google/wiki40b huggingface dataset:
Tamron

Tamron (Tamron Co., Ltd.) on Jaapani optikaettevõte, mis toodab fotoobjektiive, läätsesid ja optiliste seadmete elemente.  
Ettevõtte peakontor asub Saitama prefektuuri Saitama linnas. Suurim aktsiapaketi hoidja on Sony. 
Tamroni objektiivid sobivad nii Canoni, Nikoni, Pentaxi kui ka Sony peegelkaameratele. Ligi pooled Tamroni objektiividest on kasutatavad kõigi digipeegelkaamerate ning ka 35 mm filmi kasutavate peegelkaamerate ees. Pooled valikus olevad objektiivid on aga valmistatud spetsiaalselt APS-C mõõdus sensoritega digitaalsetele peegelkaameratele.
Ettevõtte nimi on tuletatud ettevõtte asutaja ja peaoptiku Uhyoue Tamura perekonnanimest.
Tamroni ametlik importija Eestis on Nordic Digital AS, millele kuulub tehnikapoodide kett Photopoint.
Tartu jesuiitide seminar

Tartu jesuiitide seminar (ladina keeles Collegium Derpatense) oli Tartus Poola võimu ajal tegutsenud õppeasutus. Seminar loodi jesuiitide kolleegiumi juurde 1585. aastal, et valmistada jesuiitidele ette tõlke misjonitööks. Tõlkide seminarist kujunes 16. sajandi lõpul ilmselt preestrite seminar. Seminar tegutses aastail  1585–1600 ja 1615–1625.
Massihävitusrelv

Ajalugu

Terminit "massihävitusrelv" on kasutatud sellises tähenduses vähemalt aastast 1937, kui seda kasutati pommituslennukite kirjeldamiseks. Tol ajal näisid sellised kõrgel lendavad lennukid kui pidurdamatu hävitusjõud ja oht linnade tsiviilisikutele, kes olid sõjaliste konfliktide korral rindelt eemal. Teise maailmasõja ajal pommitati lennukitelt suurlinnu Hamburgi ja Tokyot, kus sai surma kümneid tuhandeid inimesi ühe ööga.
Tavapommide hävitusjõudu ei anna võrreldagi aatomipommi hävitusjõuga, näiteks sellisega, mille Ameerika Ühendriikide lennuk Teise maailmasõja lõpus Hiroshima kohal alla heitis. Aatomipommi plahvatuses hävis terve linn ning umbes 66 000 inimest sai otsekohe surma. Aasta lõpuks suurenes kiirituskahjustuste tõttu surnute arv 140 000-ni. Samalaadne oli massihävitusrelva tekitatud hävitustöö ka Ameerika Ühendriikide korraldatud aatomipommirünnakus Nagasakile. Külma sõja ajal ehitasid Ameerika Ühendriigid, Nõukogude Liit ja teised suurriigid tuhandeid tuumapomme, tuumalõhkepeaga rakette ja tuumalaenguga suurtükiväe laskemoona. Samal ajal valmistasid suurriigid ka keemia- ja biorelvi.
Keemiarelva laengud sisaldavad erilisi mürgiseid vedelikke ja gaase, mis lämmatavad ohvreid, saastavad nende verd, tekitavad naha- või närvisüsteemikahjustusi. Kloorigaasi kasutati Esimeses maailmasõjas.
Bioloogilised relvad sisaldavad looduslikke mürke, baktereid või viirusi. Biorelv erineb keemia- ja tuumarelvast selle poolest, et biorelva pole pärast kasutamist võimalik kohe tuvastada. On olemas vahendeid, mis tuvastavad biorelva mõju, kuid see võtab aega. Biorelva mõju pole ka kohe nähtav, kulub aega, et tekitada kahju või haigust (inkubatsiooniperiood). Selleks ajaks, kui sümptomid hakkavad tekkima, on tõenäoliselt paljud inimesed nakatunud ning alanud on haiguspuhang. Äkilise haiguspuhangu teke on biorelva kasutamise korral üks tähtsamaid tunnuseid. Biorelvi kasutatakse rahvarohketel aladel, et saavutada maksimaalne efektiivsus. Biorelvade kasutamisele võib järgneda surmavate haiguste levik (Siberi katk, kopsukatk, rõuged).
Biorelva pole tänapäeval kasutatud pärast seda, kui Jaapan levitas Teise maailmasõja ajal katkuga nakatatud täisid Hiina aladel. Vaatamata sellele kardetakse, et biorelva võidakse ikka kasutada, sest üldiselt on keemia- ja biorelva suhteliselt lihtne valmistada.
M-teooria

