google/wiki40b huggingface dataset:
Isuri keel

Isuri keel (ižor(k)an keeli/kiili, maakeeli) on läänemeresoome keel, mida räägivad ajalooliselt Soome lahe kagukaldal elanud isurid.

Klassifikatsioon ja ajalugu

Isuri keelt on liigitatud läänemeresoome keelte põhjarühma (nagu ka soome, karjala ja vepsa keelt) ning peetud eriti lähedaseks karjala keelele. Isuri keele eellaseks on peetud laadoga ehk muinaskarjala algkeelt, millest on kujunenud nii karjala, vepsa kui isuri keel ja mis Petri Kallio hinnangul tekkis kõige varem 700. aasta paiku pKr. Sel ajal jõudis arheoloogiliselt tuvastatav Lääne-Soomele omane materiaalne kultuur Laadoga ümbrusse. Laadogalastest eraldunud isurid elasid algselt ilmselt Neeva ja selle harujõe Inkere (Ižora) ümbruses (Isurimaal), kust nad edaspidi levisid ka lääne poole kuni Narva jõeni ulatuvale rannikumadalikule.
Tiit-Rein Viitso pakub oma analüüsi põhjal välja erineva klassifikatsiooni. Tema arvates asuvad vepsa keel ja enamik karjala murdeid omaette keeleharus ning isuri keel tekkis hoopis keeleharust, kust muuhulgas pärineb ka soome keel.
Osa Soome keeleteadlasi pole isuri keelt üldse eraldi keeleks pidanud, vaid näinud seda ühe soome või karjala keele murdena. Samas Petri Kallio on isuri keele murdeks lugenud Kukkusi läänemeresoome keelt, mida tavaliselt on määratletud isuristunud vadja keele murdena.
Arheoloogilised leiud osutavad Isurimaa karjalapärastumisele 12.(?)/13.–14. sajandil, kuid pole selge, kas või millises ulatuses see tähendab uue rahvastiku juurdevoolu või kohalike kultuuri- ja keelevahetust. 14. sajandil algas selle piirkonna isurite kiirem venestumine.
Läänepoolsete isurite keeles arvatakse olevat tuvastatud märke vanast substraatkeelest. Valter Langi oletuse järgi on nende isurite esivanemad seda piirkonda varem asustanud rahvastik, kes kõneles lääneuurali keele seda vormi, millest tänapäevani on säilinud vaid saami keeled, ja kes sisserännanud isurite mõjul oma keelt vahetasid.

Kõnelejaskond

1989. aasta andmetel oli 41,9% isurite emakeel isuri keel. 2002. aastal oli 53,1% Leningradi oblastis elanud isurite emakeel isuri keel.
Isuri keelt räägivad (peamiselt õigeusku) Ingerimaa isurid. Isuri keelel on umbes 300 kõnelejat, enamik neist vanemaealised.
2010. aasta rahvaloenduse andmetel oskas Venemaal isuri keelt 123 inimest.

Kirjakeel

Aastail 1932–1937 eksisteeris ladina tähestikul põhinev isuri kirjakeel, mille lõi Väinö Junus. Välja jõuti anda grammatika (1936) ja paarkümmend kooliõpikut. 1937. aastal eksperiment lõpetati, õpikud hävitati ja nende autoreid (sh Junust) represseeriti.
Oksana Tralla

Oksana Tralla (sünninimi Oksana Titova; sündinud 15. veebruaril 1979 Tallinnas) on Eesti tantsija ja koreograaf.
Ta lõpetas 1998. aastal Tallinna Balletikooli ning sai 2002. aastal Tallinna Pedagoogikaülikoolis bakalaureusekraadi koreograafias. 2006. aastal sai ta magistrikraadi Tallinna Ülikoolis koreograaf-lavastajana. 
2001–2011 töötas Tallinna Ülikooli koreograafia osakonnas klassikalise tantsu õppejõuna. 1998–2013 töötas Eesti Rahvusballetis balletiartistina ning lõi selle kõrvalt koreograafiat. 
Alates 2013 on Oksana Tralla vabakutseline koreograaf ja tantsuõpetaja.

Tunnustused

Ta on saanud Eesti teatri aastaauhinna tantsulavastuste kategoorias 2005. aastal (lavastuse "The Last Hairy" eest, koos Taavet Janseniga), 2008. aastal (lavastuse "Hamlet" eest) ning 2012. aastal (lavastuse "Väike prints" eest Estonias).

