Boržomm

Ajalugu

Bordžomi oru mineraalveeallikad avastati üle tuhande aasta tagasi. Arheoloogide avastatud seitse suurt kivivanni pärinevad 7. sajandist ja tõendavad allikavee kasutamist kõige tõenäolisemalt kümblemiseks. Allikad jäeti maha ja taasavastati 19. sajandi alguses. Vahepealsetel aastasadadel, kui kestis lakkamatu sõjategevus, oli Bordžomi ja selle ümbrus asustamata ja võsastunud.
1829. aastal, kui Bordžomi piirkonnas paiknes Venemaa armee Hersoni grenaderide rügement, mis osales sõjategevuses Osmanite impeeriumi vastu, leidsid vene sõdurid mineraalvee allikad Bordžomi jõe paremkaldal. Rügemendi juht, polkovnik Pavel Popov, käskis allikad puhastada ja tuua sealt vett väeosa laagrisse. Kõhuhäda käes vaevlev Popov oli esimene, kes vett proovis. Nähes, et vesi mõjus tervisele hästi, lasi ta allikad kividega ümbritseda ja sinna juurde omale väikese suvila ja kümblushoone ehitada. Aastal 1837 asendati Hersoni rügement Gruusia grenaderidega. Väeosa arst Amirov uuris vee koostist ja mõju ning saatis esimesed veeproovide tulemused Peterburisse ja Moskvasse. Juba aastaks 1841 oli boržommi tervendav mõju nii kuulus, et Jevgeni Golovin, keisri asevalitseja Kaukaasias, tõi oma haige tütre Bordžomi allikatele ravile. Tänu tütre Jekaterina kiirele paranemisele nimetas ta ühe allika Jekaterinski (vene Екатерининский) ja teise oma nime järgi Jevgenjevski (Евгеньевский) allikaks.
Golovin viis mineraalvee kiiresti ka tsiviilkasutusse. 1850. aastal avati Bordžomi Mineraalvee park ja 1854. aastal alustati esimese villimistehase ehitust. Bordžomi vesi kogus kiirelt populaarsust üle kogu Venemaa keisririigi ja valitsus ehitas sinna losse, parke ja hotelle, et mahutada saabuvaid turiste ja patsiente. Thbilisist Bordžomisse jõudmiseks kulus hobuvankritega tavaliselt 8–9 tundi, aga 1894. aastal ehitatud uus Mihhailovo–Bordžomi raudtee vähendas oluliselt teekonnale kuluvat aega. Allikaid külastasid mitmed tuntud inimesed, näiteks Anton Tšehhov ja Pjotr Tšaikovski, aga ka keiserliku perekonna liikmed. Tol ajal oli Bordžomi vene turistide jaoks selliste Euroopa spaade, nagu Vichy võistleja ning teenis omale maine kui "Venemaa Vichy" ja "Kaukaasia Pärl".
Aastal 1894 rajas suurvürst Mihhail Romanov Bordžomi parki villimistehase, mis töötas seal kuni 1950. aastani. Bordžomi vee tulud tõid jõukuse ja Mihhaili pojast ja pärijast Nikolaist sai 1914. aastaks kõige rikkam Venemaa suurvürst. Kuna kasvas nõudlus klaaspudelite järele, siis 1896. aastal asutati seal ka klaasivabrik. Arhiiviandmetele toetudes villiti 1854. aastal ainult 1350 pudelit vett, 1905. aastal aga juba 320 000 pudelit ja 1913. aastal müüdi üle 9 miljoni pudeli mineraalvett. Pärast Nõukogude võimu kehtestamist Gruusias müüdi boržommi kõikjal Nõukogude Liidus ja see maitses ka riigijuhtidele eesotsas Jossif Staliniga. Aastatel 1927–1982 uuriti maapõue Bordžomi orus ja puuriti 57 uurimiskaevu sügavusega 18,4–1502 m. Aastal 1961 eksporditi 423 000 pudelit boržommi 15 riiki, sealhulgas Ameerika Ühendriikidesse, Prantsusmaale ja Austriasse. Borjomi oli tuntuselt kolmas Nõukogude Liidu kaubamärk pärast Volgat ja Aeroflotti. 1980. aastatel toodeti boržommi 400 miljonit pudelit aastas. Tootmismaht vähenes, kui Nõukogude Liit kokku varises ja iseseisvunud Gruusia Vabariigi majanduslik areng pidurdus. Georgian Glass and Mineral Waters Company (GG&MW) alustas boržommi pudeldamist aastal 1995 ja suurendas taas tootmismahtu, eksportides 80% toodangust, üle poole sellest Venemaale. 1990. aastatel võitles tootja piraatlusega, võltsingute levikut vähendasid GG&MW hoogne pakendikampaania ja 1998. aasta finantskriis Venemaal.
Mais 2006 keelustas Venemaa Gruusia mineraalvete impordi, kuulutades selle ebaturvaliseks. Keeld lõpetati seitse aastat hiljem, aastal 2013. Gruusia vaatenurgast oli see piirang osa Venemaa poliitilisest jõudemonstratsioonist. Selle keelu tulemusel kaotas GG&MW 2006. aastal 25 miljonit lari, kuid ettevõte teatas, et 2008. aastaks küündisid müügimahud taas 2006. aasta tasemele. Tingituna ülemaailmsest finantskriisist langes mineraalvee müük 2008. aastal taas 30–40%, kuid taastus juba aastaks 2010.

