Kapadookia (Rooma provints)

Rooma liitlane

Enne otsest keiserlikku valitsemist oli Kapadookia üks Aleksander Suure maailmariigi järglaskuningriike. Kapadookia kuningriiki valitses Ariaratiidide dünastia aastatel 331 eKr kuni 95 eKr. Ariarathes IV ajal astus Kapadookia esmakordselt kontakti Rooma vabariigiga kui vaenlane liidus Seleukiidide kuninga Antiokhos Suurega Rooma-Süüria sõjas aastatel 192-188 eKr.
Pärast Rooma võitu Antiokhose üle astus Ariarathes IV vabariigiga sõbralikesse suhetesse, kihlates oma tütre Rooma liitlase Pergamoni kuningaga. Ariaratiidide kuningatest said seejärel peamised Rooma liitlased idas. Kuningriik toetas vabariiki vastukaaluks Seleukiidide riigi vastu, mis nõudis ülemvõimu Kapadookia kuningriigis. Kapadookia toetas Roomat ka Kolmandas Makedoonia sõjas aastatel 171-166 eKr kuningas Perseuse vastu. Rooma võit Seleukiidide ja Makedoonia üle tegi vabariigist suurvõimu Ida-Vahemerel.
Kui kuningas Attalos III (138-133 eKr) pärijateta suri, pärandas ta Pergamoni kuningriigi Roomale. Eumenes III nõudis Pergamoni trooni, okupeerides territooriumi. Aastal 130 eKr toetas Kapadookia kuningas Ariarathes V Rooma konsul Publius Licinius Crassus Dives Mucianust nurjunud katses tõugata Eumenes III troonilt. Nii Crassus kui ka Ariarathes V langesid lahingus Eumenes III vastu. Ariarathes V surma tagajärjel hõivas tema alaealine poeg Ariarathes VI Kapadookia trooni.
Pontuse kuningas Mithridates V rakendas kontrolli Kapadookia üle, kihlates oma tütre Laodike Ariarathes VI-ga. Mithridates V algatas hiljem sõjalise sissetungi Kapadookiasse, moodustades kuningriigist Pontuse kuningriigi protektoraadi. Ehkki nominaalselt iseseisev, jätkus Pontuse mõju Kapadookia üle tema poja Mithridates VI ajal.
Aastal 116 eKr mõrvati Kapadookia kuningas Ariarathes VI Mithridates VI käsul Kapadookia aadliku Gordiose poolt. Mithridates VI paigaldas siis oma õe Laodike, Ariarathes VI lese, regendiks alaealise Ariarathes VII üle, kindlustades veelgi Pontuse kontrolli kuningriigi üle. Pärast seda, kui Bitüünia kuningas Nikomedes III abiellus Laodikega, püüdis ta Kapadookiat oma kuningriiki annekteerida ja kukutas Ariarathes VII. Mithridates VI sekkus kiiresti, ajades Nikomedes III piirkonnast minema, taastades oma tütrepoja Ariarathes VII Kapadookia troonile ja tuues Kapadookia tagasi Pontuse mõjusfääri.
Pontuse kuningas võis hiljem aastal 101 eKr mõrvata Ariarathes VII, kui Mirthridates VI pani oma 8-aastase poja Ariarathes IX nukukuningana Kapadookia troonile. Lapsena ei suutnud Ariarathes IX kuningriigis kontrolli säilitada, kui Kapadookia aadlikud aastal 97 eKr tema võimu vastu mässasid ja mõrvatud Ariarathes VII poja Ariarathes VIII kuningaks nimetasid. Mithridates surus mässu kiiresti maha, saatis Arirarathes VIII maapakku ja taastas tema poja Kapadookia troonile.

