google/wiki40b huggingface dataset:
Xenia Poska

Xenia Poska (ka Ksenia Poska; 26. detsember 1896 Tallinn – 1. detsember 1964 Haapsalu) oli eesti arst.
Ta lõpetas aastal 1915 Tallinna Tütarlaste Gümnaasiumi, sooritades küpsuseksamid Tallinna Kroonugümnaasiumi juures. Seejärel õppis ta aastatel 1915–1918 Peterburi Nais-Meditsiini Instituudis; aastatel 1919–1921 jätkas ta õpinguid Pariisis Sorbonne'i ülikooli arstiteaduskonnas. Aastal 1921 pöördus ta tagasi kodumaale, kus asus õppima Tartu Ülikooli arstiteaduskonda, mille lõpetas aastal 1923. Akadeemiliselt kuulus ta naiskorporatsiooni Amicitia. 
Ta oli aastal 1924 Tallinna Keskhaigla sisehaiguste osakonna volontäärassistent ja ta jäi sinna töötama aastani 1940 sisearstina nooremordinaatori ja ordinaatori kohustes. Aastatel 1937, 1938 ja 1939 täiendas ta ennast Budapestis, Debrecenis ja Szegedis. Ta valdas peale eesti, vene, saksa, prantsuse ja inglise keelele veel rootsi ja ungari keelt. Ta kuulus Rahvusvahelisse Soroptimistide Klubisse.
Aastal 1940 saadeti ta sundkorras Tallinnast välja ja ta töötas määramise korras Järva maahaiglas Paides, kuid kommunistlikule juhtkonnale ei tundunud see veel küllaltki kauge väljasaatmisena ja aastal 1941 saadeti ta Haapsalu Haigla siseosakonda ordinaatoriks; aastal 1945 sai ta siseosakonna juhatajaks ja oli sellel ametikohal surmani. Aastal 1944 päästis ta arvukalt eesti noori haavatuid leegionäre kommunistide kätte sattumisest, paigutades nad nakkusosakonda tüüfuse sildi all. Aastal 1945 täiendas ta ennast Leningradis Pasteuri instituudis, aastal 1947 Leningradi Arstide täiendusinstituudis ja aastal 1951 Moskvas. Haapsalus olles oli ta kohakaasluse alusel tööl ka Haapsalu Tuberkuloosi Dispanseris.
Dr. Xenia Poska suri 1. detsembril 1964 Haapsalus ja ta maeti Tallinna Aleksander Nevski kalmistule.

Isiklikku

Xenia Poska oli vallaline ja tal polnud lapsi. Tema isa oli riigitegelane Jaan Poska. Tema õed-vennad olid advokaat, naisliikumise tegelane mag. jur. Vera Poska-Grünthal (1898–1986); ajakirjandusdoktor Tatjana Poska-Laaman (1900–1988) (oli abielus Aleksander Arderiga ja seejärel teises abielus Eduard Laamaniga); advokaat ja "Estonia" nõukogu esimees Jaan Poska (1902–1941); Georg Poska (1904–1906); lasteraamatute tõlkija Anna Poska (1905–1986); advokaat Helena (Jelena) Poska–Niinemanni (1907–1939); Niina (Nina) Poska-Lehes (1913–1953); jurist ja vaimulik Jüri Poska (1919–1974).
Abakus (arhitektuur)

Abakus (ladina keeles abacus, vanakreeka keelest ἀβαξ ábax 'lauake') on nelinurkne lame plaat, mis moodustab samba kapiteeli ülemise osa. Abakuse ülesandeks on anda kitsa kapiteeliga sambale suurem pind kandmaks arhitraavi või muud talastikudetaili. Abakuse kasutamine oli antiikarhitektuuris ning hilisemas orderiarhitektuuris reegliks. Varakristlikus, bütsantsi ja keskaja arhitektuuris asendas abakust talum.

