google/wiki40b huggingface dataset:
Quod erat demonstrandum

quod erat demonstrandum, lühendina Q. E. D., on ladinakeelne väljend, mis eesti keeles tähendab "mida oligi tarvis näidata" ehk "mida oligi tarvis tõestada" ehk m.o.t.t.
Seda väljendit kasutatakse matemaatiliste või filosoofiliste tõestuste lõpus.
Väljend on tõlge kreekakeelsest ὅπερ ἔδει δεῖξαι (hoper edei deixai; lühendina ΟΕΔ) (mis küll täpsemini tähendab "täpselt see, mida oli vaja tõestada"). Seda kreekakeelset fraasi kasutasid oma töödes paljud kreeka matemaatikud, sealhulgas Eukleides ja Archimedes.
Selle väljendi kasutuselevõtt on seotud aksiomaatilise meetodi kasutamisega.

Tuletised

Humoorika teisendina on kasutatud ka 's.o.t.t.' – 'seda oligi tarvis tõestada'.
Siinuslaine

Siinuslaine on akustikas helilaine, mida saab kirjeldada siinusfunktsiooni või koosinusfunktsiooni abil.
Siinuslaine tekitab siinustooni.
Siinuslaine kuulub põhilainekujude hulka.
Moralia

"Moralia" (vanakreeka keeles Ἠθικά Ethika; vabas tõlkes "Moraal" või "Kommetest ja tavadest") oli 1. sajandil pKr tegutsenud Vana-Kreeka ajaloolase ja esseisti Plutarchose raamat, millesse kuuluvad 78 esseed ja kõnet kirjeldavad antiikaegse Kreeka ja Rooma elu ning mitmesuguseid mõtisklusi ja arutlusi ajaloost, religioonist, mütoloogiast, filosoofiast jpm. Raamatu algupärand on kreekakeelne, kuid keskajal oli levinud peamiselt selle ladina tõlge, mistõttu seda tuntakse tänapäevalgi valdavalt ladinakeelse pealkirja järgi.
Henricus Stephanuse (Henri Estienne'i) 1572. aasta väljaandest alates on "Moralia" traditsiooniliselt jagatud 12 raamatuks. Teos hõlmab tekste nagu ajalooline "Vedamisest või Aleksander Suure voorusest", religioonilooline "Isise ja Osirise kultusest", allikakriitiline "Herodotose pahatahtlikkusest", filosoofiline "Oraaklite allakäigust", "Jumaliku kättemaksu viivitustest", "Meelerahust", humoristlik dialoog "Odysseus ja Gryllus" jts. Mõnedes väljaannetes kaasnevad nendega ka Plutarchosele ekslikult omistatud teosed, mis pärinevad valdavalt siiski antiikajast ning on väärtuslikud ajalooallikad.
"Moralia" on avaldanud mõju paljudele filosoofidele ja esseistidele läbi Euroopa ajaloo, eriti renessansis ja valgustusajal. Silmapaistvaid mõjutusi on sealt saanud Euroopa uusaegse esseistika üks rajajaid Michel de Montaigne.
Tundmatu veealune objekt

USO (inglise keeles unidentified submerged object) on tundmatu objekt, mis liigub vee all.
Nikolai Pokrovski

Nikolai Pokrovski (1859–1925) oli Eestis tegutsenud vene rahvusest õigeusu vaimulik (ülempreester), Virumaa praostkonna nõukogu liige aastatel 1917–1919.

Eluloolisi andmeid

Ta sündis 6. aprillil 1859 Pärnus köster Aleksei Pokrovski peres, õppis Riia Vaimulikus Koolis ja Riia Vaimulikus Seminaris aastatel 1870–1880, oli I järgu lõpetaja ja omandas köster-kooliõpetaja kutse. 
29. augustil 1881 pühitses Riia ja Miitavi ülempiiskop Filaret ta diakoniks. 30. augustil 1881 pühitses Riia ja Miitavi ülempiiskop Filaret ta preestriks. 29. juunil 1917 ülendas Riia ja Miitavi ülempiiskop Joann ta ülempreestriks.
Ülempreester Nikolai Pokrovski suri 4. oktoobril 1925 Narva-Jõesuus ja maeti Narva-Jõesuu kalmistule.

