google/wiki40b huggingface dataset:
Man Ray

Man Ray (sünninimi Emmanuel Radnitzky; 27. august 1890 Philadelphia – 18. november 1976 Pariis) oli ameerika kunstnik, kes veetis suurema osa elust Pariisis.
Man Ray oli modernist, kes andis panuse dadaismi ja sürrealismi arengusse. Ta praktiseeris maali, skulptuuri, kollaaži, assamblaaži ja fotograafiat. Ta oli tuntud moe- ja portreefotograafina.
Ta valmistas ka fotogramme, mida ta kutsus ise rajograafideks.
Kogu elu jooksul andis ta avalikkusele oma eraelust ja päritolust väga vähe teada, näiteks ei tunnistanud ta isegi seda, et on kunagi kandnud muud nime peale Man Ray.
Man Ray sündis Philadelphias Venemaa juudi immigrantide peres vanima lapsena. Tal oli ka vend ja kaks õde. 1897 kolis pere New Yorki. 1912 muutis kogu perekond oma nime Rayks vastusena tollal levinud antisemitismile ja selle nime mõtles välja tema vend. Ühtlasi muutis Emmanuel oma nime ja selleks sai Man.
Man Ray isa töötas rõivavabrikus ja lisaks töötas ta koduski rätsepana. Ema õmbles perekonnale riided ise, kasutades selleks tehases järele jäänud riidest lappe. Kuigi Man Ray soovis end oma perekonna taustast lahti siduda, jättis lapsepõlv siiski tema loomingusse märgatava jälje. Räisepamannekeenid, liistud, õmblusmasinad, nõelad, tikud, niidid ning teised riietuse ja õmblemisega seotud esemed on näha tema loomingus peaaegu igal ajaperioodil ja igas stiilis. Kunstiajaloolased on juhtinud ka tähelepanu tema kollaažide ja maalimistehnikate sarnasusele lapitekkidega.
Pärast keskkooli lõppu pühendus ta maalimisele. 1912 astus ta liberaalanarhistlikku Ferreri kooli. 1915 oli tal esimene isikunäitus. Varased tööd on mõjutatud kubismist. 1918 hakkas ta tegelema fotograafiaga. 1921 läks ta elama Pariisi, kus teda ootasid sõbrad Marcel Duchamp ja Francis Picabia. Duchamp tutvustas teda teiste seas André Bretoni, Louis Aragoni ja Paul Éluardiga. Montparnasse'is tutvus ta veel Henri Matisse'i, Diego Rivera, Piet Mondriani, Salvador Dalí, Max Ernsti, Yves Tanguy, Joan Miró ja paljude teiste kunstnikega. 1922 otsustas ta pühenduda fotograafiale. 1925 võttis ta osa esimesest sürrealistide näitusest Pariisis.
Man Ray lõi ka hulga avangardistlikke lühifilme, mis on tuntud kui Cinéma Puri näited: "Le Retour à la Raison" (2 min, 1923), "Emak-Bakia" (16 min, 1926), "L'Étoile de Mer" (15 min, 1928) ja "Les Mystères du Château du Dé" (20 min, 1929).
Kui puhkes Teine maailmasõda, polnud juutidel Prantsusmaal enam ohutu elada. 1940–1951 elas ta Los Angeleses ja abiellus seal 1946 Rumeenia päritolu juudi tantsijanna Juliet Browneriga. Samal päeval abiellusid Max Ernst ja Dorothea Tanning ning nad korraldasid ühise pulmapeo. 1963 avaldas ta autobiograafia "Self-Portrait" ("Autoportree").
Ta on maetud Pariisi Montparnasse'i kalmistule. Tema hauakivil on epitaaf "Osavõtmatu, kuid mitte ükskõikne". Kui Browner 1991 suri, maeti ta samasse hauda ja tema epitaaf on "Jälle koos".
Nehatu looduskaitseala