Ajaloost

Abakus on olnud kasutusel juba Vana-Egiptuses. Protodooria sambal oli kogu kapiteeli asemel liigendamata abakus. Sellist sammast nimetatakse ka abakusesambaks.

Antiiksetes orderites

Dooria samba abakus on lihtne ja liigendamata. Nagu dooria sambalgi, on  protojoonia ja toskaana sambal abakus ruudukujuline kiviplaat püstiste külgtahkudega.
Joonia, korintose ja uusjoonia sammastel on abakus ruudukujuline alt kitsenevate külgtahkudega. Uusjoonia ja korintose samba abakus on kergelt nõgusate servadega ning on varustatud profileeritud liistuga. Nurgad on nürid. Korintose samba abakusel on iga külgtahu keskel palmett või rosett (abakuseõis).
Hilisemas orderiarhitektuuris, renessansis ja  barokis, kasutati samu kujundusi.
Heldur Tüüts

Isiklikku

Tema abikaasa Laine Tüüts oli eesti spordipedagoog.
Oussama Haddadi

Oussama Haddadi (araabia keeles اسامة الحدادي‎; sündinud 28. jaanuaril 1992 Tunises) on Tuneesia jalgpallur, kes mängib vasakkaitsjana Prantsusmaa kõrgliiga klubis Dijon ja Tuneesia jalgpallikoondises.
Ta alustas klubikarjääri 2010. aastal Tuneesia klubis Club Africain. Hooajal 2014–2015 tuli ta klubiga Tuneesia meistriks. 2017. aasta jaanuaris liitus ta Dijoniga.
Tuneesia jalgpallikoondises debüteeris Haddadi 27. märtsil 2015 mängus Jaapani vastu. Ta on kuulunud Tuneesia koondisse 2018. aasta maailmameistrivõistlustel ja 2019. aasta Aafrika rahvaste karikavõistlustel.
Matteus

Matteus oli üks Jeesuse kaheteistkümnest jüngrist ja apostlist. 
Matteus oli pärit Kapernauma linnast Juudamaalt, enne Jeesusega kohtumist töötas Rooma keisririigile maksude kogujana, mis oli tollases juudi ühiskonnas väga halvakspandav amet. Jeesus kutsus Matteuse aga enda õpilaseks ning Matteus jättiski oma töö. Kirikliku pärimuse järgi oli Matteus ka Matteuse evangeeliumi autor, mistõttu teda kutsutakse evangelist Matteuseks.
Matteuse järgi sai eesti rahvakalendris nime sügisene madisepäev 21. septembril.
Matteusele on pühendatud Järva-Madise kirik.
Grigori Levitski