M-teooria (inglise keeles M-theory) on füüsikateooria, mis ühendab kõiki superstringiteooria mittevasturääkivaid versioone. Oletuse sellise teooria eksisteerimise kohta esitas Edward Witten 1995. aasta kevadel Lõuna-California Ülikoolis toimunud stringiteooriaalasel konverentsil. Witteni teadaanne pani aluse teisele superstringirevolutsioonile.
Enne Witteni teadaannet olid stringiteoreetikud määratlenud superstringiteooria viis erinevat versiooni (tüüp I, tüübid IIA ja IIB ning kaks heterootilist stringiteooriat). Kuigi esialgu need teooriad tundusid olevat täiesti erinevad, näitasid hiljem mitme füüsiku uurimused, et teooriad olid omavahel seotud keerulisel ja mittetriviaalsel viisil. Muu hulgas leidsid füüsikud, et ilmselt erinevad teooriad võiksid olla ühendatud matemaatiliste teisendustega, mida nimetatakse S-duaalsuseks ja T-duaalsuseks. Witteni oletused põhinesidki osaliselt nende duaalsuste eksisteerimisel ja osaliselt stringiteooriate seostel väljateooriaga, mida nimetati 11-mõõtmeliseks supergravitatsiooniks.
M-teooria matemaatilise struktuuri uuringud on tekitanud olulisi teoreetilisi tulemusi füüsikas ja matemaatikas. Spekulatiivsemalt võttes võib M-teooria anda raamistiku kõigi looduses esinevate kõigi fundamentaalsete jõudude ühendava kõige teooria arendamiseks. 
Teoorias kasutatakse baasobjektina nn braani  – ulatuslikku kahe- või kõrgemamõõtmelist (n-braan) objekti.
Min (mütoloogia)

Min (mjn) on vanaegiptuse mütoloogias viljakus- ja sigivusjumal.
Teda kujutati fallosega mehena.
Mini olulisem kultusekeskus oli Koptoses.
Krakówi Maria kirik

Krakówi Maria kirik (poola Kościół archiprezbiterialny pw. Wniebowzięcia Maryi Panny, Kościół Mariacki) on üks muljetavaldavamaid gooti kirikuid Poolas ja Euroopas. Asub Krakówi vanalinnas Rynek Główny platsil. 
Gooti stiilis kiriku ehitamist purustatud romaani kiriku kohale alustas Krakówi piiskop Iwo Odrowąż 1221. aastal. Gooti kirik valmis ajavahemikus 1287–1320. Aastatel 1392–1397 ehitati kirik ümber basiilikaks. 
Iseloomulikuks elemendiks on kiriku omapärased erineva kuju ja pikkusega tornid, mis on ühed huvitavamad Euroopas. 
Samuti on Krakówi Maria kirikul väga kuulus altar - Euroopa suurim gooti altar - Wit Stwoszi kullast ja puust meistriteos.
Flesbergi püstpalkkirik

Flesbergi püstpalkkirik on püstpalkkirik Norras Buskerudis Flesbergi vallas. See ehitati umbes aastal 1200. Esimene kirjalik tõend kiriku olemasolust on aastast 1359.
Algselt oli kirik ühelööviline, nelja vabalt seisva sisemise postiga, mis kandsid tornikiivrit. Neid ümbritsesid igal neljal küljel külglöövid, mis moodustasid jalutuskäigu. Kirikul oli kitsam kantsel, kõrgem tornikiiver ja poolringikujuline apsiid. Seestpoolt olid kirikul plankseinad.
1735 eemaldati kantsel, apsiid ja löövi idasein. Löövi pikendati ida poole ja lisati kaks ristlöövi, mis muutis kiriku põhiplaani ristikujuliseks.
Tänapäeval on esialgsest kirikust säilinud ainult kolm välisseina, sest ka katus ja seda kandvad postid on vahepeal välja vahetatud.
Heinz

