google/wiki40b huggingface dataset:
Oskar Woldemar Speer

Oskar Woldemar Speer (3. veebruar 1838 Riia – 15. jaanuar 1898 Suure-Jaani) oli Eesti vaimulik.
Õppis aastatel 1850–1857 Riia Kubermangugümnaasiumis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta 1857–1861. Oli pärast ülikooli lõpetamist koduõpetaja Erastvere mõisas. Prooviaastal oli ta 1864–1865 Kanepi Jaani koguduses Georg von Holsti juures. Ordineeriti 10. oktoobril 1865 Riias õpetajaks.
Oli 1865–1866 Tartu, Viljandi ja Pärnu praostkondades. Oli 1866–1869 Suure-Jaani Johannese koguduses adjunktõpetaja ja 1869–1898 samas koguduses (introdutseeriti 15. veebruaril 1870) õpetajaks.

Isiklikku

Tema poeg Viktor Woldemar Theodor Speer oli Türi Püha Martini koguduse õpetaja. Tema väimees oli Halliste Püha Anna koguduse õpetaja Erwin Karl Reinhold von Dehn.
Elektri tänav

Elektri tänav on tänav Tallinnas Kristiine linnaosas Järve asumis.
Mõõnaste

Katimägi

Mõõnaste küla Tõntsu talu karjamaa sees on üks veikene mägi, arvata pooleteist-kaks sülda kõrge ja kaks-kaks pool vakamaad ümbert mööda. Seda kohta kutsutakse Katimäeks ja vanarahvas kuulukse kõnelevat, et selle mäe ümberkaudu muistsel ajal Kati rahvas olla elanud, kus nad siis selle mäe peal pidusid pidamas käinud. Katimäe lähedalt jookseb üks veikene oja mööda, mida Lõksiojaks kutsutakse.

Vanapagan sillaehitamisega jännis

Muistsel ajal, kui vanapagan Õisu järve lõunapoolsest otsast kiviteed tahtnud üle teha ja selle tarvis iga ööse kiva ja mulda hulgal kokku kannud, tulnud tal ühel öösel natukene viivitust, nii et ta seekord oma öötööga jänni jäänud. Ei saanud nii palju ära teha, kui seda oli teinud teistel öödel. See jännijäämine vihastanu Vanapaganat nii, et ta üle aja, see on, pääle päikesetõusu veel tööd mõtlenud edasi teha.
Kui niiviisi vanapagan üle keelatud aja, pääle päikesetõusu hoolega tööd edasi teinud, ei pannud ta töötuhinas tähelegi, et temale liginenud must hirmuäratav kõuepilv. See kohutanud vana-kõsu nii väga, et ta kohe minema pühkinud, et pikse ja kõue eest põgeneda. Aga ikkagi jäänud ta hädasse ja pikse esimene sähvak lendanud märgist mööda - just vanapagana ligidale maa sisse. Nüüd katsunud Vanapagan kiiremini põgeneda, et eluga pääseda. Parajaste juhtunud sääl lähedal olema suur lõpmata lai ja kõrge kivi, selle alla põgenenud vanapagan. Kui ta parajaste varjul olnud, kõmmutanud pikne mitu pauku kivi pihta, nii et see mitmes tükiks purunes. Vanapagan saanud valimata valu, mis hirmus ja haavatult pääsenud ta veel eluga pikse ja kõue käest. Vanapagana kokku kannetud prügi ja muld aseneb tänapäevani mäena Õisu järve lõunapoolse nurga juures, kuna purunenud kivi alles Loodi mõisa lähedal Mõõnaste küla nurmedel vedeleb, millest rahvas tänapäevani palju räägib.
Adila kivikalme

Adila kivikalme (ka Mikuri kivikalme) on muistne kivikalme Rapla maakonnas Kohila vallas.
Kalmet uuriti 1921 Aarne Michael Tallgreni juhendamisel. Kalme koosnes neljast kontsentrilisest maakividest ringist, mille sisemise ringi läbimõõt oli 10 ja välise ringi läbimõõt 15 m. Kalme rajati ajavahemikul 1.–2. sajand ja seda kasutati ka 3.–4. sajandil.
Vabatalupoeg