Grigori Vassiljevitš Levitski (vene keeles Григорий Васильевич Левицкий; 27. oktoober 1852 Harkov – 26. oktoober 1917 Petrograd) oli vene astronoom.
Levitski sündis advokaadi peres. Ta lõpetas Harkovi 3. gümnaasiumi kuldmedaliga ja astus 1870 Harkovi ülikooli füüsika-matemaatikateaduskonna füüsika-keemiaosakonda. Järgmisel aastal läks ta üle Peterburi Mäeinstituuti, aga hiljem Peterburi Keiserlikku Ülikooli. 1874 lõpetas ta selle ülikoolikandidaadi kraadiga, mis enam-vähem vastab tänapäeva bakalaureusekraadile, ja asus tööle Pulkovo observatooriumis algul koosseisuvälise astronoomina, alates 1876 arvutajana. Ühtlasi jätkas ta stipendiaadina õpinguid keiserlikus ülikoolis ja kaitses 1879 magistrikraadi teemal "Kaksiktähtede orbiidi kindlaksmääramisest".
Samal aastal määrati ta Harkovi ülikooli astronoomia-geodeesia kateedri dotsendiks. 1884 sai ta erakorraliseks professoriks. Ühtlasi töötas ta kogu oma Harkovi ülikooli perioodi (1879–1894) Harkovi observatooriumi direktorina.
1894 määrati ta Tartu ülikooli erakorraliseks professoriks ja ühtlasi Tartu observatooriumi direktoriks. 1898 sai ta Harkovi ülikooli audoktoriks ja samal aastal Tartu ülikooli korraliseks professoriks. 1901–05 oli ta Eesti Looduseuurijate Seltsi president ja 1903–05 Tartu ülikooli rektor. Tartu observatooriumi direktoriks jäi ta 1908. aastani.
1908–11 oli Levitski Vilniuse õpperingkonna ülem, 1911–14 Varssavi õpperingkonna ülem. Alates 1915 oli ta Petrogradis Naiste Pedagoogikainstituudi õppejõud ja 1915–17 Venemaa Astronoomiaühingu esimees.
Harkovi observatooriumis korraldas Levitski päikeselaikude süstemaatilise jälgimise ja hankis sinna meridiaanringi. Ta määras kindlaks Harkovi ja Nikolajevi pikkuskraadi. Ta tegi gravimeetrilisi mõõtmisi ja töötas horisontaalsete pendlitega, et avastada maakoore kõikumisi. Sellega sai ta üheks vene seismoloogia alusepanijatest ja horisontaalsete pendlite kasutamise pioneeriks seismoloogias. Ta püüdis ennustada maavärinaid. Peale selle tegeles ta loodusteaduste ajalooga ning avaldas töid Harkovi ja Tartu observatooriumi ajaloost.
Štšastja

XXI sajand

2014. aasta Ukraina kriisi ajal, Donbassi sõja alguses, võtsid valitsusvastased relvajõud linna oma kontrolli alla.
16. juunil 2014 sisenesid linna valitsusväed. 
2014. aasta 5. augusti pärastlõunal demonteeriti Lenini mälestussammas.
2016. aasta 9. veebruaril meedias ilmunud teadete kohaselt oli osa asulast valitsusvägede kontrolli all.
Anto Unt

Anto Unt (sündinud 26. detsembril 1955) on eesti filosoof, kes tegeleb analüütilise filosoofiaga.
Ta on tõlkinud eesti keelde Willard Van Orman Quine'i teose "Sõna ja objekt" ja Saul Kripke raamatu "Nimetamine ja paratamatus", samuti mitme filosoofi artikleid ning esinenud ettekannetega epistemoloogia ning modaalloogika alal.
Anto Unt lõpetas aastal 1974 Tartu 2. Keskkooli ja aastal 1979 Tartu ülikooli füüsikuna. Kandidaadikraad astrofüüsikas (1990). Kaitses 2010. aastal Tartu Ülikoolis teadusmagistritöö filosoofias Making inferences in case of attitudes, juhendaja Rein Vihalemm, oponent Mikko Leinonen. Osalenud Analüütilise filosoofia seminaris 1994. aastast.
Ta töötab programmeerijana. On õpetanud Tartu ja Tallinna Ülikoolis.
Põhjakääritamine

Põhjakääritamine on õlle kääritamise viis. See toimub temperatuuril 8–12 °C ning tekkinud saadust nimetatakse roheliseks ehk tooreks õlleks. Pärast kääritamist jäetakse õlu laagerduma, mistõttu ongi sellisel moel saadud õllede üldnimeks lager. Laagriõlledest on tuntumad kerged ja hästivahutavad pilsnerid ning kanged bock'id.
Põhjakääritamise pärm on Saccharomyces pastorianus.
Ajalooline materialism

Ajalooline materialism (inglise historical materialism) ehk materialistlik ajalookäsitus on ühiskonnafilosoofias Karl Marxi jt metodoloogiline lähenemine ühiskonnauurimisele, majandusele ja ajaloole. Ajaloolise materialismi seisukoht on, et ühiskonna arengu alus on materiaalsete hüvede tootmine.
Historitsism

Ajaloolistav ehituskunst

Historitsistlikult on kujundatud rohkearvuliselt mõisaid ja villasid, mis ehitati XIX sajandil ning XX sajandi alguses aadlike või uusrikaste tarbeks nii Euroopas kui ka Uues Maailmas. Põhja-Ameerikas mängis tähtsat rolli niinimetatud Keisriosariik, mis peegeldas Briti monarhia ja Euroopa keisririikide mõjusid üle terve mandri.

