google/wiki40b huggingface dataset:
Neutraalne monism

Neutraalne monism on vaatenurk vaimufilosoofias, mille järgi mentaalne ja füüsiline on kaks erinevat moodust kirjeldamaks üht ja sama elementi, mis on neutraalne, mis ei ole füüsiline ega mentaalne. See eitab, et füüsiline ja mentaalne (vaimne) on kaks fundamentaalselt erinevat asja. Neutraalne monism väidab, et keha ja vaim on kaks erinevat võimalust samade asjade organiseerimiseks või kirjeldamiseks, mis ise oma olemuselt on "neutraalsed", st ei füüsilised ega vaimsed.

Ajalugu

Keha ja vaimu probleemi on kirjeldanud C. D. Broad ühes oma varaseimas teoses "Mõistus ja selle koht looduses". Broadi nimekiri võimalikest nägemustest keha ja vaimu probleemi üle, mis sai tuntuks nimega "Broadi kuulus nimekiri 1925", sisaldab aluspõhja, mida see teooria on endast kujutanud. On veel mõned ise-hakanud neutraalsed monistid, aga enamus filosoofe, kellel see vaade on olnud, on klassifitseeritud peale nende surma. Mõned näited on Baruch Spinoza, David Hume, Ernst Mach, Richard Avenarius, Kenneth Sayre, Joseph Petzoldt ja Jonathan Westphal.
Seda mõistet on maininud William James oma essees "Kas teadvus eksisteerib?" aastal 1904. Whately Carington oma raamatus "Aine, mõistus ja mõte" (1949) toetus neutraalsele monismile. Ta leidis, et mõistus ja aine mõlemad sisaldavad sellist komponenti, mis on tuntud kui "cognita" või meelteandmed. Stephen Stichi ja Ted Warfieldi arvates ei ole olnud neutraalne monism väga populaarne vaade filosoofias, kuna neutraalsete elementide olemust on raske arendada või mõista.

David Chalmers

David Chalmers  käsitleb kivide teadvust nagu termostaati, kuigi ta väldib ideed, et kividel on teadvus:
 
„Ma ei arva, et see on päris täpne öelda, et kividel on kogemused… kuid kividel võib olla seotud kogemusi ümbritsevaga… Isiklikult olen naturaalse dualismi suhtes palju enesekindlam, kui panpsühhismis. Viimane küsimus tundub olevat väga avatud, aga loodan, et olen piisavalt öelnud, et me peame tõsiselt võtma mingisuguse panpsühhismiga võimaluse: näib, et selle seisukohaga pole vastuolusid ning sellel on mitmeid positiivseid põhjuseid. (Chalmers 1996: 299)“
Chalmers arutleb ettevaatlikult neutraalse monismi ja panpsühhismi varianti, mida ta püüab nimetada "Tüüp-F monismiks". Ta tunnistab:
 
„Tüüp-F monismi vaade on küll spekulatiivne ning esimesel kuulamisel võib see tunduda kummalisena. Paljud leiavad, et on äärmiselt vastuoluline, et fundamentaalsetel füüsikalistel süsteemidel on fenomenaalsed omadused, näiteks nagu midagi sellist nagu elektron.“
Daniel Bekker

Elukutselisena

Bekker poksis novembrist 1961 kuni septembrini 1968 elukutselisena. Ta osales kokku 9 kohtumisel, millest võitis 6 (neist 4 nokaudiga) ja kaotas 2 (need mõlemad nokaudiga) kohtumist ning 1 kohtumine jäi viiki.
Ta oli 9. juunist 1962 kuni 21. jaanuarini 1963 Lõuna-Aafrika Vabariigi meister raskekaalus (üle 175 naela ehk 79,4 kg).
Alus- ja Rakendusökoloogia Keskus

Alus- ja Rakendusökoloogia Keskus oli Tartu Ülikooli ja Eesti Maaülikooli teadlasrühmadest koosnev, professor Olevi Kulli loodud teaduse tippkeskus.
Keskuse teadustööks olid peamiselt biofüüsikalised taimkatteuuringud.
Tippkeskus töötas aastail 2001–2007.
Tartu Loomemajanduskeskus

