google/wiki40b huggingface dataset:
Olaf Mertelsmann

Olaf Mertelsmann (sündinud 15. jaanuaril 1969) on saksa ajaloolane ja Tartu Ülikooli õppejõud. Mertelsmann uurib Nõukogude Liidu ajalugu, peamiselt Teise maailmasõja järgset perioodi. Ta elas 1994–1998 ja aastast 2002 elab taas Eestis.
Mertelsmann õppis 1979–1988 Dietrich Bonhoefferi nimelises gümnaasiumis Quickbornis ja 1990–1995 õppis ta Hamburgi ülikoolis ajalugu, saksa filoloogiat, pedagoogikat ja fennougristikat. 1995. aastal omandas ta Hamburgis gümnaasiumi saksa keele ja ajalooõpetaja kutse.
1998–2002 töötas Mertelsmann Venemaal Novosibirski ülikoolis. 2000. aastal sai ta Hamburgi ülikoolist doktorikraadi majandusajaloo alal.
1996–1998 töötas Mertelsmann Tartu ülikoolis õppetöö assistendina, 2003 asus ta taas Tartus tööle teadurina. Alates 2005. aastast on Mertelsmann Tartu Ülikooli ajaloo ja arheoloogia instituudi lähiajaloo (uusima aja ajaloo) dotsent.
Ida Urbel

Ida Urbel (16. detsember 1900 Viljandi – 4. oktoober 1983 Tartu) oli ballettmeister ja lavastaja.
Aastatel 1923–1926 õppis ta Gerd Neggo tantsustuudios. Hiljem täiendas end Pariisis. 
Aastail 1929–1935 tegutses ta Ugalas tantsujuhina. 1935–1974 oli ta Vanemuise ballettmeister. 
Urbel on lavastanud ka mitmeid oopereid ja operette. 
Urbeli auks asutati Tartus 1994 temanimeline tantsukool (Ida Tantsukool).
Vahelduvaõiene vesikuusk

Vahelduvaõiene vesikuusk (Myriophyllum alterniflorum) on vesikuuseliste sugukonda kuuluv taimeliik.
Ta on Eestis arvatud II kaitsekategooriasse (seisuga 2012).
Buckinghami palee

Buckinghami palee on Suurbritannia monarhi ametlik residents pealinnas Londonis.
Palee mõõtmed on 108 × 120 meetrit ja see on 24 meetrit kõrge. Põrandapinda on seal 7,7 hektarit.
Buckinghami palee aed on suurim eraaed Londonis.
Tänapäeval kuulub Buckinghami loss Suurbritannia riigile, mitte kuningaperele. Osa palee ruume on alates 1993. aastast augustis ja septembris avalikkusele avatud. See on nimelt aeg, mil kuningapere lossis ei viibi. Lisaks sellele osaleb igal aastal umbes 50 tuhat inimest lossis korraldatavatel aiapidudel, vastuvõttudel, audientsidel ja bankettidel. Aiapidusid korraldatakse aastas tavaliselt kolm, tavaliselt kõik juulis.
Valitsus kulutab aastas Buckinghami paleele 15 miljonit naela. Palees töötab 450 inimest.

Ajalugu

Praeguse Buckinghami palee maa-ala esimene teadaolev omanik oli Edward Usutunnistaja. Hiljem on seda maa-ala müüdud, kingitud ja konfiskeeritud korduvalt. Nii on selle maa-ala omanikeks olnud William Vallutaja, Westminster Abbey mungad, Henry VIII ja James I. Kuid esimene loss ehitati sellesse kohta arvatavasti alles 1624. See põles 1674 maha.
Järgmisel aastal hakati ehitama uut lossi, mille nimeks sai Arlington House, sest selle rajas Henry Bennet, 1. hertsog Arlington. See on säilinud ja moodustab Buckinghami palee lõunatiiva.
Bennet müüs lossi, mis oli tema pärusmõis, 1703 kuninganna Anne'i soosikule John Sheffieldile, markii Normanbyle, kes 1703 tõsteti Buckinghami ja Normanby hertsogiks. Sheffield rajas Buckinghami lossi enamiku tänapäevaseid osi ja tema järgi on see ka nime saanud. Tema poolvend Charles Herbert Sheffield müüs lossi 1761 kuningale George III-le 21 000 naelsterlingi eest, mis 2010. aasta seisuga vastab umbes 3 miljonile naelale. Sellest ajast kuni tänapäevani on Buckinghami palee olnud Suurbritannia kuningliku perekonna valduses.
Esialgu elas lossis peamiselt George III abikaasa, kuninganna Charlotte, kes oma 15 lapsest tõi 14 ilmale Buckinghami palees. Kuningapere ametlikuks ja tseremoniaalseks residentsiks jäi St. Jamesi palee.
George IV tellis Buckinghami palee põhjaliku ümberehituse neoklassitsistlikus stiilis. Ümberehitus läks väga palju maksma ja pärast George'i surma palkas tema noorem vend William IV teise, odavama arhitekti. Alates 1837 on Buckinghami palee kuningapere peamine elukoht ja esimene valitseja, kes selles püsivalt elas, oli Victoria. Pärast seda, kui Victoria 1861 leseks jäi, eelistas ta siiski lossis mitte viibida, mistõttu kuni tema surmani 1901 kasutati lossi suhteliselt vähe.
Särgiskandaal