Prantsuslik historitsism

Prantsusmaal võttis ilmet Teisele keisririigile omane klassitsistlikult barokne Teise keisririigi stiil ja beaux-arts.

Slaavilik historitsism

Venemaa keisririigis kui ka Serbia ja Bulgaaria mõjusfääri aladel Balkani maades taaselustus niisamuti ehitiste bütsantslik kujundamine.
Aleksander Maidla

Aleksander Maidla VR II/3 (27. detsember 1898 Torila küla – 26. juuni 1983) oli Vabadussõja veteran (vanemallohvitser).
Ta osales Esimeses maailmasõjas ja Soome vabadussõjas, novembris 1918 astus Kaitseliitu. Pärast Tartu vallutamist 21. detsembril 1918 läks Aleksander Maidla läbi rinde Puurmani mõisa, kus astus Kuperjanovi partisanide pataljoni.
1931. aastal eraldati talle Alatskivi mõisast Mõisavahe talu.
27. detsembril 1935 abiellus Aleksander Maidla Liide-Johanna Kuusikuga. Neil sündisid lapsed Liivi, Ants, Aasa, Arno ja Linda.
Aleksander Maidla on maetud Alatskivi kalmistule.
Väike-Arssi

Väike-Arssi (ka Uue-Arssi; vene keeles Малая Арсия, soome keeles Uusi-Arsia) oli küla Viru Ingeris Vaivara kihelkonnas; nüüdisaegse haldusjaotuse järgi Venemaal Leningradi oblastis Kingissepa rajoonis. Tartu rahulepingu järgi jäi küla Eesti territooriumile.
Sõrmiktiiblased

Sõrmiktiiblased (Alucitidae) on sugukond pisiliblikaid.
Sõrmiktiiblaste iseloomulikuks tunnuseks on sõrmjad tiivarood.
Sugukonda kuulub üle 200 liigi, kellest Palearktises elab veidi üle 30.
Niels Ebbesen Aagaard

Niels Ebbesen Aagaard (1661–1717) oli taani koolimees.
Ta lõpetas 1662 gümnaasiumi, 1689 asus Thistedis tööle koolmeistrina, 1692 sai bakalaureusekraadi, 1696 magistrikraadi. Aastal 1703 ta vallandati. Aastast 1710 elas ta Borchi kolleegiumis ja sai hiljem selle inspektoriks. Aastal 1714 sai ta Køges rektoriks.
Borchi kolleegiumis andis ta 1711–1713 välja kolm disputatsiooni "Thya illustranda". Teos jäi lõpetamata; tegu on ühe varajasema monograafiaga ühe Taani koha kohta. Säilinud on fragmente tema ladinakeelsetest koolikõnedest.
Ludvik Holberg kiitis tema hoolsat ladina keele õppimist. Aagaard lisas Frederik Rostgaardi taani keele sõnastikku taani sõnade ladina vasted.
Drammeni vapp

Drammeni vapp on Norra linna Drammeni vapp. See kinnitati 17. novembril 1960.
Vapil kujutatakse kivivundamendil seisvat hõbedast sammast, mille ees on ristatud võti ja mõõk. Vapp põhineb Bragernesi pitsatil aastast 1723. Bragernesi ladinakeelne moto oli In Fide Et Justitia Fortitudo ('usus ja õigluses on tugevus') ja pitsatil olevad esemed viitavad sellele: võti – usk, mõõk – õiglus, sammas kividel – tugevus.
Y Combinator

