Albert Bandura

Isiklik elu

Bandura sündis Kanada Alberta provintsi saja elanikuga väikelinnas Mundare'is. Ta oli 8-liikmelise pere noorim laps ja ainus poeg. Bandura on Ukraina ja Poola päritolu. Väikelinna piiratud võimalused hariduse omandamise juures muutsid Bandura iseseisvaks õppijaks, mis tuli kasuks ka tema hilisemas karjääris. Bandura vanemad julgustasid teda otsima võimalusi väljaspool nende väikest kodulinna. Suvel pärast keskkooli lõpetamist töötas Bandura Yukonis, et aidata ära hoida Alaska kiirtee vajumist. Bandura ise on oma huvi psühhopatoloogia vastu omistanud mainitud töökogemusele tundras. Yukonis puutus Bandura kokku joomise ja mängurlusega, mis aitas laiendada tema perspektiive ja vaateid elule. Bandura asus elama Ameerikasse 1949. aastal ja sai kodakondsuse aastal 1956. Ta abiellus Virginia Varnsiga (1921–2011) 1952, kellega on A. Bandural kaks tütart .

Haridus ja akadeemiline karjäär

Akadeemilise psühholoogiaga tutvus Bandura juhuslikult – üliõpilasena olid tema varahommikud vabad ning ta otsustas ajaviiteks võtta psühholoogia ainet, mis osutus talle ligitõmbavaks. Bandura lõpetas 1949. aastal Briti Columbia ülikooli bakalaureuseõppe ja võitis Bolocani psühholoogia auhinna. Seejärel liikus ta selleaegsesse teoreetilise psühholoogia epitsentrisse Iowa ülikooli. 1951. aastal sai ta Iowa ülikoolis magistriks ja 1952. aastal sealsamas doktoriks. Arthur Benton oli Bandura akadeemiline juhendaja Iowas , kelle kaudu on Bandural akadeemiline side William Jamesiga . Iowas hakkas Bandura toetama psühholoogiat, mis uuris fenomene läbi korratavate eksperimentaalsete katsete. Ta lisas psühholoogiasse mõisted "kujutlus" ja "representatsioon". Bandura võttis kasutusele ka mõiste "retsiprookne determinatsioon", mille kohaselt inimese käitumine on mõjutatud ja mõjutab omakorda indiviidi omadusi ja sotsiaalset keskkonda. Eelnevalt välja toodud mõistete kasutusele võtmisega eemaldus Bandura domineerivast biheiviorismi voolust, mis sel ajal psühholoogias oli. Bandura laienenud käsitlus kontseptuaalsetest mõistetest aitas paremini tegeleda mõistetega nagu vaatlusel põhinev õppimine ja eneseregulatsioon. Selline lähenemine pakkus psühholoogidele praktilise viisi, kuidas mõelda vaimsetest protsessidest, erinevalt psühhoanalüüsist ja personoloogiast. Pärast lõpetamist tegi ta kliinilise praktika Wichita Kansas Guidance keskuses. 1953. aastal võttis ta vastu lektorikoha Stanfordi ülikoolis, kus töötab siiani.

Uurimisteemad

Algusaastatel mõjutas Bandurat Robert Searsi töö sotsiaalse käitumise ja identifitseerimisel põhineva õppimise perekondlikust taustast. Ta suunas oma esialgse uurimistöö sotsiaalse mudeldamise rollile inimese motivatsioonis, mõtlemises ja käitumises. Koostöös Richard Waltersiga, oma esimese doktorandiga, alustas ta sotsiaalse õppimise ja agressiooni uurimist. Nende ühised uuringud illustreerisid, et mudeldamisel on kriitiline roll inimeste käitumise kujunemises. Varasemad tööd andsid aluse vaatlusel põhineva õppimise ning selle mõjutajate ja mehhanismide uuringutele.