Tartu Loomemajanduskeskus on Tartu kesklinnas asuv ettevõtlusinkubaator, mis pakub loomemajanduse valdkonnas alustavatele ettevõtjatele ruume ning ärialustusteenuseid. Keskuse tööd haldab ja koordineerib SA Tartu Loomemajanduskeskus.
Loomemajanduskeskus avati aastal 2009 ning tegutses algselt Kalevi 13 majas, kus enne seda asus Tartu Herbert Masingu kool. Septembris 2011 avati keskuse teine maja (Kalevi 15). Kalevi 17, keskuse kolmas maja, avati märtsis 2012.
Armeenia rästik

Kirjeldus

Armeenia rästik kasvab kuni 1,5 m pikkuseks. Kere värvus on neil valdavalt hallikaspruun, mida ilmestavad suured tumedamad laigud.

Levila

Nende looduslikeks elupaikadeks on valdavalt Kreeka ja Kreeka saarestikes paiknevad saared: Symi, Kos, Kalymnos, Leros, Lipsi, Patmos, Sámos, Chíos ja Lesbos, Anatoolia põhjaosa (Kayseri) jt ning Türgi.

Toksilisus

Armeenia rästikud on inimese suhtes mürkmadudeks liigitatavad.
Kõrista linnamägi

Kõrista linnamägi on linnamägi Põlva maakonnas, Kanepi vallas Karilatsi külas.

Mälestise kirjeldus

Ovaalse kujuga 5-6 m kõrguse künka mõõtmed jalamist jalamini on põhja-lõuna suunas u 120 m ja ida-lääne suunas 60-70 m. Mäe keskosa on kunstlikult kõrgendatud. Selge kultuurikihi puudumise tõttu oli muistis esialgu kaitse all pelgupaigana. 2005. a tehtud šurfist ilmnes, et mäelae keskosas oli liivapinnas 80 cm paksuselt segatud ja sisaldas veidi söetükke, millest võetud 14c poov on dateeritud 11.-12 sajandisse või ka 13. sajandi algusesse. 14C proovid: 967+- 55 bp; kal 983-1189, 1201-1209 (95,4%) prk (tln-3008)
Eesti kodanike komiteed

Üleskutse

Üleskutse Eesti kodanike komiteede asutamiseks, Eesti kodanike registreerimiseks ja Eesti Kongressi ettevalmistamiseks esitasid 24. veebruaril 1989 toimunud rahvakoosolekutel Eesti Muinsuskaitse Seltsi, Eesti Rahvusliku Sõltumatuse Partei ja  Eesti Kristliku Liidu esindajad. Üleskutse lähtus 1938. aastal vastu võetud  Eesti Vabariigi põhiseadusest, mille kohaselt määratleti kõrgeima võimu kandjaks riigis eesti rahvas. Et  Eesti Vabariigi õiguslikust järjepidevusest lähtuv riigi- ja omavalitsusasutuste struktuur oli vahepealsete okupatsioonide käigus lakanud olemast, tuli selle taasloomiseks alustada õigusjärgse kodanikkonna registreerimisest, millise ülesande võtsid enda kanda kihelkondliku geograafilise printsiibi järgi rahvaalgatuse korras asutatud Eesti kodanike komiteed.
Esimene Eesti kodanike komitee asutati 21. märtsil 1989 Kadrinas, maakonnalinnadest jõuti esimese Eesti kodanike komitee asutamiseni 10. aprillil 1989 Kuressaares. Esimene maakonnakomitee moodustati 12. mail 1989 Virumaal. Reaalselt algas kodanike registreerimine siiski alles varasuvel ning sai hoo sisse südasuvel, mil rahvuslik liikumine oli juba niivõrd tugevnenud, et Eesti iseseisvuse taastamise vastased ning mõõdukat arengut Nõukogude Liidu koosseisus pooldavad poliitilised jõud minetasid võime üha radikaalsemaks muutuvat rahvuslikku liikumist peatada. Sügisel liitus kodanike komiteede liikumisega ka mõõdukat uuendusliikumist pooldava  Rahvarinde enamus. Detsembrist 1989 kuni veebruarini 1990 toimus eestlaste massiline lahkumine oma senise mõjuvõimu kaotanud kommunistlikust parteist.
Eesti kodanike komiteede tegevus päädis Eesti Kongressi valimistega 24. veebruaril 1990 ja Eesti Kongressi kokkukutsumisega 11. märtsil 1990. Enamik Eesti kodanike komiteesid lakkasid tegutsemast 1990. aasta kevadel, ülejäänuist pea kõik hiljemalt 1990. aasta lõpuks. Seniste Eesti kodanike maakonnakomiteede kaudu hakkas Eesti Kongressi poolt moodustatud Eesti Komitee korraldama  Eesti Vabariigi kodanike isikutunnistuste väljaandmist.
Marian Seldes

