google/wiki40b huggingface dataset:
Ain Raitviir

Ain Raitviir (10. juuli 1938 – 17. september 2006) oli eesti bioloog.
Ta lõpetas aastal 1956 Tallinna 22. Keskkooli ja aastal 1961 Tartu Riikliku Ülikooli bioloogina, sestpeale töötas Tartus Zooloogia ja Botaanika Instituudis. Ta kaitses 1987 bioloogiadoktori kraadi.
Aastail 1990–1995 oli ta ajakirja Eesti Loodus peatoimetaja.
Ta oli mükoloog, uuris seente taksonoomiat. Ta oli ka viljakas loodusfotograaf, tõlkija ja eestikeelsete loodusraamatute autor.
Ta on koostanud ulmeantoloogia "Lilled Algernonile", mille eest sai Eesti Ulmeühingu elutöö auhinna 2005. aastal. 18. mai 2009. aasta seisuga on selle kogumiku keskmine hinne Ulmekirjanduse BAASis 4,97 (maksimaalne on 5,00). See on kõrgeima hindega antoloogia nende seast, millele on vähemalt 5 arvustust kirjutatud (arvestatakse mitte ainult Eesti, vaid kogu maailma antoloogiaid).
Zoja

Zoja (vene keeles Зоя) on naisenimi.
2019. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 194. naisenimi. 1. jaanuari 2019 seisuga oli Eestis eesnimi Zoja 947 naisel.
Tiksotroopia

Tiksotroopia (kr thixis 'puudutus' + tropē 'pööramine') on paljude geelide või muude ainete omadus mehaanilisel mõjutusel vedelduda.
Nt mõned geelid vedelduvad, kui neid raputada.
Vikerkaarelipp (LGBT liikumine)

1978–1999

Pärast Harvey Milki mõrva 27. novembril 1978 kasvas märgatavalt nõudlus vikerkaarelipu järgi. Selleks, et tulla nõudmisele vastu, hakkas Paramount Flag Company müüma seitsme triibuga versiooni: punane, oranž, kollane, roheline, türkiis, indigo ja lilla. Kanga puudumise tõttu loobus ka Baker enda versioonis roosast värvist. 1979. aastal muudeti praktilistel kaalutlustel lipu kujuntust uuesti: kuna San Francisco Marketi tänava lambipostidele vertikaalselt riputatud lipu keskmine triip jäi posti varju, siis loobuti helesinisest värvist. Uue kuue triibuga versioon koosnes punasest, oranžist, kollasest, rohelisest, sinisest ja lillast värvist.
1994. aastal tähistati Stonewalli rahutuste 25. aastapäeva. Sellega seoses volitati Gilbert Baker looma maailma suurim vikerkaarelipp. Kahe kilomeetri pikkune ja üheksa meetri laiune lipp kasutas kuute triipu. Ürituse lõpus jagati toetajatele ja aktivistidele tükke lippust, mida on hiljem kasutatud LGBT-paraadidel üle maailma. Guinnessi rekordite raamat kinnitas 1995. aastal, et tegemist oli maailma suurima lipuga.

2000. aastad

2003. aastal tähistati vikerkaarelipu 25. aastapäeva. Selle tähistamiseks taastas Gilbert Baker vikerkaarelipu algse kaheksa triibuga ning hakkas toetama lipu algset versiooni. Lipu 39. aastapäeval 2017 lisas Baker üheksanda triibu – helelilla. Lipu ülemisse äärde lisatud triip sümboliseeris Bakeri sõnul mitmekesisust. Sellele vaatamata on laiem LGBT-kogukond jätkanud tuntuma kuue triibuga versiooni kasutamist.
2004. aasta juunis purjetasid LGBT-aktivistid Austraaliale kuuluvatele inimtühjadele Korallimere saartele. Protesteerides selle vastu, et Austraalia valitsus keeldus tunnustamast samasooliste abielu, kuulutasid nad territooriumi Austraaliast iseseisvaks Korallimere saarte Gei ja Lesbi Kuningriigiks. Kuningriigi ametlikuks lipuks kuulutati vikerkaarelipp.
2015. aasta juunis võttis New Yorgi moodsa kunsti muuseum vikerkaarelipu enda disainikogu kollektsiooni.
Abalak