Nehatu looduskaitseala on looduskaitseala Pärnumaal Lääneranna vallas Rame, Nehatu, Pivarootsi  Paatsalu, Hõbesalu ja Muriste külas (58° 32′ 50″ N, 23° 39′ 29″ E).
Kaitseala pindala on 1011,3 ha. Nehatu looduskaitseala koos Puhtu-Laelatu looduskaitsealaga on nimetatud Ramsari-alade hulka. Kaitseala kattub ka Natura aladega Väinamere linnuala ja Väinamere loodusala. Kaitseala ajalugu ulatub 1957. aastasse, mil kaitse alla võeti Nehatu sooalad ja selle elustik. Looduskaitsealaks organiseeriti see 2001. aastal.
Nehatu kaitseala põhieesmärk on Nehatu soo, praeguste ja endiste merelahtede, roostike ning vee- ja rannikulinnustiku kaitse. Nehatu soo on kujunenud endise merelahe kinnikasvamise tagajärjel umbes 4500 aastat tagasi. Seal leidub väikseid reliktseid madalaveelisi jäänukjärvi. Soopinna kõrgus on 2,5-3,8 m. Nehatu soos esinevad ühed suuremad Atlantilise kliimaperioodi relikti - lääne-mõõkrohu kogumikud Eestis. Kaitseala on tähtis lindude rändepeatuspaik. Kaitseala läbivad või sellel asuvad järgmised veekogud: Kuuendiku kraav, Hõbesalu kraav, Kangruaadu järv, 5 Nehatu soo laugast, Lammastejärv, Kiissa järv, Kiissa laht, Käomardi laht, Teotalli laht, Kahvatu laht.
Kaitstavad loomaliigid: merikotkas (Haliaeetus albicilla), roo-loorkull (Circus aeruginosus), tilder (Tringaea), rändel sookurg (Grus grus). Kaitstav taimeliik: Cladium mariscus. 
Nehatu looduskaitseala keskkonnaregistri kood on KLO1000175.
Ben Affleck

Tunnustused

1997 valminud filmiga "Hea Will Hunting" võitis Affleck Oscari parima originaalstsenaariumi kategoorias ja Kuldgloobuse stsenaariumi kategoorias. Neid auhindu jagas ta stsenaariumi kaasautori Matt Damoniga.
1998 mängis Affleck filmis "Armageddon" ning nimetati selle rolli eest parima ulmefilmi auhinna Saturn kandidaadiks kõrvalosatäitja kategoorias ja halvima filmi auhinna Kuldne Vaarikas kandidaadiks ekraanipaari kategoorias koos Liv Tyleriga. Ta ei võitnud neid auhindu.
Samal aastal mängis ta filmis "Armunud Shakespeare" näitlejat Edward Alleyni. Ta pälvis selle filmiga Ekraaninäitlejate gildi auhinna näitetrupi kategoorias.
2001 mängis Affleck filmis "Pearl Harbor". Ta nimetati selle filmi eest Kuldse Vaarika kandidaadiks näitleja kategoorias ning koos Kate Beckinsale'i ja Josh Hartnettiga ekraanipaari kategoorias. Ta ei võitnud neid auhindu.
2003 mängis Affleck filmides "Daredevil – kartmatu tasuja", "Gigli" ja "Tasu" ning pälvis nende kolme rolli eest kokku Kuldse Vaarika näitleja kategoorias. Koos oma ekraanipartneri Jennifer Lopezega filmist "Gigli" pälvis ta teisegi Kuldse Vaarika, nimelt ekraanipaari kategoorias.
2004 mängis Affleck filmides "Kuidas jõulude ajal ellu jääda" ja "Jersey tüdruk" ning nimetati nende rollide eest Kuldse Vaarika kandidaadiks näitleja kategoorias ning koos Liv Tyleri ja Jennifer Lopezega "Jersey tüdrukust" teisegi Kuldse Vaarika kandidaadiks ekraanipaari kategoorias. Ta ei saanud neid auhindu.
2001–2005 oli Affleck telesarja "Project Greenlight" üks kaasprodutsente. See telesari valis tuhandete algajate filmitegijate seast igal hooajal kõige andekama ja aitas nende soovitud filmi valmis teha. See telesari nimetati 2002, 2004 ja 2005 televisiooniauhinna Emmy kandidaadiks tõsielusarja kategoorias, aga ei võitnud ühelgi aastal.
2006 mängis Affleck filmis "Hollywoodland" George Reevesit Kuldgloobuse ja Saturni kandidaadiks kõrvalosatäitja kategoorias ning võitis Saturni. Selle rolli eest pälvis ta ka Volpi karika ehk Veneetsia filmifestivali parima näitleja auhinna.
Sillamäe Kannuka kool