Marian Hall Seldes (23. august 1928 New York – 6. oktoober 2014) oli USA filmi- ja televisiooninäitleja.
Vambola Markus

Vambola Markus (5. oktoober 1922 – 26. veebruar 1997) oli eesti kultuuritegelane.
Enne Teist maailmasõda töötas mehaanikuna Tallinna linna elektrijaamas. 1941 juulis mobiliseeriti Punaarmeesse, teenis tööpataljonis, hiljem Eesti korpuses.
Aastatel 1945–1946 oli ta ELKNÜ Keskkomitee instruktor ja Tartumaa komitee sekretär.
Aastatel 1949–1957 oli ta Vanemuise teatri direktor. 
1960. aastal oli ta VI üldtantsupeo rahvakunstiõhtu üldjuht.
1957–1975 oli ta Eesti NSV Kultuuriministeeriumi Kunstide Valitsuse juhataja, 1975–1977 Teatrite Valitsuse juhataja. 1977–1983 oli ta Viktor Kingissepa nimelise TRA Draamateatri direktor, 1983. aastast Eesti NSV Riikliku Teatri- ja Muusikamuuseumi teadusdirektor.
Ta on maetud Tallinna Metsakalmistule.
Aleksander Kikinov

Aleksander Kikinov (sündinud 13. mail 1958) on Eesti balletitantsija. 
1976. aastal lõpetas ta Tallinna Balletikooli.
Töötas RAT Vanemuine balletiartistina. Hiljem tantsis Viru varietees.
Ta on teinud kaasa filmides "Suletud ring", "Bolero" ja "Saatana pisar".
Berend Heinrich von Tiesenhausen

Vabahärra, hiljem riigikrahv Berend Heinrich von Tiesenhausen (11. detsember (vkj 30. november) 1703 – 17. jaanuar (vkj 6. jaanuar) 1789 Tallinn) oli baltisaksa päritolu Venemaa riigitegelane.
Berend Heinrich von Tiesenhausen sündis Valtu mõisniku Hans Heinrich von Tiesenhauseni ja Maria Veronika von Wolffeldti pojana.
Tiesenhausen teenis sõjaväes välja kapteni aukraadi.
Aastail 1741–1744 ja 1772–1774 oli ta Eestimaa rüütelkonna peamees. Hiljem oli ta Eestimaa maanõunik ja tegelik riiginõunik.
Talle kuulusid Sausti, Kiiu, Hertu, Alu, Rapla, Keila-Joa ja Vahakõnnu mõisad.
Pjotr Medovikov

Pjotr Jefimovitš Medovikov (1816 Peterburi – 1. juuni 1855 Tartu) oli vene ajaloolane.
Aukodaniku poeg. Õppis Moskvas. Töötas Tartu Ülikoolis vene ajaloo professorina 1854-1855.
50 Let Pobedõ

