Bálint Balassi

Elulugu

Bálint Balassi sündis 20. oktoobril 1554 Zólyomis. Tema isa oli Gyarmati parun János Balassa, kes oli tollal Zólyomi linnuse ülem; ema aga Lekcse Anna Sulyok.
Poeedi vanemad abiellusid 1553. aasta kevadel. Bálintile sündis 1563. aastal vend Ferenc.

Noorus

Noort Bálintit kasvatas aasta aega poeet Péter Bornemisza, kes õpetas talle teadusi, kunste ja rüütlioskusi. Tõenäoliselt oli just tema see, kes äratas poisis huvi luuletamise vastu. 1565. aasta sügisel siirdus noormees isa ärisidemete kaudu kolmeks-neljaks aastaks Nürnbergi, kus ta võis iseõppimise teel omandada kesktasemel hariduse. Ülikoolis jäi tal aga käimata, sest tema isa vangistati 1569. aasta sügisel Pozsonyis valesüüdistuste alusel. János Balassi põgenes 1570. aasta kevadel seikluslikul viisil vanglast ja pages koos perega Edela-Poolasse. Seal elasid nad 1572. aasta suveni Krosno lähedal Kamienieci linnuses, mille nad võtsid suure summa eest pandiks ühelt Poola aristokraadisuguvõsalt. Siin tõlkis noor Bálint oma vanematele lohutuseks saksa keelest ühe luterlasest jutlustaja raamatu „Rohuaiake haigete hingede jaoks“, mis oli trükitud 1572. aastal Krakówis. Mõned kohad sellest tõlkest annavad tunnistust sellest, et Balassi tunnistas siis juba Šveitsi usupuhastaja Ulrich Zwingli vaateid püha õhtusöömaaja küsimuses, muutudes seega koos perega kalvinismi pooldajaks. Samal aastal anti isale armu. 18. eluaastat käiv Bálint saavutas oma hoogsa lamburitantsuga edu Ungari kuninga Rudolfi kroonimisel Pozsonyis. 1573. aastal leinas ta oma ema.
1575. aasta suvel vallutasid türklased Balassate Nógrádi komitaadis asuvad linnused Kékkő ja Divényi koos nende juurde kuuluvate maavaldustega. Samal ajal saatis vahepeal lipuhärraks ülendatud János Balassi, et kinnitada ustavust õukonnale, oma poja Stefan Batory vastaste mässuliste sekka, kuid vürsti sõjamehed võtsid selle vangi juba Transilvaania piiril. Batory hoidis noorukit oma õukonnas Gyulafehérváris ja võttis ta 1576. aasta kevadel, kui ta valiti Poola kuningaks, endaga Krakówisse kaasa. Siin sai Balassi aasta aega õukonnaelu nautida. Ta valmistus juba kojusõiduks, kui tema isa 6. mail 1576 Vágbeszterces suri. Kui ta kodumaale tagasi jõudis, oli talle elukohaks jäänud ainult 1554. aastal omandatud pandivaldus, Tatrate jalamil asuv Liptóújvár. Võib-olla oli just tema romantilise lugulaulu „Euryalus ja Lucretia“ autor, mis valmis 1577. aastal Sárospataki kastellaani roosiaias (Gombos-kert) Aeneas Sylvius Piccolomini (hilisem paavst Pius II) antiikaja eeskujudel põhineva erootilise novelli põhjal. Tollal sai ta veel hästi läbi oma nõo ja eestkostja András Balassaga, kellega ta kümme aastat hiljem tülitses Végleshuta pärandi ja Liptóújvári omandiõiguse pärast.
Ta kurameeris abiellumise eesmärgil mitme neiuga ja kirjutas neile tolleaegse kombe kohaselt komplimente tegevaid luuletusi. Need on tollal moes olnud lauluviisidele loodud, õukonnaarmastuse norme järgivad, isegi mõningate petrarkismi ja uusplatonismi sugemetega luuletused, milles esineb ka Ungari lillelaulude fraseoloogiat. 1578. aasta paiku kohtus ta uuesti lapsepõlvest tuttava Anna Losonczyga ja armus temasse. Anna oli siis Egeri linnuse ülema Kristóf Ungnádi abikaasa ja Balassi kirjutas talle terve sarja luuletusi. Naine vastas mõnda aega luuletaja tunnetele ja see astus Egeri linnuse teenistusse, et viibida oma kallima lähedal ja teenida välja rüütlitiitel. Aga Anna oli just siis sunnitud Egerist lahkuma, et järgneda oma baani tiitli saanud abikaasale Horvaatiasse. Balassi taotles sõjanõukogult luba minna Egeri asemel Poolasse, kuid tema taotlus lükati tagasi. Nii elas ta Anna äraolekul kuulsas piirilinnuses viiekümne ratsaväelase kaptenina 1579. aasta suvest 1582. aasta sügiseni ohjeldamatut ja liiderlikku rüütlielu. Ta võttis osa mitmest edukast sõjakäigust ja tormijooksust.