Sillamäe Kannuka kool on vene õppekeelega põhikool Ida-Viru maakonnas Sillamäel aadressil Geoloogia tänav 13.
Kool on nimetatud endisaegse Kannuka küla järgi, mis tänapäeval jääb Sillamäe piiridesse.
Kool asutati 10. septembril 1990.
Semgallia piiskop

Semgallia piiskop ehk Zemgale piiskop oli 13. sajandil Vana-Liivimaal Zemgale (Semgallia ja Seloonia) vaimulik valitseja.
Kokku oli Semgallia piiskoppe viis, nende mõju polnud kuigi suur ja 1251. aastal liideti nende valdused Riia peapiiskopi diötseesiga.
Hypsiscopus

Levila

Neid madusid võib kohata Aasias.
Vincent (laul)

"Vincent" on Don McLeani laul, mis on kirjutatud austusavaldusena Vincent van Goghile. Laul on tuntud ka avarea "Starry Starry Night" järgi, mis on viide van Goghi maalile "Tähistaevas". Laul räägib ka teistest van Goghi maalidest. McLean kirjutas laulu 1971. aastal pärast van Goghi elust rääkiva raamatu lugemist. Järgmisel aastal jõudis laul Briti singlimüügitabelis esikohale.
Vlamertinge

Ajalugu

Vanimad andmed Vlamertinge kohta pärinevad keskajast. Aastal 857 ehitati Vlamertingesse kabel. Aastal 970 hävis Ieper ja ka Vlamertinge kabel põles maha. Vanim säilinud dokument, mis sisaldab nime Flambertenges, pärineb aastast 1066. Flandria krahv Baudouin van Lille, tema abikaasa Adela ja nende poeg Baudouin andsid selle kiriku käsutusse kiriku ja peatüki alates Sint-Pietersest Lille'is. Need kaubad olid muu hulgas kümnes asuv Elverdinge ja kümnes asuv Vlamertinge - "In territorio Furnensi, in villa Elverzenges, decinam unam ; Flambertenges decinam similiter unam ".
Ancien Régime Vlamertinge all oli Veurne-Ambachti au, millel oli 22 taga ja mis kannatas palju ümbritseva Ypresi piiramisest.

Geograafia

Vlamertinge asub 17 meetri kõrgusel merepinnast. Piirkond piirneb Ieperiga idas, Voormezelega kagus, Kemmeli ja Dikkebusiga lõunas, Reningelstiga edelas, Poperingega läänes, Elverdingega põhjas ja Brieleniga kirdes.

Demograafilised arengud

Ajavahemikus 1487-1697 vähenes Vlamertinge elanikkond märkimisväärselt. Tõenäoliselt oli selle põhjus kaheksakümneaastane sõda seitsmeteistkümnes provintsis.
Paul Kerese väljak

Paul Kerese väljak on väljak Narvas Tallinna maantee ja Paul Kerese tänava ristmikul. Tänav sai nime 19. novembril 2008 eesti maletaja Paul Kerese järgi. Hooneid selle väljakul ei ole, selle territooriumil asub Aleksander Puškini tänava ring.
Väljakule anti Kerese nimi seetõttu, et väljaku lähistel on koht (praegu Puškini tänav 19), kus enne sõda oli Kereste perekonna kodumaja, kus aastal 1916 sündis tulevane maletaja.
Popkunst

