google/wiki40b huggingface dataset:
Meistriliiga 1996/97

Hooaeg

Tallinna FC Flora tütarklubi Pärnu JK Tervise põhjal loodi uus klubi Lelle SK. Hooajaeel muutis Tallinna FC Tevalte-Marlekor oma nime Tallinna FC Marlekoriks (hilisem Tallinna FC TVMK).
Meistriliiga eelvooru kuus esimest meeskonda pääses finaalturniirile, kus neile arvestati lisaks pooled eelvoorus võidetud punktid. Kaks viimast, Jõhvi EP ja Tallinna JK Vall pidasid Esiliiga nelja parima meeskonnaga üleminekuturniiri, kus tulid esimese kahe hulka.
Lelle SK mängijad ühinesid Viljandi JK Tuleviku meeskonnaga, millest sai Tallinna FC Flora tütarklubi ja võttis järgmiseks hooajaks üle ka Lelle SK koha Meistriliigas.
Üleminekuturniiril koha meistriliigas taganud Tallinna JK Vall müüs oma koha FC Lelle-le (FC Flora tütarklubi), millest moodustati uuesti Lelle SK. Tallinna FC Flora toonase pressiesindaja Tarmo Lehiste sõnul tasuti JK Vallile valuraha (kinnitamata andmeil seitsmekohaline summa), mis "majandusraskustes virelevale klubile pidi olema hädapärasem kui koht meistriliigas".
FC Lelle jätkas järgmisel hooajal mängimist II liigas.
Christmas cracker

Christmas cracker on väliselt kompvekki meenutav silindrikujuline jõuluüllatus, mis on pakitud dekoreeritud paberisse ja kahest otsast kokku keeratud. Selle keskmises osas paikneb üllatus, milleks tavaliselt on paberist peokroon, lipik jõulunalja või -mõistatusega ning väike kingitus. Christmas cracker'is on pabeririba, milles sisse on pandud pisike kogus lõhkeainet, mis teeb väikese paugu, kui christmas cracker'it mõlemast otsast sikutada. Lõhkeainega pabeririba sisaldab tavaliselt hõbeda nitraati (AgNO₃), lämmastikhapet (HNO₃) ja alkoholi, mille kogukaal jääb 6–15 milligrammi vahele.
Christmas cracker'eid müüakse üldiselt kolmestes kuni kaheteistkümnestes pakendites ning need on tavaliselt punast, kuldset ja rohelist värvi.
Christmas cracker'id on jõulupühade lahutamatu osa Suurbritannias, Iirimaal ja teistel Rahvaste Ühenduse maadel Austraalias, Kanadas, Uus-Meremaal ja Lõuna-Aafrika Vabariigis.
Eesti keeles on neid nimetatud paukkompvekkideks, sest need näevad välja nagu kommid ja teevad pauku, kuigi tegu ei ole kommi ega üldse söödava asjaga.

Kasutamine

Christmas cracker'eid sikutatakse jõululaua taga ja üldse pidudel. Seda tehakse kahekesi, kumbki sikutaja oma otsast kinni hoides, mille tagajärjel christmas cracker puruneb ning teeb väikese paugu. Sees olevad kingitused saab endale see, kelle kätte jääb christmas cracker'i suurem osa (ehk keskosa). Teise võimalusena saab igaüks christmas cracker'i koos selle sees olevate kingitustega endale juba enne selle sikutamist. Christmas cracker'id on varakult asetatud jõululauale külaliste taldrikutele või nende kõrvale ja aitavad omakorda oma jõululikult sädeleva ja dekoratiivse väljanägemisega jõululauda kaunistada.