Isiklikku

Nikolai Pokrovski abiellus Ekaterina Pokrovskajaga (Nikolskaja) ja neil oli neli last: Simeon, Mihail, Konstantin, Gleb, Nikolai.
Kawe kelder

Kawe kelder oli Tallinnas aadressil Pärnu maantee 22 asunud Eesti Politsei Tallinna-Harju Prefektuuri ja hiljem Eesti NSV SARK-i Tallinna Miilitsavalitsuse kinnipidamisasutus (arestimaja), šokolaadivabriku Kawe endine laohoone. 
Kawe keldri hoone kelder ja fassaadid olid tunnistatud ajaloomälestiseks aastatel 1995–2002. 2002. aastal lõpetati kultuuriministri Margus Allikmaa käskkirjaga Kawe keldri "kultuurimälestiseks olemine, kuna ümberehituste tulemusena on asi kaotanud mälestise tunnused maapealse osa interjöörides ning nende tunnuste piisavalt autentne taastamine pole võimalik".

Ajalugu

1924. aastal arhitekt Artur Perna projekti järgi ehitatud kolmekorruseline büroohoone oli kuni 1939. aastani šokolaadivabriku Kawe laohoone Pärnu maanteel, mis pärast Eesti politsei käsutusse andmist ehitati ümber arestimajaks. Hoone keldris oli 14 kinnipidamiskambrit.
Nõukogude okupatsiooni ajal Eestis aastatel 1940–1941 kasutati hoonet Eesti NSV Siseasjade Rahvakomissariaadi ja Eesti NSV Riikliku Julgeoleku Rahvakomissariaadi organite poolt kinnipeetud isikute ajutise kinnipidamiskohana.
Pärnu maantee hoonet kasutati kinnipidamiskohana ka Saksa okupatsiooni ajal aastatel 1941–1944, kinnipidamiskoha ülemaks oli eestiaegne konstaabel ja Kalevi spordiseltsi tõstja Alfred Mäll.
Hoone ehitati põhjalikult ringi 1990. aastatel, mille tulemusel säilis peamiselt ainult maja väliskest. Hoones asutati 1989. aasta algul NSV Liidu-Soome ühisettevõtte Finest Hotel Groupi filiaalina Cross Development, millest sai Eesti Ekspressi ametlik väljaandja, samas majas sündis mõni aasta hiljem ka Hansapank.
1993. aastal tagastati hoone šokolaadi- ja kommivabriku Kawe asutanud Karl Vellneri (1894–1984) ja Kolla Vellneri (1889–1961) järglasele, Karl Vellneri Ameerika Ühendriikides elanud pojapojale Karl Gert Vellnerile.

Mälestuse jäädvustamine

25. märtsil 1990 avas ühing Memento hoone seinal 1949. aasta küüditamise 41. aastapäeva tähistamiseks mälestustahvli.
Roderich Bidder

Roderich Bidder (21. november 1886 Laiuse – 20. detsember 1970 Kiel) oli Eesti vaimulik.
Ta õppis 1907–1914 Tartu ülikooli usuteaduskonnas. Oli prooviaastal Risti, Lääne-Nigula ja Viru-Nigula kogudustes. Ordineeriti õpetajaks 24. novembril 1915.
Oli aastatel 1916–1923 Risti koguduse õpetajaks. Oli aastatel 1923–1929 Nissi Maarja koguduse õpetaja. Aastatel 1930–1939 teenis õpetajana Tallinna Peeteli kogudust. Ta pidas jumalateenistusi ka Audaku leprosooriumis.
Läks aastal 1939 Saksamaale. Aastal 1939 oli vikaarpastoriks Brombergis (praegu Bydgoszcz, Kujawy-Pomorze vojevoodkonna üheks keskuseks, kus on vojevoodi residents; teises, Torunis asub vojevoodkonna volikogu), 1940–1945 pastoriks Brombergi Kristuse kirikus. 1945–1951 tegutses asepastorina Schleswig-Holsteini kogudustes (Flensburgi Mürwiki linnaosa koguduses, Flensburgi Maria kirikus, Querni koguduses Schleswig-Flensburgi maakonnas). Aastal 1951 jäi emerituuri.