Vabatalupoeg oli keskaegses Eestis üks talupoegade sotsiaalsetest kategooriatest.
Vabatalupoeg maksis rahamaksu ning ta majanduslik seisund võis varieeruda olenevalt sellest, kui paljudest kohustustest ta end rahaga vabaks oli ostnud. Tavaliselt polnud vabatalupojad isiklikult vabad, kuid nende seisund oli siiski parem kui adratalupoegadel, kellel oli igasuguseid kohustusi, sealhulgas teotöö. Et teotöö osakaal keskaja jooksul suurenes, siis hakkasid vabatalupojad 16. sajandi keskpaiku kaduma.
Klaus Gustav von Essen (surnud 1740)

Klaus Gustav von Essen (surnud 29. mail (vkj 18. mail) 1740 Kalvi mõisas) oli Eestimaa aadlik ja maanõunik.
Klaus Gustav von Essen sündis Rootsi majori Gustav Johann von Esseni (1637–1703) ja Gertrude Elisabeth von Rammi (1642–1717) pojana.
Talle kuulusid Kalvi ja Aseri mõis Eestimaal ning Kokora mõis Liivimaal.
Arnold Sommerling

Elulugu

Arnold Sommerling sündis käsitöölise pojana. Ta lõpetas 1915 Tallinna Kaubanduskooli, 1917 mobiliseeriti Venemaa keisririigi sõjaväkke, pärast seda töötas teenistujana Tallinna sadamas. Ta oli alates 1920 sadama laadijate ametiühingu sekretär ja Tallinna Ametiühingute Kesknõukogu liige ning samast aastast Eestimaa Kommunistliku Partei liige. 
Ta osales detsembris 1920 I Üle-eestilise Noorte Proletaarlaste Kongressi kokkukutsumisel ja valiti ka liidu esimeheks. 1921. aasta veebruarist alates oli ta Tallinna linnavolikogu liige ja kommunistide fraktsiooni liige. Ta kandideeris I Riigikogusse Iseseiseva Sotsialistliku Tööliste Partei koosseisus.
Mais 1922 ta vahistati ja mõisteti süüdi (115 protsessil). Talle määrati 10 aastat sunnitööd ja ta vahetati Nõukogude Venemaaga toimunud vahetuse käigus Eesti Vabadussõjas vangi langenute vastu. Alates novembrist 1922 oli ta Vene NFSV komsomolitööl.
1924. aastal saadeti Sommerling ebaseaduslikult Eestisse, kus ta osales 1. detsembri mässu ettevalmistamisel ja korraldamisel Sõjaministeeriumi vallutamise katses. Pärast ülestõusukatse läbikukkumist osutas Sommerling kinnipidamise katsel koos EKNÜ KK liikme Osvald Piiri ja Tallinna linnavolikogu liikme Eduard Ambosega politseile relvastatud vastupanu ja tapeti.

Mälestuse jäädvustamine

Eesti NSV-s nimetati Arnold Sommerlingi mälestuseks tema nimega A. Sommerlingi nimeline sovhoos ja Sommerlingi küla, nüüdisaegne Jüri alevik.
Tema elu on käsitlenud kirjanik Holger Pukk jutustuses "Öine lahing".
Tartu Salemi kirik

Tartu Salemi baptistikoguduse kirik on pühakoda Tartus Kalevi tänaval.
Salemi kirik on üks Tartu uuemaid sakraalhooneid, selle projekteeris arhitekt Maarja Nummert. Hoones tegutseb Tartu Salemi baptistikogudus (www.salem.ee). Hoone avati jumalateenistusteks 2000. aastal. 
2004. aastal valmis avatud kirikutorn, mis on Eesti kirikuarhitektuuris sellisena ainulaadne. Hea akustikaga saal on kasutusel kontserdipaigana, kirikus asub Tartu ainus barokk-orel. Hoone pälvis 2007. aastal tunnustuse Eesti Kauni Koduna.
Kiriku aadress on Kalevi 76.
Pojaga restoranis