Ajalugu

Y Combinator loodi 2005. aastal Paul Grahami, Jessica Livingstoni, Trevor Blackwelli ja Robert Tappan Morrise poolt. Aastatel 2005–2008 toimus üks programm Massachusettsi osariigis Cambridge'is ning teine California osariigis Mountain View' linnas. Jaanuaris 2009 andis Y Combinator teada, et nende Cambridge'i programm suletakse ning kõik tulevased programmid leiavad aset Silicon Valleys.
2009. aastal toimunud Sequoia Capital juhitud investeerimisringiga kaasas Y Combinator 2 miljonit dollarit, mis tähendas seda, et nendel oli nüüd võimalik investeerida ligi 60 firmasse aastas varasema 40 asemel. Järgneval aastal kaasas Y Combinator 8,25 miljonit dollarit lisaks. Seda rahastamisringi juhtis samuti Sequoia Capital ja see lubas Y Combinatoril suurendada veelgi enda investeeringute arvu.
Aastal 2011 pakkusid Yuri Milner ja SV Angel igale Y Combinatori firmale 150 000 dollari suurust investeeringut võlakirjade näol. Lõpuks muutus see summa 80 000 dollariks, kui stardifondi uuendati.
2013. aasta septembris andis Paul Graham teada, et Y Combinator kavatseb rahastada mittetulundusühinguid, kes on nende programmi vastu võetud. See otsus tuli pärast koostööd mittetulundusühinguga Watsi. Vaatamata sellele jätkab Y Combinator enamasti idufirmadesse investeerimist.
Paul Graham andis 2014. aastal teada, et ta astub tagasi Y Combinatori presidendi kohalt ja Sam Altman võtab selle ametikoha üle. Samal aastal andis Altman teada uuest programmist, mis pakub 7-protsendilise osaluse eest 120 000 dollarit. That same year, Altman announced "The New Deal" for YC startups, which offers $120,000 for 7% equity. 
2014. aasta lõpus kuulutas Sam Altman välja partnerluse Transcripticuga, et tagada suuremat tuge biotehnoloogia firmadele, kes võtavad Y Combinatori programmist osa. Järgneval aastal kuulutas ta välja partnerluse firmaga Bolt, et toetada rohkem riistvarafirmasid. Then in 2015, he announced a partnership with Bolt and increased support for hardware companies.
11. augustil 2016 kuulutas Y Combinator, et nende partnerid külastavad 11 riiki, et kohtuda asutajatega ning õppida rohkem selle kohta, kuidas nad saaksid aidata rahvusvahelisi idufirmade kogukondi. Need 11 riiki on Nigeeria, Taani, Portugal, Rootsi, Saksamaa, Venemaa, Argentina, Tšiili, Mehhiko, Iisrael ja India.
Septembris 2016 andis Sam Altman teada, et ta on nüüdsest YC grupi president, mis koondab endas Y Combinatorit, YC jätkusuutlikkuse fondi ja YC teadusprogrammi. Ali Rowghani, kes oli varem olnud Twitteri finantsjuht ja operatsioonijuht ning YC jätkusuutlikkuse fondi juht, on nüüdsest YC jätkusuutlikkuse programmi tegevjuht. Michael Seibel, kes oli Justin.tv kaasasutaja, on nüüdsest YC põhiprogrammi tegevjuht.
Angela Eagle

Isiklikku

Ta oli üks esimesi Suurbritannia parlamendisaadikuid, kes on avalikult lesbi; tema kooselu ametiühinguaktivisti Maria Exalliga on registreeritud tsiviilpartnerlusena. Tema kaksikõde Maria Eagle on aastast 1997 Suurbritannia parlamendi alamkoja liige. Ta on olnud Briti noortemeister males.
Lilli Suburg

Lilli Suburg (kasutatud ka nime Lilli Caroline Suburg; 1. august (vkj 20. juuli) 1841 Uue-Vändra vald – 8. veebruar 1923 Valga) oli eesti kirjanik, ajakirjanik, haridustegelane ja naisõiguslane.

