. juuli/20. juuli 1857 Loona mõis Kihelkonna kihelkond Kuressaare kreis – 12. aprill 1909 Kuressaare) oli baltisakslasest ajakirjanik Saaremaal.
Ta õppis aastatel 1877–1880 Tartu Ülikoolis õigus- ja majandusteadust, lõpetades ülikooli cand. oec pol. astmega.
Pärast ülikooli lõpetamist asus ta Kuressaarde, kus ostis aastal 1883 trükikoja ja hakkas uuesti välja andma aastal 1875 asutatud, kuid vahepeal seisma jäänud ajalehte Arensburger Wochenblatt. Samal aastal asutas ta ka Saarlase, mis aastani 1907 oli Kuressaare ainus eestikeelne ajaleht. Aastal 1904 müüs ta trükikoja ja mõlemad ajalehed K. Palgile, püsides siiski maini 1906 Saarlase vastutava toimetaja ametikohal.
Eesti seltskondlikust elust on ta osa võtnud Kuressaare eesti karskusseltsi esimehena. Ka oli ta Saaremaa rüütelkonna konvendisaadik.
USA jalgpallikoondis 2002. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel

USA jalgpallikoondis 2002. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel
USA on osalenud 6 korda MM-finaalturniirdel ja neljandat korda järjest.   Valikturniiri edukalt alustanud ameeriklased sattusid turniiri teisel poolel suurtesse raskustesse, suutes aga siiski lõpuks välja võidelda edasipääsu taganud kolmanda koha, tagapool Costa Ricast ja võrdse arvu punkte kogunud Mehhikost.
Indrek Jürjo

Indrek Jürjo (14. aprill 1956 Tallinn – 8. september 2009 Tallinn) oli eesti ajaloolane.
Jürjo lõpetas 1974. aastal Tallinna 10. Keskkooli ning oli 1974–1976 sundajateenistuses Nõukogude armees.
Aastal 1977 asus ta Tartu ülikooli õppima ajalugu ning lõpetas 1983. aastal. 12. novembril 1998 sai ta Tallinna Pedagoogikaülikoolis magistriks, 23. juunil 2005 Hamburgi Ülikoolis filosoofiadoktoriks, väitekiri oli "August Wilhelm Hupel und die Aufklärung in Livland".
Aastatel 1983–1992 oli ta Eesti Teaduste Akadeemia Ajaloo Instituudis nooremteadur, 1992–1996 Arhiiviametis arhiivinõunik. Septembrist 1996 kuni 1998. aasta lõpuni oli Jürjo Riigiarhiivi filiaali osakonnajuhataja, 1999–2002 Rahvusarhiivi uurimistöö- ja publitseerimisosakonna peaspetsialist ning 2002. aastast kuni surmani Riigiarhiivi publitseerimistalituse juhataja.
Indrek Jürjo suri 8. septembril 2009 Tallinnas ja ta maeti 15. oktoobril Hiiu kalmistule.

Teadustöö

Ajaloolasena on Jürjo tundnud suurimat huvi 18. sajandi teise poole ning 19. sajandi alguse baltisaksa valgustuse ja valgustajate vastu.

Isiklikku

Tema isa oli Rahva Hääle toimetaja ja Eesti TV üks kauaaegseid ülemusi Paul Jürjo ning ema on kujur Aime Jürjo.
Tema abikaasa oli ajaloolane Inna Põltsam-Jürjo.
Gert Jõeäär

Gert Jõeäär (sündinud 9. juulil 1987 Tallinnas) on eesti profijalgrattur.
Aastal 2009 liitus ta klubiga Kalev Chocolate Team. Aastast 2013 on ta klubis Cofidis.
Beetadinutuksimaab

Beetadinutuksimaab (ka Dinutuksimaab beeta) on onkoteraapias (immunoteraapia) kasutatav veenisisese infusioonilahuse kontsentraat, mis on kimäärne monoklonaalne IgG1 antikeha ja toodetud Hiina hamstri munasarjarakkudes rekombinantse DNA-tehnoloogia baasil.
Farmakoterapeutiline rühm: kasvajavastased ained, monoklonaalsed antikehad, ATC-kood: L01XC.
Beetadinutuksimaabi tohib Euroopa Liidus välja kirjutada. Euroopa Komisjon on ravimile 2017. aasta II kvartalis väljastanud müügiloa.
Mootori juhtaju

Mootori juhtaju on väikesemõõtmeline kontroller, mis kontrollib sisepõlemismootori täiturseadmete rida, et tagada mootori optimaalne töötamine. Optimaalne töö toimub läbi andurite väärtuste lugemise, tõlgendades andmeid mitmemõõtmeliste tulemuskaartidega ja kohandades vastavalt mootori täiturmehhanisme. Enne mootori juhtmooduli kasutuselevõttu kohandati mootori tööd mehaaniliselt. Mehaaniliselt kontrolliti õhu-kütuse segu, süüte ajastust ja tühikäigu kiirust.