"Pojaga restoranis" on Jääääre 2009. aasta album.
See on ansambli üheksas album. Album salvestati Lõuna-Eestis Leigo Talus.
Esitavas koosseisus olid Jaan Sööt, Riho Sibul, Tõnu Timm, Tarvo Jaaksoo ja Teet Velling.
Peene

Geograafia

Westpeene koos Ostpeene, kui pikima lisajõega, ja Kleine Peene/Teterower Peenega (koos ilma määranguta Peenega (või Nordpeenega) kui selle väiksem ja lühem lisajõgi) voolab Kummerower Seesse (Kummerowi järve) ja siit kui päris Peene Anklami ja Szczecini lahte.
Odra jõe läänepoolset haru, mis eraldab Usedomi saart Saksa maismaast, kutsutakse sageli ka Peeneks, kuid on tegelikult Läänemere osa nimega Peenestrom. See on üks kolmest kanalist, mis ühendab Szczecini lahte Läänemere Pommeri lahega. (Teised kanalid on Świna ja Dziwna).

Ökoloogia

Peenetal on üks suuremaid pidevaid madalsoo piirkondi Kesk-Euroopas. Tänu oma kõnnumaale ja puutumatule loodusele kutsutakse Peene jõge ja orgu mõnikord suurustlevalt "Põhja Amazonaseks".
Suured linnad Peene jõel on Malchin, Teterow, Demmin ja Anklam.
Wolgast on Peenestromi väinas.
Ousmane Barry

Elhadj Ousmane Barry (hüüdnimega Pato; sündinud 27. septembril 1991) on Guinea jalgpallur.
2012–2013 mängis ta Eesti klubis JK Tammeka Tartu.
Endurahu

Endurahu on Lääne maakonnas Ridala vallas Topu lahes asuv väike saar (rahu).
Rahu koordinaadid on 58° 50′ N, 23° 31′ E.
Gustav Saar (kirjandusteadlane)

Gustav Saar (30. juuni 1901, Lustivere vald, Viljandimaa – 5. juuni 1930, Seli sanatoorium) oli Eesti kirjandusteadlane.

Elulugu

Gustav Saar oli talupidaja poeg.
Lõpetas 1922 Põltsamaa Reaalgümnaasiumi, 1928 TÜ filosoofiateaduskonna, mag. phil. (1930, samas), väitekiri "Johann Heinrich Wilhelm Witschel'i "Hommiku- ja õhtuohvrite" eestindused". Oli 1919 Vabadussõjas Viljandi Kooliõpilaste Pataljonis, pärast TÜ lõpetamist ühe semestri Tapa gümnaasiumi õpetaja, seejärel tuberkuloosihaigena Seli sanatooriumis. Eluajal jõudis avaldada vaid kaks tööd, väitekiri ilmus (A. Annisti trükkitoimetatuna) 1936.a. Oli eesti ülikoolis ettevalmistuse saanud kirjandusteadlaste esimese põlvkonna lootustandvamaid esindajaid, kelle töö katkes juba algusjärgus. Üliõpilasena oli 1924 lühikest aega ka Üliõpilaslehe toimetaja.
Väätsa

Aadressikohad

Aia tänav 
– Järve tänav
– Kooli tänav
– Mäe tänav
– Paide tee
– Pikk tänav
– Põllu tänav
– Türi tee
– Ülejõe tänav
Silvia Russak

Silvia Russak (aastani 1957 Pau, sündinud 19. jaanuaril 1930 Tartus) on Eesti arstiteadlane ja stomatoloog.

Elulugu

Lõpetas 1948 Tartu 2. Keskkooli ja 1952 TÜ arstiteaduskonna stomatoloogia osakonna; meditsiinikandidaat (1969, Riia Meditsiininstituut), väitekiri "Распространение кариеса зубов и его связь с изменением гормонального состояния организма и некоторых биохимических свойств смещанной слюны (клинико-лабораторных исследование)". Oli 1952–57 Puka jaoskonnaarst, 1953–56 ka Tartu Kliinilise Lastehaigla stomatoloog, 1957–75 TÜ stomatoloogia kateedri assistent, 1975–85 kateedri juhataja, dotsent, 1996–97 TÜ stomatoloogia kliiniku erakorraline dotsent, 1999–2002 projektijuht, aastast 2003 spetsialist.