H. J. Heinz Company, paremini tuntud kui Heinz, on Ameerika toidukäitlemise ettevõte, mille peakontor asub Pennsylvanias Pittsburghis One PPG Place'is. Ettevõte on Kraft Heinz Company tütarettevõte. Ettevõtte asutas Henry John Heinz 1869. aastal. Heinz toodab tuhandeid toiduaineid kuuel kontinendil asuvates tehastes ja turustab neid tooteid enam kui 200 riigis ja territooriumil. 
2013. aasta veebruaris nõustus Heinz, et Berkshire Hathaway ja Brasiilia 3G Capital ostavad selle 23 miljardi dollari eest. 25. märtsil 2015 teatas Kraft oma ühinemisest Heinziga, mille korraldasid Berkshire Hathaway ja 3G Capital. Saadud ettevõte Kraft Heinz on suuruselt viies toidukäitleja maailmas.
Õie Praggi

Elulugu

Õie Praggi on talupidaja tütar ja Jaan Praggi abikaasa.
Lõpetas 1950 Võru Keskkooli, 1957 TÜ bioloogia osakonna, põllumajanduskandidaat (1969, EPA), väitekiri "Eesti punase karja piima valgu- ja rasvasisaldus Võru rajooni majandeis ning selle suurendamise võimalusi." 
Oli 1957–67 mitmes majandis zootehnik-selektsionäär, 1967–73 R. Pälsoni sovhoosi juurde moodustatud Üleliidulise Põllumajanduse Ökonoomika Teadusliku Uurimise Instituudi töörühma noorem-, 1973–78 vanemteadur, 1978–91 Eesti Maaviljeluse ja Maaparanduse Teadusliku Uurimise Instituudi (EMMI) ökonoomika osakonna nooremteadur.

Teadustöö

Uurimisvaldkonnad: põllumajandusloomade aretus; põllumajandusökonoomika.
Tulvi-Hanneli Turo

Tulvi Turo (kuni aastani 1999 Tulvi-Hanneli Vanaselja, sündinud 21. mail 1969 Tallinnas) on eesti köite- ja nahakunstnik ning konservaator.

Haridus

Aastatel 1976–1987 õppis inglise keele kallakuga Tallinna 7. Keskkoolis ja 1976–1983 Nõmme Lastemuusikakoolis klaveri erialal. 1989. aastal asus õppima Eesti Kunstiakadeemia kujutava ja tarbekunsti teaduskonda nahakunsti erialale. 1995. aastal kaitses magistrikraadi köitekunsti ja köiteajaloo alal teemal „16. sajandi rariteetsetest trükistest Eesti Kunstimuuseumi raamatukogus“ ning esines isikunäitusega Adamson-Ericu muuseumis.

Töökäik

Oli aastatel 1988–1999 Eesti Kunstimuuseumi raamatukoguhoidja ja köitekonservaator, 1999–2006 Eesti Akadeemilise Raamatukogu konservaator ja restaureerimisosakonna juhataja, 2006–2013 Ennistuskoja Kanut konservaator, 2013–2018 Rahvusarhiivi ja Tallinna Linnaarhiivi paberi- ja köitekonservaator ja Tartu Kõrgem Kunstikooli restaureerimise külalisõppejõud. Alates 2019 aastast töötab Konserveerimis- ja digiteerimiskeskuses Kanut. Ta on andnud köitekursusi Eestis ja välismaal, juhendanud Eesti Kunstiakadeemia ja Tartu Kõrgema Kunstikooli üliõpilasi ja praktikante. Ta on olnud Eesti ja rahvusvahelise kutseatesteerimise, bakalaureuseõppe ning köitenäituste hindamiskomisjonide liige, veebilehe „Sulgurid ja metallpanused köidetel Tallinna Ülikooli Akadeemilise Raamatukogu Baltika osakonnas“ algataja ja koordinaator. Omab köitekonservaatori kutsekvalifikatsiooni 8 taset.
Aastast 1995 Eesti Muuseumiühingu ja aastast 1999 ICOM-i liige, aastast 2000 kuulub Eesti Köitekunstnike Ühenduse juhatusse, aastast 2011 on Eesti Nahakunstnike Liidu ja Eesti Konservaatorite Ühingu liige.Tulvi-Hanneli Turo on esinenud eesti ja rahvusvahelistel näitustel, on Tallinnas toimuva rahvusvahelise köitekunstinäituse "Scripta manent" üks korraldajaliikmetest. Näitustel esineb alates 1995. aastast.
Juhan Alas