Ajalugu

Enne Siberi liitmist Venemaaga oli Abalak tatari küla. 1585. aastal võitsid Jermaki väed Abalaki lähedal lahingu tatarlastega.
Külas asub 1783. aastal rajatud klooster ja selle juures turismikompleks. Kloostris asus Abalaki Jumalaema ikoon.
Selma Lagerlöf

Selma Ottilia Lovisa Lagerlöf (20. november 1858 – 16. märts 1940) oli rootsi kirjanik.
Ta oli pärit Kesk-Rootsist Värmlandi maakonnast. Tema loomingus on tähtis osa kohalikel pärimustel ja muistenditel. Tema elukaaslaseks oli aastast 1894 Sophie Elkan.
Tuntud on romantiline romaan "Gösta Berlingi saaga" (1891). 
Lagerlöf kujutab selles haaravalt tugeva iseloomuga kirglikke inimesi, nende võitlust iseenda ja oma saatusega.
Muinasjutulises noorsooraamatus "Nils Holgerssoni imeline teekond läbi Rootsi" (1906–1907) lendab härjapõlvlaseks moondatud nimitegelane metshanede seltsis läbi kogu Rootsi. Teekonna jooksul muutub üleannetu ja südametu Nils arukaks ning loomi armastavaks poisiks.
1909 sai Lagerlöf Nobeli kirjandusauhinna.
"Jeruusalemm" on tema romaan, mille tegevus toimub 19. sajandi viimasel veerandil. Romaani esimeses osas kujutatakse ärkamisliikumise teket ja kujunemist ühes Dalarna kihelkonnas, mille tagajärjel suur hulk selle asukaid rändab välja Palestiinasse, teises väljarännanute saatust Pühal Maal. Sündmustiku keskpunktis on kaks noort inimest: vanast auväärsest soost talupoeg Ingmar ja tema mõrsja Gertrud. Talu säilitamise nimel hülgab Ingmar Gertrudi, kes liitub väljarändajatega. Rohkete kannatuste järel leiavad mõlemad uue maise õnne.
Teos ekraniseeriti 1996. aastal.
Lagerlöfi "Gösta Berlingi saaga" 2006. aasta eestikeelne väljaanne (kirjastus Eesti Raamat, kujundaja Piret Niinepuu-Kiik) nimetati 2006. aasta Eesti 25 kauneima raamatu hulka.
Aastast 1984 antakse välja Selma Lagerlöfi auhinda.
Skogskyrkogården

Ajalugu

20. sajandi alguses tekkis Stockholmis vajadus uue surnuaia järele, kuna oli selge, et senistest kalmistutest enam ei jätku. 1912. aastal otsustati see rajada Lõuna-Stockholmi umbes 100-hektarilisele alale, mis oli kaetud okaspuudega. 
Seniajani kehtinud ideaali järgi pidid kalmistud olema "surnute aedadeks", manifestiks neile. Surnuaedades olid ilusad pargid, alleed ja uhked hauaplatsid. Skogskyrkogården rajamisel püüdis Stockholmi kalmistumajanduse osakond sellest ideaalist kaugeneda ning luua erilise ja teistele eeskujuks oleva kalmistu, kus loodus ja arhitektuur moodustaksid ühtse terviku.