Teadustöö

Eesti Stomatoloogia Seltsi esimees (1978–97), International Association of Paediatric Dentistry liige (1999). 1981–87 tervishoiuministeeriumi lastepeastomatoloog, 1991–2001 sotsiaalministeeriumi stomatoloogia nõunik.

Teadustöö

Uurimisvaldkond: hambahaiguste levimus, hammaste struktuur, fluoroos, suuõõne mikrofloora, sülje koostis. Üle 100 teadustrükise, õppevahendeid.
Tolli mõis

Tolli mõis (saksa keeles Pargenthal) oli rüütlimõis Kullamaa kihelkonnas Läänemaal.
Mõisast on teateid alates 1512.
Aul

Taksonoomia ja süstemaatika

Aul on auli perekonna ainus liik. 
Liigi esmakirjeldaja oli Karl von Linné (1758).

Levik

Aul pesitseb tundravöötmes, Põhja-Jäämere ning suurte järvede kaldal Põhja-Euroopas, Põhja-Aasias, Alaskal ja Kanadas. 
Talvituma lendab lõuna poole – Põhja-Ameerika ida- ja läänerannikule, Suure järvistu äärde ning Euroopa ja Aasia rannaaladele. Tähtsaim talvitusala on Läänemere rannik (umbes 4,5 miljonit lindu), Euroopas on neid palju talvitumas ka Briti saartel. 
Talvitumise ajal moodustavad aulid suuri parvi.   
Eestis on aul Lääne-Eesti rannikul ja saartel talvituv lind.

Arvukus

Aulide koguarvu hinnatakse 7,2–7,8 miljonile.  
Aulide talvist arvukust Eestis hinnatakse 100 000–500 000 isendile .
Auli arvukus on vähenenud seoses naftareostusega. 2006. aasta jaanuaris toimunud Lääne-Eesti naftareostuse ohvriks langesid põhiliselt aulid.

Ränne

Eestis langeb aulide kevadränne põhiliselt maikuu keskele.

Välimus

Aul on väiksemat sorti sukelpart. 
Sulestiku värvus sõltub linnu soost (sooline dimorfism) ja aastaajast. Täiskasvanud auli kõhualune on valge. Emane lind on pruunika sulestikuga. Talvel on emaslinnu pea ja kael valged, peas on tume kroon; suvel on pea tume. Isasel on talvel musta-valgekirju sulestik pikkade kitsaste sabasulgedega. Pea on enamasti valge, põsel on tume laik, rind on tume, keha suuremalt jaolt valge. Suvel on isaslinnu pea, kael ja selg tumedad ning põsel on valge laik.
Isaslinnul on pikk terav saba, emaslinnul suhteliselt lühike terav saba. 
Nokk on suhteliselt lühike. Isaslinnu nokk on tume, otsast heledam. 
Aul on 38–60 cm pikk ja kaalub 500...1100 g (tavaliselt 600...700 g). Tiibade siruulatus on 75 cm. Isaslinnud on suuremad.

Toitumine

Toitumiseks aulid sukelduvad ja ujuvad vee all. Tavaliselt toituvad nad pinna lähedal, kuid võivad sukelduda kuni 60 m sügavusele. 
Nad söövad peamiselt limuseid, vähilaadseid ja mõningaid väikesi kalu.

Häälitsus

Isaslinnud on häälekad. Nende kutsehüüd meenutab joodeldamist ning kostab nagu "au, au, aul, au".

Pesitsemine

Aul ehitab pesa kaldale varjatud kohta. Pesamaterjalina kasutab ta taimset materjali, vooderdusena udusulgi. 
Kurnas on 5...12 (tavaliselt 6...10) muna. Munad on rohekad või kreemikad. Muna mõõtmed on 54×38 mm, mass umbes 43 g. 
Haub ainult emaslind. Haudeaeg on 23–24, teistel andmetel 24...29 päeva.
Pojad on pärast koorumist kohe suutelised ise liikuma ja toituma. 
Aulil on aastas üks kurn.

Elupaik

Aulid elavad veekogude kaldal. Lõuna pool eelistavad nad mägijärvi ja -jõgesid.