Ajalugu

Christmas cracker'i leiutaja oli Tom Smith, kes pidas 1840. aastatel Ida-Londonis pagariäri ja tegeles pulmatortide ja nende kaunistuste valmistamisega. Tom Smith oli innukas otsima ja arendama uusi ideid, mistõttu reisis tihti välismaale. Aastal 1840 Pariisis olles nägi ta seal bon-bon'e ehk suhkrustatud mandleid, mis olid paberi sisse keeratud. Sellest sai ta inspiratsiooni, millest arendas järgneva seitsme aasta jooksul välja esimese christmas cracker'i. Tom Smith otsustas suhkrustatud mandleid Londonis müüma hakata ning müük oli jõuluajal väga hea. Kui aga jaanuarikuus bon-bon'ide müük langes, tegeles ta jälle pulmatortidega. Õhinal püüdis ta bon-bon'ide ideed arendada ning müüki stimuleerida. Aastal 1847 otsustas Tom Smith lisada bon-bon'ide sisse õnnemotodega lipikud. Ta leidis palju edasimüüjaid, laiendas äri ning suurendas ka pagariäri töötajaskonda. Tom Smith teadis, et tal on ainulaadne ja kaubanduslikult väga hea äriidee, kuid otsustas oma toodet ikkagi edasi arendada. 1850. aastal asendas ta mandlid väikeste mänguasjade ja muude nipsasjakestega. Uue idee – lisada christmas cracker'itele paukutegev element – sai ta puuhalust, mille ta kaminasse viskas ja mis seejärel tule käes praksuvat heli tegi.
Keskkonnaruumi seadus

Keskkonnaruumi seadus (inglise environ­mental space act, environ­mental space law) on hüpoteetiline seadusakt, mis peaks reguleerima ühiskonna tegevusviise ja ulatust nõnda, et see ei kahjustaks keskkonnaruumi (inglise environmental space) omadusi. Nagu on keelatud teatud inimõigusi piiravad ja inimsusvastased teod, peaksid olema otseselt piiratud ka toimingud, mis häirivad keskkonnaruumi stabiilsust. Keskkonnaruumi seaduse mõju õigusaktidele peaks olema analoogne põhiseadusega ja tagama alamate õigusaktide keskkonnaalase kooskõla.
Corry Evans

Corry John Evans (sündinud 30. juulil 1990 Belfastis) on Põhja-Iirimaa jalgpallur, kes mängib poolkaitsja või keskkaitsja positsioonil Inglismaa esiliiga klubis Blackburn Rovers.
Ta alustas klubikarjääri Manchester Unitedis, mille noorteakadeemiaga liitus ta 2005. aastal. Klubi põhimeeskonnas tal debüüti teha ei õnnestunud. Hooajal 2010–11 mängis ta laenul League One'i klubis Carlisle United ja Inglismaa esiliiga klubis Hull City. Järgmise hooaja eel sõlmis ta Hull Cityga püsiva lepingu.
Alates 2013. aasta augustist mängib ta Blackburn Roversis.
Debüüdi Põhja-Iirimaa jalgpallikoondises tegi Evans 6. juunil 2009 mängus Itaalia vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 3. septembril 2010 EM-i valikmängus Sloveenia vastu. Ta kuulus Põhja-Iirimaa koondisse 2016. aasta Euroopa meistrivõistlustel.
Tema vanem vend Jonny Evans on samuti Põhja-Iirimaa koondislane.
Eesti peakonsulaat Peterburis