Arhitektuurikonkurss

1914. aastal kuulutati kalmistu rajamiseks välja rahvusvaheline arhitektuurikonkurss. Osalejatele tehti ülesandeks luua harmooniline tervik, samuti pidi külastajail olema lihtne kalmistul orienteeruda. Kokku laekus 53 kavandit, neist mõni ka eeskujuriigiks olnud Saksamaalt. Et samal ajal käis Esimene maailmasõda, tuli enamik kavandeid siiski Rootsist. Paljud kavandid tuli kohe kõrvale jätta, sest neis polnud vähimalgi määral tabatud uue surnuaia idee olemust.
1915. aastal kuulutati konkurss lõppenuks. Esikoha pälvisid 30-aastased rootsi arhitektid Gunnar Asplund ja Sigurd Lewerentz. Nende võistlustöö kandis nime "Tallum" ja see oli ainus kavand, milles põhirõhk oli põhjamaisel metsal. Siiski tuli nende kavandit suures osas muuta, enne kui 1917. aastal saadi kalmistut rajama hakata.

Harmooniline terviklikkus

Skogskyrkogårdenis moodustub ühtne tervik loodusest, arhitektuurist ja kunstilistest kaunistustest. See vastandub tavalistele suurlinnades asuvatele kalmistutele, kus on lihtsalt väga palju monumente.
Mõni kuu pärast surnuaia valmimist 1940. aastal suri Gunnar Asplund, teine arhitekt Sigurd Lewerentz oli mõne aasta eest vallandatud. Seetõttu jäi kalmistu selliseks, nagu arhitektid olid selle kavandatud ega viidud sisse uuendusi. Ka pisimais detailides on kõik jätkuvalt nii, nagu arhitektid olid algsetel plaanidel joonistanud.
Sigurd Lewerentzi koostöö Skogskyrkogårdeniga taastus küll hiljem, siis projekteeris ta muuhulgas Minneslundi.
Skogskyrkogården kui ühtne tervik loodusest ja kultuurist oli ka põhjuseks, miks see kanti UNESCO maailmapärandi nimistusse. Põhjendus oli, et kalmistu on esilekerkiv näide selle kohta, kuidas 20. sajandi arhitektuur ja kujundatud maastik sulavad ühte surnuaial, mis on mõjutanud paljude teiste kalmistute kujundamist kogu maailmas.
Skogskyrkogården võitis 1995. aastal Carlo Scarpa auhinna aia-, pargi- ja kultuurmaastiku valdkonnas.

Eestlased Skogskyrkogårdenis

Eestlaste kalmistu on eraldi osa Skogskyrkogårdeni 25. kvartalist, mis nii eraldatuse kui ka kujunduse poolest meenutab enam Eesti kui Rootsi kalmistut. Kuid eestlasi on maetud nii Skogskyrkogårdeni teistesse kvartalitesse kui ka teistele Stockholmi kalmistutele. Jüri-Karl Seim kaardistas 1990. aastate keskel eestlaste hauad Skogskyrkogårdenis, plaan on ilmunud Eesti Päevalehes.
Ly Lestberg

Looming

Ly Lestbergi peamiseks huviobjektiks on inimene ja tema eksistentsiaalne mõõde – võimalikult laias skaalas ja ambivalentsete kujundite läbi. Ta alustas stuudiolavastustega, kus keskendus sisule läbi vormi. Mida aeg edasi, seda enam huvitavad teda igapäevaelu psühhoanalüütilised ja autobiograafilised nüansid ning ta püüab tabada inimesele olemuslikku ümbritsevast elust enesest.
Venno Loosaar

Venno Loosaar (sündinud 16. detsember 1968) on eesti näitleja, saatejuht, telestsenarist ja -lavastaja.
Alates 2006. aastast on ta Eesti Nuku- ja Noorsooteatri näitleja. Ta on lõpetanud 1992. aastal Tallinna Pedagoogilise Instituudi näitejuhtimise eriala.