Elukäik

Lilli sündis Rõusa mõisas, mõne aja pärast kolis perekond Vana-Vändra mõisasse. Perekond oli heal järjel: Lilli ema töötas juustumeistrina ja isa oli opman. Esimase hariduse sai Lilli koduõpetaja käe all, seejärel õppis Ditmari erakoolis ja Pärnu Linna Kõrgemas Tütarlastekoolis, mis halva tervise tõttu jäi pooleli. Koduõpetaja kutse sai ta eksternina aastaid hiljem. Nooruses luges Lilli palju saksakeelset ilukirjandust ja puutus kokku ka naisõiguslaste ning ühiskonnateemaliste raamatutega.
Aastal 1872, kui Carl Robert Jakobson asus elama Vändrasse, toimus Lilli elus pöördepunkt. Waldburgi mõisat sagedasti külastanud Jakobson kutsus Lillis esile rahvustunde, tema õhutusel valmis ka Lilli esimene jutt "Liina", kus ta rääkis oma kogemustest saksastuvas koolitöös ja ühiskonnas. Aastal 1878 sai temast Jakobsoni soovitusel Perno Postimehe toimetaja.
Peretülide ning majandusike raskuste tõttu kolis ta koos kasutütre Anna Wiegandtiga Pärnusse. Aastal 1882 rajas ta Pärnus saksakeelse eraalgkooli, mis andis haridust eesti soost neidudele. Aastal 1885 viis ta oma kooli Viljandisse, kus olid paremad õppimistingimused, seal kasvas kooli õpilaste arv 80-ni.
Koos kasutütre Annaga taotles ta 1887. aastal luba 7-klassilise I järgu tütarlastekooli avamiseks, kuid taotlus jäi rahuldamata. Algaval venestusperioodil sai kohustuslikuks õppekeeleks vene keel, Lilli jättis kooli oma kasutütre juhtida. 
Aastatel 1887–1894 andis Lilli välja eesti esimest naistele mõeldud ajakirja – Linda. Ajakirjas olid peateemadeks naisküsimused ja seltskonnaelu. Aastal 1900 avaldas Lilli Suburg ühe oma viimastest jutustustest ajalehes Postimees, selle pealkiri oli "Linda, rahva tütar". 1923–1924 ilmus tema memuaarikogumik "Suburgide perekond".
Aastast 1899 elas ta Lätis Hoomulis, külastades aeg-ajalt õdesid Valgas.
Lilli Suburg on maetud Vändra kalmistule, 1926 püstitati sinna hauasammas.

Isiklikku

Lilli õdedest on tuntud Laura Suburg (1853–1928), kes avaldas kaks raamatut ja lühijutte. Tema kasutütar oli Anna Wiegandt-Lammas.  
Lilli ei kannatanud oma eluajal konkurentsi, ta mõtles välja luiskelugusid oma kaaskondlaste kohta, lastes liikvele kuulujutte nende halbadest kommetest ning kasimatusest. Oma kooliõde ja pinginaabrit Lydia Jannsenit süüdistas Lilli varastamises ja halvas käitumises, samal ajal näiliselt tema üle hoolitsust välja näidates. Kirjades Aino Kaldale (Karl Mihkla uurimus L. Koidulast) süüdistab Lilli Johann Voldemar Jannseni vägivaldsuses ning oma laste jõhkras peksmises, tervet Jannseni perekonda aga halbades kommetes, kasimatuses ja vargustes. Karl Mihkla jõuab tõdemuseni, et Suburg ei leppinud kunagi sellega, et Lydia oli temast parem kirjanik või et keegi üldse oli temast parem, hoolikam või ühiskonnale kasulikum kui tema ise.

