Anglosaksid

Etümoloogia

Mõiste "anglosaksid" võib leida Alfred Suure ajal välja antud dokumentidest, kes näib olevat sageli kasutanud tiitleid rex Anglorum Saxonum ja rex Angul-Saxonum (inglise sakside kuningas). Mõisted ænglisc ('Angle-kin') ja Angelcynn ('gens Anglorum') on samuti kaotanud oma esialgse tähenduse viidata anglitele, eristamaks saksidest, kui neid esmakordselt tõendati. Oma varaseimas tähenduses viitasid nad germaani rahvale, kes asus Ida-Britanniasse 5. sajandist. Põlised britid, kes kirjutasid nii ladina kui ka kõmri keeles, nimetasid neid sissetungijaid sõnaga 'Saxones' või 'Saeson' – nimetus Saeson on tänapäeva kõmri sõna inglaste kohta; samatähenduslik sõna gaeli keeles on Sasannach ja iiri keeles Sasanach.
Mõistet Angli Saxones näib olevat esmalt kasutatud mandrikirjutistes ligi sajand enne Alfredi aega langobardide ajaloolase Paulus Diaconuse poolt, arvatavasti inglise sakside eristamiseks mandrisaksidest (Ealdseaxe, sõna otseses mõttes 'vanad saksid').
Anglid (vanainglise keeles Engle, Angle) võtsid oma nime oma iidselt kodumaalt Jüütimaal, Angulilt (tänapäeva Angeln), mis oli konksukujuline ala (vanainglise keeles: angel, angul "õngekonks", anga "konks").

Pärast normanni vallutust

Pärast vallutust oli anglosaksi aadel kas pagenduses või ühinenud talurahva seisusega. Hinnanguliselt oli aastaks 1087 ainult umbes 8% maast anglosakside kontrolli all. Paljud anglosaksi aadlikud põgenesid Šotimaale, Iirimaale ja Skandinaaviasse. Bütsants muutus populaarseks sihtkohaks paljudele anglosaksi sõduritele, kuna bütsantslased vajasid palgasõdureid. Anglosaksid muutusid domineerivaks osaks varjaagide kaardiväes, mis seni oli olnud suuresti põhjagermaani üksus, millest juhiti keisri ihukaitset, ja jätkasid keisririigi teenimist kuni 15. sajandi alguseni. Siiski jäi Inglismaa rahvastik kodus suuresti anglosaksi rahvastikuks; neil muutus vähe kohe, ainult, et nende anglosaksi isand asendati normanni isandaga.

Sugulus

Tänu võrdlevale eraldatusele ja germaani hõimude raskele sissetungile Põhja-Euroopa osast väljaspool Rooma mõju oli anglosaksi Inglismaa põhjalikult germaaniseeritud ja jäi kultuuriliselt rohkem germaanlikuks kui ülejäänud Euroopa läbi suurema osa keskajast. John Blair väitis, et palju sellest, mida Tacitus kirjutas varajaste germaanlaste kohta 1. sajandil pKr, kehtib täpselt anglosakside kohta ja et isegi nende pööramine kristlusse jättis enamuse nende tavadest ja kommetest puutumata.
Anglosaksi sugulusmõisted olid üldiselt väga lihtsad; sama sõna kasutatakse tiitlites granddaughter ja niece. Selle põhjal oli tuumikmajapidamine ilmselt norm ja suurperet ilmselt ei peetud eriti vajalikuks, kuigi seal oli veidi suurem tähelepanu isa perekonnale, arvestades anglosakside sõjakat iseloomu. Samuti, kui kirik keelas abiellumise liiga lähedaste sugulaste vahel, oli lihtrahvas arvatavasti veelgi heidutatum kindlate sugulussidemete hoidmisel; Britannias oli vaid nii palju rahvast ja praktiliselt kõik saarel olid mingil määral suguluses ja võib-olla kauged sugulussidemed tuli unustada või peaaegu kõik abielud oleksid keelatud olnud.
Abiellumisiga pole kindel. Kuigi mõned naised (eriti eliidi hulgast) abiellusid teismeeas, sünnitas enamus naisi esmakordselt ilmselt kahekümnendates eluaastates, mis tähendab seda, et abiellumine toimus enamusele naistele hilises teismeeas või varastes kahekümnendates ja mehed olid tõenäoliselt keskmiselt veidi vanemad kui nende naised.

Tänapäevased tähendused

Keeleteaduses kasutatakse "anglosaksi" ikka veel kui mõistet algsele läänegermaani komponendile moodsas inglise keeles, mis hiljem laienes ja arenes vanapõhja ja normanniprantsuse mõju kaudu, kuigi keeleteadlased viitavad nüüd üha sagedamini sellele kui vanainglise keelele. 19. sajandil kasutati mõistet "anglosaksi" üldjoontes filoloogias ja mõnikord kasutatakse seda veel praegugi. Victoria-aegses Britannias kasutasid mõned kirjanikud, nagu Robert Knox, James Anthony Froude, Charles Kingsley ja Edward Augustus Freeman mõistet "anglosaksi" rassismi ja imperialismi põhjendamiseks, väites, et inglaste "anglosaksi" päritolu tegi neist koloniaalrahvastest rassiliselt paremad. Sarnaseid rassistlikke ideid propageerisid 19. sajandi Ameerika Ühendriikides Samuel George Morton ja George Fitzhugh.
Mõistet "anglosaksi" kasutatakse mõnikord viitamisel rahvastele, kes põlvnevad või on seotud kuidagi inglastega, kuid mõistele ei ole üldkehtivat definitsiooni. Tänapäevastes ingliskeelsetes kultuurides väljaspool Britanniat võib "anglosaksi" vastanduda "keldile" sotsiaalmajandusliku tunnusena, viidates või tugevdades ajaloolisi eelarvamusi mitteinglise Briti immigrantide vastu. "Valged anglosaksi protestandid" (WASP) on Ameerika Ühendriikides eriti populaarne mõiste, mis viitab peamiselt vanadele rikastele, enamasti inglise päritolu perekondadele. WASP ei ole sellisena ajalooline märgend või täpne etnoloogiline mõiste, vaid pigem viide tänapäevasele perepõhisele poliitilisele, rahalisele ja kultuurilisele võimule – näiteks Bostoni braahmanid. Prantslased kasutavad "anglosaksi" tänapäeval sageli Britannia ja USA ühendvõimule viitamiseks.
Väljaspool ingliskeelseid riike, nii Euroopas kui ka ülejäänud maailmas, kasutatakse mõistet "anglosaksi" ja selle otsetõlkeid ingliskeelsete rahvaste ning Britannia, Ameerika Ühendriikide ja teiste riikide, nagu Austraalia, Kanada ja Uus-Meremaa ühiskondade viitamiseks – neid piirkondi kutsutakse mõnikord anglosfääriks. Mõistet "anglosaksi" kasutatakse erinevates kontekstides, selgitades sageli ingliskeelse maailma erilist keelt, kultuuri, tehnoloogiat, rikkust, turge, majandust ja õigussüsteeme. Variatsioonide hulka kuuluvad saksa "Angelsachsen", prantsuse "Anglo-Saxon", hispaania "anglosajón", portugali "anglo-saxão", poola "anglo-saksoński", itaalia "anglosassone", katalaani "anglosaxó", jaapani "Angurosakuson" ja ukraina "aнглосакси". Sõltuvalt kõnelejast võib aga mõiste sisu varieeruda.