Ajalugu

Laev tehasenumbriga 705 ehitati Balti laevatehases Peterburis. Ehitustööd algasid 4.- oktoobril 1989 ning kestsid 1989–93 ja 2003–07. Algselt oli laeva nimeks Ural, 1995 sai ta praeguse nime. Vette lasti laev juba 1993. aastal, kuid lõplikult ehitati valmis alles 2007. aastal. Vahepealne pikk paus oli tingitud rahapuudusest. Laeva ehitusmaksumuseks kujunes 2002. aasta hindades 2,5 miljardit rubla. 1. veebruaril 2007 tegi laev esimese proovisõidu Soome lahes. Laev on ekspluatatsioonis alates 23. märtsist 2007. Oma kodusadamasse Murmanskisse saabus ta 11. aprillil 2007.
Suviti korraldatakse jäämurdjaga kruiise põhjapoolusele. Reisi käigus külastatakse Franz Josephi maad. Kruiisi ajal töötab laeva pardal restoran, aga reisijakajuteid laeval ei ole ja turiste majutatakse meeskonnaliikmete jaoks ehitatud kajutitesse.
Esimese reisi põhjapoolusele korraldas laev 2008. Laev väljus Murmanskist 21. juulil ja jõudis põhjapoolusele juba 25. juulil, püstitades 4 päevaga laevaga Murmanskist põhjapoolusele sõitmise maailmarekordi (vana rekord oli 7 päeva). Reis korraldati selleks, et jälgida 1. augustil 2008 toimunud täielikku päikesevarjutust, mille täisvarjuala möödus Franz Josephi maa ja põhjapooluse vahelt.

Juhtumid

30. novembril 2004 puhkes laeval tulekahju. Laeva kõik töötajad evakueeriti ja tuletõrje võitles tulega umbes 20 tundi. Üks töötaja tuli haiglasse saata. Mingisugust radioaktiivse saastumise ohtu ei olnud, kuna laeva tuumareaktoris ei olnud veel kütust sees.

Tehnilised andmed

Laev on 159,6 m pikk, 30,0 m lai, süvisega keskmiselt 11,0 m ja kõrgusega 17,2 m. Laeva veeväljasurve on 25 840 tonni ja maksimaalne kiirus on 21,4 sõlme ehk 39,6 km/h. Laeval on 2 tuumareaktorit koguvõimsusega 75 000 hobujõudu ehk 55 162 kW. Laevaperes oli algselt 140 liiget, aga hiljem vähendati seda 106-le. Lisaks võib laev peale võtta 128 reisijat, esialgu oli see mõeldud teadustöötajate ja nende seadmestiku jaoks. Ilma provianti täiendamata võib laev merele jääda 7,5 kuuks.
Uuendatud on laeva juhtimissüsteemi, mis on täisautomaatne. Laeval on kõigi elutegevuse jääkide kogumiseks ja utiliseerimiseks ette nähtud seadmed, mis vastavad tehnohoolduse riikliku standardi Gostehnadzori nõuetele.

Pardal

Laevapere käsutuses on spordisaal, saun, bassein, raamatukogu ja muusikasalong. Töötab satelliittelevisioon.
Ira Einama

Ira Einama (sündinud 16. detsember 1940 Lähtepea küla, Illuka vald, Virumaa) on eesti kunstiajaloolane ja muinsuskaitsja.
Ta õppis aastatel 1954–1959 Tallinna Polütehnikumis ning aastatel 1962–1971 Leningradis Ilja Repini nimelises Maali-, Skulptuuri- ja Arhitektuuriinstituudis, mille lõpetas kunstiteadlasena. 
Aastatel 1959–1965 töötas ta projekteerimisinstituut Tööstusprojektis ning 1971–1977 Eesti NSV Riiklikus Kunstimuuseumis restaureerijana. Ta töötas samaaegselt aastatel 1975–1988 ERKI-s õppejõuna.
Aastatel 1979–1984 töötas ta Kultuuriministeeriumi Muuseumide ja Kultuurimälestiste Inspektsioonis ning aastatel 1987–1989 Tallinna Linna RSN TK Kultuurivalitsuse inspektorina. Ta oli aastatel 1989–1995 Tallinna Kultuurimälestiste Inspektsiooni direktor. 
Aastatel 1996–2012 töötas ta Tallinna Kunstikoolis direktori asetäitjana ja majandusjuhatajana ning tegutses samal ajal giidina. Ta on teinud eesti kunstnikest ja kunstisündmustest raadio- ja telesaateid.
Eesti Sotsiaaldemokraatlik Tööliste Partei