Muud

Laulab ansamblites Kala ja Cookies.
Kirjutanud muusika lastelauluplaatidele "Mürakarud" 2007, "Minul on" 2009 ja "Kõik on voodis" 2012. 
Kirjutas muusika ja lavastas muusikalise kuuldemängu "Pöial-Liisi" 2010. 
2002. aastal avaldas ta luulekogu "Mull ja mull : 20 suurtele. 20 väikestele". 
2015 ilmus temalt lasteraamat "Oskar läheb lasteaiast koju". 
Aastal 2017 avaldas lasteraamatu "EiTahaLood".
Irma Truupõld

Irma Truupõld (kodanikunimega Johanna Wilhelmine Irmgard Treufeldt, hiljem abielus Pihlak; 29. juuli 1903 Tallinn – 26. november 1980 Tallinn) oli eesti kirjanik.

Isiklikku

Abiellus 1932. aastal arst Oskar Pihlakuga (1901–1968). Neil oli kolm last: Õie (1933–1946), Ilmar (s. 1936) ja Ülo (1940–2013).
Audru põllumeeste konvent

Audru põllumeeste konvent oli põllumeeste konvent Pärnu linnas.
Konvendi tegevus- ja valimispiirkonda kuulusid Seliste, Tõstamaa, Audru, Soontaga ja Kihnu vald.
17. mail 1936 valiti konvendi liikmeteks Karl Heinluht, Jaan Jakobson, Vassili Ojamets, Kirill Jürgens, Joann Sunisson, Eduard Tõnisson, Tõnis Adamson, Ado Koger, Jakob Pulk, Mihkel Kobolt, Jaan Tomson, Jaan Luige, Hans Saare, Ado Sander ja Kristjan Tammer.
1940. aasta kevadeks oli 85-aastane Peeter Käsper Audru valla Kärbu külas asuvas Tarta talus teeninud 65 aastat järjest.
Gary Speed

Gary Andrew Speed (8. september 1969 Mancon, Flintshire – 27. november 2011 Huntington) oli Walesi jalgpallikoondise kapten ja jalgpallitreener.
27. novembril 2011 leiti ta oma kodunt, kus ta oli end üles poonud. Ilmset põhjust enesetapuks tal ei olnud, mistõttu on arvatud, et see ei pruukinudki olla tahtlik, vaid võis juhtuda kogemata.

Koondisekarjäär

Nooruses mängis Speed 3 kohtumises Walesi U-21 koondises.
Täiskasvanute Walesi jalgpallikoondises osales Speed esimest korda 20. mail 1990 sõprusmängus Costa Rica jalgpallikoondise vastu, mille Wales võitis 1:0 ja Speed mängis teise poolaja.
Esimese värava Walesi eest lõi ta oma 27. koondisemängus 12. oktoobril 1994 1996. aasta EM-valikmängus võõrsil Moldova jalgpallikoondise vastu, mille Wales võitis 3:2.
Esimest korda oli ta Walesi kapten oma 46. koondisemängus 3. juunil 1996 võõrsil Malta jalgpallikoondise vastu, mille Wales võitis 3:0.
10. septembril 2003 pidas Speed 2004. aasta EM-valikturniiril Soome jalgpallikoondise vastu oma 76. koondisemängu ja sellega sai ta Walesi rekordinternatsionaaliks väljakumängijate seas. Selle rekordi võttis ta üle Dean Saundersilt. Kohtumine lõppes 1:1.
Speed pidas Walesi eest 85 kohtumist. Speed oli Walesi kapten 44 mängus. Kokku lõi Speed Walesi kasuks seitse väravat, kõik eri mängudes. Kaks esimest väravat lõi ta Moldova vastu ja kolm viimast Aserbaidžaani jalgpallikoondise vastu.
Võisiku mõis

Võisiku mõis (saksa keeles Woiseck) oli rüütlimõis Kolga-Jaani kihelkonnas Viljandimaal. Nüüdisajal jääb kunagine mõis Põltsamaa valda Jõgeva maakonnas.

