Tartu muinsuskaitsepäevad

Tartu muinsuskaitsepäevad olid 14.−17. aprillini 1988 toimunud esimesed muinsuskaitsepäevad Tartus, Eesti muinsuskaitseklubide V kokkutulek.
Tartu muinsuskaitsepäevade tähendus Eesti taasiseseisvumise ja rahvusliku ärkamise kontekstis oli märksa suurem kui üksnes muinsuskaitseline. Tartu muinsuskaitsepäevad olid esimesi üritusi, kus nõukogudeaegsest keelust hoolimata toodi taas avalikult välja Eesti rahvusvärvid – Eesti Vabariigi lipuvärvid sinine ja must ja valge.
Eestis 1980. aastate teisel poolel rajatud muinsuskaitseorganisatsioonid olid näiliselt apoliitilised, kuid sisuliselt oli tegemist ühega Nõukogude okupatsioonile vastupanu vormidest. 1987. aastal loodi nende katusorganisatsioon Eesti Muinsuskaitse Selts, mida julgeolekuorganid poliitilisest sulast hoolimata vaatasid endiselt kahtlustavalt – nagu iga massilist kodanikualgatust: 5. septembril 1987 keelati ära Tarvastus toimuma pidanud IV muinsuskaitsepäevad. Eesti Muinsuskaitse Seltsi esimees oli aastatel 1987−1991 Trivimi Velliste, 1988. aasta Tartu muinsuskaitsepäevade korraldustoimkonna esimees oli Tõnis Lukas. Nemad ja mitmed toonastest muinsuskaitseliikumise aktivistidest siirdusid hiljem poliitikasse.

Ajalugu

Tartu muinsuskaitsepäevadest sai Eesti Muinsuskaitse Seltsi esimene suurüritus. Muinsukaitsepäevade eelreklaam avalikus meedias praktiliselt puudus. Tehti siiski infovoldik, milles olid kirjas kõik 70 ametlikku ettevõtmist.
Tartu muinsuskaitsepäevade käigus toimus arvukalt kõnekoosolekuid, loenguid, ekskursioone, kontserte, näitusi, vanade dokumentaalfilmide ühisvaatamisi, haudade külastamisi jpm. Muuhulgas süüdati küünlad Eesti ärkamisaegse rahvusliku liikumise tegelaste Fr. R. Faehlmanni ja Jakob Hurda haual ning avati pagulaseesti kirjaniku Karl Ristikivi mälestustahvel tema kunagisel elumajal Tähtveres.
Päevade kõrgpunktiks sai tõrvikurongkäik Tartu Ülikooli peahoone eest üle Toomemäe, nõukogude okupatsiooni ajal koos kõigi "kodanlike" üliõpilasorganisatsioonidega keelustatud Eesti Üliõpilaste Seltsi kunagise maja juurde, mille küljes rippusid kolm lippu – sinine, must ja valge. Sihtpunkt oli oluline, kuna juba enne Eesti Vabariigi loomist olid sinimustvalged värvid Eesti Üliõpilaste Seltsi lipul.
Muinsuskaitseliikumisega käsikäes hakati taastama ka akadeemilisi üliõpilasorganisatsioone, paljud korporatsioonide ja seltside taasasutajad olid ühtlasi Eesti Muinsuskaitse Seltsi liikmed.
Tartu muinsuskaitsepäevad kulmineerusid aruteluga Eesti Põllumajanduse Akadeemia (praeguse Balti Kaitsekolledži) aulas Eesti Rahva Muuseumi taastamisest Raadil ja sellele järgnenud rahumeelse, kuid väga osavõturohke rongkäiguga muuseumi kunagisse asukohta Raadil Nõukogude sõjaväelennuvälja okastraataia ääres. Rongkäigus heisati sinimustvalged lipud ning need lehvisid kõnekoosolekul Raadil, kus lisaks muuseumi taastamisele nõuti ka Eestile vabadust. Samuti nõuti Tartu Jaani kiriku ning Nõukogude okupatsioonivõimu poolt hävitatud Kalevipoja (Vabadussõja mälestussamba), Villem Reimani ja Gustav II Adolfi monumentide taastamist. Sündmustes osales kinokroonika ringvaate hinnangul 7000–8000 inimest.
Tartu muinsuskaitsepäevad olid üks esimesi üritusi, kus sinimustvalgete värvide kandmist ei karistatud ja lippe avalikult ära ei korjatud. Nõukogude miilitsa ja julgeoleku käitumises oli toimunud muutus ning sinimustvalged lipud jäid sellest alates avalikku kasutusse.
"See oli omamoodi jääminek, sest rongkäiku ja koosolekutele kogunes kriitiline mass inimesi ja esmakordselt toodi hulganisti välja sinimustvalged lipud. See andis inimestele julgust ja lootust. Muinsuskaitseliikumine sillutas kindlalt teed suurtele poliitilistele muutustele Eestis ja lõppkokkuvõttes aitas vahetult kaasa Eesti Vabariigi taasiseseisvumisele," on Tartu muinsuskaitsepäevade tähtsust hiljem iseloomustanud Trivimi Velliste.
Tartu muinsuskaitsepäevadega toimunud murrangut ühiskonnas näitab seegi, et neid kajastas riiklik kinokroonika ringvaade "Nõukogude Eesti".