Tunnustus

1923. aastal Pani Eesti Naisüliõpilaste Selts aluse Lilli Suburgi nimelisele abirahale. 1930. aastal liitusid sellega ka korp. Filiae Patriae ja 1936 korp. Indla.
Rava (Jõgeva)

Rava oli küla Jõgevamaal.
Küla on mainitud 1922.
1977. aastal liideti Rava, Lehtmetsa, Kasvandiku, Kirikuküla, Mõisaküla ja Vanatänava küla Laiusevälja külaks.
Vana-Kuuste mõis

Vana-Kuuste mõis 1521−1919

Kuuste mõisa (Ottes, 1582. aastal Kusth) on esmakordselt mainitud 1521. aastal, mil mõis kuulus Zoegedele. Pärast Põhjasõda kuulus mõis von Ungern-Sternbergidele. XVIII sajandi lõpul eraldati mõisast Vastse-Kuuste mõis. 1799. aastal ostsid mõisa Liphardtid (1799–1839), sh Reinhold Wilhelm von Liphart (mõisa omanik aastast 1799) ja Karl Gotthard von Liphart (mõisnik 1829–1839). Reinhold von Liphart rentis 1834. aastal mõisa 12 aastaks Tartu Ülikoolile, kes rajas sinna Johann Friedrich Leberecht Schmalzi (1781–1847) algatusel Vana-Kuuste Põllumajanduse Instituudi. See õppeasutus rajati Tartu Ülikooli põllumajanduseriala üliõpilaste ettevalmistamiseks ja praktikabaasiks.
1839. aastal omandas mõisa August Johann Friedrich von Sivers, kes lepingu ülikooliga lõpetas, aastatel 1868–1896 oli mõisnik August Friedrich von Sivers. Viimane võõrandamiseelne mõisnik oli Leo von Sivers.

Mõis pärast võõrandamist

1930. aastatel asus mõisas taas Tartu Ülikooli katsemajand. 1951. aastal toodi Vana-Kuuste mõisahoonesse üle Kuuste kool. Alates 2001. aastast asub mõisa härrastemajas ka Kuuste Raamatukogu.

Mõisa suurus

1914. aastal kuulus mõisa koosseisu 3305,38 hektarit müümata mõisamaad, 1440,69 hektarit müümata talumaad, 1461,5 hektarit müüdud talumaad, 1 ühik müüdud mõisamaad, 61 talu.

Varia

1744. aastal sündis mõisas Otto Reinhold Ludwig von Ungern-Sternberg, kes hiljem Hiiu-Suuremõisas elades sai tuntuks Hiiumaa hullu krahvina.
1878. aastal asutati mõisas Eesti esimene koorelahutajaga meierei.
August Rausch von Traubenberg

August Georg Rausch von Traubenberg (28. september 1808 Tallinn - 7. detsember 1860 Tallinn) oli Lokuta ja Huuksi pärishärra, meeskohtunik.
Tema isa oli Jakob Jürgen (Georg) von Traubenberg (1755-1814) ja ema Auguste Louise von Rehbinder (1787-1808). Abiellus 16. jaanuaril 1842 Marie von Römlingeniga (1810-1880), neil oli kolm poega: parun Emanuel Rausch von Traubenberg (1843-1909, Juuru mõisnik alates 1875), parun Georg Otto Adolf Rausch von Traubenberg (1845-1927, Lokuta ja Piiumetsa pärishärra) ja parun Karl Thure Rausch von Traubenberg (1847-1924), Huuksi ja Väike-Kareda viimane mõisnik enne riigistamist.
Hennepini maakond

Hennepini maakond (Hennepin County) on maakond USA-s Minnesota osariigis. Geograafilised koordinaadid on 45°00' N, 93°47' W.
Maakonna halduskeskus ja suurim linn on Minneapolis.
Maakonna pindala on 1571 km², millest 129 km² moodustab veepindala.
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 1 152 425. Aastal 2000 oli elanike arv 1 116 200.