Isiklikku

Tema isa, praost Paul Roderich Bidder oli Laiuse koguduse õpetaja. Vend Alfred Bidder oli vaimulikuks Tallinna Toomkoguduses. Tema vanaisa Georg Friedrich Karl Heinrich von Bidder oli baltisaksa füsioloog ja anatoom, Tartu Ülikooli arstiteaduskonna professor ja Tartu Ülikooli rektor aastatel 1858–1865. Tema onu Friedrich Ernst Bidder oli samuti arstiteadlane.
Johannes Juhansoo

Johannes Juhansoo (20. mai 1919 Vändra – 16. oktoober 1994 Pärnumaa) oli eesti graafik ja karikaturist.

Elukäik

Elas Kablis ja oli ametilt mööblimeister, hiljem kellassepp. 1957. aastast alates hakkas ta valmistama peamiselt puugravüüris eksliibriseid, olles üks viljakamaid eksliibrisemeistreid. Hiljem lisandusid ümbrikud, vimplid, karikatuurid. Teadaolevalt on Juhansoo teinud 1457 eksliibrist, millest viiendik asub Häädemeeste muuseumi kogudes. Tema eksliibristest on antud välja mitu raamatut ja kogumikku. Eduard Eljas on teinud temast 1963. aastal ringvaatesse „Nõukogude Eesti” filmiklipi "Johannes Juhansoo". 
Johannes Juhansoo on maetud Häädemeeste luteri kalmistule Pärnumaal.
Arcus-pilv

Arcus-pilv (ladina keeles Cumulonimbus arcus) on madal pilvemoodustis.
Arcus-pilvi on kahte tüüpi: rullpilv ja riiulpilv.
Rullpilv on riiulpilvest märksa haruldasem.
Tarutõne rajoon

Tarutõne rajoon (venepäraselt Tarutino rajoon, Tarutõno rajoon, ukraina keeles Тарутинський район) on rajoon Ukrainas Odessa oblastis. Rajooni keskus on Tarutõne alev (ukraina keeles Тарутине).
Rajoon moodustati 1940.
Rajoonis on 51 asulat, millest 47 on külad.
Rajoonis elab 41 166 (2017).
Jäneda Allikajärv

Allikajärv  (ka Jäneda Allikajärv) on järv Lääne-Viru maakonnas Tapa vallas.
Järv on 400 m pikk ja 100 m lai, selle sügavus on kuni 3 m.
Järve lähedal paiknevad Jäneda allikad. Järv on koos allikatega kaitse all.
2010. aasta Kõrgõzstani revolutsioon

Kõrgõzstani 2010. aasta ülestõus, mäss, revolutsioon või riigipööre oli sündmusteahel, mis kukutas president Kurmanbek Bakijevi ja tõi võimule ajutise valitsuse Roza Otunbajevaga eesotsas.
Rahutused algasid 6. aprillil Talasis ja levisid järgmisel päeval teistesse Kõrgõzstani põhjaosa linnadesse. Rahutustes hukkus vähemalt 85 inimest, täiendavaid ohvreid tõid kaasa järgnenud korratused.

Rahutuste põhjused

Võimuvahetuse järel kokku tulnud "sõltumatu ühiskondlik komisjon" 6. kuni 8. aprilli sündmuste uurimiseks, leidis, et rahutused põhjustas Bakijevi korruptsioonis, onupojapoliitikas ja riigi vara kõrvaletoimetamises süüdistatud valitsuse "laostav poliitika", sotsiaalse kindlustunde kahanemine, laiade ühiskonnakihtide vaesumine (ostujõu kahanemine ja kiire inflatsioon), opositsiooni ja ajakirjanike laiaulatuslik tagakiusamine, poliitiliste mõrvade seeria ning sõltumatute trükiväljaannete, raadio- ja telekanalite sulgemine.
Rahutuste vahetuks käivitajaks on peetud hinnatõusu. Elektri- ja küttehinnad olid kahekordistunud, tõusnud olid näiteks mobiilteenuste hinnad.
Kõpu vald

