google/wiki40b huggingface dataset:
Relativistlik kvantkeemia

Relativistlik kvantkeemia on teadusharu, mis kasutab kvantkeemiat ja relativistlikku mehaanikat, selgitamaks keemiliste elementide omadusi ja struktuuri, eriti perioodilisussüsteemi raskete elementide omi.
Termin "relativistlikud efektid" võeti kasutusele kvantmehaanika ajaloo taustal. Algselt arenes kvantmehaanika, arvestamata relatiivsusteooriaga. "Relativistlikeks efektideks" nimetatakse erinevusi relatiivsusteooriat arvestavate ja mittearvestavate mudelite abil arvutatud väärtuste vahel. "Rasketeks elementideks" nimetatakse selles kontekstis kõrge aatomnumbriga elemente perioodilisussüsteemi lõpuosas, kus relativistlikel efektidel on eriti suur tähtsus. Näiteks kuuluvad nende hulka lantaniidid ja 
aktiniidid.<name="Kaldor"/>
Keemias võib relativistlikke efekte pidada häiritusteks või väikesteks parandusteks mitterelativistlikus keemias, mis arenes Schrödingeri võrrandi lahendite põhjal. Need parandused on mõjutavad elektronide käitumist eri orbiitidel aatomis, vastavalt nende elektronide kiirusele valguse kiiruse suhtes. Raskete elementide puhul on relativistlikud efektid tugevamad, kuna ainult nende elementide aatomeis saavutavad elektronid relativistliku kiiruse.
Relativistlike efektide hulka kuuluvad näiteks elavhõbeda esinemine vedelikuna toatemperatuuril, kulla ja tseesiumi kuldne värvus, inertse elektronpaari esinemine talliumis, pliis ja vismutis, elavhõbe(IV)fluoriidi stabiilsus, aurofiilsus, kulla aniooni stabiilsus ühendeis nagu CsAu, pliikristalli struktuur, tsirkooniumi ja hafniumi sarnasus, uranüülkatiooni stabiilsus ja kergemate aktiniidide (Pa-Am) kõrged oksüdatsiooniastmed, frantsiumi ja raadiumi aatomite väike raadius ning umbes 10% lantaniidide kontraktsioonist.
Ipiku raudteepeatus

Ipiku raudteepeatus (läti Ipiķi) oli raudteepeatus Tallinna–Pärnu–Riia raudteel Ruhja piirkonna Ipiku vallas. Peatus asus Riia raudteejaamast 167,9 km kaugusel.
Esialgu oli tegemist Plātere raudteepeatusega, mis rajati 1897. aastal seoses kitsarööpmelise Valga–Ruhja–Pärnu raudtee ehitusega. Valka raudteejaamast jäi see 64,6 kilomeetri kaugusele. Toona asus see Põhja-Ruhja kihelkonna Ööbiku mõisa maadel (sellest ka eestikeelne alternatiivne nimekuju Ööbiku raudteepeatus). Tänapäevase nimekuju sai peatus aastal 1921, toona muudeti see ka piiriäärse asukoha tõttu raudteejaamaks. Jaam suleti aastal 1975, sestpeale oli tegemist taas raudteepeatusega.
Kui 1972. aastal hakati raudteed uuendama, rajati selle käigus ka uus laiarööpmeline Ruhja ja Mõisaküla vaheline raudteelõik, mis avati 1976. aastal. Viimane reisirong peatus Ipikul aastal 1992 enne Ipiku–Ruhja vahelise raudteelõigu sulgemist.
Ants Oras

Ants Oras (nime eestistamiseni Hans Gottfried Oras; 8. detsember 1900 Tallinn – 21. detsember 1982 Gainesville, Florida) oli eesti tõlkija ja kirjandusteadlane.