Ajalugu

Enne elektrooniliste juhtimisseadmete laialdast kasutuselevõtmist autodes tuli kõike mehaaniliselt kontrollida, nt karburaator. Algselt sai mootoritel temperatuuri ja muude sisendite põhjal mehaaniliselt reguleerida kütuse segu koostist ning sissepritse ja süüte ajastust. Kui autodes hakati kasutama elektroonikaseadmeid, ühendati need olemasolevate mehaaniliste süsteemidega. 1980. aastatel võeti laialdaselt kasutusel e  hübriidsed digitaalsed analoogjuhtimissüsteemid. Nende süsteemide andurid olid kõik analoogsed, kuid elektroonilisel ROM-kiibil olid väärtused otsingutabelis. Andmeid kasutati erinevate mehaaniliste seadmete reguleerimiseks, et tagada mootori parem töökindlus. Elektrooniliste komponentide kiire areng on seotud ka keskkonnaalaste eeskirjadega. Heiteohje seadmed, näiteks katalüütilised muundurid, tegid edusamme heitgaaside vähendamise suunas, kuid elektroonilised juhtimisseadmed võimaldasid mootori palju tõhusaimaid  töörežiime. Tänapäeval suudab elektrooniline juhtaju mootori tööd täielikult reguleerida, seejuures tagab oluliselt efektiivsema töö.
Lennukikandja

Üldkirjeldus

Tavaliselt on lennukikandjad merevägede suurimad laevad. Üldjuhul liiguvad nad koos väiksema või suurema saatelaevastikuga, olles ise lipulaevaks. 
Lennukikandja ülatekk on ühtlasi lennutekk, millel on üks või mitu lennurada ning õhusõidukite parkimiskohad. Õhusõidukitele on üldjuhul ette nähtud lennuteki all ka angaaritekk, kuhu on võimalik ümber paikneda vastava lifti abil.

Kasutus

Praegu tegutseb maailmas 22 lennukikandjat. Lennukikandjad kuuluvad Ameerika Ühendriikide, India, Prantsusmaa, Venemaa, Hispaania, Brasiilia, Itaalia, Tai ja Suurbritannia relvastusse. Lisaks kuulub Hiina Rahvavabastusarmeele endine Nõukogude lennukikandja Varjag. Uusi lennukikandjaid arendavad Hiina RV, Prantsusmaa, India, Venemaa, Jaapan, Suurbritannia ja USA. 
Lisaks on Austraalia, Brasiilia, Prantsusmaa, India, Itaalia, Jaapani, Hollandi, Lõuna-Korea, Hispaania, Suurbritannia ning Hiina Rahvavabariigi mereväes laevu, mis suudavad kanda mitut kopterit. Neid nimetatakse ka kopterikandjateks.

Ajalugu

Esimesed katselised õhkutõusud laevalt ja maandumised laevale tehti USA mereväes 1910. ja 1911. aastal. Transpordialusest ümber ehitatud Jaapani lennukikandjalt Wakamiya toimusid 1914. aasta 5. septembril esimesed merelt lähtunud õhurünnakud Saksa sihtmärkidele Tsingtao piiramisel Hiinas.
Esimene lennukikandjaks ehitatud laev oli HMS Ark Royal, mis valmis 1914. aastal. Seda kasutati Esimese maailmasõja ajal. Teise maailmasõja ajal oli ameeriklastel juba 7 lennukikandjat. Jaapanil oli Teise maailmasõja alguses 10 lennukikandjat.
Lennukikandjaid on kasutatud Vabadussõjas, Falklandi sõjas, Lahesõjas ja liitlasvägede Iraagi invasioonis 2003. aastal.
Suurejõe vesiveski

Suurejõe vesiveski asub Suurejõe külas Põhja-Pärnumaa vallas Pärnu maakonnas. Vesiveski on arvele võetud ehitismälestisena.
Veski on 19. sajandil ehitatud tüüpiline maapiirkonna tööstushoone.