Agressioon

Bandura koostöö Waltersiga viis esimeste raamatuteni: "Adolescent Agression" ilmus 1959 ja "Agression: A Social Learning Analysis" 1973. Isegi biheiviorismi hiilgeajal, kus oluline osa oli B. F. Skinneri töödel ning operantsel tingimisel, uskus Bandura, et tasu ja karistus ainukeste käitumise kujundajatena ei ole piisav lähtekoht. Ta uskus, et suur osa inimeste käitumisest on õpitud teistelt inimestelt. Bandura hakkas uurima lapsi, kes käitusid liigselt agressiivselt, alustades nende elus oleva vägivalla allika kindlaks tegemisest. Algne uurimistöö selles vallas sai alguse 1940ndatel Neal Milleri ja John Dollardiga. Bandura edasine töö selles vallas kulmineerus Bobo-nuku eksperimendiga ning väga mõjuka sotsiaalse õppimise teooriaga aastal 1977. Mitmed tema uuendused tulenesid keskendumisest empiirilisele ja korratavale uuringutele, mis sel ajal olid veel Freudi teooriate juhitud psühholoogias üpris võõrad suunad.
1961. aastal tegi Bandura uurimistöö käigus vastuolulise Bobo-nuku eksperimendi. Sellega uuris Bandura agressiivsusega seotud käitumismustreid. Tulemustest oodati, et agressiivsust võib lahti seletada kasvõi osaliselt läbi sotsiaalse õppimise teooria, kus uuritavad kujundavad oma käitumist läbi nähtud mudelite käitumise. Katsest selgus, et lapsed, kes jälgisid agressiivset mudelit, käitusid seejärel ka ise agressiivsemalt. Eksperimendi tulemused muutsid moodsa psühholoogia suunda, pöörates fookuse akadeemiliselt psühholoogialt biheiviorismi ja kognitiivse psühholoogia suunas.

Sotsiaal-kognitiivne teooria

1980. aastateks oli Bandura uurimistöö võtnud holistilisema suuna, millega ta püüdis anda ulatuslikumat ülevaadet inimeste tunnetusest sotsiaalse õppimise kontekstis. Sotsiaalse õppimise teooriast edasi arendatud lähtekohad nimetati peagi sotsiaal-kognitiivseks teooriaks.

Mõtete ja käitumise sotsiaalne alus

1986. aastal avaldas Bandura raamatu "Social Foundations of Thought and Action: A Social Cognitive Theory", kus ta mõtestas ümber indiviidi ennast organiseerivaks, ennetavaks, ennast peegeldavaks ja ennast reguleerivaks. Sellega vastandus ta üldtunnustatud nägemusele inimesest, kes on väliste jõudude meelevallas. Bandura arendas edasi kontseptsiooni triaadilisest retsiprooksusest, mis määrab ära seose inimese käitumise, keskkonna faktorite ja indiviidist tulenevate faktorite (nt tunnetuslikud, emotsionaalsed ja bioloogilised sündmused) ning retsiprookse determinismi vahel, tuues välja nende faktorite vahelised põhjuslikud seosed. Bandura rõhk inimestel kui ennast organiseerivatel ja reguleerivatel agentidel viis lõpuks tema hilisemate töödeni enesetõhususega.