Partei asutamine

1907. aastal eraldusid seni Venemaa Sotsiaaldemokraatlikust Tööliste Parteisse (VSDTP) kuulunud vähemlaste ehk menševike poliitilisi seisukohti toetanud eesti menševike allorganisatsioonid. 
1917. aasta 31. mail moodustasid nad iseseisva Eesti Sotsiaaldemokraatliku Ühenduse. 
1917. aasta oktoobris peetud Eesti Sotsiaaldemokraatliku Ühenduse I kongressil nimetati erakond ümber Eesti Sotsiaaldemokraatlikuks Tööliste Parteiks ning võeti vastu ka VSDTP menševike poliitiline platvorm.
Erakonna juhtideks olid August Rei, Mihkel Martna, Karl Ast ja aktiivselt osalesid poliitikas Aleksander Hellat jt. Partei juhatusse kuulusid ka Johan Jans jt.
Johannes Pikkov

Johannes August Pikkov (ka Juhan ja Pikhof; 5. november 1883 Tallinn – 3. september 1947 Krivoštšokovo laager, Novosibirski oblast) oli Eesti arhitekt ning ühis-, omavalitsus- ja riigitegelane.
Ta lõpetas 1934. aastal Tallinna Tehnikumi arhitektina.
Ta töötas 1930. aastatel Teedeministeeriumis ja 1940–1941 Kommunaalmajanduse Rahvakomissariaadis arhitektina.

Ühistegevuses

Korteriühistu "Oma Kolle" juhatuse liige ja arhitekt.

Omavalitsuses

Ta valiti 1921. aastal Tallinna linnavolikokku.

Riigitegelasena

Teist maailmasõja ajal 1944. aastal oli ta Rahvuskomitee liige ja alates 18. septembrist 1944 oli ta Otto Tiefi valitsuse teedeminister. 
Ta vahistati Nõukogude okupatsioonivõimu poolt 25. septembril 1944 ja lasti 3. septembril 1947 maha.
Memeli komtuur

Memeli ehk Klaipėda komtuur (saksa keeles Komtur von Memel) oli Saksa ordu käsknik, kes valtises Memeli komtuurkonda.
Pärast ala vallutamist 1252. aastal anti komtuurkond Liivi ordu valitsemise alla, seetõttu oli ka esimene komtuur just Liivi orduharu liige. Liivi ordu kätte jäi ala kuni 1470. aastateni, mil see läks Preisi orduuharu võimu alla. 1525. aastal, kui Saksa ordu Preisimaa haru sekulariseeriti, kadus ka Memeli komtuuri ametikoht.
Robert Kreem

Robert Estor Kreem (30. mai 1923 Salme vald – 16. august 2006 Toronto) oli eesti sotsiaaltöö eriteadlane ja ühiskonnategelane. Ta oli ESTO päevade idee üks algatajaid.
1943. aastal lõpetas Kuressaares keskkooli.
Aastal 1944 põgenes ta Saksamaale. Aastal 1948 asus ta elama Kanadasse Edmontoni, 1950 Torontosse.