Eesti esindus Petrogradis

Eesti peakonsulaadi eelkäija oli peale Eesti Vabadussõda Nõukogude Venemaal  Eesti Vabariigi ja Nõukogude Venemaa vahel kodakondsuse valikut puudutava kokkuleppe alusel moodustatud kontrolli-opteerimiskomisjoni osakond Petrogradis, mis alustas tööd pärast 6. aprillil 1920. Neeva ääres Prantsuse kaldapealse 24/Gagarinskaja 1 asuvas nurgamajas. 
Tartu rahulepingalusel said Eestisse opteerumise ehk Eesti kodakondsuse valimise võimaluse varem Venemaa Keisririiki rännanud ning Esimese maailmasõja ning Vene kodusõja ajal Venemaale sattunud eestimaa päritoluga elanikud. Aastatel 1920 –1923 opteerus Eestisse ligi 40 000 inimest (37578-1920. aastal - 14909, 1921. aastal - 15866, 1922. aastal - 5380 ja 1923. aastal - 1423 inimest)
Tegeleti ka eestlastest vangide probleemidega, alates nende kodakondsuse väljaselgitamisest ja lõpetades nende vabastamise taotlemise ja majandusliku abistamisega vanglates.
Kontrolli-opteerimiskomisjoni osakond töötas 1922. aasta sügiseni. 6. detsembril 1922 peakonsul Viktor Tombergi korraldusega asuti tööle Eesti peakonsulaadina Petrogradis.
Peale Eestimaa Kommunistliku Partei Keskkomitee liikme Jaan Kreuksi kinnipidamist illegaalse tegevuse eest Eestis ja tema hukkamist tungisid 3. aprillil 1923 peakonsulaati umbes 40 inimest ning rüüstasid konsulaadi.
Rüüstatud maja enam  ei taastatud, vaid peakonsulaat taasavati 5. augustil 1923 suurvürst Vladimir Aleksandrovitši adjutandi Erich Gerhard von Pistohlkorsi endises elamus aadressil Bolšaja Morskaja 59.

Konsulaat Venemaa olustiku kajastajana

1926. aastal toimus Leningradis nn "Inglise-Eesti spionaaži kohtuasi", mille käigus 48 inimest, sh ka endist Eesti konsulit Kingissepas Siegfried Taari süüdistati Punaarmeed puudutava salateabe hankimises ja edastamises ning Leningradi veevärgi ja Gattšina lennuvälja õhkulaskmise ettevalmistamises.

Tegevuse lõpetamine

1930. aastate lõpus hakati NSV Liidus välisriikide konsulaaresindusi sulgema, tuuees ettekäändeks vajadust "seada jalule konsulaaresinduste pariteet Nõukogude Liidu ja välisriikide konsulaarsuhetes". Koos Suurbritannia, Rootsi, Norra, Taani ja Läti konsulaadiga pandi ajavahemikul 1. aprill 1937 – 31. märts 1938 kinni ka Eesti peakonsulaat. Viimane peakonsul oli Aleksander Warma.

Konsulaadi taasavamine

Venemaa Moskva suursaatkonna töötajad alustasid Peterburis konsulaadiülesannete täitmist 1. augustil 1992, peakonsulaadi juhataja asus tööle 17. augustil 1992.
2010. aasta märtsis toimus diplomaatiline skandaal, kui Venemaa Föderatsiooni Välisministeerium teatas Eesti peakonsuli Peterburis Rasmus Lumi, väljasaatmisest ning põhjendas oma otsust vastusammuna Eesti võimude keeldumisele anda  nõusolek Vene Föderatsiooni Narva peakonsuli kandidaadi ametisse asumisele.
Konsulaadil asub Pihkvas oma talitus: Peterburi peakonsulaadi Pihkva talitus.
Pegasus (kohvik)