Ohustatus ja looduskaitse

Aul on väheohustatud. 
Mõnes riigis, näiteks Bulgaarias, on aul looduskaitse all.
Ruleerimisrada

Ruleerimisrada (inglise taxiway) on lennujaamas tee, mis ühendab maandumis-õhkutõusmisrada rampide, terminalide ja teiste ehitistega. Raja katteks võib olla betoon või asfalt, väiksemad lennujaamad kasutavad vahel ka looduslikku katet – muru või kruusa.
Tiheda liiklusega lennujaamad kasutavad tihti high-speed- või rapid-exit-ruleerimisradasid, et lennuk saaks lennurajalt lahkuda suurema kiirusega. See võimaldab lennuraja vabastada kiiremini, mis omakorda laseb teisel lennukil maanduda või lahkuda lühema ajakuluga.
Murru vangla

Ajalugu

Vangla asutati 1. jaanuaril 1938 Murru Vangimajana.
Vahepeal kandis vangla nimesid ITK-2, ITU-2 ja JUM-422/2.
Nime "Murru vangla" kandis kinnipidamisasutus alates aastast 1994 kuni 2011.
Alates aastast 2011 liideti vangla Harku vanglaga ning ühisnimeks sai "Harku ja Murru vangla".
Endine Murru vangla suleti 1. jaanuarist 2013.
Aastatel 1961–2000 tegutses nüüdseks Murru vanglaga liidetud Rummu vangla iseseisva vanglana, kuni 2004. aastal sai sellest Murru vangla avavangla osakond. 2007. aastal liideti Murru vanglaga Ämari vangla.
Murru vangla territooriumil paikneb vangla administratiivhoone, mille esimesel korrusel toimuvad lühiajalised kokkusaamised; teisel korrusel on pikaajaliste kokkusaamiste toad, kolmandal korrusel vangla personali tööruumid. Vangla territooriumil haldushoonete kõige vanemas hoones, mis on ehitatud 1949. aastal, asetsevad meditsiini-, majandus- ja julgeolekuosakond ning kooliruumid (Murru Vangla kutsekool).

Ajalugu

Pärast Murru Vangimaja asutamist 1938. aastal, ehitati 1937.-1938. aastal tollase Murru vangimaja territooriumile puitehitised - barakid. Kogu vangla koosnes vahtkonnahoonest, kahest barakist süüdimõistetuile, tööstushoonest ja lahtisest katusealusest kiviraiduritele.
1941. aastal nimetati vangimaja ümber ITK-2 (Ispravitelnaja Trudovaja Kolonija), seejärel ITU-2 (Ispravitelnoje Trudovoje Utšreždenije) ja edasi JUM-422/2.
1949. aastal valmisid koloonia territooriumil esimene kartserikorpus ja saun-pesumaja. Muud vangla põhihooned on ehitatud 1960.-1980. aastatel, nende rajamisel juhinduti tolleaegsetest nõudmistest kolooniatele. Algul rajati vangla perspektiivse paekivitööstusena, kus oli võimalik päevas tööle rakendada kuni 400 süüdimõistetut. Kivitööstus ammendus 1970. aastatel, mil tööhõive kompenseeriti metalli- ja puidutööstusega. Vanglas tegutsesid mitme tehase filiaalid. Täideti ka sõjatööstuse tellimusi. Kinnipeetavad töötasid kolmes vahetuses.
2011. aastal ehitati vangla territooriumile Euroopa Liidu rahalisel toetusel sööklahoone ja kutsekool. Vanglas tegutses kirjandusklubi Kulg.
Murru vangla kirjandusõpetaja oli Mare Riimets.
Protozooloogia

Protozooloogia (ladina keeles protozoologia) on zooloogia ja protistoloogia haru, mis tegeleb ainuraksete (Protozoa) uurimisega.
Teadusharu sai alguse arvatavasti 17. sajandil ja selle juurutajaks peetakse Antonie van Leeuwenhoek'i, kes vaatles ainurakseid mikroskoobiga.
Villnöß

Geograafia

Valla pindala on 81,2 km².
Villnößi vallas on frazioni (alljaotused, peamiselt külad ja asundused) Koll (Colle), St. Jakob (San Giacomo), St. Magdalena (Santa Maddalena), St. Peter (San Pietro), St. Valentin (San Valentino) ja Teis (Tiso).
Villnöß külgneb järgmiste valdadega: Brixen, Klausen, Lajen, Urtijëi, San Martin de Tor, Santa Cristina Gherdëina ja Feldthurns.