Loodus

Kõpu vald paiknes Sakala kõrgustiku lääneserval ja Pärnu tasandikul. Valla idaosa hõlmas põhiliselt vooreline ala, mida Kõpu ürgorg eraldab kõrgustikust. Läänealad on niisked ja metsarikkad, asustus levib seal vaid jõgede kallastel. Seal on säilinud palju rikkumata loodust.
Kõpu valla pindalast 94,9 km² hõlmas Soomaa rahvuspark, mis oli valla põhiline turismiobjekt. Soomaa rahvuspargi külastuskeskus asub Tipu külas Kõrtsi-Tõramaal, mis avati 6. augustil 1998. Külastuskeskus tutvustab külastajatele Soomaa rahvusparki ja korraldab ekskursioone. Hoones saab korraldada konverentse ja seminare. Valla territooriumile jäävad veel Öördi (7154 ha) ja Kikerpera sookaitsealad. Muudest vaatamisväärsustest saab veel nimetada Laiakivi, Kullese künnapuud, Ristimännit, Upsi tamme, Torga mändi ja Halliste puisniidu botaanilist kaitseala. Turistidele pakuvad huvi ka Soomaal eelkõige kevaditi toimuvad ulatuslikud üleujutused.

Ajalugu

Kõpu nime päritolu ei ole täpselt teada. Friedrich Kuhlbars on kirjutanud, et Kõpu nimi tähendab aiaga piiratud kohta. 1481. aastal on Viljandist Kõppu viivat teed nimetatud Koppesche Wegiks (saksa keeles on Koppe tipp, latv või hari). Mõisa kohta on teateid aastast 1593 (Kepa; hiljem Gross-Kõppo ehk Suure-Kõpu).

Asustus

Vallas oli üks alevik (vallakeskus Kõpu) ning üheksa küla: Iia, Kuninga, Laane, Punaküla, Supsi, Seruküla, Tipu, Uia ja Vanaveski.

Majandus

Peamised tegevusalad Kõpus olid põllumajandus, metsamajandus ja puidutööstus. Riigimetsa haldamisega tegeles vallas kaks metskonda: Kõpu ja Soomaa.

Suure-Kõpu mõis

1847. aastal valmis Suure-Kõpu mõisa kivist kahekorruseline hilisklassitsistlikus stiilis härrastemaja. Mõisahoonele on iseloomulik suur keskne vestibüül, Pompei maalingutega söögisaal ja kunstmarmorist seintega ballisaal. Mõis pakub külastajatele rahvuslikku toitu koos muusikaga ning mõisa ruumid sobivad hästi eri ajastute stiilipidude korraldamiseks.

Kõpu külastuskeskus

8. märtsil 2014 avati Kõpu külastuskeskus, mis asub Kõpu alevikus Viljandi–Pärnu maantee ääres endises meiereihoones. Külastuskeskus jagab infot Viljandimaa turismipiirkonna ja turismiettevõtjate kohta ning vahendab kohalike turismiettevõtjate teenuseid ja koostatud teenusepakette. Samuti kogutakse ja jagatakse teavet piirkonna vaatamisväärsuste ja sündmuste kohta.

Vallavanemad

Aastatel 1991–1998 oli vallavanem Martin Alas, 1998. aastast oli vallavanem Tõnu Kiviloo. 2016–2017 oli vallavanem Siim Avi.
Moalased

Moalased ehk moad (Dinornithidae) on väljasurnud lennuvõimetute lindude sugukond. Sugukond arvatakse moaliste või jaanalinnuliste seltsi.
Sugukonnas on kirjeldatud üheksa liiki kuues perekonnas. Nad olid Uus-Meremaa endeemid. Moad olid taimtoidulised. Nad surid välja 15. sajandil peamiselt küttimise tõttu.
Äärik

Äärik ehk flanš on detailide (nt torude, armatuuri, võllide) otsas paiknev tasandiline ühendusosa, milles on poltide tarvis augud.
Skalica

Ajalugu

1217. aastal mainitakse linna esmakordselt kirjalikes allikates (Zaculcza).
Hüdrodünaamika