Pegasus on Tallinna Kirjanike Majas (Harju tänav 1) asuv kohvik.
Kirjanike Maja kõige populaarsema paiga, kohviku Pegasus kujundasid sisearhitektid Väino Tamm, Leila Pärtelpoeg ja Allan Murdmaa. 
Kohviku Niguliste kiriku poolset osa ääristab klaassein, millel oli oluline roll ruumimõju loomisel, andes kohvikule valgust ja avarust. Aknad jäeti erinevalt teistest kohvikumiljöödest kardinatega katmata. Akende kaudu taheti muidu lihtsakoelist sisekujundust täiendada Harju tänava haljasalale avaneva vaatega. 
Seinad olid krohvitud halliks ning neisse olid asetatud koonilise kujuga seinavalgustid, mis moodustasid oma asetusega geomeetrilise ornamendi. Koonuste avaosa oli suunatud seina poole, mistõttu valgus ei paistnud saali, vaid peegeldus seinalt vastu. 
Kohvikule andis olulise lisanduse Väino Tamme disainitud mööbel. Pegasuse toolid olid lihtsad, spoonitud vineeriga kaetud tumedast puidust toolid, mille tegid eriliseks see, et raskele rauast konstruktsioonile oli asetatud kaks vineertahvlit, mida ühendas seljatoe otsa kinnitatud metallist klamber. 
Kohviku kolme korrust ühendas Allan Murdmaa kavandatud metallist keerdtrepp, mis andis erinevalt tavalisest trepist juurde teeninduspinda ning mõjus efektsemalt. Keerdtrepi lõppu asetati Edgar Viiese alumiiniumist skulptuur “Pegasus”, mis oli Eesti esimene abstraktne skulptuur avalikus ruumis, ning andis keerdtreppi täiendades ruumile veelgi enam dünaamilisust. 
Noorte ja loovintelligentsi meelispaigana oli Pegasus oluline kirjandus- ja kunstielukeskus. Kohvikus korraldati arvukalt näitusi, mis esitasid tolle aja kõige uuenduslikumat loomingut. Eesti popkunsti arenguloos on olulise tähtsusega Pegasuses 1969. aastal toimunud SOUP-rühmituse näitus, kus noored vihased Ando Keskküla, Andres Tolts, Leonhard Lapin ja teised esitasid esmakordselt oma kõmulisi teoseid. Järgmisel aastal astuti avalikkuse ette koos Kaljo Põllu juhitud Visaritega. Kohviku uuenduslikust miljööst inspireerituna valmis Leohard Lapinil koomiks “Benno Bladikorni elurõõm, arvamused ja mõttetu surm kohvikus “Pelargia”” (1-10 pilti, 1970, Eesti Kunstimuuseum).
Jussi nõmm

Jussi nõmm on nõmm Põhja-Kõrvemaa maastikukaitsealal.
Nõmme kõrval asuvad Jussi järved.
Nikolai Põdramägi

Nikolai Põdramägi (sündinud 7. jaanuaril 1944 Saaboldas) on Eesti arst ja poliitik.
Ta on lõpetanud Värska Keskkooli 1963. aastal ja Tartu Ülikooli 1976. aastal.
Nikolai Põdramägi on Tartu Ülikooli Kliinikumi õppejõud ja veresoonte kirurg.

Poliitiline tegevus

Põdramägi on olnud Tartu Linnavolikogu liige 1996–2009. Alates 1999. aastast kuulub ta Eesti Keskerakonda. Alates 29. oktoobrist 2009 oli ta XI Riigikogu liige. Ta kandideeris 2011. aasta Riigikogu valimistel saades 1403 häält, kuid valituks ei osutunud.

Isiklikku

Ta on vabaabielus ning poja ja kahe tütre isa.
Arno Suurorg

Arno Suurorg (kuni 1934 Arnold Grossthal; 18. juuli 1903 Piirsalu vald – 3. jaanuar 1960 Tallinn) oli eesti näitleja.
Ta töötas 1922-1960 Draamateatris, on mänginud ka filmis ("Valgus Koordis", 1951, "Andruse õnn", 1955 ja "Tagahoovis", 1956).

Isiklikku

Arno Suurorg oli kirjanik A. H. Tammsaare õepoeg.
Priius (koor)

Priius on Tartu maakonnas Kastre vallas Haaslavas tegutsev segakoor. Koori dirigendid on Kai-Ly Remmelkoor ja Marlene Leopard. Haaslavas tegutseb ka Haaslava meeskoor.
Koor asutati 2004.
Koor on Eesti Segakooride Liidu liige.
Martin Giläus

Martin Giläus (ka Gilläus, Gylläus, Gillaeus, Gelaeus; 25. veebruar/7. märts 1610 Hudiksvall, Rootsi – 19./29. veebruar 1698 Käina) oli Rootsist pärit ja Eestis tegutsenud vaimulik kirjamees.
Ta astus 1621. aastal Uppsala ülikooli ja 1632. aastal Academia Gustavianasse.
Aastatel 1632–1634 töötas ta arvatavasti Tallinna toomkoolis õpetajana. Pärast seda oli ta pastor Räpinas, aastatel 1644–1647 Tallinna toomkirikus ja 1647–1683 Käinas.
Alates 1644. aastast kuni 1666. aastani oli ta Eestimaa konsistooriumi assessor.
Arthur Lovejoy

