google/wiki40b huggingface dataset:
Eesti teaduse biograafiline leksikon

"Eesti teaduse biograafiline leksikon" (lühend ETBL) on teadusajalooline teatmeteos, kuhu on koondatud biograafilised andmed kõigi Eesti alal tegutsenud ning väliseesti teadlaste kohta. 
Leksikoni koostas ja andis välja Teadusajaloo ja Teadusfilosoofia Eesti Ühendus. Peatoimetaja Karl Siilivase käe all ilmusid Eesti Entsüklopeediakirjastuses paberil I ja II köide (2000 ja 2005). III ja IV köite peatoimetaja oli Jaak Aaviksoo, need köited avaldati 2013. aastal elektrooniliselt Balti Teadusajaloo ja Teadusfilosoofia Assotsiatsiooni (Baltic Association of the History and Philosophy of Science) kodulehel. Suure osa ETBLi artiklitest koostas ja toimetas Raul Juursoo. III köite sisu on hõlmatud ka eestikeelsesse Vikipeediasse.
Ehkki teose 1. köite avaldamise järel 2000-2001 ilmunud retsensioonid olid valdavalt positiivsed, algatas ajalehes Sirp poleemika väliseesti ajaloolane Vello Helk, kes leksikoni teravalt kritiseeris. Muuhulgas heitis Helk ETBLile ette nõukogude repressioonide ebapiisavat kajastust, Rootsi väliseesti teadlaskonna nappi kaasamist, elulooliste andmete kogumist teadlastelt endilt (üleskutsed selleks ilmusid nii Kodu- kui ka Välis-Eesti ajakirjanduses) ning pidas ebaõnnestunuks koostajate ja kaastööliste valikut. Kunstiloolane Kaalu Kirme tõstis arvustuses esile "märgatavalt suuremat täpsust ja põhjalikkust eelmiste omalaadsetega võrreldes", kuid avaldas ka kahetsust andmete ja artikliautorite puuduse tõttu väljajäänud teadlaste üle, keda toimetuse hinnangul võis erialati olla 10-20%. Toimetuseliikmed selgitasid retsensioonide vastustes omakorda täiendavalt leksikoni valikupõhimõtteid ja koostamistingimusi, muuhulgas rõhutades n-ö harrastusteadlaste olulisust ning selgitades, et tööjõu ja rahastuse nappuse tõttu tehti teadlik otsus mitte koondada kogu TTEÜ ja Entsüklopeediakirjastuse jõudu üldleksikonile, vaid tegelda paralleelselt erialaste biograafiliste leksikonide koostamisega. Kirjastuse soov kaasata ETBL biograafiliste leksikonide sarja, milles ilmusid ka nt EKABL, ESBL jts, tingis samuti TTEÜ algselt planeeritud pealkirja "Eesti teadlaste biograafiline leksikon" muutmise sarja teiste teostega sarnasele kujule "Eesti teaduse biograafiline leksikon" (mida kritiseeris Lauri Vaska).
Heila

Heila on naisenimi.
2019. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 3109. naisenimi. 1. jaanuari 2019 seisuga oli Eestis eesnimi Heila 8 naisel.
Ketonuuria

Ketonuuria on ketokehade (atsetoatsetaat, atsetoon ja 3-hüdroksübutüraat) normaalsest suurem sisaldus uriinis.

Ketonuuria veterinaarmeditsiinis

Tervel koeral ja kassil ei esine normaalselt uriinis ketokehi .
Sagedasemad ketonuuria põhjused koertel ja kassidel on lipolüüs, nälg ja diabeetiline ketoatsidoos. Ketonuuriat võivad põhjustada ka mõned ravimid (aspiriin, n-atsetüültsüsteiin).
Igapäevases veterinaarpraksises kasutatakse ketonuuria diagnoosimiseks uriini ribateste. Ribatestide puuduseks on, et nad reageerivad uriinist peamiselt atsetoatsetaadile ja nõrgemalt atsetoonile, kuid ei raegeeri 3-hüdroksübutüraadile.
Apteeker Melchior ja Oleviste mõistatus

Romaani tõlked

Soome keeles ("Apteekkari Melchior ja Olevisten kirkon arvoitus") ilmus teos Moreeni kirjastuselt 2011. aastal Jouko Vanhaneni tõlkes.
Alfred Rebane