Ajalugu

Võisiku mõisa on esmakordselt mainitud 1558. aastal. 1561. aastal läänistati mõis endisele Vasknarva foogtile Dietrich von der Steinkuhlile.
18. sajandi esimesel poolel kuulus mõis Heinrich von Fickile ning hiljem läks see perekonnasidemeid mööda Bockide aadlisuguvõsa kätte. 
19. sajandi alguses kuulus mõis Timotheus Eberhard von Bockile ning hiljem tema õele Elisabeth Helene Sophie von Bockile, kes oli abielus Peter Otto Zoege von Manteuffeliga. Pärast Manteuffeleid kuulus mõis veel Samson von Himmelstiernade ja zur Mühlenite aadlisuguvõsale.
Mõisa viimane omanik enne 1919. aasta võõrandamist oli Leon von zur Mühlen.

Mõisakompleks

Mõisa ühekorruseline peahoone rajati Berend Johann von Bocki soovil 1750.–1760. aastatel. Kivist hoonet iseloomustavad eenduvad tiivad. Peaukse ees asuv veranda rajati ilmselt 19. sajandil. Nüüdisajal paikneb peahoones Võisiku hooldekodu ning aastail 2000–2001 hoone restaureeriti. 
Mõisahoone lähedal paiknes ka hulk kõrvalhooneid ja park. Säilinud kõrvalhoonetest on tähelepanuväärsemad pesuköök ja sepikoda, mida kaunistavad kolme kaaravaga kaaristud. Mõisale kuulus ka Külmoja veski Põltsamaa kihelkonnas.
Mõisakompleksist poolteist kilomeetrit eemal paikneb Bockide perekonnakalmistu.
Agaricomycetes

Agaricomycetes on kandseente hõimkonna alamhõimkonda Agaricomycotina kuuluv seente klass.
Sellesse kuulub alamklass Agaricomycetidae.
Eha tänav (Viljandi)

Eha tänav on tänav Viljandi linnas.
Tänava pikkus on 164 m.
Marika Valk

Marika Valk (sünninimi Marika Runge; sündinud 3. augustil 1954 Tallinnas) on eesti kunstiajaloolane.  
Ta lõpetas aastal 1984. aastal Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo erialal. 
Aastatel 1991–2008 oli ta Eesti Kunstimuuseumi peadirektor. Aastatel 2009–2011 oli ta UNESCO Eesti Rahvusliku Komisjoni peasekretär. 25. mail 2010 määras Eesti president Toomas Hendrik Ilves Marika Valgu sihtasutuse Eesti Koostöö Kogu nõukogu liikmeks.
Alates aprillist 2018 on ta Lihula muuseumi juhataja. 
Valk oli üks kümnest kultuuritegelasest, kes kirjutas alla peaminister Andrus Ansipile saadetud avalikule kirjale, milles tauniti Sakala keskuse lammutamise plaane. Ansip nõustus, et keskust on parem mitte lammutada, kuid 5. märtsil 2007 lammutati see ometi.

Isiklikku

Tema ema oli rahandusspetsialist, tarbijakaitsja ja poliitik Aino Runge (1926–2014), tema õde on maalikunstnik ja disainer Sirje Runge.
Ta on abielus kunstniku ja poliitiku Heinz Valguga.
Tallinna maantee (Narva)