Juhan Alas (märts 1874 Välta (Pöide vald) – detsember 1963 Kuiste (Valjala vald)) oli eesti dendraariumirajaja.
Pärast õpinguid ja töötamist Riias ostis ta augustis 1897 Erna von Essenilt (sündinud Möller) Valjala kihelkonda Sassi mõisa Kuiste külla talu ning abiellus 1903. aastal.
Asutas 1930. aastatel Mihkel Ranna eeskujul dendraariumi.
Maetud Valjala kalmistule.
Baieri-Landshut

Ajalugu

Hertsogkonna loomine tulenes keiser Ludwigi surmast. 1349. aasta Landsbergi lepinguga, mis jaotas Ludwigi impeeriumi, said tema pojad Stephan, Wilhelm ja Albrecht ühiselt Alam-Baieri ja Madalmaad. Neli aastat hiljem, aastal 1353 jaotati pärandit taas Regensburgi lepinguga; Stephan sai uue Baieri-Landshuti hertsogkonna. Aastal 1363 sai Stephan ka Ülem-Baieri hertsogiks, mis taasühendati seejärel Baieri-Landshutiga. Pärast Stephani surma valitsesid tema kolm poega hertsogkonda ühiselt. Kuid aastal 1392 jaotati Baieri-Landshut kolme hertsogi vahel ja nii eraldusid sellest Baieri-München ja Baieri-Ingolstadt.
Aastal 1429 ühendati Baieri-Landshutiga Baieri-Straubingi osi, nagu ka aastal 1447 kogu Baieri-Ingolstadti hertsogkond. Baieri-Landshut oli nüüd rikkaim Baieri osa, ka Rattenbergi ja Kitzbüheli kaevanduste ja uuendusliku valitsemise tõttu. Hertsogite residents oli aastani 1475 Trausnitzi lossis Landshutis, siis koliti see teise residentsi Burghauseni lossi.
Hertsogkond kestis kokku 150 aastat, kuni Georg Rikka surm päästis valla Landshuti pärilussõja. Sõja lõppedes aastal 1505 jaotati maa äsjaloodud Pfalz-Neuburgi hertsogkonna ja Baieri-Müncheni vahel. Kufstein ja Kitzbühel loovutati Saksa-Rooma keisrile Maximilian I-le kompensatsiooniks tema toetuse eest Baieri-Münchenile ja ühendati seejärel Tirooliga.
Kesküla

Kesküla on eesti perekonnanimi.
Uldis Dumpis

Uldis Reinis Dumpis (sündinud 3. oktoobril 1943 Bauskas) on läti näitleja.
Ta lõpetas 1965. aastal Läti Konservatooriumi Teatriteaduskonna ja on sellest alates olnud  Läti Rahvusteatri näitleja. Alates 1964. aastast on Uldis Dumpis mänginud ligikaudu seitsmekümnes filmis.
Kurt Hager