Alfred Rebane (9. juuli 1902 Suure-Jaani – 29. detsember 1986 Tallinn) oli eesti näitleja.
1922. aastal lõpetas ta Sõjakooli ja töötas 1940. aastani Eesti kaitseväe õppeasutustes kehalise kasvatuse juhina.
Ta teenis Soomusrongide brigaadis, Korraldusvalitsuses ja 1. Soomusrongirügemendis kuni 1934. aastani, mil vabastati tegevteenistusest (leitnant, 1927)
Näitlejana alustas tööd 1922. aastal Valga Säde seltsi teatritrupis. Aastatel 1934–1935 oli Vanemuise, 1935–1936 Draamastuudio teatri ja 1936–1941 Tallinna Töölisteatri näitleja. 1942–1944 oli Jaroslavlis Eesti NSV Riiklike Kunstiansamblite näitetrupis. Aastatel 1944–1972 oli ta Tallinna Riikliku Draamateatri näitleja, 1950–1952 Draamateatri peanäitejuht. 1946. aastast oli ta ka Eesti NSV Riikliku Teatriinstituudi näitlejameisterlikkuse õppejõud.
Ta on mänginud Tallinnfilmi filmides "Tagahoovis" (1956), "Perekond Männard" (1960), "Viini postmark" (1967) ja "Gladiaator" (1969), Eesti Telefilmi telemängufilmis Kolme katku vahel" (1970), aga ka Lenfilmi filmis "Mihhailo Lomonossov" (1955), A. Dovženko nimelise kinostuudio filmis "300 aastat tagasi" (1956), Mosfilmi filmisarjas "Sõda ja rahu" (1965–1967), M. Gorki nimelise kinostuudio filmis "Õhkulastud põrgu" (1967) ning NSV Liidu – Bulgaaria ühisfilmis "Varastatud rong" (1970).
Ta on maetud Tallinna Metsakalmistule.
Akt (dokument)

Akt on dokument, mis koostatakse komisjoni või selleks volitatud isiku poolt mingi fakti, seisukorra või toimingu fikseerimiseks.  
Kõige sagedamini koostab akti ettevõtte juhi poolt käskkirjaga määratud komisjon. Komisjoni koosseisu kuuluvad töötajad, kes oma kvalifikatsiooni poolest on võimelised orienteeruma küsimuses, mida uuritakse. Akti vormistab ettevõtte üldplangile komisjoni liige, kelle määrab komisjoni esimees või kes valitakse komisjoni poolt. Akti eksemplaride arv sõltub asjast huvitatud osapoolte arvust. 
Tuvastatavad materiaalsed objektid peavad olema otseselt (kvantitatiivsed näitajad, nt füüsilised mõõdud) või kaudselt (kvalitatiivsed näitajad, nt heli) mõõdetavad. Sündmustes osalevad ja nimetatud inimesed peavad olema aktis üheselt äratuntavad. Akte koostatakse sageli niisuguses situatsioonis, kus dokumendid vara või sündmuse kohta puuduvad, ometi on nüüd tekkinud vajadus vara olemasolu dokumentaalselt tõestada või sündmust kajastada. Akt on otsuse vastuvõtmise alus ning määratluse järgi ei sisalda kunagi otsust. Akt ei kuulu haldusdokumentide hulka.
Thomas Kuhn

Thomas Samuel Kuhn (18. juuli 1922 – 17. juuni 1996) oli ameerika teadusloolane ja teadusfilosoof.
Ta sai tuntuks teadusrevolutsioonide õpetusega.

Demarkatsiooniprobleem

Kuhni meelest iseloomustas Karl Popper teadust nii, nagu kogu teadus oleks revolutsiooniline, nagu kogu aeg oleks kaalul kogu teooria. Teadusele iseloomulik aga on hoopis normaalteadus, milles teadlase tegevus ei seisne mitte fundamentaalsete teooriate proovilepanemises, vaid mõistatuste lahendamises. Teaduse demarkatsioon ei pea lähtuma revolutsiooni olukorrast nagu Popperi falsifitseeritavuskriteerium, vaid normaalteadusest. Kuhni demarkatsioonikriteerium on võime lahendada mõistatusi. Näiteks astronoomia on vanaajast peale (ennustuste mittetäitumisest ajendatud) mõistatusi lahendanud, astroloogias aga seda pole olnud: ebaõnnestumised ei ole ajendanud püüdeid astroloogia traditsiooni revideerida. Astronoomia on olnud vanaajast saadik teadus, astroloogia aga pole seda kunagi olnud.
Popper ei nõustunud selle kriteeriumiga. Tema meelest lahendavad astroloogid mõistatusi (Popper määratles mõistatused väheoluliste probleemidena, mis rutiini ei mõjuta.) Popperi meelest asendab Kuhn ratsionaalse kriteeriumi sotsioloogilisega.
Muižkalnsi mõis