Tallinna maantee on tänav Narvas Pähklimäe ja Kalevi ning Soldina ja Kerese linnaosa piiril. Maantee kulgeb kagust loodesse ja selle pikkus on umbes 5200 meetrit. 
Tallinna maantee algab Aleksander Puškini tänava ringilt (Paul Kerese väljakult), ristub Energia ja Rahvavälja tänavaega, Kreenholmi tänava, Kangelaste ja Võidu prospektiga, 3. Rohelise, 4. Rohelise, Tiimani ja Rahu tänavaga ning Äkkeküla teega. Edasi jätkub tee Narva-Jõesuu linnas Olgina alevikus ja ristub Soldino tänava ja Narva maanteega ning lõpeb Vana-Olgina tänavaga ristumise järel, selle jätkuks on maantee E20.
Vanasti kulges tee Narvast Riiga (hiljem Tallinna) vanalinnast põhja pool (praegu saab selle tee jäänused jälgida Rakvere tänava asukoha järgi). Nüüdisaegse Tallinna maantee suund määrati pärast Peetri värava rajamist 1822. aastal. Tekkinud maantee nimi oli Tallinna maantee, selle nime all oli see ka 1905. aastal (vene keeles Ревельское шоссе). 1912., 1927. ja 1929. aasta linnaplaanides on tänava nimi Tallinna maantee, 1940. aasta linnaplaanil Tallinna kivitee.
19. sajandil Tallinna maantee mõlemale poolele tekkis Peetri eeslinn. Teise maailmasõja ajal kõik hooned hävitati ja need ehitati uuesti, enamik Peetri eeslinna tänavaid kadus.
Aadressil Tallinna maantee 7 asus 1952. aastal loodud Narva linna piimatööstuse tsehh, mida omas 1980. aastal Jõhvi piimatööstus. Narva tsehh suleti 1990. aastate lõpus.
Aadressil Tallinna maantee 17c asus Fama keskus. Alates 2016. aasta oktoobrist on selle kaubanduskeskuse uus aadress Fama tänav 10. 
Aadressil Tallinna maantee 30 asub spordihall Energia.
Aadressil Tallinna maantee 41 asub Astri Keskus, endine Narva kauplus.
Aadressil Tallinna maantee 52 asub Tempo kaubanduskeskus, sealhulgas Tempo Mööblimaja.
Aadressil Tallinna maantee 14 asub Tartu Hoiu-laenuühistu Narva kontor.
Aldaani sõstar

Morfoloogia

Põõsas on kuni 1,5 kõrge ja püstine. Lehed on sageli väga suured, ümarad, kolme- või viiehõlmased. Õied on valkjad, 8–13-kaupa üles suunduvates kobarates. Viljad on enamasti keskmise suurusega, peaaegu ümarad või elliptilised, sinakasmustad, vahakirmega kaetud, mahlakad, hapud, spetsiifilise aroomita.

Levik

Taim on levinud Ida-Siberis ja Kaug-Idas.
Paldiski vapp

Paldiski vapp on Eesti haldusüksuse Paldiski linna vapp.
Vapp on kinnitatud 1. detsembril 1994.

Vapi kirjeldus

Hõbedase kilbi külgedest eenduvad punased, müüritud, alt lainelõikelised sadamamuulid. Parempoolsel muulil on punane torn. Sinisel lainelõikelisel vapitüvel on võrdsete vahedega kuus hõbedast lainelõikelist varrast, millest ülemine eraldab muulid vapitüvest.
Arvo Haug

Arvo Haug (sündinud 14. mail 1938 Tallinnas) on Eesti psühhiaater, tervishoiujuht ja poliitik. Eesti Rooma Klubi liige.
Lõpetas 1957 Tallinna 2. Keskkooli ja 1963 Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna, oli psühhiaatriaringi vanem. Koos E. Rebase ja V. Mustaga sai üleliidulisel üliõpilaste uurimistööde konkursil audiplomi. Ta on teinud uurimitööd tervishoiukorralduse, psühhiaatria, tööravi, hingehaiguste ja perekonnatervise vallas. Tunnustatud tervisehariduse levitaja. 1990. aastast on tal kõrgema kategooria tervishoiujuhi kvalifikatsioon, alates 1992. aastast ka kõrgema kategooria psühhiaatri kvalifikatsioon. Aastatel 1988–1992  Eesti peapsühhiaater.
Ta lõpetas 2001. aastal Soome Vabariigi Kõrgemad Riigikaitsekursused. Arvo Haug on MTÜ Eesti Vabaduse Eest! liige.