Keeleline jaotus

2011. aasta rahvaloenduse järgi kõneles 97,69% rahvastikust esimese keelena saksa keelt, 1,99% itaalia keelt ja 0,32% ladiini keelt.
Puitkarkass

Puitkarkassi eelised

Puitkarkassist ehitamine on võrreldes teiste materjalide kasutamisega kiirem, efektiivsem ja odavam. Puitkarkassi on võimalik painutada ja väänata, mis annab sellele eelise teiste materjalide ees. Lisaks on puidu kasutamine ehituses väga keskkonnasõbralik ja puitkarkassi valmistamiseks ei ole vaja erilisi teadmisi. Uus ja tänapäevane tehnoloogia võimaldab üha paremini puitu ära kasutada. Üheks eeliseks võib lugeda ka seda, et karkass on käsitsi tehtud, mis annab sellest valmistatud hoonele väärtust juurde.
Puitkarkassi kasutatakse peamiselt hoonete kandekonstruktsioonides, katuste konstruktsioonides, kui ka muude abihoonete (kasvuhoonete, kuuride jne) ehituses. Eestis valmistatakse karkasse peamiselt okaspuidust, näiteks mänd, kuusk.

Puitkarkassi valmistamine

Tänapäeval valmistatakse karkasse nii tavalisest saematerjalist kui ka liimpuidust. Liimpuit erineb tavalisest saematerjalist mitut moodi. Esiteks annab ta puidule esteetilisema väljanägemise ja parandab füüsikalisi omadusi, näiteks tugevust ja tulekindlust. Liimpuidust valmistatud karkass võimaldab ehitada pikemaid talasid, näiteks sellistele laiematele hoonetele nagu tallidele, lautadele ja laohoonetele.
Ülendi ohvripärn

Ülendi ohvripärn (ka Ülendi niinepuu, Ülendi lõhmus, Ülendi Pühapärn, Ülendi äbajumal ~ ebajumal) on püha puu Ülendi külas Hiiumaal.
Võeti looduse üksikobjektina looduskaitse alla 1959. aastal.
1989. aastal puu põles. Ave Alavainu kirjutas sellest luuletuse "Ohvripuu põlemine". Kuigi enamik puust hävis, elas pärn tulekahju üle.
1999. aastal mõõtis Hendrik Relve puu kõrguseks 4,5 m ja ümbermõõduks rinnakõrguselt 590 cm.

Kohapärimus

Põlengu eel on pandud ande pärna õõnsusse.
1939. aastal Kõpu küla elaniku Gustav Lauri jutustatud lugu kirjeldab puule viidud ande ja talle omistatud ravivaid võimeid: "Ülendi külas Kõpu kabeli ligidal on vana pärn. Rahvas üiab teda "Ülendi äbajumalaks". Selle pärna okste külges oli enne alati kõiksugu paelu ja lipsusi. Minu ema, kes oli sündinud 1860. a., mäletas veel, et suvistepühadel ja jaanipäeval viidud pärnale ohvriande. Siis ta ilustatud veel tupsude ja lipsudega ära. Kellel paised olnd, see pigistand sene paelaga, mis seal külges oli, siis kadusid paised kohe ära. Ta koor on kangesti pahkline; need olla inimeste ädad, mis jumal oma külge on võtnd. Ükskord Ülendi Toomal olnd tagumiku peal suur paise ja see põle kudagi paranend. See olnd üks nelipühi esimese püha omigu, kui Toomas viind ohvri pärnale. Sellesama pääva paise läind lõhki ja akand paranema. See lugu juhtus umbes 60–70 a. eest."
1940. aastal samuti Kõpu külas elanud Paavel Pihelilt kogutud lugu vahendab sarnaseid Ülendi pärnaga seotud uskumusi: "Vanasti seda puud on peetud pühaks ja on toodud talle ohvreid. Ohvriandideks on olnud värvilised lindid ja paelad, isegi raha, mis on paigutatud puutüves leiduvaisse aukudesse ja konarusisse ja mis on näha sääl praegugi veel. Puu tüvi on kaetud üleni seesuguste pahkadega. On räägitud, et need olevat inimeste patud ja paised, mis pärn kui jumal on võtnud inimestelt enda kanda (rääkinud Ligude Maret, kes suri 20 a. tagasi 84 a. vanuses). Veel umbes a. 40–50 tagasi on olnud Ülendi Toomal kuri pais, mis kuidagi ei tahtnud paraneda. Viimases hädas viinud Toomas pärnale ohvri, ja kohe samal päeval lõhkenud pais ja hakanud paranema."
Inimlased