Elukäik

Oras lõpetas 1923. aastal Tartu Ülikooli, täiendas end Leipzigi ja Oxfordi ülikoolis. 1928–1934 oli ta Tartu ja Helsingi ülikooli õppejõud, 1934–1943 Tartu ülikooli professor. 1943 läks Rootsi, seejärel Inglismaale ning 1949 USAsse, kus oli 1972. aastani Gainesville'is Florida ülikooli professor.
Ants Oras on tõlkinud eesti keelde inglise, saksa, rootsi, prantsuse, soome, vene ja vanarooma kirjandust ning saksa ja inglise keelde eesti ja vene luulet.
Tema mälestuse jäädvustamiseks määratakse ühe aasta jooksul (oktoobri lõpust oktoobri lõpuni) ilmunud parima arvustuse või ülevaate eest eesti keeles ilmunud kirjandusteos(t)e kohta temanimelist kirjanduskriitika auhind alates 2015. aastast.

Isiklikku

Tema lell oli Tallinna linnavolinik Jüri Oras, selle lelle poeg oli Nõukogude sõjaväelane ja sõjaväeluuraja Paul Oras.
Konservatoorium

Konservatoorium (itaalia keelest conservatorio – varjupaik, kloostrikool) on kõrgem (mõnel maal keskastme) muusikaõppeasutus, mis koolitab interpreete, heliloojaid, muusikateadlasi ja -pedagooge. Sageli nimetatakse muusikakõrgkooli konservatooriumi asemel akadeemiaks, instituudiks, ülikooliks või kolledžiks. Nimetus konservatoorium tuli Itaalias 16. sajandil tegutsenud vaeslaste varjupaikadest, kuhu hiljem viidi sisse ka muusikaõpetus. 18. sajandil kujunesid konservatooriumitest muusikaõppeasutused. Juba 16. sajandil oli Napolis mitu konservatooriumi kuigi nad olid kaugel selle õppeasutuse hilisemast olemusest.
Konservatooriumid tänapäevases mõttes tekkisid alates 18. sajandi lõpust: Pariisis 1795, Prahas 1811, Varssavis ja Viinis 1921, Londonis 1823, Haagis 1826, Madridis 1830, Lissabonis 1833, Genfis 1836, Rio de Janeiros 1841, Leipzigis 1843. Keiserlikul Venemaal aga asutati esimene konservatoorium 1862. aastal Peterburis. Sellele järgnes peagi ka Moskva (1866). Tallinna konservatoorium asutati 1919. aastal.
Seedri alumine tulepaak

Seedri sihi alumine tulepaak on tulepaak Pärnumaal Pärnu linnas.
Tulepaagi geograafilised koordinaadid on 58° 22′ 44″ N, 24° 28′ 50″ E.
Terasest metallsõrestiktorni kõrgus jalamist on 14 meetrit ja tule kõrgus merepinnast on 16 meetrit.
Tulepaak moodustab sihi Seedri ülemise tulepaagiga. Märkide vahekaugus on 380 meetrit ja sihi asimuut on 39°.
Tulepaak ehitati 1976. aastal.
Marche-en-Famenne'i ringkond

Vallad ja osavallad

Ringkond koosneb 9 vallast ja 54 osavallast.
Dripping

Dripping ('tilgutamine') on tehnika, mille leiutas Jackson Pollock aastatel 1946–1947. Seda tehnikat kasutades sai ta põhjendada oma teoste suuri mõõtmeid ja seda, et see mis lõuendile jõuab, ei ole pilt, vaid tegevus.
Tehnika seisneb selles, et värv jõuab lõuendile auklikust kastist välja voolates. Värvi lõuendile kandmiseks kasutatakse tihti ka keppe, nugasid, kellusid või muid esemeid, millega on võimalik värviniresid lõuendile kanda.
Pollock kirjeldas tehnikat 1947. aastal nõnda: "Minu maal ei tule molbertilt. Ma pingutan oma lõuendi enne alustamist harva raamile. Eelistan seda asetada otse seinale või maha. Vajan kõva pinna vastupanu. Maapinnal tunnen end vabamalt, maalile lähemal, tunnen, et osalen selles suuremal määral, sedamööda, kuidas võin kõndida ümber terve maali, töötada selle kallal kõigist neljast küljest ning olla otseses mõttes maali sees. See sarnaneb Lääne indiaanlaste liivamaalingumeetodiga. Hoidun endiselt traditsiooniliste töövahendite – molberti, paleti, pintslite – eest. Ma eelistan keppe, kellusid, nuge ning vedelat värvi, mis tilgub, või siis pakse liivast, klaasikildudest või muudest segatud materjalidest värvikihte."
Madis Käbin