Isiklikku

Robert Kreem abiellus 1947 Mai Sõrraga. Neil sündisid tütred Viiu ja Piret ning poeg Madis.
Melt! festival

Melt! festival on elektroonilise muusika muusikafestival Saksamaal Gräfenhainicheni linna lähedal asuvas Ferropolise vabaõhumuuseumis.
Festivali korraldatakse 1997. aastast ja traditsiooniliselt toimub see üritus juulikuu kolmandal nädalavahetusel.
Giorgi Ugulava

Giorgi Ugulava (sündinud 15. augustil 1975) on Gruusia poliitik, Thbilisi linnapea aastatel 2005–2013. 
Õppinud Thbilisi Teoloogilises Seminaris, Saarbrückeni Ülikoolis. Lõpetanud Thbilisi Riikliku Ülikooli filosoofia- ja sotsioloogiateaduskonna (1998). Aastatel 1997 kuni 1999 töötas ajakirjanikuna, aastal 2000 Euraasia Fondis. 2001 kuni 2003 juhtis Õigushariduse Assotsiatsiooni.
Osales noorteorganisatsiooni Kmara! ("Aitab!") loomisel. See organisatsioon mängis olulist rolli Roosirevolutsioonis, mis tõi võimule Mihheil Saakašvili.
2003. aasta detsembris  sai Ugulava julgeolekuministri asetäitjaks, sama aasta septembris presidendi täievoliliseks esindajaks Samegrelo–Zemo Svanethis. 2005 määrati presidendi administratsiooniülemaks. 2005. aastal määrati ja seejärel 2006. aastal valiti Thbilisi linnapeaks.
2010. aastal toimusid esmakordselt linnapea otsevalimised ja Ugulava võitis taas, saavutades 55% häältest.
Detsembris 2013 ta kõrvaldati ametist süüdistatuna riigi raha raiskamises[1]. Juulis 2014 Ugulava arreteeriti rahapesu süüdistusega[2].  18. septembril 2015 mõistis kohus ta süüdi ja määras talle 9 aastase vanglakaristuse, mida hiljem lühendati 4,5 aastani[3].
Kohtla vald (1939)

Kohtla vald oli vald Virumaal aastail 1939–1949 ja Jõhvi maakonnas aastail 1949–1950.
Vald moodustati senise Kohtla valla maa-alast; senise Järve valla maa-alast, välja arvatud Uikalu asunduse maa-ala; senise Mäetaguse valla Ereda mõisa järgi olevate talude nr. A-66, A-67, A-69–A-71, A-74–A-77, A-80 ja A-83–A-86 juurdelõigete maa-aladest.
1. aprillil 1939 oli vallas 7844 elanikku.
Vald kuulus Riigivolikogu 72. valimisringkonda, kust valiti Hugo Kukke.
15. juunil 1946 muudeti Kohtla-Järve asula maakondliku alluvusega linnaks ja 4. aprillil 1947 vabariikliku alluvusega linnaks.
Tammiku linnamägi

Tammiku linnamägi ehk Rahaaugumägi on linnamägi Lääne-Viru maakond, Väike-Maarja vald, Tammiku külas Tammiku mäel, Tammiku järvedest veidi ida pool endisest Tammiku mõisast umbes 1 km idas.

Kirjeldus

Arvatavasti Pudiviru muinaskihelkonda kuulunud loodusliku objekti kohta puuduvad kindlad andmed, et kas tegu oli kindla linnusega või nõrkade kaitserajatistega pelgupaiklinnusega.
Looduslik objekt asub põhja- lõunasuunalise lameda mäeseljaku põhjapoolses tipus. Idas ja põhjas kaitsevad linnamäge järsud looduslikud nõlvad, kõrguseks 20–25 m. Läänekülg on madal ja laugjas. Lõuna suunas jätkuvast mäeseljakust eraldab linnuseplatood 0,7–1 m sügavune kraav ning selle taha kuhjatud kuni 1 m kõrgune otsavall. 
Kuna läänepoolse neemikuserva ebamäärasuse tõttu on linnuseõue pindala raske täpselt määratleda. Aga ligikaudsel hinnangul vôiks see olla 3000–3500 m². Dateering ebaselge. On võimalik, et linnus jäi mingil põhjusel lõpuni välja ehitamata.
Hancocki maakond (Illinois)