Nomenklatuur

Sugukonna autor on John Edward Gray (1825).

Inimlaste, inimahvlaste ja inimahvide mõiste ajalooline areng

Inimlaste põlvnemise üha täpsema rekonstrueerimise tulemusena on nimetuste "inimlased" ja "inimahvid" tähendus muutunud. Varem mõisteti inimlaste ehk hominiidide  (Hominidae) all nüüdisinimest (Homo sapiens) ja inimese fossiilseid lähimaid sugulasi, tema lähimad retsentsed sugulased šimpansid, gorillad ja orangutanid arvati aga inimahvlaste (Pongidae) sugukonda, millest inimene jäeti välja, ning neid nimetati suurteks inimahvideks või lihtsalt inimahvideks. 
Arvestades fülogeneetilisi teadmisi, mille järgi šimpansid ja gorillad on inimestega märgatavalt lähemas sugulused kui orangutanid, on see süstemaatika aegunud.  Sellepärast arvatakse inimene ja tema väljasurnud lähisugulased tänapäeval šimpanside, gorillade ja orangutanidega ühisesse inimlaste (Hominidae) ühte sugukonda. 
Nimetus "inimahvlased" tähendab tänapäeval ülemsugukonda Hominoidea. Inimahvlasteks nimetati varem sugukonda Pongidae. Mõnikord nimetatakse inimahvlasteks ka inimlasi.
Nimetus "inimahvid" on ebamäärane. See võib tähendada inimlasi, tänapäeva inimlasi peale inimese, tänapäeva inimahvlasi peale inimese või ülemsugukonda Hominoidea. Üldkeeles tähendab see enamasti endiselt kõiki inimlasi peale inimese.
Worcesteri maakond (Massachusetts)

Worcesteri maakond (Worcester County) on maakond USA-s Massachusettsi osariigis. Geograafilised koordinaadid on 42°35' N, 71°91' W.
Maakonna halduskeskus ja suurim linn on Worcester.
Maakonna pindala on 4090 km², millest 171 km² moodustab veepindala.
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 798 552. Aastal 2000 oli elanikke 750 963.

Ajalugu

Worcesteri maakond moodustati 2. aprillil 1731 Hampshire'i maakonna idaosast, Middlesexi maakonna lääneosast ja Suffolki maakonna lääneosast.
Magnetiline inklinatsioon

Magnetiline inklinatsioon ehk inklinatsioon (lad inclinatio – kallutamine, kaldu) on Maa magnetvälja jõujoonte ja rõhttasandi vaheline nurk, võib olla vahemikus +90 kuni –90 nurgakraadi. 
Punkte, kus inklinatsioon on +90° või –90°, nimetatakse Maa magnetpoolusteks. Kesk-Euroopa laiusel on magnetiline inklinatsioon 66,5°.
Arnold Niggol

Arnold Niggol VR II/3 (1. november 1898 Põltsamaa – 3. juuni 1919 Tartu) oli Vabadussõjas langenud Eesti sõjaväelane (kapral).
Teenis Esimeses maailmasõjas Vene ratsaväes, 1917 astus 1. Eesti ratsapolku. Vabadussõjas teenis vabatahtlikuna laiarööpmelisel soomusrongil nr. 1. 23. mail 1919 sai ta raskelt haavata, suri haiglas. Autasustatud postuumselt II liigi 3. järgu Vabadusristi ja 10.000 marga rahalise autasuga.
Maetud Põltsamaale.
7. sajand eKr