Täisiga

Alates 1583. aastast, kui ta viibis juba tagalas, saatsid tema tegevust innukad rünnakud. Zólyomi ja Selmecbánya kodanikud vihkasid Balassit ja tahtsid ta oma linnast minema kihutada, süüdistasid teda ühe noore lesknaise vägistamises. Tollal sattus talle kätte Michael Marulluse, Hieronymus Angerianuse ja Johannes Secunduse armastusluuletuste antoloogia, 1582. aastal Pariisis välja antud ladinakeelne antoloogia Poetae tres elegantissimi, millel oli otsustav roll tema luule uuendamises. Sealtpeale muutus tema luules domineerivaks fiktsioon, mida ta ise nimetas „luuletaja väljamõeldiseks”, ja antiikmütoloogia raames ilmuv petrarcalik armastusfraseoloogia.
1585. aasta sügisel sündis tal poeg János. Samal ajal kirjutas ta raske haiguse ja patutunde käes vaeveldes testamendi. 24. augustil 1586 pöördus ta Nagyszombati linnas koos abikaasaga katoliku usku. Tema ootamatul usulisel pöördel võisid olla mitmekihilised põhjused: otsuse tegemist võisid lisaks tundmatutele hingelistele teguritele põhjustada türgimeelsuse süüdistuse tõrjumine ja Habsburgidele lähenemise eesmärk. Tähendusrikas on ka fakt, et sealtpeale otsis ja hoidis ta suhteid peamiselt jesuiitidega, sest talle meeldis ordu sõjaväestatud struktuur ja selle liikmete rafineeritud haritus.
1587. aasta suvel murdis äreva eluga rahulolematu abikaasa talle truudust ja nende abielu kuulutati hiljem kehtetuks. Sama aasta sügisest 1588. aasta alguseni, kartes riigijuhtide tõenäoliselt süüdimõistvat otsust, redutas ta Egeri lähedal Szarvaskő lossis. Tema asjad võtsid siiski soodsa pöörde ja sellest julgust saades otsustas ta abielluda 1587. aasta novembris leseks jäänud Anna Losonczy. Ta hakkas uue jõuga luuletama ja lõi meisterlike siseriimidega Balassi stroofi. Vahepeal teenis ta viiekümne ratsaväelase kaptenina Érsekújváris. Sealt pidi ta aga vastabiellunud linnuseülema igati põhjendatud armukadeduse tõttu häbiväärselt varakult lahkuma.
1589. aasta alguses kirjutas ta itaallase Cristoforo Castelletti karjusedraama Amarilli ainetel lavateose Szép magyar komédia („Uus ungari komöödia“). Erinevalt algteosest leiab purunev, kuid taastuv armuidüll aset ungarlaste jaoks atraktiivsemas keskkonnas, sõjaväelaste seas. Sõdurielu ülistab ka Balassi kuulus luuletus A végek dicsérete (Piirikindluste kiituseks). Transilvaania ülikute abikaasadele pühendatud komöödia eessõnas sõnastab Balassi oma armastust ülistavad vaated. Samal ajal sulges ta arvu kolm sümboolikat kasutava ja oma komöödia süžeed jäljendava köitekompositsiooni, milles luuletuste jada paisus tema lüüriliseks autobiograafiaks. Luuletuste tsükli peategelane Anna Losonczy ei ole enam siit ilmast pärit naine, vaid üleneb fiktiivse Júlia nime all jumalannaks. Samal ajal sünnivad türgi diivaniluulest pärinevad beidid, mis samuti kiidavad sõnulseletamatult kaunist Júliat. 1589. aastaks selgus, et kättesaamatu naine ei abiellu temaga, vaid Zsigmond Forgáchiga.
1589. aasta sügisel lahkus ta Ungarist ja siirdus Poolasse. Krakówis ja Dębnos külastas ta ungarlasest varahoidjat Ferenc Wesselényit. Vaatamata levinud arvamusele ei tõenda miski, et tal oleks olnud armusuhe temaga ühevanuse ungari üliku abikaasa Anna Szárkándiga. Seepärast pole vaja pidada seda naist kümnest luuletusest koosneva Caelia-luuletuste tsükli inspireerijaks. Balassi kavatses osa võtta poolakate sõjakäigust türklaste vastu. Poolakad sõlmisid aga 1590. aasta lõpus sultaniga rahu, kuigi olid olnud sõjaks valmis. 1591. aasta alguses käis Balassi Preisimaal Braunsbergis, kus otsis üles sealse jesuiitide kolleegiumi. Siit läks ta edasi, päris ookeani („Óceánum-tenger“) rannikuni välja, aga sellest teekonnast pole säilinud mingeid andmeid. Umbes sellel ajal kirjutas ta enamiku oma usulistest luuletustest, milles kasutas samuti uusladina eeskujusid, näiteks prantslase Théodore de Bèze ja šotlase George Buchanani psalmiparafraase.
1591. aasta sügisel, pärast András Balassa surma, pöördus ta tagasi Ungarisse. Siis tuli tal võidelda isegi oma elukoha Liptóújvári säilitamise eest. Kohtuvaidlustel ei olnud otsa ega äärt ja poeet pidi aega ja jõudu raiskama poleemiliste kaitsekõnede koostamiseks.
Rahapuuduse leevendamiseks püüdis ta kaubitseda Transilvaania hobuste ja Tokaj’ veinidega. 1593. aastal nimetas ta oma viimase, salapärase kallima Fulviaks. Sellest ajast pärineb viis ühestroofilist šedöövrit, mis on säilinud ühest paberilehest koosneva autograafina Körmendi Batthyány arhiivis. Kirjades endast paarkümmend aastat nooremale Ferenc Batthyányle näitab ta end juba iseteadliku luuletajana.