PööningTants

Oksana Tralla eestvedamisel algas 2011. aastal nüüdistantsusari "PööningTants" . Rahvusooper Estonia kammersaalis toimunud sarja üheks eesmärgiks oli pealava repertuaari kõrval soodustada ka kaasaegse tantsu arengut Rahvusooperis. PööningTants võimaldas koostööd balletitantsijate, koreograafide, heliloojate, lauljate, luuletajate ning multimeediakunstnike vahel. Projekti raames tuli välja neli tantsulavastust: "Väike prints", "Out of opera" , "Jumalate juures"  ja "Pärast maailma". Projekt pälvis nii publiku kui kriitikute tähelepanu.

Muud tööd

Oksana Tralla on loonud koreograafia mitmele draama- ja muusikalavastusele. Teiste seas Steini ja Bocki muusikalile „Viiuldaja katusel“ (Vanemuine, 2003), „Hunt ja seitse kitsetalle” (Eesti Nukkuteater, 2004), „ Preili Julie” (Vene Teater, 2005), „Tango in Buenos Aires” (RO Estonia, 2005), „ Maskiball” (RO Estonia, 2009), „Suudlus kuuvalgel” (RO Estonia, 2009), „Käsikivi kosmosest” (RO Estonia, 2010) ja „Varastatud oranž jalgratas“ (Eesti Draamateater, 2010). Oksana Tralla osales koreograafina Andres Tenusaare animatsiooni "Kolmnurga afäär" (Nukufilm, 2012) loomisel.

Isiklikku

Ta abiellus suvel 2011 Johannes Trallaga. Neil on poeg ja tütar.
Alates 2012. aasta sügisest elab ja töötab Brüsselis.
Ulászló II

Ulászló II ehk Vladislav II (1. märts 1456 – 13. märts 1516) oli vastavalt Ungari ja Böömimaa kuningas.
Vladislav oli Poola kuninga (1444/1447–1492) ja Leedu suurvürsti (1440–1492) Kazimierz IV ja Austria Elisabethi poeg ning valiti pärast Böömi kuninga (1458–1471) Jiří Poděbradyst surma Böömimaa troonile. Et Böömimaa trooni taotles ka Ungari võimas kuningas (1458–1490) Mátyás Corvin, siis puhkes Ungari ja Böömimaa vahel sõda ning Mátyás okupeeris enamuse Määrimaast.
Vladislav pidi leppima sellega, et ka Ungari kuningas kandis sellest ajast Böömi kuninga tiitlit. See-eest kindlustas ta aga selle, et kui Mátyás ilma pärijateta sureb, saab Ungari troonile tema. 1490. aastal surigi Mátyás pärijateta ning Vladislav sai Ulászló II nime all ka Ungari kuningaks. Ta valis oma põhiresidentsiks Buda ning oli sellest ajast alates pigem Ungari kui Böömi kuningas.
Ulászló enda troonipärijast poeg Lajos (Ludvik) sündis üpris hilja, alles 1506. aastal. Et Ungarit ähvardas üha enam Osmanite riik ja et Ulászló pärijaid oli vaid üks, siis otsustas ta sõlmida liidu Habsburgidega. Ta leppis Saksa-Rooma keiser Maximilianiga kokku, et Lajose pärijateta surma korral lähevad Ungari ja Böömimaa Habsburgidele, otsesemalt Maximiliani lapselapsele Ferdinandile, kes abiellus Ulászló tütrega. Keisri teine lapselaps Austria Maria abiellus aga Lajosega. Lajos surigi varsti pärijateta ning tema valdused läksid Saksa-Rooma keiser Ferdinandile.
Tõrva Gümnaasium

Asukoht

Tõrva Gümnaasiumi tegutseb alates 1922. aastast Tõrva linna kirdeservas Õhne jõe kaldal asuvas koolihoones. Koolimaja ümbritseb suur park ja läheduses paikneb Vanamõisa järv. Tõrva Gümnaasiumi pargis asub Tõrva Vabadussõja mälestussammas, mis kujutab endast elusuuruses pronkskuju mõõka hoidvast sõdurist. Monumenti kutsutakse rahva seas "Jukuks".

Kooli töötajad

Tõrva gümnaasiumis töötab õpetajana 48 inimest. Lisaks töötab koolis õppealajuhataja, sotsiaalpedagoog, kooliõde, kantselei sekretär, huvijuht, raamatukoguhoidja ja logopeed.