Isiklikku

Isa Woldemar, rätsepaäri omanik Tallinnas, ema Miralda-Ludmilla Lenderi gümnaasiumi vilistlane, kodune. Kolm õde. Tütar Merle Mallene. Kaks lapselast Heidi Reinson, Kaisa Mallene. Abikaasa Aiki Haug, endine ooperilaulja, puuetega laste seltsi Kelluke juhatuse liige, udmurdi ansambli Ošmes juht.
Arni Alandi

Arni Alandi (sündinud 27. augustil 1969) on eesti ajakirjanik.
1991. aasta lõpetas Alandi Tallinna Vanalinna Täiskasvanute Gümnaasiumi. Ta on õppinud Olustvere sovhoostehnikumis, EELK Usuteaduse Instituudis ja Tallinna Ülikoolis.
Alandi on töötanud EELK Usuteaduse Instituudis raamatukoguhoidjana, ajakirjanikuna RTV-s, raadiojaamas Pulss B3, Eesti Televisioonis ja uudisteportaalis Roheline Värav ning on Eesti Rahvusringhäälingu saate "Aktuaalne kaamera" välisuudiste toimetaja. Samuti tutvustas ta Klassikaraadio saates "Öölendurid" laupäevaõhtuti new age'i muusikat ning juhib raadiosaateid "Fantaasia" ja "Fantaasiaplaat".
Alandi on avaldanud artikleid mitmel pool Eesti ajakirjanduses, sh ajakirjas "Kalale.ee", Terviselehes, Eesti Päevalehes jm. Ta on üks filmi "TERVE ILM 3: õiglane kaubandus" autoritest Ylle Rajasaare ja Anne-Mari Neideri kõrval.
Usulistelt vaadetelt on Alandi wicca pooldaja. Sageli on ta kaitsnud rohelisi ja vasakpoolseid seisukohti, ta on kuulunud erakonda Mõõdukad. 2007. aastal loodud Erakonnaga Eestimaa Rohelised ta ei liitunud, kuna pidas seda liialt parempoolseks ja sotsiaalselt vähetundlikuks. Alandi oli ka sotsiaalökoloogiaklubi Heauusilm rajaja.
John Felton

Taust

1627. aastal sai Felton haavata Buckinghami hertsogi ebaõnnestunud ekspeditsioonis protestantlikku La Rochelle'i piiravate prantslaste vastu. Sestpeale pidas ta viha hertsogi vastu, kes Feltoni arvates oli jätnud endale osa tema palgast ning jätnud ta edutamiseta.
Buckingham oli Inglismaal äärmiselt ebapopulaarne, kuna prantslastelt lüüasaamist võeti rahvusliku solvanguna. Kuningas Charles I abiga suutis ta siiski vältida parlamendi ametlikke süüdistusi korruptsioonis ja ebakompetentsuses. Veidi pärast mõrva astus Felton kogunenud ja, lootes rahva vaimustusele, kuulutas oma süüd. Ta vahistati kohe ning viidi magistraatide ette, kes saatsid ta Londonisse ülekuulamisele.
Kuninga salanõukogu püüdis lasta Feltonit piinapingil küsitleda, kuid kohtunikud olid vastu ning kuulutas selle üksmeelselt rikkuvat Inglise seadusi. Kuni Felton kohut ootas, ülistati tema tegu laialt luuletustes ja pamflettides, kuid kohtumõistmine liikus oma rada ja ta poodi Tyburnis 28. oktoobril 1628. Võimude valearvestuse tõttu saadeti Feltoni keha väljapanekuks Portsmouthi, kus see sai hukkamõistu asemel austusavalduste objektiks.