Surm

1593–1594 võttis Balassi osa nn „pikast sõjast“ ehk sõjakäigust türklaste vastu. 1593. aasta sügisel, viieteistkümneaastase sõja alguses, osales ta oma suguvõsa linnuste tagasivallutamisel. Esztergomi piiramisel 19. mail 1594 tabas jalaväerünnaku käigus tema mõlemat reit suurtükikuul. Arstid oleksid amputatsiooniga suutnud tema elu päästa, kuid ta polnud nõus öeldes, et rüütel ei saa jalutuna elada. Verekaotuse ja veremürgituse tõttu suri ta 30. mail pärast pikka piinlemist Esztergomis Szentkirályi sõjaväelaagris. Tema surivoodil seisis jesuiit Sándor Dobokay.
Balassi maeti Kõrg-Tatrates asuva Kriváni mäe jalamil asuvasse Hibbe kirikusse, kus ta puhkab oma isa ja ema kõrval koos noorema vennaga, varsti pärast teda lahkunud Ferenciga. János Rimay kirjutas kangelassurma surnud poeedile ungarikeelse mälestusluuletuse (epicedium). Ta iseloomustas jumalakartlikku ja sangarlikku Balassit Vana Testamendi kuningas Taavetile viitava rollimänguga ja tituleeris profaanset poeeti antiikmüüdile viitava nimega „Ungari Amphion“.

Luule

Balassi luuletused on sageli kirjutatud mingi konkreetse laulu viisile, mis on nimetatud pealkirja all.

Anna-luuletused

Anna-luuletused on „tiivaharjutused“, mis sündisid igale renessansiajastu armastuslaulikule kohustusliku kaanoni, petrarkismi mallide järgi. Nende teema: lüüriline ja lootuse kaotanud mees imetleb ligipääsmatut, täiuslikult kaunist daami. Suur osa nendest luuletustest on tõlked: mitte küll sõnasõnalised, vaid autor väljendab oma isiklikku sõnumit valitud teose ümbertöötamisega. (Renessansiajal ei taotlenud kirjanikud veel originaalsust.)

Draama

Balassi ainus näidend on Szép magyar komédia („Ilus ungari komöödia“). Selle õukonnadraama tekst on säilinud ainult ühe käsikirjalise ärakirjana. Samuti on säilinud paarist lehest koosnev trükisekatkend. Selle algupärand on üks itaallase Cristoforo Castelletti itaaliakeelne karjasenäidend. Balassi tõlkis selle ungari keelde ja töötas ümber. Näidend on kirjutatud proosas, kuid sellesse on põimitud värsse.