Õpilased

Tõrva gümnaasiumis õpib üle 400 õpilase kokku 23 klassikomplektis. Koolis töötab ka õpilasesindus, mis tegeleb õpilaste esinduse ja ürituste korraldamisega.

Sport ja vaba aja veetmine

Koolimaja lähistel Õhne jõe ääres paikneb 1991. aastal valminud täisuuruses staadion, jalgpalli-, tennise- ja korvpalliplats. Kooli ümbritsev park on tihedalt täis suusa- ja jooksuradu. Koolimajas asub spordisaal, jõusaal, aeroobikasaal ja lauamängude saal. Nii talvel kui ka suvel toimub kooli lähistel arvukalt suusa- ja kergejõustikuvõistlusi.
Koolis tegutsevad aktiivselt huviringid – mudilaskoor, koorilaul, rahvatants, näitering, loodussõprade ring, veebistuudio, sportmängud, käsitööring ja kunstiring. Samuti on kooli ruumides võimalik läbida arvutikursusi ja õppida prantsuse keelt.
Heiki Kortspärn

Heiki Kortspärn (sündinud 22. juunil 1951 Tartus) on eesti korvpallur, literaat ja ettevõtja.

Sportlasena

Kortspärn on viiekordne Eesti NSV meister korvpallis (1970, 1975, 1976, 1977, 1978).

Ühiskondlik tegevus

Heiki Kortspärn oli Kambjas Kodanike Komiteede liikumise juht ning Rahvarinde liikumise üks algatajaid ja juhte. 
Ta oli kauaaegne Kambja vallavolikogu liige ja volikogu korrakaitsekomisjoni esimees ning Kambja valla esindaja Eesti Maaomavalitsuste Liidus.
Ta oli Kambja Laulu- ja Mänguseltsi asutajaliige, Kambja spordihoone rajamise ettepaneku autor, projekti kaasautor ja ehitusele kaasaaitaja, Kambja spordiklubi juhatuse liige, Kambja Vallamuuseumi rajamise ettepaneku autor.

Looming

Ta on Kambja valla tunnuslause "Kambja – Eesti koorilaulu häll" ja Kambja valla teenetemärgi autor. Ta on filmi "Pildikesi Kambja lähiajaloost 1988–2005" autor ja režissöör.

Isiklikku

Heiki Kortspärn oli aastatel 1976–2011 abielus Malle Kortspärnaga (sündinud Müntel). Tütar Krista (sündinud 1989).
ATMOS 2000

ATMOS 2000 on Iisraelis toodetud liikurhaubits.
Politseiakadeemia seiklused

Politseiakadeemia (Police Academy: The Animated Series, 1988–1989) on USA joonissari.
Selle tootsid Warner Bros. ja Ruby Spears.
Sarjal on 65 osa.
Atjalaid

Atjalaid on Saare maakonnas Saaremaa vallas Kahtla laiu lähedal asuv väike saar (laid).
Laiu koordinaadid on 58° 24′ N, 23° 5′ E.
Ain Nurmela

Ain Nurmela (sündinud 22. augustil 1962 Pärnus) on eesti kujunduskunstnik.
Aastatel 1980–1986 õppis Eesti Kunstiakadeemias. 
Ain Nurmela on teinud kujundust sellistele telesaatesarjadele nagu "Tähelaev" ja "Kaks takti ette" ning krimisarjale "Ohtlik lend" ja filmile "Sügisball".
Ain Nurmela koostöös Iir Hermeliini ja Ülar Markiga valmis 2002. aasta Eurovisiooni lauluvõistluse lava ja saalikujundus.
Koonu mõis

Koonu mõis (saksa keeles Kono) oli rüütlimõis Väike-Maarja kihelkonnas Virumaal. Nüüdisajal jäävad mõisa jäänused Lääne-Viru maakonda Väike-Maarja valda.
Mõisat on esimest korda mainitud 16. sajandi keskpaigas. 
Mõisa viimased omanikud enne 1919. aasta mõisate võõrandamist olid Dehnid.
Loode tänav

Loode tänav on tänav Tallinnas Kesklinna linnaosas Kassisaba asumis. Tänav algab Paldiski maanteelt ja kulgeb põhja-lõunasuunaliselt kuni Amandus Adamsoni tänavani. Loode tänav on ligikaudu 240 meetrit pikk.