Rooma klientkuningriik (95 eKr - 14 pKr)

Vastuseks Kapadookia rahutustele aastal 95 eKr saatis Bitüünia kuningas Nikomedes III saadiku Rooma, nõudes ülemvõimu kuningriigis. Mithridates VI saatis samuti saadiku Rooma, otsides Rooma nõusolekut tema ülemvõimule Kapadookias. Kuid Rooma senat ei andnud kuningriiki kummalegi.
Selle asemel nõudis senat nii Pontuselt kui ka Bitüünialt taandumist Kapadookiast ja selle sõltumatuse tagamist. Senat käskis Ariarathes IX kukutada. Kiliikia Rooma kuberneri Lucius Cornelius Sulla sõjalisel toetusel pandi Ariobarzanes I Kapadookia kuningaks. Ariobarzanes I troonile saamisega aastal 95 eKr sai Kapadookiast Rooma vabariigi klientriik.
Aastal 93 eKr tungisid Mithridates VI väimehe Tigran Suure juhitud Armeenia kuningriigi väed Pontuse kuninga korraldusel Kapadookiasse. Tigran tõukas troonilt Ariobarzanes I, kes põgenes Rooma, ja kroonis Gordiose uueks Kapadookia klientkuningaks. Armeenia klientriigi Kapadookiaga asutas Tigran oma kuningriigi ja laieneva Rooma vabariigi vahele puhvertsooni.
Olles Kapadookia kindlustanud, tungis Mithridates Bitüünia kuningriiki, võites aastal 90 eKr kuningas Nikomedes IV. Nikomedes IV oli sunnitud põgenema Itaaliasse. Senati delegatsioon saadeti itta, et taastada nii Nikomedes IV kui ka Ariobarzanes I vastavalt nende kuningriikidesse. Kuigi Liitlassõda oli Itaalias veel käimas, suutis Rooma edukalt taastada mõlemad kuningad vabariigi kasvava mõju tõttu piirkonnas.

Printsipaadi ajal

Kapadookia jäi keiser Augustuse valitsemisajal oluliseks ja usaldusväärseks idapoolseks klientriigiks. Kuid Rooma poliitika Kapadookia suunal muutus pärast Augustuse surma aastal 14 pKr ja keiser Tiberiuse valitsemisajal. Aastaid varem oli Tiberius Archelaose poolt unustatud, kui Kapadookia kuningas näitas soosingut Gaius Caesarile, ühele Augustuse lapselapsele ja peamisele pärijale. Kui Tiberius oli aastatel 6 eKr kuni 2 pKr tagasitõmbunult Kreeka saarel Rhodosel, kuigi nimeliselt keisririigi idaosa väejuht, tunnistas Archelaos aastal 1 eKr Gaius Caesari, siis Tiberiusele allunud väejuhi, Augustuse tõeliseks esindajaks. Kuigi Gaius Caesar oli Augustuse eeldatud järglane, sundis tema surm aastal 4 pKr sõjalise kampaania ajal Armeenias Augustust lapsendama Tiberiuse ja nimetama ta oma järglaseks.
Asudes aastal 14 pKr keisritroonile, asus Tiberius muutma Rooma idapoliitikat. Soovides otsest juurdepääsu Kapadookia ressurssidele ja soovides alandada Archelaost, kutsus Tiberius Archelaose aastal 17 pKr Rooma. Sel ajal oli Archelaos valitsenud Kapadookiat Rooma klientkuningana juba üle viiekümne aasta. Kui ta Rooma saabus, süüdistas Tiberius Archelaost revolutsiooniliste plaanide haudumises ja vangistas ta, kus ta varsti pärast seda loomulikel põhjustel suri.
Saates oma kasupoja Germanicuse jälgima Rooma asju idas, annekteeris Tiberius Kapadookia otse keisririiki, alandades kuningriigi Rooma provintsiks. Tiberius andis Rooma klientriigi Armeenia valitsemise Archelaose kasupojale Artaxes III-le ja Rooma klientriigi Kiliikia valitsemise Archelaose pojale Archelaos II-le. Saabudes aastal 18 pKr itta, kindlustas Germanicus Rooma kontrolli Kapadookias ja piirkonnas. Keisri korraldusel annekteeris Germanicus Süüria provintsi osana keisririiki ka Kapadookia kagunaabri, klientriik Kommagene.
Enamiku 1. sajandist pKr valitses Polemon II Rooma klientkuningana endise Pontuse kuningriigi (Väike-Armeenia ja Kolchis) jäänuste üle. Kuid aastal 62 pKr kukutas Rooma keiser Nero ta ja annekteeris tema kuningriigi otsese keisrivõimu alla, liidendades selle endise territooriumi Kapadookiaga.
Piirnedes idas Eufrati jõega, oli Kapadookia kõige idapoolsem keisririigi provints. Selle keskus Caesarea (nüüd Kayseri) asus Kesk-Anatoolias, kaugemal Partia piirist. Pärast annekteerimist valitses provintsi ratsanikuseisusest kuberner tiitliga prokuraator. Prokuraatorid käsutasid vaid sõjalisi abiüksusi vaatasid suuna saamiseks Süüria senaatorlikku keiserlikku legaati.
Pärast Rooma kodusõda aastal 69 ülendas keiser Vespasianus provintsi senatiprovintsiks, tehes selle kuberneri võrdseks Süüria kuberneriga. Senatiprovintsina 2. sajandi keskpaigast pKr säilitas Kapadookia püsiva sõjalise garnisoni kolmest leegionist ja mitmest abiüksusest, kokku üle 28 000 sõduri. Sõjaline kohalolek Kapadookias oli oluline reageerimisjõud Partia sissetungide vastu ja võimaldas Rooma kerget sekkumist nende Armeenia klientriigi asjadesse.
Esimene kapadookialane, kes Rooma senatisse vastu võeti, oli Tiberius Claudius Gordianus Marcus Aurelius valitsemise ajal 2. sajandi keskpaigas pKr.