Muižkalnsi mõis (saksa keeles Lindenhof, läti keeles Muižkalnu muiža) oli algselt rüütlimõis, hiljem aga Katvari mõisa kõrvalmõis Liivimaal Volmari kreisis Umurga kihelkonnas. Tänapäeval jääb mõisakompleks Limbaži piirkonda ja  Katvari valda Stirnase küla lähistele.

Ajalugu

Mõis oli algselt Tiesenhausenite pärusvaldus. Aastal 1631 päris mõisa abielu teel Dietrich Johann Engelhardt. Aastal 1748 pantis Berend Gustav von Engelhardt mõisa 4500 taalri eest George Gustav von Duntenile. See andis järgmisel aastal pandiõiguse üle gkellegile Fischerile, kes müüs mõisa aastal 1751 5150 taalri eest  parun Campenhausenile, kes ühendas selle siis Katvari mõisaga. Aastaks omandas ta 1775 piirkonnas suured maavaldused, mille pärijaks oli tema kasupoeg Friedrich Reinhhold von Berg.
Aastal 1806 pantis Friedrich Reinhold Katvari ja Muižkalnsi mõisa 62 000 rubla eest 10 aastaks Christian Bernhard von Zimmermannile. Aastal 1834 müüs tema poeg need koos Šķirstiņi ja Suceni mõisaga 92 500 rubla eest ooberst Carl von Sommerile.

Mõisa suurus

Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 5 ja 3/4 adramaad, sellele allus koos Katvari mõisaga 243 mees- ning 269 naishinge. Aastal 1641 oli mõisade suurus 9 ja 1/2 adramaad. Aastal 1688 oli mõisade suurus 8 ja 1/2 adramaad, aastal 1734 oli adramaid 3 ja 5/8, aastal 1757 aga 10 ja 5/8. Aastal 1823 oli mõisade suurus üksteist adramaad. Aastal 1832 oli mõisadel adramaid üksteist, aastal 1881 aga 5 ja 41/80, lisaks 13 ja 66/80 adramaad mõisadele kuuluvate talude valduses.
Ülempreestrinna (taro)

Ülempreestrinna on tarokaart, mis kuulub Suure Arkaani kaartide hulka. Tavaliselt kannab see numbrit 2.
Marseille' tarokikaartide pakis on ülempreestrinnat kujutatud paavsti tiaaraga kroonituna, kaardi nimeks on selle jaluses märgitud La Papesse (prantsuse keeles "naispaavst").
Ülempreestrinna tähistab intuitiivset tunnetust, alateadvust, loomingulisust ja okultseid teadmisi, samuti diplomaatilisust ja paindlikkust. Seda peetakse üheks kõige naiselikumaks kaardiks.
Ulrich

Suguvõsa liikmeid

Johann Ulrichil olid pojad Wilhelm ja Johann, kes panid aluse suguvõsa Lohu ja Ruila harule.
Laulatusemägi

Laulatusemägi on Valga maakonnas Valga vallas Kirbu külas asuv kõrgendik, kus asus kalmistu.
Kalmistu on arvele võetud kultuurimälestisena.
Kõrgendikul asub ka Kirbu Soka püha kivi.
Ingerimaa ja Käkisalmi kindralkuberner

Ingerimaa ja Käkisalmi kindralkuberner oli Rootsi kuninga esindaja (kindralkuberner) 17. sajandist kuni 18. sajandi alguseni Ingerimaal ja Käkisalmi läänis. 
Ingerimaa ja Käkisalmi lään läksid Rootsi kätte 1617 Stolbovo rahulepingu alusel. Samal ajal sai Ingerimaa ka kubermanguks ja seda hakkas juhtima Narva asehaldur, kes määrati Ingerimaa kuberneriks. Kuberner resideeris Narva Hermanni linnuses. Uus kubermang hõlmas Jaanilinna, Jaama, Koporje ja Nöteborgi lossilääni.
Kindralkubermang lõpetas eksisteerimise Põhjasõja ajal 1703-1704, mil need alad liideti Venemaaga.
Tüümuse ekstrakt