Popkunst oli 1950ndatel Inglismaal ja USA tekkinud ning Mandri-Euroopasse levinud moodne kunstivool. 
Nimetus on pärit Inglismaalt (popular art), kus sellega hakati tähistama massikunsti, peagi laienes see kõigile, kes kasutasid kaasaegse suurlinna keskkonnast pärinevaid visuaalseid kujundeid. Mõiste võttis kasutusele kriitik Lawrence Alloway. Popkunsti tekkele on mõju avaldanud neodada.
Popkunsti motiivid ei olnud traditsioonilised, vaid kaasaegset tarbijalikku ühiskonda kujukalt iseloomustavad produktid ja industriaalse kultuuri objektid. Popkunst kasutas kõige argisemaid, banaalsemaid ja iseenesest tühisemaid esemeid ja nähtusi, mille keskel tavainimene argipäevas viibib, tihti kistes need tavapärasest keskkonnast välja ja tõstes mingil kunstilisel viisil eriliselt esile. 
Popkunsti teosed on sageli ülisuurtes mõõtmetes ja väga erksavärvilised. Tehnika võib olla väga mitmekesine: kollaaž, assamblaaž, ready-made, installatsioon.
Eestis olid tuntumad popkunsti viljelejad Leonhard Lapin, Ando Keskküla ja Andres Tolts.
Halla (ettevõte)

Halla Oy oli metsatööstusfirma, mis tegutses aastatel 1875–1932 Soome Kymi vallas. Sellele kuulus mitu saeveskit. 
Firma algsed omanikud olid Norrast, kuid 1916. aastal läks see Kymi Oy kätte, sest omanikud tahtsid loobuda aastaid kahjumis olnud ettevõttest. 1933. aasta alguses liideti Halla Oy Kymi Oy-ga.

Ajalugu

Halla Oy sai alguse, kui norralane Aslak Holmsen 1873. aastal rentis 50 aastaks Halla saare Kymijoki suudmes. Holmsen koos kaheksa kompanjoniga sai 1875. aastal Soome senatilt loa asutada aurusaeveski ning see hakkas Halla saarel tööle 1876. aastal. Saeveski töötas 1986. aastani. 
Halla Oy ehitas 1910. aastal puidu transportimiseks parvetustee Saimaalt Kymijokini. Tee sai alguse Savitaipale vallast ning kulges Mäntyharju valla ja Vuohijärvi kaudu Verlasse ning edasi Voikkaasse. Orraintaipales, Honkataipales, Voikoski juures, Verlas ja Voikkaas veeti palke maad mööda. Maismaateede seas pikim oli Honkataipale raudteelõik, millel kasutati auruvedureid. Järvedel veeti palgiparvi puksiiridega. Halla parvetustee oli kasutusel 1976. aastani.  
Halla Oy omanduses olid Halla ja Jumalniemi saeveski Kotka lähedal, Saksala ja Otava saeveski Mikkeli maavallas, Mäntuharju saeveski (1918–1938) ning Karhonsaari saeveski Kuopio lähedal. Otava saeveski müüdi 1910. aastal Tuukkalan Höyrysaha Oy-le ja Karhosaari saeveski lõpetas 1911. aastal töö.  Firmal oli ka Halla tselluloosivabrik Halla saarel, mis suleti, kui 1938. aastal hakkas tööle Sunila tselluloosivabrik. Metsa oli Halla Oy omanduses umbes 112 000 ha. Aastal 1907 oli firmal umbes 1500 töötajat.
1999. aasta Austria parlamendivalimised