Skandaali käik

Jaak Jõerüüda kaitseministriks oleku ajal läks kaduma mälupulk Kaitseministeeriumi andmetega 300 000 mehe kohta. Need oli mõeldud kasutamiseks Kaitseministeeriumi tarkvaras kutsealuste ja reservi arvatute andmete haldamisel. Mälupulga kadumine tuli ilmsiks, kui see 2005. aasta 13. juuni õhtul Tallinnas Tammsaare pargist leiti ja viidi Kaitsepolitseiametisse. Sama päeva hommikul oli Jõerüüt katkestanud komandeeringu 13.–19. juunini toimunud International Paris Air Show’le, kuhu ta oli sõitnud, et võimaliku relvahanke huvides tutvuda õhutõrjesüsteemide pakkujate toodanguga. Ootamatut hommikust otsust ja tagasipöördumist 13. juunil Tallinna ilma näitusele jõudmata seletas Jõerüüt veaga ajaplaneerimises ja kehva hotelliga.
27. septembril saatis Kaitsepolitsei mälupulga edasi Andmekaitse Inspektsiooni, kes algatas väärteomenetluse isikuandmete kaitse seaduse rikkumise kohta.Otse enne seda, 26. septembril 2005 esitas Jõerüüt tagasiastumisavalduse põhjendusega, et tema alluvusse kuulunud Eesti Sõjamuuseum - kindral Laidoneri Muuseumi direktor Indrek Tarand kandis Eesti Televisiooni ja Eesti Raadio vahelisel jalgpallimatšil T-särki kirjaga "Kommarid ahju!". Üks särgil kommariks nimetatud isikutest oli Jõerüüt, kes kommenteeris: "See pilt vapustas mind. Kui poliitilises võitluses hakatakse tõsiselt ja muretult kasutama ahju ajamise teemat, siis minu jaoks on see piir ületatud." Särgi "Kommarid ahju" mõtles välja, trükkis, kujundas ja lasi 1200 eksemplaris ringlusse ajalehe KesKus peatoimetaja ja hilisem parlamendiliige (Riigikogu XII koosseis) Juku-Kalle Raid.
Oktoobri alguses sai Jõerüüda asemel kaitseministriks Jürgen Ligi.
Neofüüt (botaanika)

Neofüüt ehk uustulnukas on tulnuktaim, mis on sisse toodud viimastel sajanditel – Eestis pärast 18. sajandi keskpaika.
Neofüüdiks on Eestis näiteks väikeseõiene lemmalts, pajulehine enelas, niitjas mailane jpt.
Luule Allika