Tüümuse ekstrakt on organoteraapias (elundiekstraktravi) kasutatav bioloogiline preparaat, mida toodetakse lehma tüümusest (või ka vasika tüümusest) ja kasutatakse mitmete infektsioonhaiguste nagu gripp, uus gripp A(H1N1), B-hepatiit, C-hepatiit, mononukleoos, ohatis, urkepõletik ja AIDS/HI-viirusnakkuse korral.
Elundiekstrakti kasutatakse ka astma, allergilise riniidi, toiduallergiate, pahaloomuliste kasvajate, reumatoidartriidi, viirusnakkusejärgne väsimussündroom, süsteemse erütematoosse luupuse ravis.
Veel kasutatakse tüümuse ekstrakti vähihaigetel, kes on saanud kiiritusravi või kemoteraapiat, valgete vereliblede tootmise tagamiseks.
Tüümuse ekstraktide valmistamismeetodid ja vormid võivad varieeruda, oraalsed preparaadid on thymic fractions 1402A (sün immunoplex 402), complete thymic formula, NatCell thymus extract või süstepreparaat tümosiin-alfa-1.
Afanassi Uvarovski

Afanassi Jakovlevitš Uvarovski (jakuudi keeles Афанасий Яковлевич Уваровскай; vene keeles Афанасий Яковлевич Уваровский; 1800 Žiganski uluss, Jakuudi oblast – 13. oktoober (vkj 2. oktoober) 1861 Jakutsk) oli erru lastud jakuudi väikeametnik, esimese jakuudikeelse kirjandusteose autor.
Afanassi Uvarovski isa oli vene rahvusest ispravnik, ema jakuuditar Jekaterina Jegorovna. Uvarovski alustas oma karjääri väikeametnikuna Jakuudi oblastivalitsuse kantseleis, kuid 1830. aastal ta vallandati riigiametist sidemete tõttu Jakuutiasse asumisele saadetud dekabristidega. Ta oli uurimise all kuni 1839. aastani.

Uvarovski "Meenutused"

1939. aastal sõitis Uvarovski Peterburi, kus tutvus uurimisreisija ja teadlase Alexander Middendorffiga, kes aastatel 1842–1845 juhtis suurt uurimisretke Põhja-Siberisse ja Kaug-Itta, ning Middendorffi vahendusel keeleteadlase Otto von Böhtlingkiga, kes huvitus jakuudi keelest ja palus Uvarovskit endale keeleõpetajaks. 7 kuu jooksul jakuudi keele omandanud Böhtlingk palus Uvarovskit kirja panna omapoolsed meenutused Jakuutiast ja mõned folkloori näited. Uvarovski täitis selle palve.
Uvarovski kirjapandu avaldati esmakordselt 1848. aastal ilmunud Middendorffi Siberi ekspeditsiooni käsitlevas saksakeelses raamatus. Uvarovski meenutused olid raamatus esitatud jakuudi ja saksa keeles (vene keeles avaldati Middendorffi "Путешествие на север и восток Сибири" 1860. aastal, kuid Uvarovski tekst sellesse ei kaasatud).
Ka Böhtlingk lülitas Uvarovski meenutused 1851. aastal Peterburis ilmunud oma raamatu – jakuudi keelt käsitleva monograafia "Über die Sprache der Jakuten. Grammatik" koosseisu. 1861. aastal ilmus Pariisis ühes reisiajakirjas prantsuse keelde tõlgituna üks lõik Uvarovski meenutustest pealkirja all "Reis jakuutide maale".
Vene keelde tõlgituna avaldati Uvarovski meenutused ("Воспоминания") alles 1990. aastal ilmunud Böhtlingki monograafia "Über die Sprache der Jakuten. Grammatik" venekeelse väljaande "О языке якутов" koosseisus.
Taavi Peterson

Isiklikku

Taavi Petersonil ja ta elukaaslasel on tütar Leona.
Thomas Jörist

Thomas Jörist (1677 Lokso küla, Kadrina kihelkond – 1750 Piiumetsa mõis) oli eesti ohvitser, kes teenis Põhjasõja ajal Rootsi sõjaväes.