1999. aasta Austria parlamendivalimised toimusid 3. oktoobril. Nii tollase Austria liidukantsleri Viktor Klima juhitud Sotsiaaldemokraatlik Partei kui ka Wolfgang Schüsseli juhitud Rahvapartei kaotasid hääli. Sotsiaaldemokraadid said tugeva kaotuse osaliseks, kuid neil õnnestus jääda tugevamaks parteiks. Rahvapartei seevastu kukkus esimest korda oma ajaloos kolmandale kohale. Teisele kohale tõusis paremäärmuslik Austria Vabadusepartei Jörg Haideri juhtimisel. Neljandaks jäid rohelised. Liberaalne Foorum kaotas oma esindatuse parlamendis.
Soomeugrilaste lipp

Soomeugrilaste lipp ehk soomeugri lipp on soome-ugri rahvaste ühine lipp, mis on tänini mitteametlik. Selle on kujundanud Poola fennougrist Szymon Pawlas. Soomeugrilaste lipu kasutuselevõttu on propageerinud eesti ajakirjanik ja hõimuliikumise aktivist Rein Sikk.
Lipp on kujundatud Soome, Eesti, Ungari ja Udmurtia lipuvärvide põhjal, kasutatud on soomeugri kultuurides levinud motiivi Muhu mända ehk kaheksakanda ja Skandinaavia riikide lippudelt tuntud skandinaavia risti, mis on ka Vepsa, Lüüdi, Karjala, Ingeri ja Seto lipul.
Jõe mõis

Ajalugu

Jõe mõisa mainiti esmakordselt 16. sajandi keskel. 1595. aastal sai Johann von Wrangell selle lääniks Poola kuningalt Sigismund III-lt. Abielu kaudu läks mõis rittmeister Georg von Stackelbergi kätte, kellele kuulus ka Kambja mõis. 1627. aastal kinnitas mõisa kuuluvust Rootsi kuningas Gustav II Adolf. 1711. aastal sai omanikuks Holsteini kaardiväe kindralmajor Otto von Stackelberg, kes tsaar Peeter III soosikuna tõusis hiljem Eestimaa rüütelkonna juhiks. 1787. aastast, mil mõisa omandas Magnus Johann von Bock, kuulus Jõe samadele omanikele kui Saare ja Kudina mõis.

Mõisaansambel

Mõisa härrastemaja on hävinud.
Taebla ohvriallikas

Taebla ohvriallikas (ka Tohtriallikas) on mälestis Lääne maakonnas Lääne-Nigula vallas Pälli külas Priguldi maadel.
Allikast umbes 100 m põhja poole jääb Ääsmäe–Haapsalu–Rohuküla maantee, umbes 300 m lääne poole jääb Ridala–Nigula tee.
Taebla ohvriallikas paikneb kõrgel lagedal parandatud põllumaal. Objekt kujutab endast praegu tavalist drenaažikaevu. Allika peale on pandud betoonrõngas. Selle all, umbes 2 m sügavuses kulgeb ida suunas drenaažitoru. Allikat tuleb muistisena lugeda halvasti säilinuks.
Taebla ohvriallikas Keskkonnaregistri allikate nimekirjast eemaldatud, sest maaparandustööde tõttu on tema veevarustus katkenud.
Taebla ohvriallikas kuulub arheoloogiamälestisena riikliku kaitse alla.
Ninive

Etümoloogia

Ninive nime päritolu on selgusetu. Algselt võis see tähendada jumalanna Ištari asupaika, kuna üks tema nimesid Babüloonias oli Nina. Linna kohta kasutatud ideogramm tähendab "kala maja või paika" ning võis tuleneda rahvaetümoloogiast (vrdl aramea nuna 'kala').

Asukoht

Muistse Ninive varemeid katvad künkad Kouyunjik (eesti keeles ka Kujundžik) ja Nabī Yūnus paiknevad tasandikul Tigrise ja Khosri jõe ühinemiskoha lähedal, 7 km² suurusel tellismüüriga piiratud alal. Kogu Ninive territoorium on nüüdisajal tohutu varemeteväli, mida osalt katavad Mosuli eeslinnad.
Ninive oli Tigrist ületavate kaubateede tähtis ristumiskoht. Asudes kesksel kohal Vahemere ja India ookeani vahelisel maanteel, ühendas Nineve Ida ja Läänt ning kogus rikkust paljudest allikatest. Nii sai sellest üks võimsamaid Põhja-Mesopotaamia muistsetest linnadestja Uus-Assüüria pealinn.
Darius Kasparaitis