Arthur Oncken Lovejoy (10. oktoober 1873 Berliin – 30. detsember 1962 Baltimore) oli mõjukas Ameerika ajaloolane, kes rajas ideeajaloo kui valdkonna.
Tema tuntuim teos on "The Great Chain of Being".
Schmirn

Geography

Schmirn paikneb 25 km Innsbruckist kagus samanimelises orus, mis hargneb Wipptalist, Sankt Jodoki külast kuni Tuxi Alpideni. Sankt Jodoki põhjaosa on Schmirni osa, kuid ülejäänud osa allub lõunapoolsele Valsi külale.

Naabervallad

Finkenberg, Navis, Steinach am Brenner, Tux, Vals, Wattenberg.

Ajalugu

Roomlased tungisid orgu Tux Jöchli kuru kaudu, siis kasutasid seda karjamaana. Schmirni on esmakordselt mainitud aastal 1249 kui "Vallis Smurne" ja see sai omaette vallaks aastal 1811; aastani 1926 kuulus valda ka Zillertalis asunud Hintertux. Pühale Joosepile pühendatud kirik ehitati aastatel 1756–1757 barokkstiilis Franz de Paula Penzi ja Seelsorgeri projekti järgi; aastal 1778 ülendati kihelkonnaks ja aastatel 1958–1959 restaureeriti. 1831. aastal asutas Franz Fuchs III küla bändi, mis tegutseb siiamaani.
Carl Eduard Napiersky

Carl Eduard Napiersky (11. mai 1793 (ukj 21. mai) Riia – 20. august 1864 (ukj 2. september) Riia) oli baltisaksa ajaloolane.

Elulugu

Napiersky lõpetas Riia kubermangugümnaasiumi ja 1812. aastal Tartu Ülikooli usuteaduskonna, 1814. aastal omandas teoloogiakandidaadi astme.
Ta oli 1815–29 Jaunpiebalgas kirikuõpetaja, 1829–49 Riia kubermangugümnaasiumi direktor ja ühtlasi kohalik tsensor. Seejärel töötas ta Liivimaa kubermangu statistikakomitee liikmena ning tsensorina.

Teadustöö

Carl Eduard Napiersky oli Baltimaade aktiivseim ajalooliste materjalide koguja ning publitseerija. Koos J. F. von Reckega andis ta 1827–32 välja 4-köitelise Eesti-, Liivi- ja Kuramaa biograafilise koguteose, 1859–61 koos T. Beisega selle 2-köitelise lisa. Napiersky koostas ning avaldas 1833–35 Balti rüütelkondade ja Vene valitsuse toetusel allikpublikatsiooni peamiselt Saksa ordu arhiivist Königsbergis kogutud materjalidest. Ta publitseeris materjale ja ülevaateid Liivimaa kirikute, pastorite, ordumeistrite ja Riia linna kohta.
Samuti kuulus Napiersky sarja "Monumenta Livoniae Antiquae" väljaandjate hulka, avaldades 1835 selle seeria I osana TÜ kasvandiku Thomas Hjärne koostatud ajalookroonika esmakordselt täielikul kujul. 1848–53 osales ta kroonikate kogu "Scriptores Rerum Livonicarum" väljaandmisel. Tema "Fortgesetzte Abhandlungen..." (1824) täiendab olulisel määral F. K. Gadebuschi varasemat väljaannet. Napiersky oli mitu aastat Riia Ajaloo ja Muinasteaduse Seltsi väljaande "Mittheilungen aus dem Gebiete der Geschichte Liv-, Esth- und Kurlands" toimetaja.
Kolmnurk

Kolmnurga omadused eukleidilises geomeetrias

Eukleidilises ruumis on kolmnurk määratud kolme punktiga, mis ei asu ühel ja samal sirgel. Neid punkte nimetatakse kolmnurga tippudeks. Kolmnurk on kujund, mille moodustavad kolmnurga tippe ühendavad sirglõigud. Neid sirglõike nimetatakse kolmnurga külgedeks.
Osutub, et kolmnurk asub ühel tasandil: tegemist on tasapinnalise kujundiga. Kolmnurga defineerimisel võib ka kohe tingimuseks seada, et kolmnurga tipud oleksid ühel tasandil.
Mõnikord loetakse kolmnurka kuuluvaks ka kolmnurga tippudega määratud tasandi osa, mis on piiratud kolmnurga külgedega. Sel juhul kuulub selle tasandi punkt kolmnurka siis ja ainult siis, kui ta asub mõnel sirglõigul, mis ühendab kaht punkti, millest kumbki asub selle kolmnurga mõnel küljel.