Ajalugu

Maakond moodustati 1825. aastal.
Othar Tšiladze

Othar Tšiladze (20. märts 1933 Signagi – 1. oktoober 2009 Thbilisi) oli gruusia kirjanik.
Aastal 1956 lõpetas Thbilisi Riikliku Ülikooli ajakirjanduse teaduskonna.
Guldene

Guldene oli keskaegne Eestimaa vasalliperekond, mis sai nime Kulna küla järgi.
1318. aastal läänistati Koldingis "Uldelempe v. Guldene", kes võib olla Clemens Esto järglane. 1340. aastal sai Henricus dictus Gyldene Tallinna kodanikuks.
Iirlased

Iirlased (iiri keeles Muintir na hÉireann, na hÉireannaigh) on keldi rahvas, kes pärineb Iirimaalt, saarelt Loode-Euroopas. Ajalooliselt on iirlased kõnelnud iiri keelt, kuid tänapäeval on selle kõnelejate arv järsult vähenenud ning suurem osa iirlastest kõneleb emakeelena inglise keelt.
Iirimaa on olnud asustatud umbes 9000 aastat. Legendide järgi põlvnevad iirlased sellistest müütilistest esivanematest nagu nemeedlased, fomoorid, Fir Bolg, Tuatha Dé Danann ja mileeslased.
Keskajal suhtlesid iirlastega peamiselt šotlased ja viikingid. Nende kontaktide tõttu on oluline hulk islandlasi iiri päritolu. Kõrgkeskajal toimunud anglonormanni sissetung, seejärgne Inglise asunike immigratsioon ning Inglise ülemvõim tõid Iirimaale hulgaliselt normanne ja flaame. Märksa varem jõudsid saarele kõmrid, piktid, bretoonid ning väiksemad gallide ja anglosakside rühmad.
Ajaloos on olnud arvukalt silmapaistvaid iirlasi. 6. sajandi iiri munka ja misjonäri Columbanust on nimetatud üheks "Euroopa isadest"; talle järgnesid Würzburgi Kilian ja Salzburgi Vergilius. Teadlane Robert Boyle kannab hüüdnime "keemia isa", Johannes Scotus Eriugena ja George Berkeley olid mõjukad filosoofid. Kuulsate maadeavastajate hulka kuuluvad Brendan Meresõitja, Ernest Shackleton ja Tom Crean. Iirlaste seas on olnud palju kirjanikke, näiteks Jonathan Swift, George Bernard Shaw ja Oscar Wilde, nobelistid William Butler Yeats ja Seamus Heaney. Mõningatel andmetel pärines esimene Põhja-Ameerikas sündinud eurooplasest laps mõlema vanema poolest iirlastest. Iirlane oli legendi järgi ka esimene eurooplane, kes astus Ameerika pinnale Christoph Kolumbuse ekspeditsiooni käigus 1492. aastal.
Paljud iirlased elavad Lääne riikides, eriti ingliskeelsetes maades. Ajalooliselt on väljarännet põhjustanud poliitilised ja majanduslikud põhjused ning näljahäda. Tänapäeval elab diasporaas hinnanguliselt 50 kuni 80 miljonit iirlast. Suurimad iiri kogukonnad on Suurbritannias, Ameerika Ühendriikides, Austraalias, Kanadas, Argentinas, Tšiilis, Jamaical, Trinidadil, Lõuna-Aafrika Vabariigis, Uus-Meremaal, Mehhikos, Prantsusmaal, Saksamaal ja Brasiilias. Kõige enam iiri päritolu inimesi elab USA-s – umbes kümme korda rohkem kui Iirimaal.
Samas võivad hinnangud olla ülimalt ebatäpsed, sealhulgas ka USA-s ja Kanadas rahvaloendusel saadud päritoluandmed. Enamik immigrante (nt Austraalias, USA-s ja Kanadas) on segapäritolu ning nende valik suguvõsaliinide vahel põhineb sageli mitte faktidel, vaid isiklikul eelistusel või perekonnalegendidel. Jim Webbi arvamust mööda põlvnevad ligi pooled väidetavad iiri päritolu ameeriklased, eriti protestandid, tegelikult Ulsteri šotlastest (šotlastest, kes elasid Põhja-Iirimaal, mitte Šotimaal).
Muuttakisti

Muuttakisti on sujuvalt või astmeliselt muudetava takistusega seadis, mille takistustraadist või takistusmaterjalist (grafiidi ja laki segust või metalloksiidist) takistuskehaga loob kontakti liugur. Liuguri liigutamisel muutub takisti otskontaktide  ja liugkontakti vaheline takistus.