Darius Kasparaitis (sündinud 16. oktoobril 1972 Elektrėnais) on leedu päritolu endine jäähokimängija. Tal on Venemaa ja USA kodakondsus ning ta kuulus Venemaa jäähokikoondisesse. Kasparaitis oli agressiivse füüsilise mängustiili poolest tuntud kaitsemängija. 
Tal on kuldmedal 1992. aasta taliolümpiamängudelt (SRÜ jäähokikoondises), hõbemedal 1998. aasta taliolümpiamängudelt (Venemaa) ja pronksmedal 2002. aasta olümpiamängudelt. 
14-aastaselt siirdus Kasparaitis Venemaale, et treenida Aleksei Nikiforovi käe all. Aastast 1988 mängis ta Moskva Dinamos ning tuli selle koosseisus 1992 liiga meistriks. Alates 1992. aastast mängis ta NHL-is (klubides New York Islanders, Pittsburgh Penguins, Colorado Avalanche ja New York Rangers. NHL mängijate streigi ajal 2004–2005 mängis ta Kaasani meeskonnas AK Bars. Karjääri lõpetas ta 2009. aastal Venemaa klubis SKA Sankt-Peterburg.

Filmiosa

Ta mängis episoodilist rolli filmis "Vend 2". Ta etendas Pittsburgh Penguinsi vormis hokimängijat, kes kutsub Mitjat treeningut jätkama.

Isiklikku

Ta on 180 cm pikk ja kaalub 97 kg.
Esimesest abielust Irinaga (sündinud 1965 Venemaal) on tal tütar Elizabeth. Tema teine abikaasa oli Rootsi fotomodell ja kinnisvaraagent Ingela, kellega nad lahutasid 2006. 
Praeguse elukaaslasega on tal kaksikud tütred. 
Tema hüüdnimi on Kaspar.
Vittorio Emanuele II

Vittorio Emmanuele II (Vittorio Emanuele Maria Alberto Eugenio Ferdinando Tommaso; 14. märts 1820 – 9. jaanuar 1878) oli ühendatud Itaalia kuningriigi kuningas, enne seda Sardiinia kuningas.
Sardiinia kuningaks sai Vittorio Emanuele II 1849. aastal. Selleks jäi ta 17. märtsini 1861, mil võttis endale Itaalia kuninga tiitli. Ta oli esimene ühendatud Itaalia kuningas pärast 6. sajandit. Itaalia kuninga tiitlit kandis ta oma surmani 1878. aastal. Itaallased andsid talle epiteedi Padre della Patria ("Isamaa isa"). Itaalia jäi kuningriigiks 1946. aastani.
Hilda Mikkelsaar

Isiklikku

Tema tütar oli kunstnik Ruth Tulving, väimees mäluteadlane Endel Tulving.
Keemiline aine

Keemiline aine on aine, mille molekulidel on ühesugune koostis ja struktuur või mis koosneb ühe keemilise elemendi vabadest aatomitest.
Lihtaine koosneb ainult ühe keemilise elemendi aatomitest, näiteks dihapnik (O₂) ja raud (Fe). Liitaine koosneb mitme elemendi aatomitest, näiteks väävelhape (H₂SO₄) ja vesi (H₂O).
Keemiliseks aineks ei loeta sulameid (näiteks pronks) ja muid segusid (näiteks õhk).
Keemilist ainet saab tähistada keemiliste valemite abil. Näiteks vee valem on H₂O. Aine agregaatolekul pole tähtsust, näiteks tahkunud vee ehk jää valem on ikkagi H₂O.

Mõiste idealiseeritus

Selliseid puhtaid aineid looduses praktiliselt ei esine ning ka tehislikult ei õnnestu tavaliselt saada täiesti puhtaid aineid, nii et selline keemilise aine mõiste on idealisatsioon. Ometi töötab see mõiste sageli hästi.