Tänava nimed

Tänava kunagine nimi Nürnbergi tänav (Nürnbergstrasse, ka Nürnbergerstrasse, Нюрнбергская улица) on ametlikult fikseeritud 1885. aastal. See nimi tuli sealse majaomaniku Constantin Nürnbergi nimest.
Praeguse nime sai Loode tänav 17. jaanuaril 1923.
Liidumaa

Riigikord

Maadel on laialdane omavalitsus ning näiteks keskkonna-, kultuuri- ja haridusküsimustes võivad nad suures ulatuses kehtestada oma seadusi. Seepärast võib eri liidumaade seadustes ja eeskirjades olla suuri erinevusi.
Liidumaad on esindatud Liidunõukogus (Bundesrat), mis asub Berliinis kunagises  Preisimaa parlamendi hoones (Herrenhaus).  Liidunõukogu põhiülesanne on kaitsta liidumaade huve oma pädevusse kuuluvates asjades. Liidunõukokku valivad esindajad liidumaade valitsused.
Saksamaa põhiseaduse järgi peab maa parlamendi struktuur vastama seaduse võimul põhinevatele vabariikliku, demokraatliku ja sotsiaalse valitsemise printsiipidele (Artikkel 28[1]). Kolmeteistkümnel maal valitseb kabinet, mida juhib peaminister (Ministerpräsident), koos ühekojalise seadusandliku koguga (maapäev; Landtag, mitmus Landtage). Seadusandliku ja täidesaatva võimu suhe on samasugune nagu Saksamaa Liitvabariigis:  seadusandlikud kogud valib rahvas, tavaliselt neljaks aastaks, ja peaminister valitakse enamushääletusel maapäeva liikmete seast. Peaminister nimetab kabineti, mis täidab maa valitsuse ülesandeid.
Kuni 1999. aastani oli Baieri ainuke maa, mille seadusandlik kogu oli kahekojaline. Maapäeva valis rahvas; teine koda, Senat koosnes Baieri põhiliste sotsiaalsete ja majanduslike gruppide esindajatest.  Aastal 1998 kiitsid valijad heaks Senati likvideerimise eelnõu. See jõustus detsembris 1999.
Linnriikides Berliinis, Bremenis ja Hamburgis moodustab täidesaatva võimu rahva valitud Senat.   Senaatorite funktsioonid vastavad ministrite funktsioonidele suuremates maades. Senat valib täidesaatva võimu juhiks Bremenis Senati presidendi ning Berliinis valitseva linnapea ja  Hamburgis esimese linnapea.
Maade kabinetid koosnevad umbes kümnest ministrist. Kõige tähtsam on siseminister, kes juhib maa haldust ja politseid.

Poliitika

Maa tasandi poliitika mängib liitvabariigi poliitikas tihti suurt rolli. Kui maapäevavalimistel võidab opositsioon, võib see valitsuskoalitsiooni nõrgendada.  Nii on juhtunud  Konrad Adenaueri liidukantsleriks oleku ajal 1963 ja Willy Brandti kantsleriajal 1974. Valimisi liidumaades peetakse ka baromeetriks, mis näitab, kui palju keskvalitsuse poliitikat toetatakse. Kui valitsuskoalitsiooni parteid mitmetel järjestikustel liidumaa valimistel toetust kaotavad, võib see ennustada keskvalitsusele raskusi.  Liidumaade valimiste tulemused mõjutavad ka otseselt Liidunõukogu koosseisu. 1990. aastate alguses oli opositsioonis oleval Saksamaa Sotsiaaldemokraatlikul Parteil Liidunõukogus kahe kolmandikune enamus, mis tegi Kristlik-Demokraatliku Liidu/Kristlik-Sotsiaalse Liidu ja Vaba Demokraatliku Partei koalitsioonivalitsusele eriti raskeks põhiseaduse muudatuste läbisurumise.     Aastaks 2003 oli olukord vastupidine: sotsiaaldemokraatide valitsusele oli takistuseks kristlike demokraatide suur enamus liidunõukogus.
Samal ajal on üha kasvav föderaalseadusandlus viimastel kümnenditel tunduvalt kahandanud maade võimu oma terrotooriumil.
Nemde probleemide tõttu on moodustatud komisjon, mis uurib võimalusi keskvõimu ja liidumaade võimude pädevuse selgemaks lahutamiseks.
Maarika Järvi

Maarika Järvi (sündinud 29. jaanuaril 1964 Tallinnas) on eesti flötist, kes 1980. aastal emigreerus Ameerika Ühendriikidesse.

