google/wiki40b huggingface dataset:
Toomas Pihl

Elulugu

Toomas Pihl on autojuhi poeg.
Lõpetas 1969 Kahtla Põhikooli, 1972 Orissaare Keskkooli, 1984 Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) mehaanikainsenerina, tehnikamagister (1994, TTÜ), väitekiri "Pulberpinnete tehnoloogia ja omadused", tehnikadoktor (2003, TTÜ), väitekiri "Powder coatings for abrasive wear" (Tallinn, 2002). Täiendas end Rootsis (2000, 2001), Inglismaal (2002) ja Austrias (2005).
Oli 1974–78 TPI peenmehaanika kateedri laborant, 1978–84 pulbermetallurgia labori tööline, 1984–89 nooremteadur, 1989–93 TTÜ metallide tehnoloogia kateedri insener, 1993–94 Kahtla Põhikooli õpetaja, 1994–98 TTÜ aparaadiehituse instituudi direktor-i abi, 1998–2003 mehhatroonikainstituudi teadur, 2003–05 vanemteadur, 2003– Tallinna Tehnikakõrgkooli mehaanikateaduskonna professor, tehnomaterjalide ja tehnoloogia õppetooli juhataja.
Juhib Tallinna Tehnikakõrgkoolis pinnete ja materjalide rakendusuuringute rühma.
Pidanud loenguid Tampere Ametikõrgkoolis (2005) ja Jyväskylä Ametikõrgkoolis (2007).

Teadustöö

Uurimisvaldkonnad: tehno- ja biomaterjalid, pinded ja pindamistehnoloogia, pinnete triboloogia, keevitustehnoloogia. Eesti volitatud insener. Eesti Inseneride Liidu ja Eesti Keevitusühingu liige. Üle 20 teadustrükise.
Patarei

Ajalugu

Esmakordselt kasutas elektrotehnikas mõistet patarei Benjamin Franklin, kirjeldades nõnda mitut omavahel ühendatudLeideni purki. Mõiste laenas ta sõjandusest, kus selle abil kirjeldati sarnastest relvadest koosnevat gruppi.
Esimese elektrokeemilise vooluallika, Volta samba leiutas ja valmistas 1800. aastal itaalia füüsik Alessandro Volta. Volta sammas koosneb üksteise peale laotud vask- ja tsinkplaatidest, mida eraldasid soolveega immutatud riidest poorsed kihid. Sammas suutis toota mõõdetavat voolu märkimisväärset aega.
Algselt olid patareid kasulikud teaduseksperimentide läbiviimiseks, kuid nad ei suutnud toota piisavalt püsivat ning tugevat voolu muude rakenduste tarbeks. 1836. aastal leiutas briti keemik John Frederic Daniell esimese praktilist rakendust võimaldava vooluallika, Danielli elemendi, millest koostatud patareid võeti kasutusele telegraafivõrgus. Niisugused vedelat elektrolüüti sisaldavad patareid olid lekkeohtlikud ja mõeldud üksnes kohapealseks kasutamiseks. Kaasaskantavad vooluallikad said alguse kuivelementide leiutamisega 19. sajandi lõpul.

Plahvatusohtlikkus

Enamasti on plahvatused tingitud patareide mittesihtotstarbelisest käsitsemisest, nagu näiteks katse ühekordset patareid laadida või lühise tekitamine patarei klemmide vahel.
Patarei laadimisel tekib plahvatusohtlik gaaside segu (võib eralduda nii hapnikku kui vesinikku). Seetõttu võib ülelaadimine põhjustada plahvatuse, elektrolüüdi lekke või püsiva kahjustuse. Autoaku võib lühise korral tekkiva tugeva voolu tagajärjel plahvatada. Autoakude laadimisel teiselt autoakult võib suur voolutugevus põhjustada kiiret vesiniku eraldumist ning sädeme tekkimine (näiteks laadimiskaabli eemaldamisel) võib selle süüdata.