Hüdrodünaamika (kreeka hydrōs 'vesi' + dynamikos 'jõusse puutuv, jõu-') on hüdromehaanika ja hüdraulika haru, mis käsitleb vedelike liikumise seaduspärasusi ning liikuva vedeliku ja tahkete kehade vahelist mõju.
Liikuva vedeliku ja liikumatu keskkonna vahekord võib olla kahesugune. Nn välise ülesande puhul uuritakse vedeliku toimet sellest ümbritsetud kehale, nt veevoolu toimet sillasambale. Sisemise ülesande korral uuritakse vedeliku voolamist tahke kehaga piiratud juhtmes, nt torus või avasängis.
Kui hüdrostaatikas piisab seisva vedeliku olukorra kirjeldamiseks rõhu määramisest igas vedeliku punktis p=f(x,y,z) ning vedeliku enda iseloomustamiseks üksnes selle tiheduse ρ teadmisest, siis liikuva vedeliku kohta on vaja teada ka voolamise kiirust ning liikumisega kaasneva hõõrde tõttu ka vedeliku viskoossust.
Voolavas vedelikus toimuv on nii keeruline, et seda on harva võimalik puhtmatemaatilise analüüsiga kirjeldada. Galileo Galilei on öelnud: "Lihtsam on arvutada meist lõpmata kaugete tähtede liikumistrajektoore kui kindlaks teha meie endi silme ees oleva vee liikumisseadusi." Seetõttu tehakse tuletuskäigud tavaliselt ideaalvedeliku kohta, mille puhul ei arvestata sisehõõrdumist. Lüngad arvutustulemustes täidetakse katsete abil. Eksperimendil on hüdrodünaamikas suur tähtsus: igal uurimis- ja õppeasutusel on labor, kus huvipakkuvaid nähtusi uurida.
Padise valla vapp

Padise valla vapp oli Harju maakonnas asuva Eesti haldusüksuse Padise valla vapp.
Vapp kinnitati 20. mail 1992.

Vapi kirjeldus

Musta kilbi ülaosas kahes reas puna-hõbedased maleruudud. Selle all kolmeharuline kuuseoks ja lainelõikeline vapitüvi, mõlemad hõbedased.

Põhjendus

Kilbi värv ja maleruudud on tsistertslaste vapilt, kusjuures punane ja hõbe on ühtlasi Harjumaa värvid. Kuuseoks ja lained tähistavad metsarikast mereäärset maakohta.
Maire Eliste muusikakool

Maire Eliste muusikakool (nimetatud ka Maire Eliste laulukool, varem ka Erahuvialakool Mariel Muusik ) on eramuusikakool Harju maakonnas Viimsi vallas Lubja külas. Kooli direktor on Maire Eliste.
Kooli eelkäija oli Eesti Reklaamfilmi mudilaskoor "Väike Viisi Koor", mis asutati 1986.
Ernst Limberg

Ernst-Carl-Johannes Limberg VR I/3 (23. veebruar 1871 Rakvere – 27. juuli 1938 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane, kolonel.

Teenistus Eesti sõjaväelasena

Eesti Vabadussõjas teenis 4. detsembrist kuni 23. detsembrini 1918 Lõuna väerinde (Kagu- ja Lõuna-Eesti) juhatajana, alates 23. detsembrist 1918 2. Diviisi ülemana ning ka 3. Jalaväepolgu ülemana. Limbergi 2. Diviisi ülemaks oleku esimesel päeval 23. detsembril 1918, moodustati tema käsul ja ülemleitnant Julius Kuperjanovi algatusel partisanide salk, mis peatselt muutus iseseisvaks pataljoniks. Pataljonist kujunes üks Vabadussõja vapramaid väeosasid. Pärast Kuperjanovi hukkumist nimetas vägede ülemjuhataja kindral Laidoner pataljoni tema langenud juhi mälestuseks "Ülemleitnant Kuperjanovi partisanide pataljoniks". Novembris 1919 formeeriti pataljon ümber samanimeliseks polguks.
Limbergi teeneid Vabadussõjas hinnati I liigi 3. järgu Vabadusristi, 225 000 marga ja normaaltaluga. Pärast Vabadussõda teenis Ernst Limberg 3. Diviisi ülema abina ning ülema kohusetäitjana, oli ajakirja Sõdur vastutav toimetaja ning Kindralstaabi VI osakonna ülem. Lahkus kaitseväeteenistusest 1. jaanuaril 1927 seoses erruminekuga.
Ernst Limberg suri 27. juulil 1938 Tallinnas tromboosi ja maeti Tallinna Kaitseväe kalmistule. Haud on praegu tähiseta.
Õpperaamatu "Mida rahvaväelane oma püssist peab teadma ja kuidas temaga ümber käima" autor.
Thomas Mann