Liigitus

Muuttakisteid, mida kasutatakse voolutugevuse muutmiseks (peamiselt tugevvoolutehnikas), nimetatakse reostaatideks. Reostaat ühendatakse elektriahelasse tavaliselt kahes punktis, s.t et liuguri kontakt on ühendatud takisti ühe otskontaktiga.
Nõrkvoolutehnikas (elektroonikalülitustes)  kasutatavad muuttakistid jagunevad omakorda potentsiomeetriteks (nt. helivaljuse reguleerimiseks) ja seadetakistiteks (kasutatakse esmareguleerimisel lülituse soovitud parameetrite saamiseks). Potentsiomeetrid ühendatakse lülitusse kolmes punktis, seadetakistid kahes või kolmes punktis.

Parameetrid

Muuttakisteid iseloomustavad lisaks takisti tavaparameetritele reguleerimistunnusjoon ja kulumiskindlus.
Reguleerimistunnusjoon ehk reguleerimiskarakteristik näitab liuguriviigu ja takistuskeha algusviigu vahelise takistuse sõltuvust liuguri pöördenurgast (pöördtakisteil) või takistuse sõltuvust liuguri kaugusest lükandtakisti algusviigust. See sõltuvus võib olla lineaarne, logaritmiline või antilogaritmiline.
Kulumiskindlust väljendatakse töötsüklites (edasi-tagasi pööretes), mis potentsiomeetritel on mõnikümmend tuhat pööret ja seadetakistitel kuni tuhat  pööret. Eriti kulumiskindel ning püsivate omadustega takistuskiht saadakse metallkeraamilisest materjalist kermisest; selles on metalliosakesed ühtlaselt jaotunud keraamilises või polümeerses alusmaterjalis.
Voldemar Enno

Voldemar Enno (sündinud 15. juulil 1926 Tartumaal Võnnu vallas) on eesti insener, ettevõtja ja hüdroelektrijaamade arendaja.

Haridus

1943. aastal lõpetas Peravalla algkooli. 1964. aastal lõpetas ta kaugõppes Tallinna Polütehnikumi tööstusettevõtete elektriseadmete eriala. 1973. aastal lõpetas ta kaugõppes Tallinna Polütehnilise Instituudi elektrotehnikateaduskonna automaatika ja telemehaanika eriala.

Töö

1950. aastast töötas Järvselja õppe- ja katsemetsamajandi majandusülemana, hiljem Lääniste kolhoosi elektrikuna, 1962. aastast Kostivere sovhoosis.
Aastatel 1963–1965 oli ta Väike-Maarja Maakutsekooli nr 27 tootmisõpetuse meister, 1965–1968 sama kutsekooli elektrotehnika õpetaja.
Aastatel 1969–1986 oli ta Põlva rajooni põllumajandusvalitsuse elektrigrupi peainsener. 1986–1987 töötas Eduard Vilde nimelises kolhoosis, 1987. aastast kolhoosi Koit peaenergeetikuna.
1990. aastal asutati tema initsiatiivil AS Generaator, mis asus tegelema hüdroelektrijaamade taaskäivitamisega. Ta on olnud Saesaare, Leevaku ja Räpina hüdroelektrijaama majandava AS Generaator üks omanikest ning erinevatel aegadel juhatuse esimees ja nõukogu esimees. Ta on osalenud 15 hüdroelektrijaama taastamisel.
Ta on Eesti Inseneride Liidu asutajaliige ja Eesti Elektroenergeetika Seltsi auliige.