3G

Ajalugu

1980ndate keskel alustas Rahvusvahelise Telekommunikatsiooni Liit (ITU) tööd, et defineerida "järgmise generatsiooni" mobiilsidestandard, eesmärgiga muuta senised piirkondlikud võrkude standardid globaalseteks. See aga muutis vajalikuks leida sagedusvahemik, mis oleks globaalselt vaba kasutamiseks, samas aga proovides sulandada uut süsteemi nii palju kui võimalik olemasolevate 2G traadita side süsteemidega. 1992. aastal identifitseeriti 230 MHz raadiospekter kui uus mobiilsidetehnoloogia sagedusvahemik, mis hiljem sai tuntuks IMT-2000-na.
1990ndatel toimunud laialdase 2G arengu ja investeeringute tõttu muutus ITU-2000 "standardite perekonnaks", mis pakkus evolutsioonilisi (GSM EDGE, cdma2000) ja revolutsioonilisi (WCDMA, WiMAX ja DECT) lahendusi võrreldes teise generatsiooniga. Üldiselt "evolutsioonilised" lahendused on tehnoloogilised edasiarendused töötavatest 2G-standarditest, samas kui "revolutsioonilised" süsteemid tähendavad üldjuhul võrguoperaatori jaoks täiendava sagedusspektri kasutuselevõttu ning uue võrgu ehitamist ja eelmisega integreerimist.
3G väljatöötamine sai alguse 1992. aastal ja 1999. aastal kinnitati ka tehnilised nõuded 3G-programmi raames (Recommendation 1457).
Levinumad 3G-tehnoloogiad on UMTS,W-CDMA ja CDMA2000, viimase esimesed versioonid klassifitseeritakse tavaliselt 2.5G-tehnoloogiateks.
Maailma esimese lairiba koodipõhise multipöördusega (W-CDMA) 3G-võrgu pani tööle Jaapani firma NTT DoCoMo, Inc 2001 aasta mais. 
Samal aastal pandi püsti ka esimene võrk Euroopas British Telecomile kuuluva Manx Telecomi poolt. Kommertskasutusse jõudis 3G Euroopas 2003. aastal.
Esimene 3G-kõne Eestis toimus EMT võrgus 2003. aastal.
Eestis käivitas 3G-võrgu kommertskasutuses esimesena EMT 2005. aastal. 2006. aastal läks käiku ka Tele2 3G-võrk. Tegu on täiesti uue võrguga, mis kasutab erinevaid sagedusi võrrelduna varasemate 2G-tehnoloogiatega. Sideamet tegi ettepaneku Radiolinjale, EMT-le ja TELE2-le esitada taotlus 3G-võrgu tehnilise loa saamiseks juba 2003. aasta aprillis. Loa alghinnaks oli 4,5 miljonit eurot (u 70 miljonit krooni). Luba oli vajalik UMTS raadiosageduste kasutamiseks ning oma võrgu väljaehitamiseks ja arenduseks.
CDMA2000 tehnoloogiat Eestis mobiilsideks ei kasutata. Küll aga pakutakse sel viisil 450 MHz sagedusalas töötavat internetiteenust Kõu, mida pakutakse alates 2007. aastast.
2007. aasta juuniks oli 3G-võrku ühendatud 200 miljonit lepingulist klienti. See teeb umbes 6,7% kõigist liitumistest üle maailma. Praeguseks on see 21% juures ning prognoosid näitavad selle kahekordistumist lähema nelja aasta jooksul. Kõige enam on 3G levinud riikides, kus see esimesena välja tuli – Jaapanis ja Lõuna-Koreas, kus see on levinud umbes 80% ulatuses. Lai levik on toimunud ka Põhja-Ameerikas ja enamikus Euroopa suurriikides.

Andmesidekiirus

ITU ei ole ametlikult 3G-ühenduse kiirusi paika pannud. Öeldakse, et kiirused on minimaalselt 2 Mbit/s paigalseisvale või kõndivale kasutajale ja minimaalselt 384 kbit/s kasutajale liikuvas sõidukis.
HSPA+ on aga võimeline allalaadimisel vahendama reaalsuses üle 20 Mbit/s.

Turvalisus

3G-ühendus on turvalisem kui varasem 2G-ühendus, sest lubab ühenduval seadmel võrku autentida. Lisaks kasutab 3G-võrk KASUMI plokkšifreerimist vana A5/1 algoritmi asemel. KASUMI šifris on siiski avastatud tõsiseid turvaauke, mille parandamine on keeruline just 3G tagasiühilduvuse tõttu.