Madis Käbin (25. märts 1877 – 24. oktoober 1954) oli Eesti pangandus- ja ühiskonnategelane.
Ta oli Asutava Kogu liige, esindades Eesti Tööerakonda.
Ta oli Ühistegevuskoja liige.
1939 valiti ta Nõmme linnavolinikuks.
Madis Käbin suri 24. oktoobril 1954 ja ta maeti 28. oktoobril 1954 Rahumäe kalmistule.

Isiklikku

Tema poeg oli arst Reinhold Käbin, pojapoeg õigusteadlane ja poliitik Tiit Käbin ning pojatütar toimetaja ja tõlkija Maret Käbin.
Chevrolet Camaro

Chevrolet Camaro on Chevrolet' kupee.

Chevrolet Camaro Cup

Chevrolet Camarodele korraldatakse juba alates 4. põlvkonnast võistlussarja Camaro Cup, mis meile kõige lähemal toimub Soomes. Loodetavasti jõuab see kunagi ka Eestisse. 2013. aastast saab võistlustel kasutada ka Ford Mustangit ja 2014. aastast ka Dodge Challengeri. Võistlusautosid nimetatakse V8 Thunder Car'ideks. 5. põlvkonna Camaro baasil tehtud Cup-versioon kaalub vaid 1215 kg (võimsam 1265 kg) ja kasutab 5,7-liitrist 430-hobujõulist või 455-hobujõulist V8-mootorit. Sellise mootoriga auto kütusekuluks on 60 liitrit sajale kilomeetrile. Mõlema mootori pöördemoment on üle 600 nm. Käigukastina kasutatakse 4-käigulist automaati. Esisillas kasutab Camaro Wilwoodi kuue kolviga pidurisadulaid ja AP Racingu ventileeritud pidurikettaid. Reeglite järgi ei tohi auto eesmine splitter olla madalamal kui 38 mm. 
Iga Camaro Cupi võistlus kestab umbes 20 minutit. Hooaja jooksul saab sama autoga osaleda kaks juhti. Auto ei pea olema enda oma, seda saab ka sarja promootori käest rentida.
Robert Salem

Robert Salem (sündinud 28. augustil 1930 Vologdas Venemaal) on Eesti keemik.

Elulugu

Robert Salem on muusikariistade töökoja töölise (mehaaniku) poeg.
Lõpetas 1948 Tartu Õhtukeskkooli, 1953 Moskva Keemiamasinaehituse Instituudi, 1959 samas aspirantuuri, keemiakandidaat (1960, samas), väitekiri "Влияние элементов конструкций на коррозионный процесс. (Щелевая коррозия.)", keemiadoktor (1985, Moskva D. I. Mendelejevi nimeline Keemiatehnoloogia Instituut), väitekiri "Поверхостные явления на границе металл-жидкость". Oli 1953–56 Kohtla-Järve Põlevkivitöötlemise Kombinaadi insener-mehaanik, 1953–63 Moskvas Keemiamasinaehituse Instituudi nooremteadur ja Üleliidulise Vooluallikate Instituudi vanemteadur, 1963–91 D. I. Mendelejevi nimelise Keemiatehnoloogia Instituudi dotsent, aastast 1991 Venemaa Teaduste Akadeemia Kõrgema Keemiakolledži professor. Koostanud õpikuid.