Elulugu

Jörist sündis Kadrina kihelkonnas Lokso külas. Ta ühines novembris 1700 Rootsi ratsarügemendiga ja osales Narva lahingus, kus ta sai haavata. Väkke astus ka tema vend Johan. Thomas osales 1702. aastal Kliszówi lahingus, kus ta langes vangi ja vahetati välja Saksi vangide vastu, samuti võitlustes Poznańi ja Vepriku all.
1703. aastal liitus Jörist ooberst Johan August Meijerfeldti värvatud tragunirügemendiga, tõustes 1706 kapteniks, seega kompaniiülemaks. Rügement tegutses koos kuningliku peaarmeega Saksimaal. 1709. aastal osales Jörist Poltava lahingus ja langes pärast seda Vene vägede kätte vangi.
Pärast vabanemist tuli ta Eestisse tagasi. Rootsi kuningas ülendas ta 1723. aastal ooberstleitnandiks (kolonelleitnandiks). Oma mõisas rajas ta muuhulgas ka kooli talupoegadele.
Jessica Lange

Jessica Phyllis Lange (sündinud 20. aprillil 1949 Minnesotas) on USA filminäitlejatar, kes on võitnud 2 Oscarit.

Biograafia

Ta õppis kaks aastat Minnesota Ülikoolis maalikunsti. Pärast seda siirdus perega Pariisi, kus tantsis Koomilise Ooperi balletitrupis.
Aastal 1973 naasis Ameerikasse New Yorki, kus ettekandja ameti kõrvalt võttis näitekunstitunde, töötas ka Wilhelmina modelliagentuuris.
Filmidebüüdi tegi ta 1976. aasta filmis "King Kong". Lange'i tähelend algas 1981. aasta filmis "Postimees helistab alati kaks korda".
1982. aastal oli ta filmi "Frances" produtsent ja samal aastal osales ka linateoses "Tootsie". Ta on esimene naine, kes ühel aastal oli nomineeritud Oscarile kahes filmis korraga. Rolli eest "Tootsies" võitis ta ka kõrvalosatäitja Oscari.
Teise Oscari pälvis ta 1994. aasta filmi "Sinitaevas" eest.
Ave Matsin

Elukäik

Ave Matsin õppis aastatel 1988–1993 Tartu Kunstikoolis kunstnik-dekoraatoriks. Aastal 1999 lõpetas ta Eesti Kunstiakadeemia tekstiili eriala bakalaureuseõppe, aastatel 1999–2000 õppis ta samas koolis kunsti ja kunstiajaloo õpetajaks. Aastal 2002 lõpetas Matsin Eesti Kunstiakadeemias tekstiili eriala magistriõppe ning asus seejärel samas ka doktorantuuri,   mis jäi tal lõpetamata. 
Aastatel 1992–1995 töötas Matsin Sürgavere Põhikooli kunstiõpetuse õpetajana, 1994–1997 Pirita Majandusgümnaasiumi norra keele õpetajana. Seejärel oli ta Tallinna Vanalinna Hariduskolleegiumi tekstiiliateljee õpetaja ja kunstihuviõppe projektijuht aastatel 1998–2001 ning Eesti Kunstiakadeemia tunnitasuline siiditrüki ja kangakudumise õppejõud aastatel 2000–2001. 2001. aastal asus Ave Matsin tööle Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemiasse, kus on rahvusliku tekstiili lektor, rahvusliku käsitöö osakonna juhataja, projektijuht, pärandtehnoloogia õppekava programmijuht.

Liikmesus

Ave Matsin kuulub Eesti Tekstiilikunstnike Liitu.
TNM-klassifikatsioon

TNM-klassifikatsiooniks ehk TNM süsteemiks (inglise tumor-nodus-metastasis system) nimetatakse pahaloomuliste kasvajate kliinilise klassifikatsiooni süsteemi, milles märgitakse tuumori asukoht, lümfisõlmede haaratus ja metastaaside olemasolu.
TNM-klassifikatsiooni töötas välja Prantsuse kirurg Pierre Denoix 1940. aastatel Prantsusmaal.
Nüüdisajal kehtib TNM-klassifikatsiooni 7. väljaanne ehk TNM-7 klassifikatsioon.
Eri elundites paiknevatele kasvajakolletele võidakse kehtestada erinevad TNM-klassifikatsioonid: näiteks kopsuvähi TMN-klassifikatsioon jne. TNM klassifikatsioon võidakse liita olemasoleva raviplaaniga.
San Joaquini maakond