Lekkimine

Patareides sisalduvad kemikaalid on enamasti korrodeerivad ja mürgised. Lekke korral patareist väljunud ained on ohtlikud nii patarei toidet kasutava seadme kui ka patareid käsitseva inimese jaoks. Seetõttu soovitavad tootjad võtta kestvalt seisvatelt seadmetelt patareid välja.

Toksilised materjalid

Eri tüüpi patareides võib leiduda mitmesuguseid toksilisi ühendeid: plii, elavhõbe, kaadmium jm. Seepärast tuleb kasutatud patareid seaduse kohaselt jäätmekäitlusse viia, vältimaks mürgiste ainete sattumist loodusesse.
Euroopa Liidu direktiivides on reguleeritud patareide taaskäitlemine. Samuti on reguleeritud patareidel olev sümboolika, mis keelab patareisid olmeprügisse viskamast.
Liputeadus

Liputeadus ehk veksilloloogia on teadus, mis tegeleb lippude uurimisega.
Sõna "veksilloloogia" tuleb ladina sõnast vexillum (teatud tüüpi lipp, mida kasutasid Vana-Rooma leegionärid), ja sufiksist "-loogia" (millegi uurimine).
Peamine liputeadusega seotud sait internetis on andmebaas Flags of the World.

Mõisteid

ahtrilipp - baneer - flüügel - gonfalon - güüs - kaubalaevade lipp - kuningalipp - lahingulipp - laid - lehvis - lipukangas - lipumast - pennon - plagu - rahvuslipp - riigilipp - Skandinaavia rist - standart - sõjalaevastiku lipp - sõjalipp - vardaehis - vimpel - väeosa lipp - väli
Gorillaz

Gorillaz on Damon Albarni ja Jamie Hewletti loodud virtuaalbänd.
Gorillaz on kantud Guinnessi rekordite raamatusse kui edukaim virtuaalbänd.
Ansambel viljeleb selliseid stiile nagu rap rock, popmuusika, hiphop, pop rock, britpop.
Virve Aruoja

Virve Aruoja (aastast 1978 Virve Hellström; 19. veebruar 1922 Saduküla – 15. september 2013) oli eesti filmirežissöör.
Ta lõpetas 1941 Tartu Õpetajate Seminari, õppis 1945–1947 Draamastuudio eriklassis, lõpetas Moskvas 1953 GITIS-e näitlejana, sai 1984 Uppsala Ülikoolis filoloogiamagistriks.
Oli 1942–1945 Vanemuise ooperikoori liige, näitleja, 1945–1947 Tallinna Draamateatri näitleja, 1947–1949 Vanemuise näitleja, 1953–1956 Tallinna Draamateatri näitleja.
Oli aastatel 1956–1978 Eesti Televisiooni režissööri abi, assistent ja režissöör, ühtlasi 1972–1976 filmirežissöör Tallinnfilmis. Elas 1978–1994 Rootsis. Viimastel aastatel elas ta Hiiumaal.
Uuno Öpik

Uuno Öpik (ka Uno Öpik; 19. oktoober 1926 Tartu – 30. aprill 2005 Bath) oli eesti rahvusest Suurbritannia aatomifüüsik.
Ta lõpetas aastal 1943 Tartu 1. Gümnaasiumi. Aastal 1943 siirdus ta vanematega Saksamaale; ta on elanud Danzigis, Swinemündes, Sielbeck-Ukleis ja Hamburgis. Ta õppis aastatel 1946–1948 Balti Ülikoolis.
Aastal 1948 kolis perekond elama Põhja-Iirimaale, aastal 1950 lõpetas ta Belfasti ülikooli bakalaureusekraadiga matemaatikuna ja aastal 1951 füüsikuna, aastal 1954 kaitses ta samas tööga "Quantal investigations of certain excitation and ionization processes" doktorikraadi (PhD). Ta kuulus aastast 1950 Üliõpilasseltsi Liivika.
Ta töötas aastatel 1955–1956 teadurina Bristoli Ülikoolis, 1956–1986 õppejõuna Aberystwythi ülikoolis (Walesis), 1960–1962 Readingi Ülikoolis ja 1962–1986 Belfasti ülikoolis; lisaks töötas ta aastatel 1965–1966 Oak Ridge'i Rahvuslaboris (Tennessees USA-s).
Ta tegeles põhiliselt aatomifüüsikaga ja on avaldanud üle 20 teaduspublikatsiooni.
Ta elas Melkshami väikelinnas (Lõuna-Inglismaal). Ta laulis kooris ja mängis klaverit. Ta oli tegev Leicesteri Eesti Majas.