Elukäik

Thomas Mann sündis Lübeckis, jõuka kaupmehe ja senaatori Thomas Johann Heinrich Manni perekonnas. Tema ema, Júlia da Silva Bruhns, oli Brasiilia päritolu. Pärast isa surma 1891. aastal kolis perekond elama Münchenisse.
Aastal 1905 abiellus jõukast juudi perest pärit Katia Pringsheimiga (1883 – 1980), neil oli kuus last.
Aastal 1933 lahkus ta Saksamaalt ning jätkas Šveitsis ja USA-s elades võitlust inimsuse ja kultuuriväärtuste eest. Elu viimastel aastatel elas ta Šveitsis.

Looming

Thomas Mann kujutab nii inimese hingeelu kui ka sotsiaalset keskkonda erakordse täpsusega ning suhtub ainesse tihti irooniliselt.
Thomas Manni esikteos oli novellikogu "Väike härra Friedemann" (1898).
Ta sai tuntuks esikromaaniga "Buddenbrookid: ühe perekonna langus" (1901), mis jälgib ühe suurkaupmeeste suguvõsa mandumist nelja põlvkonna vältel. Romaani aluseks on tema perekonnalugu.

Tunnustused

Thomas Mann pälvis 1929. aastal Nobeli kirjandusauhinna.
Aastal 1942 valiti ta Ameerika Filosoofiaseltsi liikmeks.
Thomas Mann sai 1949. aastal Goethe auhinna.

Isiklikku

Kirjanik Heinrich Mann oli Thomas Manni vanem vend.
Ka Thomas Manni poeg Klaus Mann oli kirjanik, kelle tuntuim teos on "Mefisto". Romaani ainetel on ungari režissööril István Szaból 1981. aastal valminud samanimeline film.
Heilika Pikkov

Heilika Pikkov (neiupõlvenimega Heilika Võsu; sündinud 9. mail 1982 Tartus) on eesti filmitegija ja kultuurikorraldaja.

Haridustee

Ta lõpetas 2000. aastal Pärnu Sütevaka Humanitaargümnaasiumi ning 2004. aastal bakalaureuseõppe Tallinna Ülikoolis telerežii erialal, olles õppinud ühe semestri audiovisuaalset meediat ka Kesk-Inglismaal Prestonis asuvas Kesk-Lancashire'i ülikoolis. 2008. aastal lõpetas ta magistriõppe EELK Usuteaduse Instituudis kristliku kultuuriloo alal.

Töökäik

2005. aastal töötas ta Iisraelis Ashdodi linna väikeses telejaamas, kus tegi ka oma esimest dokumentaalfilmi "Keerubite mäss" (2006).
Ta on töötanud PÖFFi animatsioonfilmide alafestivali Animated Dreams korraldajana.
2012. aastast on ta vabakutseline kultuurikorraldaja ja filmitegija.
Ta on avaldanud raamatu "Minu Jeruusalemm. Kaameraga kloostris" (Petrone Print, 2014).

Isiklikku

Tema abikaasa on režissöör ja produtsent Ülo Pikkov.
Linnuse tee

Linnuse tee on tänav Tallinnas Lasnamäe linnaosas Priisle asumis.
11. märtsil 1977 nimetati tänav Linnamäe teeks ja nimi Linnuse tee ennistati 14. septembril 2011.
Sinepiliblikas

Harilik sinepiliblikas (Leptidea sinapis) on põualibliklaste sugukonda kuuluv päevaliblika liik.