Teadustöö

Uurimisvaldkonnad: pinnanähtuste füüsikaline keemia, elektrokeemia, elektrilise kakskihi struktuur faasidevahelisel eraldusjoonel. Faasidevaheliste potentsiaalide termodünaamilise teooria ning metalli ja elektrolüüdilahuse piiril tekkiva elektrilise kakskihi ehituse polüfenomenol teooria autor. Korduvalt esinenud ettekannetega elektrilise kakskihi-alastel sümpoosionidel. Üle 80 teadustrükise.
Ülo

Ülo on eesti mehenimi.
2018. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis eesnimi Ülo 2021 mehel. Ülo oli populaarsuselt 89. mehenimi. Ülo oli keskmiselt 66 aasta vanune (mediaanvanus oli 67). Kõige populaarsem oli eesnimi Ülo vanuserühmas 80–84, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 49,86.
Rachel Kolb

Õpingud

Rachel Kolb õppis Stanfordi ülikoolis (bakalaureusekraad 2012. aastal). Ta sai Rhodesi stipendiumi Stanfordis inglise kirjanduse õppimiseks (magistrikraad). Ta on Emory Ülikooli doktorant ning tegeleb bioeetika ja puuete (eriti kurtide) teemade kajastamisega 20. sajandi Ameerika kirjanduses ja kultuuris.

Isiklikku

Kui inimene ei kuule, kas on võimalik kurdina õppida heaks kõnelejaks ja suhtlejaks. Esimene loomulik võimalus on õppida ära viipekeel ja seda suhtlemisel kasutada. Rachel ja tema vanemad soovisid enamat. Rääkima õppimine eeldab lähedaste inimeste toetust, mitte kunagi ei tohiks pärssida kuulmispuudega lapse soovi õppida rääkima. Kaheksateist aastat kestnud kõneteraapia käigus õppis Rachel järjest paremini rääkima. Tema keeleoskus on treenitud niivõrd eriliseks, et temaga rääkivad inimesed on sageli hämmingus, ega tunne algul ära, kas ta räägib inglise keelt inglise, austraalia või skandinaavia aktsendiga. Kuulmata rääkimine nõuab julgust, isegi kui teistele inimestele tundub, et kurt ei saa teha paljusid asju. Paraku see arusaam on ajendatud ühiskonnas levinud seisukohast suhtestuda kurtusesse enam puudesse kui võimesse. Isegi kui kurdi inimese võimed erinevad teiste inimeste võimetest, aitavad ka kuuldeaparaat ja kohleaarimplantaat, lisaks oskus lugeda huultelt ja kasutada viiplemist suhelda võrdselt kõigi inimestega. Kuulmispuudega inimeste suhtlemise võimalused võivad olla isegi mitmekesisemad. 
Rachel uskus siiralt, et suudab omandada hea keelekasutusvõime, sorava kirja- ja kõnekeele. Kuulmispuudega inimestel on sageli raskusi hariduse omandamisega, ent kuulmispuudega inimesed on tegelikult suutelised tegema kõike seda sama mida hästi kuulvad inimesed, neile pole miski võimatu, välja arvatud kuulmine. Kurdile on kõnelema õppimine väljakutse, ent mitte ületamatu raskus. Rachel julgustab inimesi ennast teostama parimal moel, ära kasutama võimeid mis tal on. Meie rikkus on meie kasutada olevad võimed, oskus neid võimeid ära kasutada. Lihtsalt ei tohi alla anda ega kuuletuda sisemisele häälele, et ma ei saa ega suuda õppida. Kurt inimene suudab õppida soravalt rääkima. 
Rachel Kolb omandas bakalaureuse- ja magistrikraadi Stanfordi ülikoolis inglise kirjanduse erialal, õppis Oxfordi ülikoolis, omandab Emory ülikoolis (USA) doktorikraadi inglise kirjanduses.
Octav Pancu-Iași

Octav Pancu-Iași (14. aprill 1929 Iași — 16. või 17. aprill 1975) oli rumeenia kirjanik.
Ta on kirjutanud romaane ning novelli- ja jutukogusid. Eesti keeles on ilmunud tema jutustuste kogu "Võileivad suve ja tuulega" ("Tartine cu vară și vînt", rumeenia keelest tõlkinud Natalie Alver, Thelma Tali, Tallinn: Eesti Raamat, 1976).
Boeing B-47 Stratojet