Ajalugu

San Joaquini maakond moodustati 18. veebruaril 1850. Maakond on nime saanud San Joaquini jõe järgi.
Joseph de Maistre

Krahv Joseph-Marie de Maistre (1. aprill 1753 – 26. veebruar 1821 Torino) oli Savoiast põlvnev konservatiivne prantsuskeelne  filosoof, poliitikateoreetik ja kirjanik. Kõrvuti Louis de Bonaldi ja Edmund Burke'iga peetakse teda üheks moodsa konservatismi rajajaks.
De Maistre oli üks esimesi Prantsuse revolutsiooni kritiseerinud mõtlejaid. Tema elavas ja kujundlikus keeles kirjutatud teoseid arvatakse tänini katoliikliku konservatismi ja õigustraditsionalismi klassika hulka. 
De Maistre'i seisukohad põhinevad arusaamal inimesest kui põhimõtteliselt ebatäiuslikust olendist, kelle mõtestatud elu on võimalik vaid tänu absoluutse jõu sekkumisele. Sellest tulenevalt ei pidanud de Maistre suveräänsust inimesest lähtuvaks ega inimeses leiduvaks, vaid omistas selle Jumalale, kelle õigusi tuleb sõnastada ja ellu viia. Seisuslikku ühiskonnakorraldust ja alalhoidlikkust propageeriva de Maistre'i meelest olid Jumala suveräänsuse maapealsed esindajad ja täideviijad katoliku kirik ning monarhia Jumala armust.
De Maistre ja de Bonald olid esimesed, kes nägid Prantsuse revolutsioonis inimliku mõõdutundetuse ja eetilise relativismi avaldust.
De Maistre ei piirdunud filosoofi ja literaadi rolliga. Savoia kuninga saadikuna viibis ta 1803–1817 Peterburis, kus ta üritas saavutada Prantsusmaa poolt vallutatud provintside tagastamist Sardiiniale. Ta jõupingutused ei kandnud vilja, kuid tal oli arvestatav vaimne mõju Vene õukonnas. Tolle perioodi mälestustele tugineb ka de Maistre'i poolt Platoni dialoogi vormis kirja pandud filosoofiline teos "Peterburi õhtud".

Hinnanguid

Émile Faguet iseloomustas de Maistre'it järgmiselt: "Äge absolutist, raevukas teokraat, leppimatu legitimist, paavstist, kuningast ja timukast koosneva elajaliku kolmainsuse apostel, alati ja kõikjal kõige paadunuma, kitsarinnalisema ja paindumatuma dogmatismi eestvõitleja, sünge kuju keskajast, pooleldi õpetatud doktor, pooleldi inkvisiitor, pooleldi timukas".
Aleksander Aspel sissejuhatuseks de Maistre'i esseedele: "Et tõendada usudistsipliini ja karmi riikliku surve vajadust, ta maalis ["Peterburi õhtutes"] kõige kohutavamate värvidega kurjuse valitsevat osa inimkonnas. Veri on algaegadest peale pidanud maa peal voolama. Aga see kõik on Jumaliku Ettenägevuse seatud. Sõjad ja timukad täidavad tema tahet."
Märjamaa vald (Märjamaa kihelkond)

Märjamaa vald oli vald Märjamaa kihelkonnas.
Vald moodustati 1866. aastal.
1939. aasta valdade reformiga läks valla maa-ala uue Märjamaa valla koosseisu, välja arvatud Purga ja Lümandu külade, Lümandu asunduse, Vaimõisa küla, Kükita talu, Vaimõisa metsakvartaalide nr. 2, 3, 6–8, 17–22, 27–32, 39 ja 40, Kaasiku nr. A-9 ja Metsavahi nr. A-10 talude ning Märjamaa metskonna Sooniste metsandiku kvartaalide nr. 21, 22, 23, 29 ja osa kvartaali nr. 28 maa-alad.
Gerard Bond

Gerard Clark Bond (20. mai 1940 Altus, Oklahoma – 29. juuni 2005 New York, Bronx, Calvary Hospital) oli USA geoloog. Tema järgi on nime saanud Bondi sündmused.