Omadused

Bordžomi vesi on vulkaanilise päritoluga ja üle 1500 aasta vana. Vett surub 1500 meetri sügavuselt maapinnale maa-aluse loodusliku süsinikdioksiidi rõhk. Mineraalvesi ei jahtu pinnale jõudes maha, vaid väljub temperatuuril 38–41 °C. Bordžomi allikad asuvad Adžaari-Imerethi mägise ala keskosas, Suur-Kaukasuse mäestikus 760–920 meetri kõrgusel merepinnast. Üheksa puurkaevu keskmine sügavus on 1200–1500 meetrit.
Selleks, et säilitada allikavete mineraalne koostis, kinnitas Gruusia Keskkonnaministeerium 2006. aastal boržommi tootmise kava aastateks 2006–2031 mahuga 561 000 liitrit päevas, mis võimaldab kümmet puurauku kasutades villida üle 1 miljoni pudeli päevas. Ammutamise asukohti on kolm: Keskus (Bordžomi linna läheduses), Likani (Likani küla) ja Vashlovani-Kvibisi (Vashlovani ja Kvibisi külades). Mineraalvesi pumbatakse mööda 25 km pikkust roostevabast terasest torustikku kahte villimistehasesse, kus see jahutatakse ja pudeldatakse. Üks tehastest villib vee klaaspudelitesse, teises villitakse plastpudelitesse.
Mineraalvee tootmine ja sellega seotud turism Bordžomis ja lähedalasuvas Bordžomi-Kharagauli rahvuspargis moodustavad 10 protsenti Gruusia ekspordist. Bakuu-Tbilisi-Ceyhani naftajuhtme ehitus Bordžomi lähedal seab majanduslikud huvid vastuollu võimaliku negatiivse mõjuga piirkonna loodusele.

Pakend

Boržommi villitakse 0,33- ja 0,5-liitristesse klaaspudelitesse ning 0,5- ja 1-liitristesse plastpudelitesse. Kõik pudelid on keeratava korgiga. Rohekat värvi klaasist pudelite toon (nn gruusia roheline) on patenteeritud. 
2011. aasta veebruaris võeti kasutusele uus moodsam pakend reljeefse hirve kujutisega ja tootja logoga etiketil. Uues pudelis boržomm on saadaval enam kui 40 riigis, sealhulgas Ukrainas, Iisraelis, Ameerika Ühendriikides, Tšehhis, Poolas, Bulgaarias, Küprosel, Kanadas, Austrias, Türgis, Jaapans, Hispaanias, Belgias, Hollandis, Kreekas, Austraalias, Araabia Ühendemiraatides, Suurbritannias, Lõuna-Korea ja Eestis.