20. sajandi arhitektuur

Tantsiv maja

Tantsiv maja (Dancing House) asub ajalooliselt tähtsal maa-alal – nimelt asus seal varem maja, mis hävines 1945. aastal Prahas USA pommitamise käigus. Maa ala oli varemetes kuni 1960. aastani, mil see puhastati ära. Hiljem ostis maa-ala ära Václav Haveli perekond, kes veetis suurema osa oma elust seal.
Alates 1986. aastast (kommunistliku ajastu ajal) hakkas V. Milunić, Tšehhoslovakkias tunnustatud arhitekt, arendama ideed uuest projektist selles kohas ning arutas ideed koos oma naabriga, selle ajal vähetuntud dissidendi, Václav Haveliga.
Paar aastat hiljem, Velvetrevolutsiooni ajal, sai Havel populaarseks juhiks ja valiti hiljem Tšehhoslovakkia presidendiks. Tänu tema abile kasvas selle maa-ala arendamise idee. Havel otsustas lõpuks, et Milunić võiks arendaks ideed edasi, lootes muuta see hoonete grupp kultuurikeskuseks.
Sellist stiili tuntakse dekonstruktivistlikuna (disainerite jaoks "uusbarokk") selle ebatavalise kuju tõttu. Milunići "Tantsu" välisvormi toetab 99 betoonpaneeli, millest igaüks erineb oma kuju ja mõõtmetega. Hoone ülaosas on suur keerdunud metallkonstruktsioon hüüdnimega Medusa.

Casa Milà

Barcelonas asuva Casa Milà pindala on 1320 m² ning asub krundil pindalaga 1620 m². Gaudí tegi oma esimesed visandid sellest hoonest Sagrada Família töökojas. Ta kujundas maja konstantseks kõveraks, nii väljastpoolt kui ka sisemiselt, mis sisaldasid kontrollitud geomeetriat ja looduslikke elemente. Casa Milà koosneb kahest ehitisest, mis on struktuurilt ehitatud ümber kahe sisehoovi pakkudes valgust üheksale korrusele: keldrikorrusele, esimesele korrusele, mezzanine'ile, põhi (või ülemisele) korrusele, neljandale korrusele ja pööningule. Keldrikorrus oli mõeldud garaažiks, peamiseks elamiskohaks on Milase korrus (korrus, mille mõõtmed 1332 m²) ja ülejäänud 20 korterit.
Saadud paigutus on kujundatud asümmeetrilise kujuga 8-na, kuna sisehoovid on erineva kujuga ja suurusega. Pööningul asusid pesu ja kuivatusalad, moodustades hoone ventilatsiooniruumi.
Üks hoone kõige tähelepanuväärsemaid elemente on kroonitud katuseakendega katusealune, kus asusid treppide väljapääsud, ventilaatorid ja korstnad. Kõik need lubjast ja tellistest valmistatud elemendid on kaetud purustatud marmori või klaasiga. Nad omavad arhitektuurilist funktsiooni, kuid on ka hoones integreeritud kui tõelised skulptuurid.
Korteritel on dünaamilised reljeefsed krohvitud laed, käsitsi töödeldud puituksed, -aknad ja -mööbel, samuti keraamilised plaadid ja erinevad dekoratiivsed elemendid.
Trepid olid kavandatud teenindussissepääsudeks, kusjuures peamine juurdepääs korteritele oli liftiga, välja arvatud kõrgemal korrusel, kuhu Gaudí lisas silmapaistva sisepinnaga trepi. Gaudi tahtis, et korterites elanud inimesed teaksid kõik üksteist. Seetõttu oli kõigil teistel korrustel ainult liftid, nii et inimesed erinevatel korrustel kohtusid üksteisega.