Kurt Hager (24. juuli 1912 Bietigheim-Bissingen, Baden-Württemberg – 18. september 1998 Berliin) oli Saksa DV riigitegelane.
Kurt Hager oli pärit töölisperekonnast. Reaalkooli lõpetas ta 1931. aastal ja töötas seejärel ajakirjanikuna. 1930. aastal astus ta Saksamaa Kommunistlikku Parteisse ja 1932. aastal Punaste Rindevõitlejate Liitu. 1933. aastal osales ta Stuttgardis Adolf Hitleri raadiokõne segamises, mille eest ta arreteeriti ja paigutati Heubergi koonduslaagrisse. Laagrist vabanemise järel emigreerus ta 1936. aastal ja elas mitmes Euroopa riigis ning täitis Kominterni ülesandeid. 
1937–1939 võttis ta ajakirjanikuna osa Hispaania kodusõjast. 1939. aastal interneeriti ta Prantsusmaal, kust saadeti välja Suurbritanniasse. Suurbritannias jätkas ta kommunistlikku tegevust, pärast Teise maailmasõja algust oli mõnda aega interneeritud.
1946. aastal pöördus Hager Saksamaale tagasi. Ta astus Saksamaa Sotsialistlikku Ühtsusparteisse, kus oli parteihariduse osakonna juhataja. Samuti töötas ta ajakirja Vorwärts peatoimetajana. 1948. aastal lõpetas ta doktoriõpingud Kleinmachnowi parteikõrgkoolis, 1949. aastal sai Berliini Humboldti Ülikooli professoriks.
1950. aastal sai ta Saksamaa Sotsialistliku Ühtuspartei Keskkomitee liikmekandidaadiks ja 1952. aastal Keskkomitee teadusoosakonna juhatajaks. 1954. aastal sai ta Saksamaa Sotsialistliku Ühtuspartei Keskkomitee liikmeks ja 1955. aastal Keskkomitee sekretäriks (oli vastutav teaduse, hariduse ja kultuuri eest). Alates 1959. aastast oli ta Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee Poliitbüroo liikmekandidaat ning alates 1963 Poliitbüroo liige ja Poliitbüroo ideoloogiakomisjoni juhataja. Alates 1958. aastast oli ta Rahvakoja (parlamendi) liige ja alates 1967. aastast Rahvakoja hariduskomisjoni esimees. Lisaks sellele oli ta 1976–1989 Saksa DV Riiginõukogu liige ja 1979–1989 Saksa DV Riikliku Kaitsenõukogu liige.
Faktiliselt oli Kurt Hager Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei peaideoloog. Maailmavaatelt oli ta tõsimeelne karmi liini marksist-leninist. Teda on koguni nimetatud stalinistiks.
1989. aasta novembris astus Kurt Hager kõikidest ametitest tagasi ja 1990. aasta jaanuaris heideti ta Saksamaa Sotsialistlikust Ühtsusparteist välja. 1995. aastal astus ta Saksa Kommunistlikku Parteisse. Samal aastal esitati talle kriminaalsüüdistus seoses Saksa DV-s toimunud piiriületajate tapmisega. 1996. aastal lõpetati Hageri kriminaalasi tema halva tervise tõttu.
Godwini seadus

Godwini seadus on Mike Godwini tähelepanek onlain-vestlustest.
1990. aastal sõnastatud seaduse kohaselt kasvab võrgudiskussiooni arenemisel tõenäosus, et keegi võtab jutuks Hitleri või natsid. Seejuures ei oma jutu teema tähtsust, Godwini arvates jõuab iga piisavalt pikk vestlus sarnaste tulemusteni.
Greg Cipes

Greg Cipes (õieti Gregory Michael Cipes; sündinud 4. jaanuaril 1980 Coral Springsis Floridas) on Ameerika Ühendriikide tele- ja filminäitleja, reggae- ja hiphopmuusik ning elukutseline surfar.
Veltsi mõis

Veltsi mõis (saksa keeles Weltz) oli rüütlimõis Haljala kihelkonnas Virumaal. Nüüdisajal jääb mõis Lääne-Viru maakonda Rakvere valda.
Veltsi mõis asutati 1709. aastal Neeruti mõisast eraldatud osast.
20. sajandi algul olid mõisa omanikud Dehnid.
Parima lavastaja Oscar

Parima lavastaja Oscar (inglise Academy Award for Best Directing, Best Director) on Oscari-filmiauhinna tähtsaim kategooria.
Auhinnaga tunnustab Ameerika Filmikunsti ja -teaduste Akadeemia eelneva aasta parimat filmi, mida antakse üle filmi lavastajale.
Selles kategoorias auhinnatakse filme alates esimesest Oscari-tseremooniast 1929. aastal.
Kärdla neem

Kärdla neem on neem Hiiu maakonnas Kärdlas.
Tamsalu lubjapark

Tamsalu lubjapark on lubjatootmise ajalugu tutvustav vabaõhumuuseum.
Lubjapark asub Tamsalu linna servas. See on endise lubjatööstuse alal, kus on paekarjäär ja mahajäetud lubjatehase ehitised. Lubja põletamine ses paigas lõpetati 1980. aastal. Tegu on pärandkultuuri objektiga.
Allirahu (Pihtla)

Allirahu on rahu Liivi lahes, halduslikult Saare maakonnas Saaremaa vallas küla lähistel 8 kilomeetrit Vätta poolsaarest kagus. Saare pindala on 2,7 hektarit ja rannajoone pikkus 1 kilomeeter.
Saar kuulub 21. juulil 2005 moodustatud Allirahu looduskaitsealasse ja on looduskaitse all. Saar on kolmnurkse kujuga, mille loode ja lõunaosas eenduvad kitsad neemed. Saare pinnamood on madal, seal esineb rohttaimi. Saarel pesitsevad hall- ja viigerhülged.
Rahul on Allirahu (Sandla) tulepaak.
Pāle mõis

Pāle mõis (saksa keeles Sepkull, läti keeles Pāles muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Volmari kreisis Katriņa kihelkonnas. Tänapäeval asub mõisasüda Limbaži piirkonnas Pāle vallas Pāles.