Dominaadi ajal

Pärast Diocletianuse provintside ümberkorraldamist eraldati Pontuse ja Armeenia territooriumid ning provints kahandati Kapadookia põlise suuruseni. Selle eesotsas oli consularis ja see läks Pontuse diötseesi alla. Provintsis oli suur hulk keiserlikke maavaldusi, nagu kaasaegne seadusandlus seda tõendab. Maanteel Konstantinoopoli ja Antiookia Caesarea vahel oli märkimisväärsel hulgal keiserlikke külastusi; Valens (363-378) oli eriti sage. Tulevane keiser Julianus Apostata veetis oma noorusaastad kauges maavalduses Macellumis. Klassivahe maaomanike klassi ning linna ja maa vaeste vahel oli äärmuslik, nagu oli ka selle kõrgplatoo kliima.
330. aastate lõpul eraldati provintsi idaosa, et moodustada Armenia Prima ja Armenia Secunda provintsid. Aastal 371 eraldas keiser Valens edelaosa Tyana ümbruses, millest sai Cappadocia Secunda praesesi juhtimisel, kui ülejäänust sai Cappadocia Prima, ikka veel consularise juhtimisel.
Kapadookias tekkis sel perioodil kristlike mõtlejate põlvkond, kellest kõige olulisemad olid Basileios Suur, tema lähedane sõber Gregorius Nazianzus, tema noorem vend Gregorios Nyssast ja eelmise nõbu Amfilokios Ikoniumist.

Bütsantsi keisririik

Ajavahemikus 535-553, keiser Justinianus I ajal, taasühendati kaks provintsi prokonsuli juhtimise alla. Kogu hilis-Rooma ajal oli piirkond isaurialaste rünnakute sihtkoht, mille tulemusel kindlustati kohalikud linnad. 7. sajandi alguses vallutas piirkonna lühikeseks ajaks Sassaniidide riik. Pärast moslemite vallutuste puhkemist laastasid korduvad rünnakud piirkonda, millest sai piiritsoon uutes Bütsantsi teemades Anatolikon ja Armeniakon.