Enesetõhusus

Uurides protsessi, kus mudeldamine vähendab foobiatega kaasnevaid sümptomeid, näiteks foobia usside ees, leidis Bandura, et enesetõhususe (foobiaga indidviidide usk enda võimetesse vähendada foobiat) uskumused vahendasid muutusi käitumises ja hirmuga kaasnevas ärevuses. Sellest tähelepanekust ajendatult alustas Bandura programmi, et uurida, kuidas enesekohased mõtted mõjutavad psühholoogilist funktsioneerimist. Kuigi ta jätkas hulgaliste teoreeriliste probleemide uurimist ja lahkamist, pööras ta alates 1970ndate lõpust palju tähelepanu enesetõhususe rolli uurimisele inimese funktsioneerimises. 
2004. aastal leidis Bandura koostöös Charles Benightiga sarnased tulemused seoses enesetõhususega (kui foobiate puhul) ka tõsise trauma läbinud inimeste. Enesetõhusus omas positiivset mõju nii looduskatastroofide kannatanatute paranemisel kui ka veteranidel, kes kannatasid hüpervalvsuse ja korduvate mälupiltide käes. Saavutades tajutud kontrollitunde (enesetõhususe) traumaatilise kogemuse suhtes (tunnetuslikult või füüsiliselt) suutsid nii veteranid kui ka orkaanis ellujäänud üle saada sündmusega seotud stressist ja traumast ning edasi liikuda .
Lisaks enesetõhususe uurimisele seoses traumade ja foobiatega, on Bandura koostöös Caprara ja kolleegidega panustanud ka enesetõhususe uurimisele haridussüsteemis. Tema uurimused panid rõhku järjest kasvavale tehnoloogia osakaalu suurenemisele, kus üha rohkem informatsiooni on õpilastele vabalt kättesaadav. Seetõttu tuleks rohkem rõhku pöörata just eneseregulatsiooni tõhususe õpetamisele ja suurendamisele. Bandura on välja toonud, et eneseregulatsiooni tõhususe tõstmine vähendab uskumuste, et ma ei suuda tehnoloogia kasvuga kaasas käia, võimalikku negatiivset mõju. Samuti aitab vältida pideva muutusega kaasnevat ülekoormust ja segadust. Bandura tõi välja, et olukorras, kus tööandjad keskenduvad üha enam kognitiivsete võimete ja paindlikkuse olulisusele, on selline lähenemine väärtuslik.
Bandura avaldas raamatu "Enesetõhusus: kontrolli harjutamine" ("Self-efficacy: The exercise of control") aastal 1997.

Moraalne agent

Sotsiaal-kognitiivse teooria kohaselt on agendid inimesed, kes on sotsiaalse süsteemi loojad ja samal ajal ka selle produktid. 
Bandura rakendas inimese kui agendi vaadet läbi sotsiaal-kognitiivse teooria moraalsete väärtuste ja käitumiste personaalsetele ja sotsiaalsetele aspektidele. Täpsemalt ütleb ta sotsiaal-kognitiivses teoorias, mis puudutab moraalse mina mõistet, et moraalne arutlemine on seotud moraalsete tegudega läbi emotsionaalsete eneseregulatsiooni mehhanismide, läbi mille moraalset agenti rakendatakse. Mainitud eneseregulatoorsed mehhanismid tuleb aktiveerida aga psühhosotsiaalselt.

Autasud

Bandurale on antud vähemalt 16 autasu, sealhulgas järgmistest ülikoolidest: Briti Columbia ülikool, Alfred ülikool, Rooma ülikool, Lethbridge’i ülikool, Salamanca ülikool, Indiana ülikool, New Brunswicki ülikool, Penn State’i ülikool, Leideni ülikool, Berliini Vaba ülikool, Jaume I ülikool, Athena ülikool, Catania ülikool. 
1980 valiti ta Ameerika Kunstide ja Teaduste Akadeemia liikmeks. 1980. aastatel sai ta autasu väljapaistvate teaduslike panuste eest APA-lt, algatades uurmusi enesereguleeritud õppimise osas. 1999 sai Bandura Thorndike'i autasu väljapaistva panuse eest haridusse psühholoogia valdkonnas (APA) ja 2001. aastal sai elutöö autasu Käitumisteraapia Arendamise Assotsiatsioonilt. Samuti on ta saanud väljapaistvate eluaegsete saavutuste autasu APA-lt ja elutöö autasu Lääne Psühholoogia Assotsiatsioonilt, James McKeen Catelli autasu Ameerika Psühholoogide Seltsilt ja kuldmedali autasu silmapaistva elukestva panuse eest psühholoogiasse Ameerika Psühholoogia Sihtasutuselt. 2008. aastal sai ta Louisville ülikooli Grawemeyeri autasu oma panuse eest psühholoogiasse.