Õpingud

Maarika Järvi õppis flööti Tallinna Muusikakoolis. Pärast emigreerumist jätkas õpinguid Bostoni ja New Englandi Konservatooriumis. Muusikamagistri kraadi sai ta Carnegie Mellon Universitys.

Töö

Maarika on töötanud esiflötistina kolmes Hispaania orkestris. Solistina on esinenud veel mitme nimeka kollektiiviga, sealhulgas Inglise Kammerorkester, Detroiti Sümfooniaorkester, Göteborgi Sümfoonikud Rootsis, kammerorkester "Lyra Borealis" Torontos, Ankara Presidendi Sümfooniaorkester Türgis, ERSO, Tallinna Kammerorkester ja Moskva Kammerorkester.

Isiklikku

Ta on Neeme Järvi tütar ning Paavo Järvi ja Kristjan Järvi õde.
Karula asulakoht

Karula asulakoht on endine muinasaegne külaase Valga maakonnas, Valga vallas, Lüllemäel.

Muistise kirjeldus

Asulakoht asetseb lääne pool Karula linnamäe ja kitsa oja vahelisel põllul. Asulakoha pikkus põhja-lõuna suunal 180 meetrit, laius ligemale 50 meetrit. Kui intensiivsem kultuurikiht asetseb põllu alumisel alal, siis mujal selle paksus õheneb. Asulakoha avastamisel ajal oli põld söötis ning metssigade poolt songitud aukudest leiti juhuleidudena mõningaid savinõukilde ning ühe šlakikillu. Asulakoha kasutusaega ei ole veel dateeritud kuid võib olla üheaegne Karula linnamäe kasutusajaga ehk siis 5. saj. Keskpaigast kuni 9 sajandini.
Aristophanes Byzantionist

Aristophanes Byzantionist (kreeka keeles Ἀριστοφάνης ὁ Βυζάντιος; u 257 – 185/180 eKr) oli hellenismiaja kreeka õpetlane, kriitik ja grammatik. Eriliselt tunnustatud on ta uurimistöö eest Homerose teostega, aga ka teiste klassikaliste autoritega nagu Pindaros ja Hesiodos.
Aristophanes sündis u 257 eKr Byzantionis, kuid üsna varsti kolis Aleksandriasse ning õppis Zenodotose, Kallimachose ja Dionysios Iambose käe all. 60-aastasena päris Aristophanes Eratosthenoselt Aleksandria raamatukogu juhataja koha.
Aristophanes oli esimene, kes väitis, et Cheironi õpetused ei ole Hesiodose teos.
Kui tonaalne arhailine ja klassikaline kreeka keel asendus koinee rõhusüsteemiga, lõi Aristophanes rõhumärkide süsteemi tähistamaks kreeka keele hääldamist. See oli ka periood, mil kreeka keel sai Aleksandria vallutuste tulemusel Vahemere idapiirkonnas suhtluskeeleks (lingua franca), vahetades välja semiidi keeled. Rõhud loodi, et aidata kaasa vanemate kreekakeelsete teoste hääldamisele.
Umbes aastal 200 eKr leiutas Aristophanes ka kirjavahemärkide süsteemi, mis oli üks esimesi. Üksikud punktid (θέσεις, ld. distinctiones) eraldasid värsse (kolomeetria) ning näitasid, kui suur hingetõmme tuleb võtta, et valjult lugedes saaks lõpetada iga tekstikatkendi (ega osutanud grammatikareeglite järgimisele, mida hakati rakendama kirjavahemärkide puhul alles tuhat aastat hiljem). Lühikesi tekstilõike (komma) märgiti stigmḕ mésē (στιγμὴ μέση) abil ehk punktiga rea keskel (•). See on tänapäevase kirjavahemärgi, koma, ja selle nime eelkäija. Pikemaid tekstilõike (koolon) tähistati hypostigmḗ (ὑποστιγμή) abil ehk punktiga teksti allääres (.) sarnaselt tänapäeva kooloni või semikooloniga. Pikkade pauside (periood) märkimiseks oli kasutusel stigmḕ teleía (στιγμὴ τελεία), punkt teksti ülemisel äärel (•)
Leksikograafina koostas Aristophanes kogumiku arhailistest ja ebaharilikest sõnadest. Ta suri Aleksandrias u 185/180 eKr. Aristophanese õpilasteks olid Aristarchos Samothrakest, Kallistratos ja võib-olla ka Agallis.
Ainus, mis on säilinud Aristophanese mahukatest kirjutistest, on mõned katkendid tsitaadina kirjandusloolistes kommentaarides (scholia), hilisemate kirjanike hinnangud, mõned arutlused kreeka draama teemal ning osa erialasõnastikust. Kõige hilisem väljaanne säilinud fragmentidest on Willian J. Slateri toimetatud.
Carl Johann Schubbe