Kümnendid ja aastad

700. aastad eKr: 700 eKr
690. aastad eKr: 699 eKr, 698 eKr, 697 eKr, 696 eKr, 695 eKr, 694 eKr, 693 eKr, 692 eKr, 691 eKr, 690 eKr
680. aastad eKr: 689 eKr, 688 eKr, 687 eKr, 686 eKr, 685 eKr, 684 eKr, 683 eKr, 682 eKr, 681 eKr, 680 eKr
670. aastad eKr: 679 eKr, 678 eKr, 677 eKr, 676 eKr, 675 eKr, 674 eKr, 673 eKr, 672 eKr, 671 eKr, 670 eKr
660. aastad eKr: 669 eKr, 668 eKr, 667 eKr, 666 eKr, 665 eKr, 664 eKr, 663 eKr, 662 eKr, 661 eKr, 660 eKr
650. aastad eKr: 659 eKr, 658 eKr, 657 eKr, 656 eKr, 655 eKr, 654 eKr, 653 eKr, 652 eKr, 651 eKr, 650 eKr
640. aastad eKr: 649 eKr, 648 eKr, 647 eKr, 646 eKr, 645 eKr, 644 eKr, 643 eKr, 642 eKr, 641 eKr, 640 eKr
630. aastad eKr: 639 eKr, 638 eKr, 637 eKr, 636 eKr, 635 eKr, 634 eKr, 633 eKr, 632 eKr, 631 eKr, 630 eKr
620. aastad eKr: 629 eKr, 628 eKr, 627 eKr, 626 eKr, 625 eKr, 624 eKr, 623 eKr, 622 eKr, 621 eKr, 620 eKr
610. aastad eKr: 619 eKr, 618 eKr, 617 eKr, 616 eKr, 615 eKr, 614 eKr, 613 eKr, 612 eKr, 611 eKr, 610 eKr
600. aastad eKr: 609 eKr, 608 eKr, 607 eKr, 606 eKr, 605 eKr, 604 eKr, 603 eKr, 602 eKr, 601 eKr
Matt Bomer

Matthew Staton Bomer (sündinud 11. oktoobril 1977) on Ameerika näitleja, filmitegija ja laulja.
Aastatel 2009–2014 mängis ta peaosa teleseriaalis "Valgekrae".
Prelüüd

Prelüüd ehk eelmäng (prantsuse keeles prélude, ladina keeles praeludium, saksa keeles Präludium, itaalia keeles preludio) on muusikateose sissejuhatus. 
Alates 19. sajandist võib prelüüd olla ka iseseisev muusikateos.
Prelüüd on tavaliselt lühike, selle täpne vorm võib varieeruda. Tavaliselt on prelüüdis väike hulk rütmilisi ja meloodilisi motiive, mis korduvad teose vältel.
Ateena harta

Ateena harta on kolme olulise dokumendi nimi, mis on heaks kiidetud Ateenas.

1931. aastal Ajalooliste mälestusehitiste arhitektide ja tehnikute esimese rahvusvahelise kongressi heaks kiidetud ürik.
1933. aasta Rahvusvahelise Kaasaegse Arhitektuuri kongressi CIAM-i (Congrès internationaux d'architecture moderne) seisukohti sõnastav harta alapealkirjaga "Funktsionaalne linn"
1998. aastal koostatud "Uus Ateena harta", mis sündis tänu CIAM-i IV kongressil (harta avaldati 12 aastat hiljem). Harta propageeris linnaplaanide funktsionaalset tsoneerimist.
Aģe

Aģe on 41 km pikkune jõgi Lätis, Lääne-Vidzemes. Jõgi algab Aģe järvest, voolab läbi Krimulda ja Limbaži piirkonna ning  suubub Saulkrasti piirkonnas Zvejniekciemsi külas Liivi lahte. Aģe jõge mainitakse nimede Adya ja Adia all esmakordselt Henriku Liivimaa kroonikas.