Luule Allika (sünninimi Luule Saareke; 7. mai 1929 Valga – 27. juuni 2004 Tallinn) oli eesti tööstusjuht ja rahvasaadik.
1948. aastal lõpetas ta Tallinna 7. Keskkooli. 1963. aastal lõpetas Tallinna Kergetööstuse Tehnikumi tehnik-tehnoloogina. 1969. aastal lõpetas ta Tallinna Polütehnilise Instituudi rahvamajanduse planeerimise eriala.
1948. aastast töötas ta Tallinna pesumajas õmblejana. Hiljem omandas praakeri ja juurdelõikaja eriala, töötas vahetusmeistrina, konstruktorina, vanemmeistrina, peakonstruktorina ja peainsenerina.
1975. aastast oli ta V. Klementi nimelise Õmblustootmiskoondise direktor, 1987–1990 peadirektor. 
Aastatel 1990–1993 oli ta AS Elina direktori asetäitja tootmise alal, 1994–1995 AS Schmidt ja Ko meister, 1996. aastast OÜ Klotax meister.
Aastatel 1980–1990 oli ta Eesti NSV Ülemnõukogu X ja XI koosseisu saadik. Eesti NSV Ülemnõukogu X koosseisus oli ta naiste töö ja olme ning emade- ja lastekaitse komisjoni sekretär, Eesti NSV Ülemnõukogu XI koosseisus sama komisjoni esimehe asetäitja.
NLKP liige 1971. aastast, oli ka EKP revisjonikomisjoni liige. 1986. aastast EKP Keskkomitee liige.
Ta on maetud Rahumäe kalmistule.
Pikk tänav (Rakvere)

Pikk tänav on tänav Rakveres.
Tänav on 1182 m pikk. Sellega on ta Rakvere pikkuselt 17. tänav.
Pikk tänav oli viie sajandi jooksul üks Rakvere peatänavaid. Tänapäeval kulgeb liiklus rohkem mööda Pika tänava paralleeltänavaid, lääne pool olevat Vallikraavi tänavat ja ida pool olevat Kastani puiesteed.
Pikk tänav algab Kreutzwaldi tänavalt ja suundub lõunasse. Ta ristub Rohuaia, Posti, Parkali, Sauna, Kooli, Tõusu ja Silla tänavaga, kõigiga vasakult poolt, ainult Tõusu tänavaga paremalt poolt. Pikk tänav on nende kõigi suhtes peatänav. Pikk tänav lõpeb Tammiku ja Juhan Kunderi tänava ristmikul.
Tänavast paremale poole, läände jäävad Rakvere Vallimägi ja Rakvere tammik. Parkali ja Sauna tänava vahel asub tänava vasakus servas Rakvere Kolmainu kirik.
Suurim majanumber Pikal tänaval on 80.
Tänava lõppu on püstitatud Juhan Kunderi mälestussammas.
Mälgu mõis

Mälgu mõis (saksa keeles Melgun) oli eramõis Kihelkonna kihelkonnas Saaremaal.
Mõis rajati ajavahemikul 1738-1744 Kotlandi mõisast eraldatud alast.
Perm

Ajalugu

Linn asutati 1781 Brjuhhanovo küla kohale. Aastatel 1940–1957 kandis nime Molotov. 1916 avati Permi Riiklik Ülikool.
14. septembril 2008 kukkus Permis maandumisel alla lennufirma Aeroflot tütarettevõttele Aeroflot-Nord kuulunud reisilennuk Boeing 737-500, mis oli teel Moskvast Permi. Lennuki pardal viibis 88 inimest, kes kõik hukkusid.
5. detsembril 2009 toimus ööklubis "Lombakas hobune" tulekahju, mille tagajärjel hukkus koha peal üle 100 inimese, koos hiljem haiglates surnutega ulatus ohvrite arv 156-ni.

Sport

Permis tegutsevad jalgpalliklubi Permi Amkar ja korvpalliklubi Ural Great.
Allveetõrjelaev

Allveetõrjelaev ehk allveelaevahävitaja, ka merekütt on lahinguotstarbeline sõjalaev, mis on mõeldud peamiselt allveelaevade otsimiseks ja hävitamiseks.

Ajalugu

Allveelaevahävitajad võeti laiemalt kasutusele esimese maailmasõja päevil, kui allveelaevade osatähtsus meresõjas hakkas oluliselt kasvama.
Pärast teist maailmasõda on vastav laevatüüp järk-järgult asendunud üld-otstarbelisemate patrull-laevadega, korvettidega, fregattidega või hävitajatega, mis iseenesest omavad juba vastavat võimet. Vastava originaalnimega laevad on siiski veel jäänud näiteks Venemaa relvastusse, kuid NATO klassifikatsiooni järgi liigitatakse neid korvettideks.