Välimus

Valmiku tiivad on üldtoonilt valged, ebamääraste tumedamate laikudega eestiibade ülakülje tipuosas. Pisem kui väike-kapsaliblikas.

Taksonoomia

Alles 2000ndail on seda liiki hakatud eristama mitmest välimuselt väga sarnasest lähisliigist. Neist esineb Eestis üks – niidu-sinepiliblikas (Leptidea juvernica).
Hardcore punk

Suur kolmik

Michael Azerrad oma raamatus "Our Band Could Be Your Life" uurib hardcore punki kolme selle suurima ja mõjutuslikuma algeni. Nendeks bändideks on Black Flag, Minor Threat ja Bad Brains.
Kalju Oja

Kalju Oja (7. detsember 1920 Tallinn – 15. jaanuar 1995 Tallinn) oli Eesti raamatukoguteadlane ja lugemissotsioloog ning poliitik.

Elulugu

Lõpetas 1939. aastal Tallinna Kolledži ja 1965. aastal Leningradis Krupskaja-nimelise Kultuuriinstituudi. 
Oli aastatel 1941–1954 poliitilistel põhjustel vangistatud ja asumisel. 
Töötas 1957–1963 Tallinna Keskraamatukogus, 1963–1966 ENSV Ametiühingute Nõukogu raamatukogus, oli 1967–1990 Eesti Rahvusraamatukogu raamatukoguhoidja ja metoodik.

Isiklikku

Tema isa oli kooliõpetaja ja Riigikogu liige Tasuja Oja.
Teenistujate Ametiliitude Keskorganisatsioon

Teenistujate Ametiliitude Keskorganisatsioon (lühend TALO; varem nimega Teenistujate Ametiliitude Organisatsioon) on Eesti ametiliitusid ühendav organisatsioon.
Margus Tuvikene

Margus Tuvikene (sündinud 3. jaanuaril 1978 Tallinnas) on eesti bridži- ja rendžumängija. 
Ta lõpetas 1996. aastal Tallinna Üldgümnaasiumi ja 2000. aastal Tartu Ülikooli majandusteaduskonna ettevõttemajanduse eriala. 
Alates 2008. aastast töötab ta Rahandusministeeriumis analüütikuna.

Sportlasena

Alustas rendžumängimist 1988. aastal, aastatel 1989–1996 juhendas teda Ants Soosõrv. Tuli 1996. aastal kuni 20-aastaste vanuseklassis maailmameistriks ning kuulus täiskasvanute arvestuses maailmameistrivõistlustel 1996. aastal hõbemedali ja Euroopa meistrivõistlustel 1994. aastal kuldmedali võitnud Eesti võistkonda. 
Turniiribridžis on ta võitnud Eesti meistrivõistlustelt 6 medalit, sh 2018. aastal üksikvõistluse kulla.
Acireale

Haldus

Acireale piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Aci Castello, Aci Catena, Aci Sant'Antonio, Giarre, Riposto, Santa Venerina, Zafferana Etnea.
Acireale halduspiirides asuvad järgmised fraktsioonid: Aci Platani, Balatelle, Capo Mulini, Guardia, Mangano, Pennisi, Piano d'Api, Pozzillo (Superiore ja Inferiore), San Giovanni Bosco, Santa Caterina, Santa Maria degli Ammalati, Santa Maria delle Grazie, Santa Maria la Scala, Santa Maria la Stella (jagatud Aci Sant'Antonioga), Santa Tecla, Scillichenti, Stazzo.
Mereäärsed fraktsioonid on, põhjast lõunasse: Pozzillo, Stazzo, Santa Tecla, Santa Maria la Scala ja Capo Mulini.
Acireale kvartalid (quartiere) on: Belfrontizio, Cappuccini, Cervo, Città del fanciullo (sitsiilia keeles O fanciullu), Pescheria (A chiazza), Piazza Carmine (O' Camminu), Piazza Dante (Chianu Pizzuni), Piazza Europa, San Biagio, San Cosmo, San Giovanni, San Giuseppe, San Martino, San Michele, San Salvatore (O' Sabbaturi), Santa Maria del Suffragio (E' Motti), Triangolo, Santa Caterina, Tupparello, Via Loreto, Via Mandorle (Vanedda e mennule), Stazione Vecchia.
Quitzdorf am See

Vallaosad

Horscha (Hóršow), Kollm (Chołm), Petershain (Hóznica), Sproitz (Sprjojcy) ja Steinölsa (Kamjentna Wólšinka).
Aleksander Eller

Isiklikku

Aleksander Eller oli helilooja Heino Elleri vend ja kunstiajaloolase Mart-Ivo Elleri isa.