Saamislugu

B-47 tekkis 1943. aastal mitteametlikust nõudest reaktiivpommituslennuki järele, mille andis sisse Ameerika Ühendriikide relvajõudude lennuvägi (USAAF), et õhutada lennukiehitusfirmasid arendama reaktiivlennukeid. Boeing oli mitme teise ettevõtte seas, mis alustas sellesuunalist tegevust; firma esialgne projekt, mudel 424, oli varasema kolbmootoritega B-29 Superfortressi veidi vähendatud mõõtmetega nelja reaktiivmootoriga versioon.
1944. aastal arenes see esialgne kontseptsioon ametlikuks ettepanekuks uue pommituslennuki kavandamiseks, mille maksimaalne kiirus oleks vähemalt 890 km/h (550 mph), reisikiirus (75% max võimsusest) 720 km/h (450 mph), lennukaugusega 5600 km (3500 mi) ja maksimaalse lennulaega vähemalt 13 700 m (45 000 jalga). 1944. aasta detsembris esitasid North American Aviation, Convair (Corporation), Boeing ja Glenn L. Martin Company oma uute kaugmaa reaktiivpommitajate projekte. Katsete tulemused aerodünaamilises tunnelis näitasid, et mudeli 424 mootorite paigutus tekitab lennukile liiga suure aerodünaamilise rindtakistuse, nii et Boeing pidi muutma seda projekti, 432 neli mootorit kinnitati kere esiotsa. 
USAAF andis välja uurimislepingud kõigile neljale ettevõttele, nõudes, et North American ja Convair keskenduks neljamootorilistele konstruktsioonidele (saada B-45 ja XB-46), samal ajal kui Boeing ja Martin hakkasid ehitama kuuemootorilisi lennukeid (B-47 ja XB-48). Jõuallikaks oli General Electricu uus TG-180 turboreaktiivmootor.

Tiiva noolsus

1945. aasta mais tehnikadoktor von Kármáni missioonil inspekteerisid USA lennuväe esindajad lennubaase kapituleerunud Saksamaal ja sealset laboratooriumit Braunschweigi lähedal. Von Kármáni meeskonnas oli Boeingu tehnilise personali juht George S. Schairer, kes oli tuttav R. T. Jonesi vastuolulise teooriaga positiivse tiivanoolsusega lennukist, kuid nähes seal sõja ajal sakslaste loodud positiivse tiivanoolsusega lennukeid (Me-262, Me-163) ning ulatuslike ülehelikiiruselises aerodünaamilises tunnelis tehtud katsete andmeid, veendus ta sellise kontseptsiooni perspektiivis. Ta helistas oma tööandja kodukontorisse: “Peatage pommitaja väljatöötamine!” ning muutis sellega B-47 tiiva kontseptsiooni.
Monroe maakond (Alabama)

Ajalugu

Maakond moodustati 1815. aastal.

Rahvastik

Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 23 068.
Hermann Gröhe

Hermann Gröhe (sündinud 25. veebruaril 1961 Uedemis) on Saksamaa poliitik, CDU liige. Ta on 17. detsembrist 2013 Angela Merkeli kolmanda valitsuse tervishoiuminister.
Ta sündis aastal 1961 Uedemis Kleve kreisis Düsseldorfi ringkonnas Nordrhein-Westfaleni liidumaal. Ta lõpetas aastal 1980 Neussis Quirinuse gümnaasiumi. Aastal 1987 lõpetas ta Kölni ülikooli juristina.
Ta on aastast 1994 Bundestagi liige. 17. detsembrist 2013 on ta tervishoiuminister Angela Merkeli kolmandas valitsuses.