Kirjeldus

Allveelaevahävitajate relvastusse on kuulunud (kukutatavad või heidetavad) süvaveepommid, reaktiivsüvaveepommid, allveelaevavastased torpeedod, sonarid ja samuti enesekaitserelvastus õhurünnakute ning kergemate pealveerünnakute tõrjumiseks.
Murati järv

Elustik

Taimestik on liigirikas: esineb 23 liiki makrofüüte.
Kaladest domineerib latikas, mõnevõrra vähem leidub särge, ahvenat, haugi, roosärge, kiiska, kokre ja linaskit.
Šoti viski

Šoti viski (inglise keeles Scotch whisky) on Šotimaal valmistatud linnase- või teraviljaviski.
Šoti viskit destilleeritakse enamasti 2 korda, harva ka 3 korda. See peab olema valmistatud Šotimaal ja laagerduma vähemalt 3 aastat tammevaadis. Kui segatakse kokku viskit erinevatest vaatidest, tuleb pudelile märkida kõige noorema segu vanus.
Mari-Ann Remmel

Mari-Ann Remmel (sündinud 2. augustil 1966) on eesti folklorist, looduskaitsetegelase Jaan Remmeli tütar.
Ta töötab Eesti Kirjandusmuuseumis.

Elulugu

Mari-Ann Remmel lõpetas 1984. aastal Tallinna 24. Keskkooli ja 1991. aastal Tartu Ülikooli eesti filoloogia osakonna; M.A. (2001, TÜ), väitekiri "Eesti kohapärimus folkloristliku uurimisainena". Aastast 2004 Tartu Ülikooli doktorant. 
Remmel töötas aastatel 1985–1986 Muuseumide ja Kultuurimälestiste Teaduslik-Metoodilise Nõukogu fondisektori nooremteadurina, aastast 1991 Kultuuriministeeriumi rahvaluule osakonna (aastast 1995 Eesti Rahvaluule Arhiiv) teadurina. Ta on ISFRN-i, Akadeemilise Rahvaluule Seltsi ja Akadeemilise Usundiloo Seltsi liige.

Teadustöö

Uurimisvaldkond: kohapärimuse aspektid, ekspeditsioonipäevikud kui rahvaluule kogumise ajaloo ja ühiskonnamuutuste peegeldajad. 20 teadustrükist.
Tartu Noortevolikogu

Tartu Noortevolikogu (TNV) on 2005. aastal asutatud noorte esindusorgan, mis esindab Tartu noorte huve linna tasandil, pakub liikmetele pidevat arengut ja aitab ellu viia Tartu noorte häid mõtteid.
Noortevolikogu koosneb esinduskogust ja tegevkogust.
Tartu Noortevolikogu esinduskogu eesmärk on täita Noorsootöö seaduse §9 tulenevaid kohustusi, milleks on arutada linna pädevusse kuuluvaid noori puudutavaid küsimusi ning teha nende kohta ettepanekuid linnavolikogule ja linnavalitsusele, lähtudes noorte vajadustest ja huvidest. Esinduskogu on Tartu linnavolikogule ja -valitsusele nõu andev organ noori puuduavatel teemadel.
Tegevkogu on tugistruktuuriks Esinduskogule ning TNV projektide loojateks ja elluviijateks. Mitme aasta jooksul on korraldatud simulatsioone, debatte, mälumänge, ümarlaudu, konverentse ja muid üritusi. Tegevkogu aruteluüritustel selgitatase välja teemasid ja probleeme, mille kallal esinduskogu peaks tööle hakkama.
Norni keel

Norni keel on väljasurnud põhjagermaani keel, mida räägiti Shetlandi ja Orkney saartel ning Šotimaa põhjaosas Caithnessis. 
9. sajandil rändasid neile aladele välja peamiselt Norra päritolu viikingid, kes rääkisid vanapõhja keelt. Arvatakse, et vanapõhja keel tõrjus vähemalt Orkney ja Shetlandi saartel kohaliku keele täielikult välja. Aja jooksul kujunes neil saartel ja Caithnessis räägitavast vanapõhja keele murdest norni keel. Norni keelt on mõjutanud keldi keeled. 
Pärast seda, kui Norra 15. sajandil saared Šotimaale tagastas, ei toetanud Šoti riik  ja Šoti kirik norni keele kasutamist. Aja jooksul asendus see šoti keelega.
Pole teada, millal norni keel välja suri. Viimased väidetavad ülestähendused norni keelest pärinevad 19. sajandi algusest, kuid arvatavasti suri keel välja 18. sajandi jooksul.
Norni keel on mõjutanud šoti keelt ja šoti inglise keelt.
Norni keelest on säilinud vähe kirjalikke andmeid. Alles on jäänud ballaade, ametlikke dokumente (näiteks diplomeid) ja ruunikirju.