Isiklikku

Tema isa oli astronoom Ernst Öpik, poeg on Suurbritannia poliitik Lembit Öpik.
Panteon

Panteon (kreeka keeles παν 'kõik' + θεός 'jumal') tähendab usundi või mütoloogia jumaluste süsteemi, nagu näiteks Vana-Kreeka jumalate panteon, mille tipus oli peajumal Zeus. Panteon tähendas antiikajal ka kõigile jumalatele pühendatud templit.
Antiikajal tähistas tähtsate isikute mälestuseks püstitatud monumentaalhoonet ja matusepaika. (Hoone tähisena kasutati sõna Prantsusmaal).
Tänapäeval kasutatakse panteoni mõistet vahel ka ilmalikus tähenduses ühiskonna või mingi eluvaldkonna eriti tähtsate, väljapaistvate ja austusväärsete isikute kohta.
Religiooniloos tähistab see polüteistliku süsteemi, see tähendab, et üheaegseid austusobjekte (haldjad, deemonid, jumalused, planeedid ja muu selline) on palju.
David Gregory

David Gregory (algselt Gregorie; 3. juuni 1659, Upper Kirkgate, Aberdeen, Šotimaa – 10. oktoober 1708, Maidenhead, Berkshire, Inglismaa) oli Šoti matemaatik ja astronoom. Ta oli Edinburghi Ülikooli matemaatikaprofessor, Savile'i astronoomiaprofessor Oxfordi Ülikoolis, Londoni Kuningliku Seltsi liige ning Isaac Newtoni teose "Philosophiæ Naturalis Principia Mathematica" kommentaator.
David Gregory sündis neljandana Kinnairdyst Banffshire'is pärineva arsti David Gregorie ja Orchistonist pärit Jean Walkeri viieteistkümnest lapsest. Ta oli astronoomi ja matemaatiku James Gregory nõbu. Nagu onu, õppis ka David Aberdeeni algkoolis ja Aberdeeni Ülikooli Marischali kolledžis (1671–1675), alustades õpinguid juba 12-aastaselt. Pärast ülikooliõpinguid (mis jäidki lõpetamata) külastas ta 16-aastasena mitmeid riike Euroopa mandril, sealhulgas Madalmaid (kus alustas meditsiiniõpinguid Leideni Ülikoolis) ja Prantsusmaad, naastes Šotimaale alles 1683. aastal. 24-aastaselt määrati ta Edinburghi Ülikoolis matemaatikaprofessoriks.
1690. aastal, mil Šotimaad kimbutasid poliitilised ja usulised rahutused (Gregorie'd olid episkopaalid ning seotud jakobiitlusega), otsustas Gregory kolida Inglismaale, kus ta 1691. aastal valiti Oxford Ülikoolis Savile'i astronoomiaprofessoriks, seda suuresti tänu Isaac Newtoni mõjule. Samal aastal sai temast ka Londoni Kuningliku Seltsi liige. 1692. aastal valiti ta ka Oxfordi Ballioli kolledži liikmeks.
Kui 1707. aastal ühendati Šotimaa Inglismaaga personaalunioonis, tehti Gregoryle ülesandeks korraldada ümber Šoti rahapaja töö.
Ta oli filosoof Thomas Reidi onu.
Gregoryl ja tema naisel Elizabeth Oliphantil oli üheksa last, kuid seitse neist surid täiskasvanuks saamata.
Gregory suri Maidenheadis Berkshire'is ning maeti Maidenheadi kirikaeda.
Ülemaailmne Esperantoliit