Ilukirjanduses

John Feltoni teo tuntuim kirjeldus on Alexandre Dumas vanema romaanis "Kolm musketäri". Dumas' raamatus on Felton noor sõdur lord de Winteri alluvuses, kel kästakse valvata väljamõeldud leedi Winterit. Leedi isand, kardinal Richelieu, käskis tal mõrvata Buckinghami, et too ei saaks aidata protestantlikus La Rochelle'is sisse piiratud protestante. Feltoni ees teeskleb leedi Winter kurbust ja haavatud süütust, teeseldes isegi, et ta on protestant nagu Feltongi, ning valetades hertsogi kohta. Mõne päevaga õnnestub tal Felton võrgutada. Lõpuks põgenevad nad koos ja Felton saadetakse hertsogit pussitama. Kui Felton kinni võetakse, põhjendab ta mõrva edutamisest ilmajäämisega. Ta saab reetmisest aru, kui leedi Winter purjetab temata minema, lastes Feltoni kuriteo eest üles puua.
Hertsogi tapmist on kirjeldatud Philippa Gregory romaanis "Earthly Joys".
Vahekiirukilbis

Vahekiirukilbis (ladina scutum interparietale, sün interparietale, mitm scuta interparietalia) on osadel soomuselistel pead katva naha soomus.
Vahekiirukilbised on liigiti erineva kuju ning laiuse ja kõrgusega, seetõttu kasutatakse neid ka soomuseliste teaduslikul süstematiseerimisel.

Sisalikel

Sisalikel paikneb vahekiirukilbis kiirukilbiste vahel.
Masashi Yamamoto

Masashi Yamamoto (jaapani 山本政志; sündinud 24. jaanuaril 1956 Ōitas) on jaapani filmirežissöör.
Tema filmid käsitlevad Jaapani popkultuuri süngemaid kurve.
Burweg

Ajalugu

Burweg kuulus 1180. aastal loodud vürstlikku Bremeni peapiiskopkonda. 1648. aastal muudeti vürstlik peapiiskopkond Bremeni hertsogkonnaks, mida valitseti esmalt personaalunioonis Rootsi – mille katkestas Taani okupatsioon (1712–1715) – ja 1715. aastast Hannoveri krooniga. Pärast Preisi ja Prantsuse okupatsiooni aastatel 1806–1810 annekteeris hertsogkonna üürike Vestfaali kuningriik, 1. jaanuaril 1811 annekteeris selle Prantsusmaa.
1813. aastal anti hertsogkond tagasi Hannoveri kuurvürstkonnale, mis – pärast ülendamist Hannoveri kuningriigiks 1814. aastal – liidendas hertsogkonna reaaluniooni ja hertsogkonna territooriumist, sealhulgas Engelschoffist Amt Himmelpfortenist, sai 1823. aastal loodud Stade regiooni osa. 1885. aastast ühendati Amt Himmelpforten uude Stade kreisi, mille osa Burweg moodustas.
Vaarao

Kuidas saadi vaaraoks?

Tava kohaselt pidi vaarao surma järel troonile tõusma tema vanim poeg. Kui vaaraol poega polnud, sai tema järglaseks tema vend. Kui aga vaarao poeg oli liiga noor, täitis tema ema asevalitseja kohuseid seni, kuni poeg valitsema asus. Juhul kui kuningal polnud ei poega ega venda, otsustas tarkade nõukogu, kellest saab uus valitseja.

Kroonimine

Uue vaarao kroonimispüha peeti Memphises, kus tseremooniat juhtivad preestrid andsid uuele jumalikule valitsejale, Ra pojale üle tema võimumärgid. Ta sai diadeemi, piitsa, saua, käepidemega risti ja mitu krooni. Seejärel andsid preestrid talle viis nime ja viisid ta püha puu juurde, mille lehtedele iibis-jumal Thot pidavat kirjutama uue vaarao nime. Siis ilmus vastne valitseja teda tervitava rahvahulga ette.

Välimus

Ta kandis voltidega niudevööd, mida hoidis üleval lai rihm, mille küljes rippus metsiku härja saba kui vägevuse sümbol. Vaarao pead kattis sageli sinistest ja kuldsetest paeltest valmistatud kangast müts.

Valehabe

Vaarao ajas habet nagu kõik egiptlased. Ent jumalana pidi ta habet kandma. Niisiis võeti appi valehabe, mida kandsid ka naisvaaraod, näiteks kuninganna Hatšepsut.