Klassifikatsioon ja sugulaskeeled

Norni keel oli indoeuroopa keel, mis kuulus germaani keelte põhjagermaani harru. Viimase sees kuulub ta koos fääri, islandi ja osalt norra keelega lääneskandinaavia keelte hulka. Arvatakse, et norni keel oli fonoloogia ja grammatika poolest üsna sarnane fääri keelega.
Zinjibār

Zinjibār (araabia keeles زنجبار‎) on linn Jeemeni lõunarannikul, Abyāni kubernerkonna ja Zinjibāri ringkonna halduskeskus.
Linna geograafilised koordinaadid on 13° 7′ 42″ N, 45° 22′ 49″ E. Ta asub Wādī Banā kaldal.
Zinjibār on ajalooliselt olnud kaubanduskeskus teel Kaug-Itta. Linn on mitu korda hävitatud ja uuesti üles ehitatud. Aastatel 1962–1967 oli Zinjibār Faḑlī sultanaadi pealinn.
Aastal 2004 elas linnas 19 879 inimest.
Aastal 2011 on linnas aset leidnud sõjalised kokkupõrked islami emiraadi välja kuulutanud mässuliste ja valitsusvägede vahel.
La vache qui rit

La vache qui rit (eesti keeles: Lehm, kes naerab) on prantsuse kaubamärk. Seda kasutatakse juustutoodetel, mis valmistatakse prantsuse lehmajuustu ja briti sulatatud lehmajuustu seguna, mida toodab ettevõttegrupp Bel.
Jüri Druus

Jüri Druus (30. jaanuaril 1940 Tartu – 1986) oli Eesti koomik, akrobaat, varietee- ja tsirkuseartist.
1958. aastal lõpetas ta Tallinna Tööstuskooli nr 2 laevamonteerija eriala.
1957. aastast esines ta paaris koos Sergei Fatkiniga. Töötas Eesti NSV Riiklikus Filharmoonias akrobaadina. Koos esinesid nad paljudes NSV Liidu linnades ja sotsialismimaades, aga ka Soomes, Prantsusmaal, Kanadas, Egiptuses, Etioopias, Jeemenis, Tansaanias, Keenias, Nigeerias, Kongos ja Ladina-Ameerika riikides.
Kärbselised

Paljunemine

Palja silmaga on isastel ja emastel kärbestel vahet enamasti raske teha, aga mikroskoobi all on see tavaliselt võimalik. Vahet tehakse genitaalide järgi.
Mõnedel liikidel on pulmalend ja teistel mitte. Eriti huvitav ja keerukas on surukärblaste pulmalend. Enne seda püüab isane mõne väikese putuka, et seda pulmalennu ajal emasele pakkuda. Vastutasuks pulmakingi eest saab emasega paaruda, ühtlasi päästab ta ka oma elu, sest pulmakingi puudumisel võib agressiivselt meelestatud emane isase enda ära süüa.
Sigimiskäitumine ja areng on kärbselistel äärmiselt mitmekesine. Mõned liigid on väga viljakad ja kiire elutsükliga, teised mitte. Näiteks üks emane äädikakärbes võib muneda kuni 500 muna. Areng valmikuni kestab 25° juures 8–10 päeva. Väga viljakas ja kiire arengutsükliga on ka harilik toakärbes. Tema eelistab muneda sõnnikule, kuid ka mujale, kus on vastsete arenguks sobivad tingimused. Munad on umbes ühe millimeetri pikkused, valged. Ühte kohta muneb ta kuni 150 muna.

Toitumine

Vahet tuleb teha vastsete ja valmikute toidulaual. Näiteks parmu vastsed elavad vees, toituvad lagunevatest taimejäänustest või väikestest putukatest ja ussidest. Ka mitte kõik valmikud ei ole verejanulised. Verd imevad ainult emased parmud, kes vajavad seda munade tootmiseks, isased saavad aga söönuks ka õite nektarist.
Niisuguseid kärbselisi, kes inimesi otseselt häirivad: imevad verd, ronivad prügikastides, munevad toidule jne, on umbes saja liigi ringis. Liike, kellega me iga päev kokku puutume, neid sageli seejuures tähele panemata, on palju rohkem.
Paljud kärbselised on õite külastajad ja tolmeldajad. On kärbseid, kes toituvad seentest või taimeosadest: viljadest, lehtedest, vartest, juurtest, nektarist, õietolmust, taimejäänustest. Inimese ja loomade välisparasiidid on peamiselt parmlased (33 liiki), raudkärblased (7 liiki), nende hulgas põdrakärbes, hobuse-raudkärbes. Parmude kõrval imevad inimeste ja eriti koduloomade verd veel pistekärbsed sugukonnast päriskärblased (Muscidae).
Helffreich