Ülemaailmne Esperantoliit (esperanto keeles Universala Esperanto-Asocio, UEA) on maailma suurim esperantohuvilisi koondav liit. UEA-l on umbes 14 500 liiget 121 riigist. UEA peakontor asub Hollandis Amsterdamis.
UEA asutati 1908. aastal Šveitsi ajakirjanik Hector Hodleri eestvõttel.
UEA president on alates 2013. aastast Mark Fettes.
Sebastian Faulks

Kasvuaastad

Faulks sündis 1953. aastal Peter ja Pamela Faulksi peres. Tema isa oli sõjaväelane, kellest hiljem sai jurist ja kohtunik. Tema vanem vend parun Edward Faulks on jurist ja Suurbritannia kuninganna nõunik. Sebastian Faulks õppis Elstree Schoolis Readingis ning jätkas haridusteed Wellington College’is Berkshire’is. Ta õppis Cambridge'i Ülikooli Emmanuel College’is inglise keelt. 2007. aastal nimetati ta selle auliikmeks.

Karjäär

Pärast ülikooli lõpetamist elas Faulks aasta aega Prantsusmaal. Inglismaale naasmise järel töötas ta õpetajana Camden Townis asuvas erakoolis ja seejärel ajakirjanikuna. Faulksi esimene romaan "A Trick of the Light" ilmus 1984. aastal. Sama ajal jätkas ta tööd ajakirjanikuna ning sai 1986. aastal ajalehe The Independent olulisimaks kirjandustoimetajaks. 1989. aastal sai Faulksist väljaande Independent on Sunday asetoimetaja. Samal aastal ilmus tema esimene romaan ajaloosarjast, mille tegevus toimub Prantsusmaal – "The Girl at the Lion d’Or". 1991. aastal lahkus ta ajalehest The Independent ja kirjutas mitmele muule ajalehele.
1993. aastal ilmunud romaani "Birdsong" edu järel loobus Faulks ajakirjanikutööst ja keskendus raamatute kirjutamisele. Sellest ajast peale on ta avaldanud seitse romaani. 1993. aastal valiti Faulks Kuningliku Kirjandusliidu liikmeks ja 2002. aastal anti talle panuse eest kirjandusse Briti Impeeriumi Komandöri orden.
Faulks asutub sageli üles Briti tele- ja raadiokanalites. Alates 1998. aastast on ta olnud meeskonnakapten BBC Radio 4 kirjanduslikus mälumängus "The Write Stuff", mille käigus osalejad kirjutavad igal nädalal etteantud autori loomingule tugineva pastiši. Oma saate tarbeks valminud kirjutistest on Faulks koostanud raamatu "Pistache". 2011. aastal oli BBC Two telekanali eetris neljaosaline sari "Faulks on Fiction", kus kirjanik heitis pilgu Briti romaanile ja selle tegelastele. Sama pealkirja all ilmus ka sarjaga seotud raamat.

Eraelu

1989. aastal abiellus Faulks Veronica Youlteniga. Neil on kolm last: pojad William (sündinud 1990) ja Arthur (sündinud 1996) ning tütar Holly (sündinud 1992). Faulks on West Ham Unitedi jalgpalliklubi fänn. Oma hobideks nimetab ta tennist ja veini.
Minevik

Mineviku uurimine

Minevikku uurivate teadusharude seas on ajalugu, arheoloogia, arheoastronoomia, ajalooline keeleteadus, geoloogia, ajalooline geoloogia, paleontoloogia, paleobotaanika, paleoetnobotaanika, paleogeograafia, paleoklimatoloogia ja kosmoloogia.