Isiklikku

Ta on abielus ja nelja lapse isa.
Pisi-tinasamblik

Pisi-tinasamblik (Stereocaulon condensatum) on samblik. 
Ta on Eestis arvatud III kaitsekategooriasse (seisuga 2012).
Eestis esineb teda siin-seal: läänesaartel, põhjarannikul ning Kagu-Eesti liivikuil ja nõmmedel
Paide komtuur

Paide komtuur (saksa keeles Komtur von Weissenstein) oli Liivi ordu käsknik, kes valitses Paide komtuurkonda.
Nimeliselt on teada vaid komtuuri: Reimar Hahn, kes oli selles ametis 1314–1316, ja Reiner Mom, kes täitis seda ametikohta aastal 1330, olles samaaegselt ka Järva foogt. Tõenäoliselt eksisteeriski komtuurkond suhteliselt lühikest aega ning komtuuri amet ühendati hiljemalt 14. sajandi teisel poolel lõplikult Järva foogti omaga. Paide ordulinnuses olid kuni Liivi sõja linnusekomtuurid (Hauskomturid), kes aga allusid otseselt Järva foogtile.
August Krogius

August Krogius (18. märts 1871 – 1933) oli psühholoog.
Ta õppis Tartu Ülikoolis arstiteadust aastail 1893–1898.
Aastail 1898–1900 töötas ta Tartu Ülikooli närvi- ja hingehaiguste kliinikumi juures assistendina.
Marioni maakond (Arkansas)

Ajalugu

Maakond moodustati 1835. aastal.
Marcella Morin

Marcella Ingeborg Morin (neiuna Kärk; 11. oktoober 1910 – 27. november 2000) oli eesti pedagoog.
Ta lõpetas aastal 1928 Tallinna 1. Tütarlaste Gümnaasiumi ja ta sai õiguse ilma eksamiteta astuda ülikooli. Samal aastal astus ta Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonda, mille lõpetas aastal 1934 cum laude. Seejärel jätkas ta õpinguid ülikooli juures didaktilis-metoodilises seminaris ning sooritas kutseeksami, tänu millele sai ta õiguse õpetada kesk- ja kutsekoolides inglise ja saksa keelt õpetajakandidaadina. Aastal 1937 täiendas ta end Inglismaal Nottinghami Ülikoolis. Ta oli Korporatsiooni Amicitia vilistlane.
Ta töötas aastatel 1936–1940 (aastal 1938 andis Haridusministeerium talle inglise ja saksa keelte õpetaja kutse) Anna Tõrvand-Tellmanni Erakolledžis (kuni kooli likvideerimiseni). Seejärel oli ta lühikest aega õpetaja Tallinna Linna 21. Algkoolis, millele järgnes aastakümneid kestnud töö inglise keele õpetajana Gustav Adolfi Gümnaasiumis.
Marcella Morin jäi pensionile aastal 1970. Ta suri 27. novembril 2000 ja maeti 2. detsembril Rahumäe kalmistule.
Eestlased Argentinas

Eestlased Argentinas on Argentinas elanud või elavad eestlased. Argentina eestlaste kogukond on Ameerika Ühendriikide, Kanada ja Brasiilia eesti kogukondade järel Ameerikas arvukuselt neljas.
Eestlaste väljarändamine Argentinasse algas 20. sajandi algul ja teise suurema lainena pärast Teist maailmasõda.
Esimene eestlaste selts moodustati 1924 (Argentina Eesti Selts). 1924 lõid osa eestlasi konkureeriva organisatsiooni Argentina Eesti Koloonia, ent see lõpetas tegevuse 1926. 1926 korraldati Argentina Eesti Selts ümber Eesti Selts Ühenduseks. 1928 osa Ühenduse liikmeid lõid eraldi üksuse: Ülemaalise Eesti Noorsoo Ühenduse Argentiina osakond (ÜENÜ AO). 1933 ühinesid Eesti Selts Ühendus ja ÜENÜ AO üheks organisatsiooniks, mille nimeks sai Eesti Selts Estonia. Seltsi tegevus hääbus 1990. aastate alguses.
21. sajandil arvatakse Argentinas elavat umbes 1500 eestlast, ent see arv väheneb kiiresti.
Aleksei Rõbnikovi teater