Helffreich (ka Helfferich, Helffrich; vene: Гельфрейх) on Doonau-äärsest Württembergist pärit aadlisuguvõsa.
Aastal 1569 keiser Maximilian II poolt Prahas aadliseisusse tõstetud Christoph Helfferichi suguvõsa immatrikuleeriti Rootsi rüütelkonda 1680. aastal aadlisuguvõsana nr. 911, 1734. aastal Liivimaa rüütelkonda suguvõsana nr. 57 ja 1746. aastal Eestimaa rüütelkonna aadlimatriklisse suguvõsana nr. 90.
Eestimaal kuulus Helffreichidele erinevatel aegadel Vihula (Viol), Purila (Purgel), Piiumetsa (Piometz), Atla (Attel), Kädva (Kedwa), Aru (Arro), Koigi (Koik), Lohu (Loal), Röa (Röa), Oru (Orrenhof), Aruküla (Arroküll), Mahtra (Machters), Rohu (Rocht), Määri (Meyris), Kärsa (Kersel), Koordi (Kirrisaar), Rava (Rawaküll), Luusika (Lusik), Ahula (Affel) ja Ärina (Errinal) mõis. 
Liivimaal  Kärsu (Kersel) ja Helfreichshof-i mõis.
Osmussaare kabel

Jesu Kapell (rootsikeelne nimi; eesti keeles Jeesuse kabel; eriti varasemas kirjanduses ka Osmussaare kirik) on nüüdseks varemetes kabel Osmussaarel.
2014. aastal tunnistati kabel koos Osmussaare kalmistuga kultuurimälestiseks.

Ajalugu

Esimene puidust kabel rajati arvatavasti 16. sajandil tolleaegsesse sadamakohta. Kuna Osmussaare kohal tõuseb maapind umbes 3 mm aastas, paikneb kabel tänapäeval sadamast poolteist kilomeetrit põhja pool.
1766. aasta 3. septembril pühitseti sisse samasse kohta ehitatud lubjakivist kabel.
Kabeliaia väravale paigutati 1852. aastal Osmussaare lähedal hukkunud briti laeva käilakujuks olnud piiblit lugeva Martin Lutheri kuju.
Kabeli seinal paiknenud puutahvlil olid üles tähendatud saarel elanud seitse perekonda, kes sunniti 1940. aasta 12. juunil saarelt lahkuma, et Punaarmeele ruumi teha. Nüüdseks on puutahvel asendatud metallplaadiga.
Teise maailmasõja ajal sai kabel tugevasti kannatada. Seetõttu on kabelist säilinud ainult fassaad koos torniga.
1994. aastal pühitseti kabeli juures paiknev uus kellatorn, mille ehitasid endised osmussaarlased.
Toomas Savi

Toomas Savi (sündinud 30. detsembril 1942 Tartus) on Eesti poliitik ja endine spordiarst. Ta oli Euroopa Parlamendi kuuenda koosseisu liige aastatel 2004–2009.

Haridus

Toomas Savi on lõpetanud Suure-Jaani Keskkooli 1961 ning Tartu Riikliku Ülikooli üld- ja spordiarstina 1970. Sai sealsamas meditsiinikandidaadi kraadi spordifüsioloogia erialal 1975.

Töö väljaspool poliitikat

Savi on töötanud Tartu Ülikooli lihastalituse teadusliku uurimise probleemlaboratooriumis vanemteadurina 1970–1979, 1972 Müncheni, 1976 Montréali ja 1980 Moskva olümpiamängudel NSV Liidu kergejõustikukoondise arstina 1970–1980, Tartu Kehakultuuri Dispanseri peaarstina 1979–1993, abiarstina Soome Kuopio Ülikooli Keskhaiglas ja Kajaani keskhaiglas 1991–1992.
Koostanud õppematerjale arstiteaduskonna üliõpilastele.