Klassikaline füüsika

Aja nool määrab aja suuna minevikust tulevikku. Minevikku kuuluvad kõik sündmused, mis võivad olla oleviku sündmuste põhjuseks.
Ksantoproteiinireaktsioon

Ksantoproteiinireaktsioon on analüütilises keemias reaktsioon aromaatsete aminohapete tõestamiseks valkudes. Aromaatsed aminohapped on need, mille molekulis sisaldub benseeniring (fenüülalaniin, türosiin ja trüptofaan).
Kontsentreeritud lämmastikhappega nitreeritakse benseeniring.
Vassili Blücher

Elulugu

Vassili Blücher sündis 1889. aastal Jaroslavli kubermangus Rõbinski maakonnas Barštšinka külas talupoja perekonnas. Tema vanavanaisa oli pärisorine talupoeg ja osales Krimmi sõjas (1853–1856). Sõjast naasnud, sai ta hüüdnime Blücher Preisimaa feldmarssali Gebhard Leberecht von Blücheri järgi. Hiljem muutus hüüdnimi ametlikuks perekonnanimeks.
Vassili Blücher õppis kaks aastat kohalikus kirikukoolis, kuid elatise teenimiseks suundus varsti tööotsinguil Peterburi, kus asus tööle kaupmees Klotškovi manufaktuuri poodi ja seejärel töölisena Prantsuse-Vene tehasesse. 1910. aastal asus ta tööle treialina Mõtištšinki vagunitehasesse, kus vahistati streigiüleskutsete eest. Süüdimõistetuna asus 2 aastat ja 8 kuut Butõrka vanglas. Pärast vanglast vabanemist õppis Šanjavski rahvaülikooli ettevalmistuskursustel. 
1914. aastal alanud Esimese maailmasõjas saadeti  V. Blücher rindele reamehena 19. Kostroma polguga. Esimese maailmasõjas tegutses luurajana ning autasustati Püha Georgi orden ning pärast käsivõitlust Stradomka juures ülendati ta allohvitseriks. 1915. aastal 8. jaanuaril sai ta Ternopoli lähedal granaadikillust raskesti haavata, pärast hospidalist pääsemist demobiliseeriti ta koos pensioniga vigastuste tõttu.
1916. aastal liitus V. Blücher bolševike poliitilise liikumisega ja 1917. aastal pärast veebruarirevolutsiooni asus Samaras asuvasse 102. tagavara kütipolku. V. Blücher valiti polgus polgukomitee esimeheks ning arendas polgus revolutsionilist agitatsioonitegevust.

Venemaa kodusõjas

Venemaa kodusõja ajal oli V. Blücher Uurali rinde juhataja, pärast 1918. aastal Idarinde piirkonnas 10 000 punaste partisanide väekoondise reidi valgekaartlaste tagalas ning 15000 kilomeetrise reidi tegemist esitati ta esimese Vene SFNV ordeni Punalipu ordeniga autasustamiseks. 

Aastail 1921–1922 oli V. Blücher Kaug-Ida Vabariigi sõjaväe rahvakomissar ja rahvarevolutsioonilise armee ülemjuhataja. 
Aastatel 1923–1927 oli V. Blücher peamine nõukogude sõjaline nõuandja Hiina revolutsioonilise valitsuse juures Kantonis. 1929–1938 oli ta Kaug-Ida Eriarmee juhataja.
Blücher arreteeriti 22. oktoobril 1938 ja piinati surnuks. Postuumselt, 10. märtsil 1939 võeti talt Nõukogude Liidu marssali auaste ning ta mõisteti surma spionaaži eest Jaapani kasuks ja osaluse eest parempoolses nõukogudevastases organisatsioonis.
Blücher rehabiliteeriti 1956 nagu teisedki tema ellujäänud perekonnaliikmed.