Moskva Riiklik Loominguline Töökoda Aleksei Rõbnikovi juhtimisel (vene keeles Московская государственная творческая мастерская под руководством Алексея Рыбникова) on teater Moskvas.
Teater asub praegu aadressil Bolšoi Rževski pereulok 11. Teater loodi 1992. aastal helilooja Aleksei Rõbnikovi eestvedamisel esialgse eesmärgiga tuua lavale oma uus teos – müsteerium "Liturgija oglašennõh" ("Литургия оглашенных"). Hoone, kus toimusid proovid ja etendused, oli väike – saalis oli teatripublikule vaid 40 istekohta. Eestvedajat abistasid tema pereliikmed – abikaasa, poeg ja tütar, samuti laulupedagoog Nina Haritševa ja dirigent Sergei Gossatšinski. Esimesed peaosatäitjad olid Boriss Plotnikov, Olga Kabo ja laulja Žanna Roždestvenskaja.
1999. aastal sai teater riiklikuks teatriks. Teatri kunstiline juht on Aleksei Rõbnikov. Kunstilise juhi asetäitjana töötab Mihhail Katsnelson ja lavastajana Aleksandr Rõhlov.
2008. aasta sügisel esietendus kontserdisaalis Mir Aleksei Rõbnikovi teatri rokkooperi "Joaquín Murrieta täht ja surm" ("Звезда и смерть Хоакина Мурьеты") autoriversioon.
2009. aastal spetsiaalselt Pierre Cardini kunstifestivalil (Lacoste'is Vaucluse'i departemangus) näitamiseks lõi Aleksei Rõbnikov rokkooperi "Junona ja Avoss" ("Юнона и Авось") autoriversiooni.
Loeff von Loe

Loeff von Loe oli Liivi ordu liige, Pärnu komtuur aastatel 1533–1550.
Loeffi vanemad olid Wessel von Loe zu Vondern ja Elisabeth von Berenbrock, suguvõsa põlvnes Kölni ministeriaalidest. Ta pärines Kleve hertsogkonnast Vondernist. 1500. aastal on teda märgitud ilmikuna Vestfaalis, 1514. aastal aga ordu majandusülemana (Schäffer) Võnnus. 1525. aastal sai temast Rakvere foogt ja 1533 Pärnu komtuur, kelleks ta jäi kuni 1550. aastani. Tema edasine saatus on teadmata.
Haeska (Haapsalu)

Ajalugu

Haeska küla on esimest korda mainitud 1278. aastal. 
Haeska mõisa on esimest korda mainitud 1560. aastal ning kool on asutatud 1860. aastal. Haeskas tegutseb 29. jaanuaril 2000 loodud külaselts.
Haeska küla koosnes kolmest külast: Haeska 1, Haeska 2, Haeska 3. 
23. veebruari 1977. aasta seadusega toimus külade liitmine, mille tulemusena vähendati külade arvu ning kolm küla liideti üheks Haeska külaks.
15. detsembri 1939. aasta seisuga oli Haeskas 369 elanikku, kes valdade reorganiseerimisel jäid Ridala valla elanikeks.

Loodus

Haeska küla lõunaosa asub Matsalu rahvuspargi territooriumil. Matsalu lahe rannikul paikneb linnuvaatlustorn.
Kadri Koppel

Kadri Koppel (tuntud ka esinejanime Maiken all; sündinud 4. märtsil 1977) on eesti laulja ja laulupedagoog.
Lauljana sai ta tuntuks nii soololauljana ning ka koos ansambliga Family, mille esitatud lauludest üks tuntumaid oli kaver Sister Sledge'i laulust "We Are Family". Hiljem ise kontserttegevusest loobununa on temast saanud Laulu- ja tantsukooli WAF (WAF on lühend sõnadest We Are Family) laulu ja hääleseadeõpetaja ning WAF koori juhataja. Samuti on ta tihedalt seotud telesaate "Eesti otsib superstaari" lauljate õpetamisega.
1999. aastal pääses ta saatesarja "Kaks takti ette" finaali (võitjaks tuli Tanel Padar).
2000. aastal tehti talle häälepaelte operatsioon.
2001. aastal osales ta koos ansambliga Soul Control, mille koosseisu kuulusid veel Lauri Pihlap, Nele-Liis Vaiksoo ja Asja Krištofor Eurovisioni lauluvõistluse Eesti eelvoorus lauluga "Life is a Beautiful Word". Seejärel õppis ta kolm aastat Kopenhaagenis Complete Vocal Institute'is vokaaltehnikat ja pedagoogikat.
2014. aastal osales ta enda loodud lauluga "Siin või sealpool maad" Eesti Laulul.
Ossip Benenson