Teoseid

Aleksander Eller alustas kunstinäitustel esinemist 1926. aastal ümarplastiliste figuuride ja portreedega. Edaspidi lõi ta neid aga harva ning tema kujutamisviis võttis pigem rangema ja asjalikuma suuna. Juba õpinguajal hakkas Ellerit huvitama reljeef, millesse ta edasise tegevuse käigus aina rohkem süvenes ja mis tema loomingus esikohale nihkus.
Tema loomingus on seega oluline roll tasakaaluka ja range vormiga portreereljeefil. K. Leberechti (1930) ja Juhan Simmi (1960) portreereljeef, reljeefid "Põllumajandus" ja "Tööstus" (1936; endise pangahoone, praeguse Haridus- ja Teadusministeeriumi hoone vestibüülis Tartus), K. Neumani perekonna hauasammas (1936) Tartu Pauluse kalmistul ja S. Aaslava perekonna hauasammas (1958) Tartu Raadi kalmistul, Miina Härma hauamonument Tartu Raadi kalmistul. Kujutis on tavaliselt paigutatud neutraalselt siledale foonile, ilma ruumisügavust taotlemata. Vorm on natuurilähedane ja detailne, terviklikkuse huvides aga mõõdukalt lihtsustatud. Olulist osa teose üldmeeleolu loomisel omab klassikaliselt selgejooneline kontuur.
1935. aastal valmistas Aleksander Eller Tartu seltskonna kingitusena Riigikohtule Tartust Tallinna kolimise puhul skulptuuri "Justitia", mis pandi üles Tallinna Riigikohtu hoonesse. Skulptuur valmis ühest suurest Veriora lähedalt toodud maakivist. Tänapäeval asub teos Eesti Kunstimuuseumi kogus.
Aleksander Elleri loodud on Tõrva Vabadussõja mälestussammas Tõrva ühisgümnaasiumi ees. Esmaavamine toimus 14. oktoobril 1928, avas teedeminister August Kerem. Mälestussammas purustati 20. septembril 1940, taasavati 23. juunil 1990. Monumendil on kujutatud sõdurit Vabadussõja alguspäevade riietuses, võitluse lõpu tähistamiseks langetatud mõõgaga.
Ta on kavandanud ka Põlva Vabadussõja mälestussamba.
Viljakas oli Eller ka hauamonumentide loojana. Tema valmistatud hauasambaid leidub kõige rohkem Tartus (perekond Neumanni hauamonument Ropka-Tamme ehk Pauluse kalmistul 1936, perekond Reinholdi hauasammas Raadi kalmistul 1940, professor Aaslavi hauasammas sealsamas 1958). Tavaliselt kasutas ta hauamonumendiks nelinurkset graniidist püsttahukat, mille poleeritud esiküljele raius leinava naisfiguuri, mõnikord on selle asemel lahkunu pronksist portreereljeef.
Tema loodud on Friedrich Reinhold Kreutzwaldi monument Rakveres.
Ta oli Tartu Vabadussõja mälestussamba ehitustööde üldjuhataja.
Lisaks kunstilistele saavutustele oli Aleksander Eller ka suurepärane organisaator. Tema lõi kaasa Pallase õuele kunstnike ateljeede rajamises, Tartu Kunstimuuseumi loomises ja Tartu Kunstnike Majale aluse panemises.
Tema esimene isikunäitus toimus 1971. aastal Tartu Kunstimuuseumis.
Ilumetsa kuusik

Ilumetsa kuusik (ka: Sügavhaua kuusik) on kuusik Põlva maakonnas Räpina vallas. 
Kuusik võeti kaitse alla 1981. aastal (Ilumetsa kuusiku kaitseala; pindala 2 ha).