Poliitiline tegevus

Toomas Savi oli Tartu Linnavolikogu liige 1989–1993, 1996–1997 ja 1999–2000, Tartu abilinnapea 1993–1995. Ta oli VIII Riigikogu, IX Riigikogu ja X Riigikogu liige ning Riigikogu esimees 1995–2003 ja aseesimees 2003–2004. VIII ja IX Riigikogusse osutus ta valituks isikumandaadiga. Savi oli Euroopa Parlamendi vaatlejaliige 2003–2004 ning 2004–2009 Euroopa Parlamendi liige. Ta oli Euroopa Demokraatide ja Liberaalide Liidu fraktsiooni juhatuse liige.
Ta oli aastatel 1961–1990 NLKP liige. 1994. aastast on ta Eesti Reformierakonna asutajaliige.
2001. aastal osales Savi kandidaadina Eesti Vabariigi presidendi valimistel, kuid jäi valimiskogus alla Arnold Rüütlile. Toomas Savi kogus esimeses voorus 90 häält, Arnold Rüütel aga 114. Teises voorus sai Rüütel 186 häält, Savi 155.

Liikmesus

Ta on Eesti Olümpiakomitee asutajaliige (1989), Tartu Rotary Klubi liige alates 1993, on 2015–2016 klubi president.
Liikumise "Eluterve Eesti" liige alates 1994, Eesti Suusaliidu president 1999–2011, Estonia Seltsi liige alates 2001 ning Tartu Maarja Kiriku Sihtasutuse nõukogu liige alates 2003.
Ta on kuulunud Eesti Spordimeditsiini Föderatsiooni presiidiumi (1993–1996 president). 
Ta on Eesti Laste Organisatsiooni (ELO) ja liikumise Eestluse Elujõud patroon.

Sportlasena

Savi on tegelenud paljude spordialadega. Ta on olnud Viljandi rajooni meister 12 spordialal. Tuli 1967 NSV Liidu rahvaste spartakiaadil odaviskes 5. kohale (isiklik rekord 81.20 oli 1967. aastal maailma edetabeli 15. tulemus). Tulnud Eesti koolinoorte meistriks kõrgus- ja kaugushüppes, Tartu meistriks kümnevõistluses. Mänginud edukalt korv- ja võrkpalli.

Isiklikku

Peab ennast suureks õllejoojaks (400 liitrit aastas).
Vasko Taškovski

Vasko Taškovski (makedoonia keeles Васко Ташковски, inglise keeles Vasko Taskovski; sündinud 31. augustil 1937 Edela-Makedoonias) on makedoonia maalikunstnik, sürrealismi esindaja. 
Ta maalib fantaasia-, kosmose- ja ökoloogilistel teemadel. Peale maalikunsti on ta loonud üle 300 lava- ja teledekoratsiooni. Ta on loonud ka akvarelle, viljelenud graafilist disaini ja illustreerinud raamatuid. Tema maale on eksponeeritud paljudel näitustel, sealhulgas Kairos, Pariisis, Ankaras, Viinis, Zürichis ja New Yorgis. Tema loomingust on tehtud 8 dokumentaalfilmi. 
Ta lõpetas 1958. aastal kunstikooli Skopjes ja 1964. aastal Belgradi kunstiülikooli tarbekunsti teaduskonna.
Linnusekomtuur

Linnusekomtuur (saksa keeles Hauskomtur) oli Saksa ja Liivi ordus linnusepealiku nimetus.
Linnusekomtuur valitses konkreetse linnuse üle ning oli sageli käskniku (komtuuri või foogti) ja linna või muu linnuselähedase asula rahva vahendajaks. Nad hoolitsesid linnuste igapäevaelu korraldamise eest ning allusid otseselt käsknikule. Mõningad Liivi ordu linnusekomtuurid olid tavapärasest olulisemad, sest allusid otseselt ordumeistrile ning vastutasid sisuliselt foogt- või komtuurkonnaga võrdväärsete alade eest. Sellised olid näiteks Võnnu ja Riia linnusekomtuurid.
Linnusepealikust eristas linnusekomtuuri see, et esimene oli enamasti erakorraline, linnusekomtuur aga konstantne amet. Ka oli linnusekomtuuri vastutusala tunduvalt selgemalt määratletud.