Ajalugu

Esimesed teated sellest mõisast pärinevad aastast 1489, mil seda mainiti päranduse jagamisel, kui Michael Hildebrand mõistis õigust Gottschalk von der Paaleni ja Hellmoldt Schmöllingi lese Anna vahel. Aastal 1510 müüs Jacob Aderkas Reinold von Pahlenile 4000 marga eest pool sellest mõisast. Teise poole müüs Nicolaus Aderkas aastal 1533 1000 marga eest Meinhard von Schierstädtile. Aastal 1554 ostis mõisa 800 marga eest Riia peapiiskop Wilhelm von Hohenzollern.
Aastal 1589 andis Zygmunt III Waza mõisa Alexander Rogosinskyle eluaegseks kasutamiseks. See müüs mõisa 1000 taalri eest George von der Pahlenile ja nii läks mõis taas Pahlenite suguvõsa valdusesse. Aastal 1726 läks mõis Bergide suguvõsa valdusesse, aastal 1780 said mõisa omanikuks aga Fersenid.  Aastal 1834 pani Anna von Medem (sündinud Fersen) mõisa panti ja aastani 1839 olid selle omanikuks õed Lindwartid, seejärel Armin Samson von Himmelstjerna. Aastal 1843 sai ta  ka mõisa ametlikuks omanikuks.

Mõisa suurus

Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 4 ja 1/8 adramaad, sellele allus 182 mees- ning 224 naishinge.  Aastal 1641 oli mõisa suurus 6 ja 1/2 adramaad. 1688 oli mõisa suurus 7 ja 3/8 adramaad, aastal 1734 oli adramaid kaks, aastal 1757 aga 4 ja 1/8. Aastal 1823 oli mõisa suurus 5 ja 9/10 adramaad. Aastal 1832 oli mõisal adramaid 5 ja 19/20, aastal 1881 aga 9 ja 14/80, lisaks 6 ja 29/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses.

Karjamõisad

Aastal 1816 kuulus mõisale üks karjamõis:  Sakke.
Isekiri

Isekiri oli omakirjastuslik ajakiri. Eestis regulaarselt põranda all ilmunud Isekiri keskendus poliitilistele ja usulistele teemadele.  Isekirja ilmus aastatel 1982–1985 kokku kümme numbrit, sealhulgas Johannes Hindi poliitilist tagakiusamist käsitlev erinumber. 
Isekirja väljaandjaks ja peamiseks toimetajaks oli kooliõpilane, hilisem ajakirjanik Holger Kaljulaid.
Lihula kivikalme

Lihula kivikalme on Muinas-Eesti 5.–7. sajandi pKr kivikalme Pärnu maakonnas, Lääneranna vallas, Lihulas.

Asukoht

1973. aastal avastatud kivikalme asub Lihula linna edelaosas, maa-alal, mis on kirdest piiratud Põllu tänavaga, läänest-edelast Vana-Pärnu maanteega ja kagust Kalmu tänavaga.

Muistise kirjeldus

Parivere mäe (ka nn KEK-i mägi) kirdenõlval asetsev kivikalme on peaaegu ringikujuline, kaetud murukamaraga ja laotud peamiselt raud- ja paekividest. Selle läbimõõt on 16 meetrit ning keskmine kõrgus 1,63 meetrit.

Arheoloogilised uuringud

Kivikalme kaevati arheoloogiliselt täies ulatuses läbi Mati Mandeli juhatusel 1974. aastal. Kaevamiste ajal leiti murukamarate ja kivide alt mitmeid 5.–6. sajandi pKr hauapanuseid: savinõude killud, odaots, mõõga teravik, nuga, suitsed, pronksspiraalid, sõrmus ja ehtenõel.