Kolmnurga nurgad

Igas kolmest tipust moodustavad kaks sirglõiku nurga. Vähemalt kaks neist on teravnurgad. Kui kolmas on ka teravnurk, nimetatakse kolmnurka teravnurkseks kolmnurgaks. Kuid üks nurk võib olla ka täisnurk või nürinurk. Kolmnurka nimetatakse siis vastavalt täisnurkseks või nürinurkseks kolmnurgaks.
Kolmnurga sisenurkade summa on alati 180 kraadi (180°) ehk π radiaani (π rad).
Kolmnurga nurki tähistatakse tavaliselt kreeka tähtedega α, β ja γ. Kui tegemist on täisnurkse kolmnurgaga, tähistatakse täisnurka tavaliselt tähega γ ning teravnurki tähtedega α ja β.

Kolmnurga küljed

Kolmnurga küljed on kolmnurga tippe ühendavad sirglõigud, mis üksteisega moodustavad nurki.
Kolmnurga kahe suvalise külje pikkuste summa on alati suurem kolmanda külje pikkusest. Kolmnurga külgi tähistatakse tavaliselt tähtedega a, b ja c. Samuti võib neid tähistada kahe suurtähega (AB, BC ja AC): näiteks külg AB ühendab tippe A ja B.

Kaldnurkne kolmnurk

Nüri- ja teravnurkseid kolmnurki nimetatakse mõnikord kaldnurkseteks kolmnurkadeks.

Erikülgne kolmnurk

Erikülgne kolmnurk on kolmnurk, millel kõik küljed on erineva pikkusega. Erikülgse kolmnurga kõik nurgad on samuti erineva suurusega.
Serbia albaanlased

Serbiaalbaanlased (albaania keeles Shqiptarët në Serbi; serbia keeles Албанци у Србији / Albanci u Srbiji) on etniliselt vähemuslik albaania päritolu rahvusrühm tänases Serbia Vabariigis. Nende populatsioon riigis on langenud drastiliselt, eriti pärast Kosovo sõda (1998–1999) ja Kosovo iseseisvumist (2008). 2011. aastal elas neid Serbias alles vaid umbes kuus tuhat inimest.
Pärnu Linnameeskond

Ajalugu

2010. aasta suvel toimus Pärnu Spordihoones kohtumine Pärnus noortejalgpalliga tegelevate klubide, Pärnu linna ja Eesti Jalgpalli Liidu vahel, et moodustada 2011. aasta hooajast Pärnu Linnameeskond.
2013. aastal otsustas Pärnu LM loobuda Esiliigas mängimisest ja taanduda teise liigasse. 2013. aasta hooajal mängiti siiski aste kõrgemal, vastloodud Esiliiga B-tasandil.
2014. aastal mängiti Esiliigas, mis lõpetati 3. kohaga (Flora ja Levadia duubli järel) ning tagades koha Premium liigas hooajaks 2015. 
2017. aasta hooaja eel teatas MTÜ Jalgpalliklubide Liit (Pärnu JK, Pärnu Kalevi SK, Pärnu JK Vaprus), et Premium liigas hakkab Pärnu Linnameeskonna asemel alates 2017. aasta hooajast suvepealinna esindama Pärnu JK Vaprus.
Sügisene madisepäev

Madisepäeva lahing

1217. aastal toimus madisepäeval Sakalas Madisepäeva lahing (ka Pala või Paala lahing), kus 6000-meheline eestlaste malev sai lüüa saksa ristisõdijate käest. Lahingus langesid eesti vanem Lembitu ja liivlaste vanem Kaupo.
Aurora Tippe

Aurora Tippe (23. jaanuar 1913 Stockholm Rootsi – 2. jaanuar 1999 Eesti) oli eesti keraamik.