Tunnustused

Teda autasustati kahe Lenini ordeniga (1931 ja 1938), viie Punalipu ordeniga (1919, kaks korda 1921 ja kaks korda 1928), Punatähe ordeniga (1930), medaliga "20 aastat tööliste ja talupoegade Punaarmeed" (1938) ning rinnamärgiga "5 aastat Tšekaad-GPU-d" (1932).
Kärevere lahing

Kärevere lahing peeti 25.–29. augustil 1944, kui 37. ja 38. Eesti Politseipataljon vasturünnakuga Kärevere piirkonnas peatasid Punaarmee pealetungi.
Odalätsi allikad

Odalätsi allikad on allikad Odalätsi külas Saaremaa vallas Odalätsi maastikukaitsealal.
Ümbruskonna soodest, ja võimalik, et ka Karujärvest tulev allikate vesi jookseb mööda maa-aluseid karstipragusid mere suunas. Odalätsi küla juures pääseb vesi paljude avade kaudu maapinnale, moodustades veidi eemal Pidula veskioja.

Kohapärimus

Odalätsi allikad on kohapärimuse järgi tekkinud Suure Tõllu maha löödud odast tema ja Vanapagana omavahelise kemplemise käigus:
Suur Töll peab olema oma kepiga löend need Odalätsi alligad. Tal ond suur oda, selle on maha löönd, sellest saadud need alligad ja Odalätsi küla nimi. Tema on seel oma jalgu puhkand. Oda on need alligad pistand. Need ei jää vähemaks, kogu aeg on ond. Üks on silmaallikas. Kui inimese silmad on haiged, siis pese selle veega, siis oled kohe terve. Käisime seel. Sel on suur kuhi peel, nii hullusti keeb. Rahvas tarvidas seda vett, see oi arstivesi. Seal on sajad alligad. Ta ajab suure kuhja vett peele. Siis ei ond arsti, olid keik maa-arstid.
Cantiga

Cantiga (mitmus cantigas; ladina sõnast cantica 'kiituslaul') on 13.–14. sajandil Pürenee poolsaare aladel viljeldud ühehäälne laul, reeglina galeegikeelse tekstiga. Säilinud on enam kui 400 vaimuliku sisuga kiidu- ja narratiivset cantiga't neitsi Maarja auks kogumikus "Cantigas de Santa Maria" ja umbes 1700 ilmaliku sisuga cantiga't erinevates käsikirjalistes laulukogumikes (cancioneiro).
"Cantigas de Santa Maria" laulud on käsikirjas koos muusikaga. Ilmalikest lauludest on muusika leitud vaid kahes käsikirjas, kuuel Martín Codaxi cantiga d'amigo'l ja seitsmel Portugali kuninga Dinisi kirjutatud cantiga d'amor'il.
Ehkki kõik cantiga'd pärinevad samast aja- ja keeleruumist, käsitletakse kirjanduslugudes trubaduurilüürikale sarnanevaid ilmalikke cantiga'sid Portugali kirjanduse osana ja Kastiilia kuninga Alfonso X Targa õukonnas üles kirjutatud vaimuliku sisuga cantiga'sid, ehkki galeegikeelseid, Hispaania kirjanduse osana.

Vaimulikud cantiga'd

Vaimuliku sisuga cantiga'd jaotatakse sisu järgi narratiivseteks (cantigas de miragres) ja kiituslauludeks (cantigas de loor).

Päritolu

Cantiga kui žanri kujunemine on väga tõenäoliselt seotud 12. sajandi algul Provence'is tekkinud trubaduuride kunstiga, kuigi sellel võivad olla juured ka kohalikus Galicia rahvalaulude traditsioonis. Läbi Provence'i Galicias asuvasse Santiago de Compostelasse viiva palverännutee Jaakobitee kaudu kontakteerus Pürenee poolsaarel loodav luule Provence'i lüürikaga, kuid tänaseni pole kindlalt teada, mispidi mis mõjud kulgesid. Mõlemale piirkonnale on iseloomulik laulude loomine mitte enam ladina keeles, vaid kohalikus rahvakeeles (Provence'is oksitaani, Galicias galeegi keeles). Cantiga de amor sisaldab trubaduurilüürika motiive, nagu daami kui senjööri teenimise motiiv, cantiga de escárnio sarnaneb sirventeesi või tentsooniga, kuid cantiga de amigo on unikaalne.