Ossip Benenson (3. juuni 1919 Tallinn – 29. juuni 2017 Tallinn) oli Eesti filatelist.
Ta lõpetas aastal 1936 Tallinna Linna Saksa Poeglaste Reaalgümnaasiumi. Ta õppis 1937–1938 Milano polütehnilises instituudis.
Teenis aega Pioneerpataljonis (kapral). Nõukogude Liidu okupatsiooni algul astus sõjaväeprokuratuuri teenistusse (tõlk, noorem sõjaväe jurist). 1941 evakueeriti Leningradi, pärast esimest blokaadi talve evakueeriti Taškenti, kus töötas Usbekistani tööstustarnete süsteemis. 1944 viidi üle Leningradi, kes töötas Eesti raudtee tarnete osakonnas. Insener-kapten. 
Pärast sõda töötas ajalehe Eesti Raudteetööline toimetaja asetäitjana, hiljem Eesti raudtee personaliosakonna ülema asetäitjana. 1966–1984 oli teadusliku ja tehnilise teabe osakonna ülema asetäitja Üleliidulise Teadusliku Uurimiste Instituudis Silikatobetoon Tallinnas.
Eesti Filatelistide Liidu juhatuse liige.
Ossip Benenson suri 29. juuni 2017 Tallinnas ja ta maeti 5. juulil 2017 Rahumäe kalmistule (Juudi ossa).
Raudsed käed

"Raudsed käed" on Eduard Vilde romaan. See ilmus 1898.
See on esimene eesti töölisromaan. Selle tegevustik toimub Narvas.
Romaan räägib Villemist, kes tuleb maalt linna Kreenholmi vabrikusse tööle. Alguses tunduvad linn ja vabrikutöö lootustandvatena, kuid aastate jooksul läheb raske töö tõttu elu siiski allamäge ja Villem ei suuda enam hoolitseda ei perekonna ega endagi eest.
Mustvee alevivolinike loend 1934

14. ja 15. jaanuaril 1934 valiti Mustvee alevivolinikeks (RTL 1934, 19):
Halil Mutlu

Halil Mutlu (sündinud 14. juulil 1973 Bulgaarias Postnikis) on Türgi endine tõstja.
Tyleri maakond

Ajalugu

Tyleri maakond moodustati 1846. aastal Liberty maakonna osast. Maakond sai nime kümnenda Ameerika Ühendriikide presidendi John Tyleri järgi.
Mälardaleni Ülikool

Mälardaleni Ülikool (rootsi keeles Mälardalens högskola) on ülikool Rootsis Västeråsis ja Eskilstunas.
Ülikool asutati 1977.
Ülikoolis õpib üle 16 000 üliõpilase.
Cassi maakond (Minnesota)

Ajalugu

Maakond moodustati 1851. aastal.
Priit Joala

Priit Joala (sündinud 11.mai 1968) on Eesti kunstnik ja disainer.
Ta on esinenud näitustel alates 1994. aastast. Lisaks ühisnäitustele on tal olnud kolm isikunäitust Mustpeade Maja Galeriis, Tokko & Arraku Galeriis ja Rahvusraamatukogu Galeriis.
1997. aastast on ta sisustustekstiile valmistava ettevõtte ZIZI Disain OÜ omanik.
On joonistanud karikatuure, mida avaldati ajakirjas Pikker.