Liigitamine

Aineid saab liigitada väga erinevatel alustel ja erinevat moodi, näiteks  liht- ja liitaineteks, millest eespool juttu oli.
Et erinevaid süsinikuühendeid on väga palju, siis jaotatakse ained tihti orgaanilisteks ja anorgaanilisteks. Nendevaheline piir pole aga selge ja ühene, sest paljusid aineid võib vastavalt vajadusele käsitleda nii orgaanilise kui anorgaanilise keemia vaatepunktist. Lihtsustatuna võib orgaanilist keemiat nimetada süsinikühendite keemiaks.

Ainete omadused

Ainete omadused on keemilised ja füüsikalised omadused. Need on tunnused, millepoolest üks aine erineb teisest.
Näiteks: värvus, lõhn, maitse, sulamis- ja keemistemperatuur, tihedus, lahustuvus.
Kalmar Ulm

Kalmar Ulm (ristinimega Meletios Ulm; sündinud 8. septembril 1969 Tallinnas) on eesti ajaloolane ja endine õigeusu vaimulik. Oli 2013–2017 Tallinna Linnamuuseumi direktor.
Ulm omandas teoloogia-alase bakalaureuse- ja magistrikraadi Ateena Riiklikus Ülikoolis ja kaitses 2006. aastal Kreekas Thessaloníki Aristotelese Ülikoolis doktorikraadi teoloogias. Tema väitekirja teemaks oli "Eesti õigeusu kirik minevikus ja olevikus ning selle suhe Oikumeenilise Patriarhaadiga". Tema töö on kirjutatud uuskreeka keeles.

Tegevus vaimulikuna

Ulm pühitseti 10. aprillil 1994 diakoniks Konstantinoopoli Püha Georgi peakirikus Derkoni metropoliidi Konstantinose poolt. Ta sai ristinime "Meletios" Konstantinoopoli patriarhi Meletios IV järgi. Ta pühitseti 20. aprillil 1996 preestriks Ateena Gervasiuse kirikus Deanliai piiskopi Damaskinose poolt.
Ta oli kogudust hooldavaks preestriks Põltsamaa Püha Vaimu koguduses (aastatel 1999–2004) ja Tallinna Püha Siimeoni ja naisprohvet Hanna piiskoplikus koguduses, mille taasmoodustamises ta osales. 
Ulm on olnud Tallinna ja kogu Eesti metropoliit Stefanuse sekretär.
Alates 2005. aastast pole enam preestrina tegev.

Töökäik

2007. aastast alates töötas Ulm Tallinna Linnamuuseumis teadurina ja alates 2008. aastast muuseumi arendusjuhina. 1. maist 2013 kuni 2017. septembrini töötas Kalmar Ulm Tallinna Linnamuuseumi direktorina. Sellele ametikohale valiti ta konkursikomisjoni poolt ühehäälselt. Muuseumi direktorina on Ulm viinud läbi Tallinna bastionikäikude renoveerimist ja Neitsitorni taasavamise. Alates 2017. septembrist töötab Tallinna Linnamuuseumis vanemteaduri ametikohal.

Poliitiline tegevus

Ulm on 6. septembrist 2013 Keskerakonna liige. 2013. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel kandideeris ta Tallinna volikokku Keskerakonna nimekirjas, saades 19 häält ega osutunud valituks.