Elulugu

Aurora Tippe sündis 1913. aastal Stockholmis, tema isa oli rootslane, ema eestlane. Aasta pärast asus perekond Peterburi, kus varsti järgnenud Veebruarirevolutsioonisündmuste käigus lagunes perekond ja isa pöördus tagasi Rootsi. 17-aastasena astus Aurora Tippe Leningradis režissööriabi kursustele, millised ka lõpetas ja töötas järgnevad 7 aastat kinostuudios "Sovetskaja Beloruss". Teise maailmasõja esimesed aastad elas ta Leningradi blokaadis ja osales samas kunstiteoste evakueerimisel Vene Muuseumist ja Ermitaažist. Aastatel 1943–1949 õppis Aurora Tippe Moskva Tarbe- ja Dekoratiivkunsti Instituudis. Seejärel kutsuti ta tööle Eestisse Tallinna Riikliku Tarbekunsti Instituudi juurde, kus ta 1949 aastal valiti keraamikakateedri õppejõuks. Ta oli energiline õpetaja, kelle eestvõttel käidi praktikal Leningradis ajalooliste kunstitraditsioonidega Lomonossovi-nimelises portselanitehases. Aastast 1953 oli Aurora Tippe Eesti NSV Kunstnike Liidu liige,  aastast 1963 tegeles vabakutselise kunstnikuna, teda iseloomustab omapärane pehmejooneline käekiri, loobudes edaspidi täielikult dekoorist väljendas ta end ainult vormi kaudu. Oma töödest suurema osa modelleeris Aurora Tippe käsitsi, tema õõnesvormid on lopsakad, liigendamata siluetiga, kompaktsed, sageli ebasümmeetrilised  kõrgkuumuse dekoratiiv- ja tarbenõud, pisiplastikas  sai lemmikteemaks naisakt. Loomingulist inspiratsiooni ammutas Aurora Tippe vabast loodusest, tema töid on Tallinnas Tarbekunsti- , Linna- ja Ajaloomuuseumi kogudes.

Tunnustused

Aurora Tippe töid on eksponeeritud pea kõigil Eesti tarbekunstinäitustel nii kodus kui välismaal ligi 140 korral. 1962. aastal Prahas toimunud rahvusvahelisel keraamikanäitusel tunnustati Aurora Tippet kuldmedaliga ,  Moskvas 1961. aastal näitusel "Kunst ja kodu" diplomiga.
Rogge

Rogge on perekonnanimi.
Washingtoni maakond (Indiana)

Washingtoni maakond (Washington County) on maakond USA-s Indiana osariigis. Geograafilised koordinaadid on 38° 36′ N, 86° 06′ W
Maakonna halduskeskus on Salem.
Maakonna pindala on 1338 km², millest 7 km² moodustab veepindala.
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 28 262. Aastal 2000 oli elanike arv 27 223.

Ajalugu

Washingtoni maakond moodustati 21. detsembril 1814. aastal Clarki, Harrisoni ja Jeffersoni maakonna osadest. Maakond sai nime esimese Ameerika Ühendriikide presidendi George Washingtoni järgi.
Fantaasia