Guggenheim Museum Bilbao

1991. aastal soovitas Baskimaa valitsus Saalomoni R. Guggenheimi sihtasutusele, et ta rahastab Guggenheimi muuseumi, mis ehitati Bilbao väsinud sadamaalale ning mis on kujunenud linna peamise sissetulekuallikaks. Baski valitsus nõustus katma 100 miljoni USA dollariga ehituskulud, et luua 50 miljoni USA dollari suurune omandamisfond, maksta Guggenheimi jaoks ühekordse tasuna 20 miljonit USA dollarit ja toetada muuseumi 12 miljoni USA dollari suurust aastaeelarvet. Vastutasuks nõustus sihtasutus asutuse juhtimisega, Bilbao muuseumiosade püsiva sissetuleku kogumisega ja ajutiste näituste korraldamisega.
Muuseum on ehitati Ferrovialil ning see läks maksma 89 miljonit dollarit. Umbes 5000 elanikku Bilbaos osalesid muuseumi esinduslikul eelavamisel väljaspool muuseumi. Enne ametlikku avamist toimusid muuseumi ees tulemängud ja kontserdid. 18. oktoobril 1997 avas muuseumi ametlikult Hispaania kuningas Juan Carlos I.
Muuseum on sujuvalt integreerunud linna konteksti, avardades selle kivist, klaasist ja titaanist ühendatud kujundeid 32 500 ruutmeetri (350 000 ruutmeetri) suurusel alal piki Nervióni jõge, linna vanas tööstuslikus südames. Kuigi tänavalt vaadates tundub hoone tagasihoidlik, on see jõe poolt vaadates kõige muljetavaldavam. Näituseruume on püstitatud 24 000 m² suurusel alal, millest 11 000 m² on väljapaneku pind. Sellele alale ajal ühendati New Yorgis ja Veneetsias asuvad kolm Guggenheimi kollektsiooni. 11 000 m² näitusepinda jagatakse üheksateistküme galerii vahel, millest kümme järgivad klassikalist ortogonaalset plaani, mida saab väljastpoolt oma kivist viimistluse järgi identifitseerida. Ülejäänud üheksa galeriid on ebaregulaarselt kujundatud ja neid saab väljastpoolt tuvastada nende keerduvate titaanist orgaaniliste vormide alusel. Suurim galerii on 30 meetrit lai ja 130 meetrit pikk. 2005. aastast asub seal Richard Serra monumentaalne skulptuurinstallatsioon "The Matter of Time", mida Robert Hughes nimetas "julgeks ja ülimlikuks".

Hundertwasserhaus

Hundertwasserhaus on kortermaja Austrias, mis on ehitatud Austria kunstniku Friedensreich Hundertwasseri ideede järgi, koostöös arhitekti Joseph Krawinaga. See ekspressionistlik mälestusmärk Viinis asub Landstraße linnaosas Kegelgasse ja Löwengasse tänava nurgal.
Friedensreich Hundertwasser alustas tööd maalrina. Alates 1950 hakkas ta järk-järgult huvituma arhitektuurist. 1972. aastal tegi ta esimesed hoonete mudelid valmis telesaate "Wünsch dir was" ("Tee soov") jaoks, kus ta esitles oma ideed rohelistest katustest, nagu "metsased üürnikud" ja "aken paremal", mis kaunistaks üürniku kogu akna fassaadi. Nendes mudelites arendas ta ka uued arhitektuurilised kujundid nagu "silmapilu" kujuline "kõrghoonelised maamajad".
Ülikooli loengute ajal ja ka enne arhitektuuri ühendustega kokkusaamist, kurtis Hundertwasser oma muret seoses vähese arhitektuurilise harmooniaga inimese ja looduse vahel. See kõik viis lõpuks koostööni Hundertwasseri ja arhitekt Josef Krawina vahel, et praktiseerida Hundertwasseri ideid looduse ja inimese harmoonilisest kooseksisterimisest ka tegelikus elus.
Aastatel 1983–1985, järgides Friedensreich Hundertwasseri ideid ja prespektiive, sai hoone lõpuks valmis ehitatud. Arhitektiks ja kaasautoriks oli Viini ülikooli professor Josef Krawina ja planeerijaks Peter Pelikan. Selle hoones on ebatasane põrand , katus on kaetud mulla ja muruga, suured puud kasvavad ruumide sees ning nende juured ulatuvad isegi akendest välja. Hundertwasser ei küsinud hoone planeerimise eest mingit raha, öeldes et see oli seda väärt, et sinna midagi muud jubedat ei oleks ehitatud.
Hoones on 53 korterit, 4 kontorit (?) tuba, 16 privaatset rõdu, 3 ühisrõdu ja kokku 250 puud ja põõsast. Hundertwasseri hoone on üks Viini kõige rohkem külastatud objekte ja on nüüdseks lisatud Viini kultuuriobjektide hulka.