Isiklikku

Kalmar Ulm on abielus, tal on tütar ja poeg.
Rumeenia-Moldova Kultuuri Selts

Rumeenia-Moldova Kultuuri Selts oli Eestis elavate Eesti rumeenlaste ja Eesti moldovlaste organisatsioon. Seltsi esinaine oli Veronika Palandi.
Selts loodi 5. jaanuaril 1989.
Umbes 1990ndate keskpaiku oli seltsil (koos lastega) 120 liiget.
Selts korraldas Eestis muu hulgas Rumeenia ja Moldova ajaloo loenguid, mitmeid näitusi, samuti tähistas rahvuslikke tähtpäevasid.
Selts oli Eestimaa Rahvuste Ühenduse liige.
Juozas Vinča

Elukutselisena

Vinča poksis aprillist 1929 kuni veebruarini 1933 elukutselisena. Ta osales kokku 23 kohtumisel ning võitis neist 14 (neist 12 nokaudiga) ja kaotas 9 (neist 5 nokaudiga) kohtumist.
Vinča loobus käevigastuse tõttu edasisest elukutselise karjäärist. Ta proovis küll hiljem Euroopas uuesti, kuid taas segas vigastus.

Hilisem elukäik

Ta töötas hiljem politseinikuna Klaipėdas. Ta põgenes Teise maailmasõja ajal Saksamaale ja pärast seda USA-sse. Ta osales 1950. aastate algul veel ameerika maadluse etendustel.
Adiabaatiline protsess

Adiabaatiline protsess  (kreeka adiabatos 'läbistamatu') on termodünaamiline protsess, mille jooksul süsteem, tehes mehaanilist tööd või süsteemile rakendub mehaaniline töö, soojus ei eraldu ega lisandu muudmoodi kui tööd tehes, puudub soojusvahetus väliskeskkonnaga. 
Teisiti, adiabaatilisel protsessil soojusenergia muutus põhineb mehaanilisel tööl, näiteks jääva hulga gaasi ruumala muutumisel, kus soojus ei kandu süsteemi eralduspinnast läbi.
Protsessi adiabaatilisus tuleneb protsessi toimumise suhteliselt suurest kiirusest või heast isoleeritusest, looduses gaasi halvast soojusjuhtivusest.
Looduses (atmosfääris) esineb palju adiabaatilisi protsesse, mis ei ole muidugi ideaalsed. Adiabaatiline soojenemine toimub näiteks õhu kokkusurumisel  kompressorites, küttesegu kokkusurumisel sisepõlemismootori silindris ja üldse õhu  kiire kokkusurumine (õhksütik).
Maris Aleksašin

Maris Aleksašin (sündinud 8. märtsil 1983 Võrus) on Eesti keskkonnaaktivist ja poliitik.
2001. aastal lõpetas Aleksašin Võru Kreutzwaldi Gümnaasiumi. 2001–2006 õppis Tartu Ülikooli keskkonnatehnoloogia erialal, mille lõpetas tööga "Tartu linna ja linna lähiümbruse uusehitiste keskkonnasõbralikkus". 
Ta on toimetanud Laeva valla infolehte Vallakaja. 2008. aasta märtsist töötas Laeva valla majandusnõunikuna. 2009. aastal valiti ta Laeva vallavanemaks. Kandidaadiks esitasid ta Laeva vallavolikogu reformierakondlastest liikmed. Ta oli Laeva vallavanem 2009–2012.
Maris Aleksašin kuulus Erakonda Eestimaa Rohelised 20. oktoobrist 2006. Ta on kuulunud erakonna volikokku ja noortekogu Noored Rohelised juhatusse. 2012. aasta veebruaris astus ta Reformierakonda. Sama aasta mais avaldas Laeva vallavolikogu talle umbusaldust.
Aleksašin oli Laeva valla esindaja Tartumaa Arendusseltsis.
Ta on Eesti Rohelise Liikumise juhatuse liige.
Maris Aleksašin harrastab jalgrattasporti ja rogaini.
Tallinna Politseiprefektuur

Tallinna Politseiprefektuur oli politseiprefektuur, mis tegutses aastatel 1990–2003. 2004. aastal moodustati Tallinna Politseiprefektuuri ja Harju Politseiprefektuuri baasil uus politseiprefektuur: Põhja Politseiprefektuur.
Põhimääruse järgi oli Tallinna Politseiprefektuuri tööpiirkond Tallinna linna territoorium ning Tallinna sadama akvatooriumis olevad laevad.