Muud

Alates 1963. aastast tähistatakse Hispaanias 17. mail galeegikeelse kirjanduse päeva. 1998. aastal oli see pühendatud kolmele keskaja luuletajale, kes kirjutasid galeegi keeles: Martín Codax, Xoán de Cangas ja Mendinho.
Daniel Davis

Daniel Davis, ka Daniel M. Davis, (sündinud 2. augustil 1970) on Briti immunoloog ja teaduskirjanik, Briti Meditsiiniteaduste Akadeemia liige.
Ta lõpetas 1992. aastal kiitusega Manchesteri Ülikooli bakalaureusekraadiga füüsikas ja sai 1995. aastal Glasgow's asuvast Strathclyde'i Ülikoolist doktorikraadi (PhD) füüsikas. Aastatel 1996–1999 oli ta järeldoktor Harvardi Ülikooli molekulaarbioloogia ja rakubioloogia osakonnas. 1999. aastal asus tööle Imperial College Londonisse; aastal 2005 sai seal molekulaarse immunoloogia professoriks. 2013. aastal määrati ta Manchester Collaborative Centre for Inflammation Researchi teadusdirektoriks. Imperial College Londonis jätkab  loodusteaduste teaduskonna eluteaduste osakonnas külalisprofessorina.
Mall Reeben

Mall Reeben (aastani 1960 Rubel, 1960–1963 Daukšiene; 7. november 1931 Tartu – 29. detsember 2018 Tartu) oli Eesti keemik.

Elulugu

Mall Reeben oli agronoomiaõppejõudude tütar.
Ta lõpetas 1950. aastal Tartu 2. Keskkooli ning 1955. aastal Tartu Riikliku Ülikooli keemikuna. Ta lõpetas 1959. aastal Moskva Riikliku Ülikooli aspirantuuri, keemiakandidaat (1960, Moskva Riiklik Ülikool), väitekirjaga "К вопросу об основности солей фосфорно-молибденовой кислоты".
Töötas EPA keemia kateedris aastatel 1959–1960 assistendi ja 1960–1961 vanemõpetajana. Aastatel 1961–1962 oli ta Leedu Teaduste Akadeemia Keemia ja Keemiatehnoloogia instituudi nooremteadur. Alates 1962. aastatst oli ta uuesti EPA-s: aastatel 1962–1964 assistent, 1964–1969 vanemõpetaja, 1969–1972 dotsendi kohusetäitja ja 1972–1990 dotsent.

Teadustöö

Uurimisvaldkonnad: heteropolühapete aluselisus ja mikroelementide määramine looduslikes vetes, taimedes ja loomsetes kudedes.

Isiklikku

Tema abikaasa oli elektriinsener ja biofüüsik Vello Reeben ning poeg on neurobioloog Mati Reeben.
Viktor Lebedev

Viktor Nikolajevitš Lebedev (jakuudi keeles Виктор Николаевич Лебедев; sündinud 10. märtsil 1988 Tompo rajoonis Jakuudi ANSV-s) on eveeni rahvusest Sahha maadleja, Venemaa teeneline meistersportlane, Põhjatähe ordeni kavaler.
Ta on kahekordne maailmameister vabamaadluses (kaalukategoorias 55 kg, 2010. aastal Moskvas ja 2011. aastal İstanbulis). 2009. aastal Herningis ja 2015. aastal Las Vegases võitis ta maailmameistrivõistlustel pronksmedali. Euroopa meistrivõistlustelt on ta saanud ühe pronksmedali (2010. aastal Bakuus).
Kahel korral on ta võitnud maailma karika (2010, 2011) ja Venemaa meistriks on ta tulnud kuuel korral (2009, 2010, 2011, 2014, 2015, 2016). Esimestel Euroopa mängudel 2015. aastal Bakuus tuli ta võitjaks.