Elulugu

Ta sai bakalaureusekraadi BSc ülikoolist Capital University Ohio osariigis Columbuses, kus tema isa Ralph Bond oli geoloogiaprofessor, magistrikraadi Alaska Ülikoolist ja doktorikraadi Wisconsini Ülikoolist.
Ta õpetas lühikest aega Williams College'is Massachusettsi osariigis Williamstownis ja California Ülikoolis Davises.
Alates 1980. aastast töötas ta Columbia Ülikooli juures observatooriumis Lamont-Doherty Earth Observatory (Palisades, New Yorgi osariik). Alates 1993. aastast oli ta seal süvamereproovide hoiupaiga juhataja.
Ta suri vähktõppe.

Looming

Bond uuris algul mandrite kujunemist ning selle seost merepinna taseme muutustega.
1980ndatel juhtis ta Hudsoni jõe seismoloogilist uuringut mandrialuse süvageoloogilise ehituse kindlakstegemiseks.
1990ndatel hakkas ta koguma setteproove Atlandi ookeani põhjaosa põhjast. Koos kaasautoritega tuli ta järeldusele, et Kanada idaosast pärit jäämägede sulamisel on suhteliselt hiljuti tekkinud ebatavalised lubjakivi- ja muud setted.
Aastal 1993 ilmus ajakirjas Nature Bondi ja kaasautorite artikkel kliimatsüklite kohta. Uurides setetes sisalduvaid raualaigulisi kvartsiterasid, jõudis Bond 1400 kuni 1500 aasta tagant aset leidnud kliima soojenemine ja liustike sulamine (Heinrichi sündmused) on toonud kaasa ookeanivee jahenemise mõne kraadi võrra. Ta leidis tõendeid sellest tsüklist kuni 100 000 aasta tagusest ajast. Oma andmeid võrdles ta andmetega Gröönimaa jää kohta.
1990ndate lõpus esitas Bond hüpoteesi, mille järgi 1500-aastasi tsükleid põhjustab Päikese aktiivsuse muutumine.

Isiklikku

Ta elas viimati Pearl Riveris New Yorgi osariigis.
Ta oli kaks korda abielus. 1992. aastast oli ta abielus oma observatooriumi hoiupaiga hoidja Rusty Lotti Bondiga. 
Temast jäi maha kaks poega ja tütar.
Skjærhalden

Skjærhalden ehk Skjærhollen on küla Norras Østfoldi maakonnas, Hvaleri valla keskus. 
Asub Kirkeøy saarel. Rahvaarv 688 inimest (2008), pindala 0,62 km². Geograafilised koordinaadid on 59° 2′ N, 11° 2′ E
August Michelson (metsateadlane)

Isiklikku

Tema õe Hildegardi (sündinud Michelson; 1892–1967) abikaasa oli sõjaväelane Arnold Hinnom.
Rahvakunstimeistrite koondis Uku

Rahvakunstimeistrite koondis Uku oli ettevõte, mis tootis eesti rahvakunstipärase kujundusega esemeid. See tegutses aastatel 1966–1994. 
Koondise Uku asutas 1966. aastal Eesti NSV Kohaliku Tööstuse Ministeerium.
Uku toodangusse kuulusid käsitsi kootud ja heegeldatud kampsunid, sokid, kindad ja rätid, telgedel kootud tekid ja sallid, metallist ehted, nõud ja sepised, puidust õllekannud, punutud korvid, nahast karbid, kotid, vööd ning mitmesugused muud meened ja käsitööesemed.
1978. aastal avati esinduskauplus Tallinna vanalinnas Pikk tänav 9.
1979. aasta seisuga oli koondisel Uku 15 tootmisjaoskonda erinevates Eesti piirkondades (sealhugas Tartus, Võrus, Kuressaares, Orissaares, Avinurmel) kokku 1586 töötajaga. 1970–1990 oli ettevõtte direktor Milvi Mets.
Aastatel 1992–1994 tegutses Riiklik Aktsiaselts Uku. 1994. aastal Riiklik Aktsiaselts Uku erastati ainsa pakkumise teinud investeerimisfirmale Tagaberg. Osadest endistest tootmisjaoskondadest moodustati eraldi ettevõtted.
Jacob Johann Köhler

Jacob Johann Köhler, ka Jakob Joan Köler (23. november 1698 Narva – 1757 Tallinn), oli Eesti trükkal. 
Ta trükkis 1739. aastal Anton thor Helle tõlgitud esimese eestikeelse piibli ("Piibli Ramat, se on keik se Jummala Sanna").