Inimsäilmed

Arheoloogiliste leidude ajal selgus, et Lihula kivikalmesse oli kuni kahe sajandi jooksul maetud 21 inimest ühest perekonnast. Antropoloogia kaudu suudeti tuvastada vaid üheksa maetut: kaks imikut, üks 7–14aastane, üks vanuses 15–25 aastat, kaks vanuses 25–35 aastat ja kolm vanuses 35–55 aastat.
Urai

Ajalugu

Urai rajasid 1922 ümberasujad Euroopa Venemaa keskosast.
1960. aastal avastati Urais esimene nafta leiukoht Lääne-Siberis.
1965. aastal sai Urai linnaõigused.
Produtsendid (film 2005)

Süžee

"Produtsendid" on film teatriprodutsendist Max Bialystockist (Nathan Lane), kelle viimane muusikal "Funny Boy" osutus täielikuks läbikukkumiseks. Tema raamatupidaja Leo Bloom (Matthew Broderick) avastab, et Max teenis lavastusega hoolimata tolle edutusest 2000 dollarit kasumit, mida vägagi lihtsalt võimalik maksuameti eest peita. Leo'le tuleb pähe idee, kuidas edutute lavastustega maksuametit pettes palju lihtsam kasumit teenida oleks ja Max haarab tema ideest lennult kinni. Leo keeldub küll alguses Maxi plaanis kaasa löömas, aga tema igipõline unistus teatrilavastajaks hakata, saab temast lõpuks võitu.
Koos hakkavad nad otsima halvimat käsikirja, milleks osutub natsinäidend "Springtime for Hitler", mille autoriks endine natsiohvitser Franz Liebkind (Will Ferrell). Seejärel üritavad nad nõusse rääkida maailma halvima lavastajat Roger De Bris'i (Gary Beach) ja palkavad rollidesse halvimad näitlejad, keda leida annab. Vahepeal jalutab nende kontori uksest sisse veel imeilus umbkeelne rootslanna Ulla (Uma Thurman), kelle nad oma sekretäriks palkavad.
Muusikali avaõhtul teevad Leo ja Max kõike, et oma muusikalile lisaks võimalikult palju ebaõnne kaasa tuua, mille käigus Hitleri osatäitjaks valitud Franz Liebekind oma jalaluu murrab ning lavastaja Roger viimasel minutil tema rolli üle võtab. Muusikali algminutitel on vaatajad sellest kohkunud ja osad valmis enneaegselt lahkuma, kuni tuleb lavale Roger, kelle paroodiline kehastus Hitlerist inimesi naerma ajab, nii et nad hakkavad muusikali nautima. Tulemusena osutub muusikal hoopis hitiks ja kui maksuameti kätte satuvad Maxi finantsdokumendid, võetakse Max vahi alla. Leol õnnestub aga peitu pugeda ja ta põgeneb koos Ullaga Rio de Janeirosse. Leo südametunnistus ei lase tal aga Maxi hüljata ja Maxi kohtuistungi ajaks ilmub ta koos Ullaga, kellega ta on vahepeal abiellunud, uuesti välja. Kohtunik määrab neile mõlemale viis aastat vanglas Sing Sing. Vanglas olles kirjutavad nad muusikali "Prisoners of Love" ja pärast vanglast väljasaamist saavad neid edukad Broadway lavastajad.
Ed Harris

Edward Allen Harris (sündinud 28. novembril 1950 Englewoodis, New Jerseys) on Ameerika filminäitleja, stsenarist ja lavastaja.
Tema tuntumad rollid on filmides "Pollock", "Appaloosa", "The Rock", "The Abyss", "Piinatud Geenius", "A History of Violence", "Enemy at the Gates", "The Right Stuff", "Kui lapsuke kaob...", "Radio", "Paris Trout", "Jackknife", "Empire Falls" ja "Game Change". Harris on muu hulgas teinud ka Home Depot reklaame. Ta on kolm korda kandideeritud Oscarile parima meeskõrvalosatäitja kategoorias filmides "Apollo 13", "Trumani show" ja "Tunnid" ning parima meespeaosatäitja kategoorias oma rolliga "Pollockis".
Kanepi vald

Sümboolika

2018. aasta jaanuaris valiti rahvahääletusel vallale vapp, lipp ja logo. Võitjaks osutus kavand, mis kujutas hõbedast kanepilehte rohelisel taustal. Kanepi vallavanem Andrus Seeme kinnitas, et rohkem kui 15 000 hääletanust 12 000 pooldas võitnud kavandit. Hääletuses osalenud inimeste arv ületas mitmekordselt valla enda elanike arvu, mis Eesti Statistikaameti andmetel oli 4886. Seega oli valimiste osalusprotsent 307% ning võitnud kavandi toetus 246%.