Carl Johann Schubbe (29. jaanuar/9. veebruar 1786 Väike-Maarja – 9. juuni/21. juuni 1857 Helme) oli Eesti vaimulik.
Ta õppis aastatel 1804–1808 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Ordineeriti 2. mail/14. mail 1809 õpetajaks.
Ta oli aastatel 1809–1810 (introdutseeriti 13. juunil/25. juunil) Helme ja Taagepera koguduse adjunktõpetaja. Aastatel 1810–1857 oli ta samade koguduste õpetaja.

Isiklikku

Tema isa Hermann Johann Schubbe oli Väike-Maarja koguduse õpetaja, vend Adam Johann Schubbe oli Kursi Maarja-Eliisabeti koguduse õpetaja.
Ostwaldi värvisüsteem

Ostwaldi värvisüsteem (saksa keeles Ostwaldsche Doppelkegel) on kolmel värvikarakteristikul – värvitoonil, valgesisaldusel ja mustasisaldusel – põhinev kolmemõõtmeline värvisüsteem, mille lõi keemiaprofessor Wilhelm Friedrich Ostwald.
Värvide uurimisele ja süstematiseerimisele pühendus Ostwald 1914. aastal, värviringi ja kaksikkoonusja värvikeha teooria avaldas ta 1916. aastal ning esimene värviatlas ilmus 1917. aastal.

Ülesehitus

Ostwald hülgas Hermann Helmholtzi poolt kasutusele võetud värvikarakteristikud ja võttis värvisüsteemi kolmeks dimensiooniks Ewald Heringi seisukohtadele tuginedes värvitooni (Farbton), valgesisalduse (Weissgehalt) ja mustasisalduse ehk mustasuse (Schwarzgehalt). Ideaalvalgeks oli tal puhas matt barüütvalge (baariumsulfaat), ideaalmustaks absoluutselt must keha. Hallskaala koosnes kaheksast astmest ja tugines Weberi-Fechneri seadusele.
Disahhariidid

Disahhariid on süsivesik, mis koosneb kahest monosahhariidist. Tuntuim disahhariid on sahharoos ehk suhkur, mis koosneb glükoosist ja fruktoosist. Teised tavalisemad disahhariidid on laktoos ja maltoos.
Nagu ka monosahhariidid, on disahhariidid vees lahustuvad.
Monosahhariidide liitumine disahhariidideks toimub kondensatsioonireaktsiooni kaudu. Disahhariidide lagundamine monosahhariidideks toimub hüdrolüüsis disahharidaasi abil.
Margus Voolpriit

Margus Voolpriit (sündinud 17. jaanuaril 1973) on Eesti muusik.
Ta on mänginud ansamblites Dreamphish, Pia Fraus.
Ta on loonud sooloansambli Wolfredt. 2013 ilmus album "Lullabies To Vilhelmine".
2010. aasta Mehhiko lahe naftareostus

2010. aasta Mehhiko lahe naftareostuse põhjustas BP-le liisitud naftaplatvormil Deepwater Horizon 20. aprillil toimunud plahvatus ning järgnenud tulekahju Mehhiko lahel Macondo nafta- ja gaasileiukohas. Teadlaste andmetel on tegemist ajaloo suurima õnnetusest tingitud naftalekkega merekeskkonda.
Augusti alguseks oli teadlaste hinnangul lekkinud ligi viis miljonit barrelit naftat. Umbes 800 000 barrelit sellest oli BP-l õnnestunud kinni püüda.
FA Community Shield