Freud ja unistamine

Sigmund Freud pidas fantaasiat (saksa keeles Fantasie) inimese kaitsemehhanismiks.  Ta leidis, et inimene ei saa hakkama vaid selle vähese rahuldusega, mida reaalsus on võimeline pakkuma. "Me lihtsalt ei saa lihtsalt hakkama ilma abistavate konstruktsioonideta," ütles Theodor Fontane  Kui lapsepõlve täiskasvanuks adapteerimise printsiip avastati, nii eraldus ka üks liik mõttetegevust. Seda hoiti eemal reaalsusega katsetamisest ja jäeti vaid naudingu printsiibile allutatuks. See mõttetegevus oli fantaseerimine.  Ta võrdles fantaseerimist ideega, et loodus säilitab oma algse oleku kus kõik, kaasaarvatud selle, mis on ebavajalik või mürgine, saab kasvada ja paljuneda seal, kus ta tahab.
Unistamine oli Freudile väärtuslik ressurss. "Need unistused panevad paika (sks. Objektbesetzung)  suure hulga huvisid, nad on subjektile väga hinnalised ja tavaliselt on neisse peidetud hulk tundlikkust. Sellised fantaasiad võivad olla nii alateadvuslikud kui teadlikud."  Ta leidis, et fantaasiad sisaldavad suure hulga subjekti tõelist ja loomupärast personaalsust ja jõuline inimene on see, kes suudab oma pingutustega soovunelmad tõeliseks teha. See võib olla kunstnik, kes suudab oma fantaasiad loomingusse panna, mitte hukutava neuroosi sümptomitesse.
Astrid Saare

Astrid Saare (viimasel ajal Astrid Rammo-Saare, sünninimi Rammo kuni 1958; sündinud 8. aprill 1929 Tartu – 14. juuli 2016) oli eesti maalikunstnik.
1949. aastal lõpetas Tartu 3. Keskkooli. Õppis 1949. aastast Tartu Riiklikus Kunstiinstituudis ja lõpetas 1955. aastal ERKI maali erialal.  Oli aastatel 1957–1992 Tartu Kunstikoolis joonistusõpetaja, aastast 1992 kuni pensionile minekuni maaliõpetajana.
Viljeles peamiselt õli- ja pastellmaali, lõi realistlikke portreid ning impressionismist mõjutatud linna- ja maastikuvaateid. Eesti Kunstnike Liidu liige aastast 1959. Tema teoseid leidub nii Tartu Kunstimuuseumis kui ka erakogudes.
Baskimaa jalgpallikoondis

Baskimaa jalgpallikoondis (baski Euskal Herriko futbol selekzioa) on Baskimaa esindusmeeskond jalgpallis. Koondisesse kuuluvad baski jalgpallurid nii Baski autonoomsest piirkonnast kui ka Navarrast ja Põhja-Baskimaalt.
Baskimaa koondis pidas oma esimese kohtumise 3. jaanuaril 1915 San Mamési staadionil Bilbaos Kataloonia jalgpallikoondise vastu ja võitis 6–1. 1916. aastani toimus veel 6 korduskohtumist Katalooniaga. Järgmine mäng toimus 1930. Pärast Franco diktatuuri lõppu peeti esimene kohtumine 1979 Bilbaos Iirimaa jalgpallikoondise vastu ja võideti 4:1
FIFA ja UEFA Baskimaa jalgpallikoondist ei tunnista.
Koondise treenerid on alates 2011. aastast Javier Irureta ja Mikel Etxarri. Koondise kapten on Joseba Etxeberria.
Eesti jalgpallikoondis kohtus Baskimaa koondisega 1996. aasta 26. detsembril Bilbaos, kus Baskimaa sai 3:0 võidu. 25. mail 2011 toimus mitteametlik sõpruskohtumine Tallinnas, mille Baskimaa võitis 2:1.
Sõtke vald (Märjamaa kihelkond)

Sõtke vald (saksa keeles Sötküll) oli vald Läänemaal Märjamaa kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1891 ja siis liideti see vald Märjamaa vallaga.
Brünnow

Brünnow (Kuramaal Brunnow; ka Brunow) oli Taga-Pommerist pärit baltisaksa aadlisuguvõsa.
Suguvõsa nimi tuleb Taga-Pommeris asuva Brünnowi-nimelise küla järgi. Esimese nimekandjana on teada Klaus Janigen, kes pärast rüütliks saamist on tuntud nime all Klaus von Brünnow.
16. sajandil jagunes suguvõsa kaheks liiniks: Pommeri ja Kuramaa liin.
1620 immatrikuleeriti Friedrich von Brunnow (suri 1651) Kuramaa rüütelkonna aadlimatriklisse.