Olümpiamängud

2012. aasta olümpiamängudele Lebedev ei pääsenud, sest kaotas Venemaa katsevõistluste finaalis tšetšeen Džamal Otarsultanovile, kes paar kuud hiljem Londonis olümpiavõitjaks pärjati.
Neli aastat hiljem lülitati ta Venemaa olümpiakoondisse olümpiamängudele Rio de Janeiros (kaalukategoorias 57 kg), kuid tema esinemine seal ebaõnnestus – kaotus veerandfinaalis iraanlasele Hassan Rahimile sulges tee medaliheitlusse.

Haridustee ja töökäik

Viktor Lebedev on lõpetanud Ammossovi-nimelise Kirde Föderaalülikooli.
Ta oli aastatel 2009–2017 Venemaa vabamaadluse koondise liige. 17. mail 2017 teatas ta oma karjääri lõpetamisest. 15. maist 2017 töötab ta Jakutski linnapea nõunikuna üldistes küsimustes.
Woody Allen

Oscarid

Woody Allen on saanud kolm Oscarit ja olnud 21 korral Oscari nominent.
Parima stsenaristi Oscari kandidaadiks nimetati ta neliteist korda: filmidega "Annie Hall" (1977, võitis), "Interiors" (1978), "Manhattan" (1979), "Broadway Danny Rose" (1984), "Kairo purpurne roos" (1985), "Hannah ja tema õed" (1986, võitis), "Radio Days" (1987), "Crimes and Misdemeanors" (1989), "Alice" (1990), "Abikaasad" (1992), "Bullets over Broadway" (1994), "Mighty Aphrodite" (1995), "Deconstructing Harry" (1997) ja "Match Point" (2005). Sellega on ta läbi aegade edukaim stsenarist.
Parima meesnäitleja Oscari kandidaadiks nimetati ta üks kord, filmiga "Annie Hall" (1977).
Parima lavastaja Oscari kandidaadiks nimetati ta kuus korda: filmidega "Annie Hall" (1977, võitis), "Interiors" (1978), "Broadway Danny Rose" (1984), "Hannah ja tema õed" (1986), "Crimes and Misdemeanors" (1989) ja "Bullets over Broadway" (1994). Sellega jagab ta läbi aegade edukaima lavastaja kohta.
Alleni filmides on viis näitlejat kuus Oscarit võitnud: parim naisnäitleja Diane Keaton ("Annie Hall", 1977), parim meeskõrvalosatäitja Michael Caine ("Hannah ja tema õed", 1986) ning parimad naiskõrvalosatäitjad Dianne Wiest ("Hannah ja tema õed" ja "Bullets over Broadway", 1994), Mira Sorvino ("Mighty Aphrodite", 1995) ja Penelope Cruz ("Vicky Cristina Barcelona", 2008).
Lisaks on Alleni filmides kümme näitlejat Oscari kandidaadiks nimetatud: meesnäitlejad Allen ise ("Annie Hall", 1977) ja Sean Penn ("Sweet and Lowdown", 1999), naisnäitleja Geraldine Page ("Interiors", 1978), meeskõrvalosatäitjad Martin Landau ("Crimes and Misdemeanors", 1989) ja Chazz Palminteri ("Bullets over Broadway", 1994) ning naiskõrvalosatäitjad Maureen Stapleton ("Interiors"), Mariel Hemingway ("Manhattan", 1979), Judy Davis ("Abikaasad", 1992), Jennifer Tilly ("Bullets over Broadway") ja Samantha Morton ("Sweet and Lowdown").
Kristalliseerumine

Kristalliseerumine on sulamis, vedelas või gaasilises agregaatolekus oleva aine või ainete segu üleminek korrastatud sisestruktuuriga olekusse. See on kristallide (aeglase) moodustumise ja kasvu protsess, mis tekib lähtefaasis üleküllastumise või ülejahtumise tulemusena.
Kristalliseerumine on oluline looduslik protsess. Näiteks vee jäätumine või magma kivistumine on kristalliseerumise näited.
Kristalliseerimine on ka oluline meetod keemiatööstuses.