FA Community Shield (Football Association Community Shield; varem Charity Shield) on iga-aastane jalgpallimatš Premier League'i ja FA Cup'i võitjate vahel. Mäng toimub Wembley staadionil ja võitnud jalgpalliklubi saab trofee üheks aastaks endale; iga jalgpallur saab ka individuaalse medali. Kui hooaja Premier League'i ja FA Cupi võidab sama klubi, on tema vastaseks Community Shieldi mängus liigas teise koha saanud meeskond.
Rein Malmsten

Rein Malmsten (6. veebruar 1942 Tallinn – 31. mai 1993 Viljandi) oli eesti näitleja.
Rein Malmsten alustas teatriteed 1965. aastal Draamateatris dekoraatorina.
Aastatel 1966–1967 oli Ugala kunstnik-dekoraator ja 1967–1993 Ugala näitleja.

Isiklikku

Tema isa oli näitleja Franz Malmsten, ema Eva Meil, onu Hugo Malmsten, poeg Mait Malmsten, minia Harriet Toompere.
Jorge Semprún

Jorge Semprún Maura (10. detsember 1923 Madrid – 7. juuni 2011 Pariis) oli hispaania kirjanik.
1943. aastal vahistas Maura Gestapo ja deporteeris ta Buchenwaldi koonduslaagrisse.
Ta elas suurema osa elust Prantsusmaal ja kirjutas peamiselt prantsuse keeles. Ta kirjutas nii romaane, näidendeid kui ka stsenaariume.
Aastal 1996 valiti Jorge Semprún esimese mitteprantslasena Goncourti akadeemia liikmeks.
Aastatel 1988–1991 oli ta Hispaania kultuuriminister.
Eesti keeles on ilmunud tema esimene romaan "Suur reis" (tõlkinud Enn Sarv; Loomingu Raamatukogu 32–35, 1965).
Krasnodari Kuban

Staadion

Staadion Kuban, mis mahutab 32 000 inimest.
2002. aasta Komooride presidendivalimised

2002. aasta Komooride presidendivalimised leidsid aset 10. märtsil ja 14. aprillil 2002. Need olid esimesed presidendivalimised, mis toimusid uue Komooride põhiseaduse alusel.
Põhiseaduse järgi roteerub Komooride presidendi ametikoht kolme saare vahel iga nelja aasta tagant. 2002. aastal valiti president Ngazidja esindajate seast.    
10. märtsi eelvalimistel Ngazidjal sai 9 kandidaadi seas kõige rohkem hääli Azali Assoumani  39,81% häältega. Üleriigilisse vooru pääsesid ka Mahamoud Mradabi ja Said Ali Kemal, kes said eelvoorus vastavalt 15,69% ja 10,68% hääli.  
Mradabi ja Kemal väitsid, et eelvoor ei toimunud reeglite kohaselt, ning otsustasid üleriigilist vooru boikoteerida. Selle tagajärjel sai Azali Assoumani ligikaudu 80% häältest.
August Nöschel

August Jacob Alexander Nöschel (8. august 1809 Viljandi – 25. märts 1877 Thbilisi) oli füüsik.
Õppis Tartu Ülikoolis 1828–1833. Luges Tartus füüsikat 1840–1841.
Aleksander Bežanitski

Aleksander Bežanitski (22. aprill 1858 Priipalu küla, Kuigatsi vald, Sangaste kihelkond, Tartumaa – 18. aprill 1926 Tallinn) oli Eestis tegutsenud vene rahvusest õigeusu vaimulik: köster-kooliõpetaja, diakon, preester, ülempreester.

Eluloolisi andmeid

Ta sündis ülempreester Stefan Bežanitski peres, õppis Riia Vaimulikus Koolis ja Seminaris aastatel 1870–1880, oli I järgu lõpetaja ja omandas köster-kooliõpetaja kutse. 
Preester Aleksander Bežanitski oli Haapsalu õigeusu praostkonna eestseisja (vaimulik juht) aastatel 1902–1908; Riia ja Miitavi piiskopkonna ajutine liige 1919.
Oli aastatel 1921–1923 ka Tallinna Linna 2. Tütarlaste Gümnaasiumi usuõpetaja.
Ülempreester Aleksander Bežanitski suri Tallinnas 18. aprillil 1926 ja maeti perekonna hauaplatsile Aleksander Nevski kalmistul.

Isiklikku

Aleksander Bežanitski abikaasa oli Serafima Bežanitskaja (Rajevskaja), neil olid lapsed Maria, Boris, Ksenja ja Jevgeni.