Ajalugu

Hennepini maakond moodustati 6. märtsil 1852. aastal Dakota maakonna osast. Maakond sai nime prantsuse maadeavastaja Louis Hennepini järgi.
Moskiitolaevastik

Moskiitolaevastik ehk sääselaevastik (inglise k: Mosquito fleet) on kaatritest, harvem ka muudest väikestest sõjalaevadest koosnev rannikuvetes või siseveekogul tegutsev sõjalise otstarbega laevastikuüksus, mida iseloomustavad reageerimisvõime, kiirus ja manöövrivõime.

Kirjeldus

Moskiitolaevastiku eelisteks on hinna ja lahingulise kasuteguri soodne suhe ning madalamates või kitsamates akvatooriumides (sealhulgas saarestikud) efektiivse tegutsemise võime. Puudusteks on piiratud merekindlus ja -autonoomsus ning lahinguolukorras üksikuna vähene üleelamisvõime, mis lubavad laevastikku rakendada vaid rannikumeres ja üksustena.

Ajalugu

Moskiitolaevastikeks hakati esmalt nimetama torpeedokaatrite üksusi, mis tekkisid 1. maailmasõja künnisel. Selgus, et väikesed ja kiired torpeedokaatrid olid suutelised tekitama tõsiseid kaotusi suurtele võimsatele, kuid samas kohmakatele sõjalaevadele. Nimetust on kasutatud ka ametlikult USA mereväes.
Tarō Kōno

Isiklikku

Ta on abielus ja poja isa. Tema isa Yōhei Kōno oli aastatel 1994–1996 ja 1999–2001 Jaapani välisminister ning aastatel 2003–2009 Jaapani Parlamendi alamkoja spiiker. Nii tema isa Yōhei Kōno kui ka vanaisa Ichirō Kōno ja vanaonu Kenzō Kōno olid Jaapani kergejõustiklaste assotsiatsiooni presidendid.
2002. aastal, kui isa Yōhei Kōno jäi 30-aasta tagusest C-hepatiidi viiruse nakkusest haigeks, pakkus Tarō Kōno annetamiseks oma maksa. See tõi kaasa avaliku väitluse, kuna isa keeldus pakkumisest. Lõpuks isa nõustus ja 2002. aasta aprillis annetas Tarō Kōno osa oma maksast 15-tunnise operatsiooni käigus. Kōno on sellest ajast toetanud elundidoonorluse seaduse muudatusi.
Jämejalg

Jämejalg (Burhinus oedicnemus) on jämejalglaste sugukonda kuuluv linnuliik.
Teda võib näha ka Eestis.
Illimar Truverk

Illimar Truverk (sündinud 20. märtsil 1967) on eesti arhitekt.
Põhihariduse omandas Illimar Truverk Tallinna 34. Keskkoolis aastatel 1974–1982 ning keskhariduse Tallinna 24. Keskkoolis aastatel 1982–1985. Aastatel 1988–1992 õppis Illimar Truverk Tallinna Tehnikaülikoolis tööstus- ja tsiviilehitust. Arhitektuurialase kõrghariduse omandas Illimar Truverk Eesti Kunstiakadeemia arhitektuuriosakonnas aastatel 1994–2001.
1989–1993 töötas Illimas Truverk Wiklar AS-s. Aastatel 1993–1994 töötas ta projektijuhina Solness OÜ-s ning aastatel 1993–1996 Eesti Ehitusteave OÜ-s. 1994–2001 töötas Illimar Truverk E4 Disain OÜ-s sisekujunda ja disainerina ning alates 2001. aastast arhitektuuribüroos Agabus, Endjärv ja Truverk OÜ arhitektina.
Illimar Truverki tuntumad tööd on villa Otepääl, Viimsi kool, Tallinna Ülikooli uus hoone ning Tallinna Tehnikaülikooli raamatukogu. Illimar Truverk on Eesti Arhitektide Liidu liige alates 2006. aastast ning kuulub liidu eestseisusse.