google/wiki40b huggingface dataset:
Eesti Idapartnerluse Keskus

Eesti Idapartnerluse Keskus (lühend EIPK) on Eesti sihtasutus, mis tegeleb idapartnerlusega seonduvaga.
1. jaanuaril 2011 loodi Eesti Diplomaatide Kooli (EDK) ja Eesti Välisministeeriumi koostöös Eesti Idapartnerluse Keskus (EIPK). Keskust rahastatakse nii Välisministeeriumi arengukoostöö vahenditest kui ka üha rohkem mitmepoolsetest koostööprogrammidest samameelsete doonoritega. 
EIPK korraldab eelkõige idapartnerluse partnerriikide keskmise ja vanema astme ametnikele suunatud koolitusi, tugevdamaks nende riikide haldussuutlikkust ja võimekust teha koostööd Euroopa Liiduga, pakub IP partnerriikide noortele diplomaatidele, riigiametnikele, kodanikuühenduste ja meediaesindajatele koolitusi ning korraldab idapartnerlust ja IP partnerriike puudutavaid uuringuid, seminare, ümarlaudu ja konverentse.
2015. aasta novembris registreeriti EIPK eraldiseisva sihtasutusena. Alates 2016. aasta oktoobrist juhib Eesti Idapartnerluse Keskuse Sihtasutust Välisministeeriumi Idapartnerluse erivolitustega diplomaatiline esindaja Jaan Reinhold.
2017. aasta Eesti eesistumise Euroopa Liidu Nõukogus raames oli EIPK peakorraldajaks Tallinnas toimuvatele Idapartnerluse tippkohtumist toetavatele konverentsidele, milleks oli Idapartnerluse Vabakonna konverents (25.–27. oktoobril), Idapartnerluse Ärifoorum (26.–27. oktoobril) ja e-Partnerluse konverents (4. oktoobril). Kõik eelnimetatud üritused toimusid kaaskorraldusel Euroopa Komisjoniga, kaasatud olid ka Eesti vabakonna organisatsioonid, EAS, KTK, e-Akadeemia jt. Kokku osales eelnimetatud konverentsidel üle tuhande osaleja EL ja partnerriikidest. 
Eelnimetatuist oli Idapartnerluse Ärifoorum üks suurima osavõtjate arvuga eesistumis-üritusi, kus osales üle 550 ettevõtja ja âriorganisatsioonide esindaja. Ärifoorumi raames toimus üle 500 B2B-kohtumise ja äridelegatsioonide visiidid Tartusse ja Ida-Virumaale. 
2017. aasta Idapartnerluse tippkohtumine toimus 24. novembril Brüsselis.
Eesti Idapartnerluse Keskus on algatanud ka idapartnerluse aastakonverentside traditsiooni, mille peamiseks eesmärgiks on päevakajaliste idapartnerluse poliitikat mõjutavate teemade tutvustamine Eestis, kaasates aruteludesse ka tunnustatud rahvusvahelisi eksperte, diplomaate ja arvamusliidreid EL ja idapartnerluse riikidest ning ka väljastpoolt. Nimetatud konverentsid on kindlustanud endale koha idapartnerluse iga-aastases tegevuskalendris ja huvi sellel osalemise vastu on aasta-aastalt suurenenud. Märtsis 2018 Tallinnas toimunud 5. idapartnerluse aastakonverentsil osales kokku 230 delegaati. Konverentsi peakorraldaja on Eesti Idapartnerluse Keskus, seda rahastatakse Eesti arengukoostöö vahenditest.
Viru Valge

Tooted

Viru Valge brändi kuuluvad või on kuulunud ka sellised tooted nagu Viru Valge Black, Viru Valge Jubilee, Viru Valge Special Anniversary, Viru Valge Vägev ja Viru Valge maitseviinad (Barbaris, Blackcurrant, Cherry, Greenapple, Lemon, Vanilla, Watermelon). Varem on Liviko tootnud ka eriti kõrge alkoholisisaldusega viina Viru Kange.
Neue Slowenische Kunst

Neue Slowenische Kunst (lühend NSK, eesti keeles Uus Sloveenia Kunst) on Sloveenias 1984. aastal kolme loomingulise kollektiivi – Laibachi, Irwini ja Scipion Nasice Theatre – poolt loodud kunstirühmitus. Lisaks neile kuulusid NSK-sse grupid nagu Novi kolektivizem (Uus Kollektiivsus) ning Puhta ja Rakendusliku Filosoofia Osakond (sloveeni keeles Oddelek za čisto in praktično filozofijo). Rühmituse eesmärk oli mõtestada kunsti ja kultuuri seoseid poliitika ja ideoloogiaga.
Algse nime all tegutses NSK kuni 1992. aastani, mil inspireerituna Euroopas aset leidnud poliitilistest muutustest organiseeriti rühmitus ümber NSK Riigiks. NSK Riigi rajajate järgi on see "riik ilma territooriumi ja rahvuspiirideta, n-ö "spirituaalne riik"".
NSK Riik on korraldanud mitmeid n-ö saatkonnaüritusi mitmetes linnades, teiste hulgas näiteks Moskvas, Gentis, Berliinis ja Sarajevos. Lisaks on nad läbi viinud mitmeid teisi aktsioone.
NSK Riik on rahvusülene ning seda ei saa seostada ühegi eksisteeriva riigiga. NSK Riik annab välja oma passi, mille võib saada igaüks, kes tunnistab selle aluspõhimõtteid.
Otmar Pello

Otmar Pello (13. juuni 1912 Tallinn – 4. november 1971 Toronto) oli eesti kirikuõpetaja.
Ta õppis 1930–1934 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas ning oli prooviaastal Otepääl ja Tallinna Jaani koguduses. Ta ordineeriti 27. detsembril 1936.
Ta oli Viru praostkonna adjunkt (1936), Riia Eesti koguduse õpetaja (1938–1940) ja Suure-Jaani Johannese koguduse õpetaja 1941–1944.
Aastal 1944 lahkus Pello Saksamaale. Aastatel 1945–1949 oli ta õpetaja Geislingeni põgenikelaagris, seejärel emigreerus Kanadasse. Ta oli Toronto Vana-Andrese koguduse õpetaja 1950–1971.
Ta avaldas raamatuid kirikuloost.
Ernst Muru

Ernst Muru (21. oktoober 1901 Ülenurme vald, Tartumaa – 11. juuli 1935 Jägala) oli Eesti sõjaväelane (leitnant).

Elukäik

Lõpetas 1925. aastal Hugo Treffneri Gümnaasiumi, astus seejärel Sõjakooli, mille lõpetas 1928. aastal ning ülendati nooremleitnandiks. Asus seejärel lennukoolis lenduriks õppima. Lennukooli lõpetamisel määrati lendurina teenima  Üksiku Lennuvädivisjoni nr 3 III salka.  1. novembril 1933 viidi üle IV salga lendurvaatlejaks, järgmise aasta 1. juunist tagasi III salga lenduriks. Lisaks tuli tal täita ka divisjoni aeronavigatsiooni- ja meteo-ohvitseri ning relvurohvitseri kohuseid. 1. maist 1935. a. viidi üle Lennukooli, kus läbis kuuajalise lendurinstruktori kursuse ning asus õpetama lenduriõpilasi. Sai töötada sel kohal vaid ühe kuu. Ernst Muru hukkus Valkla õppeväljal lennukiga Avro 626 Prefect nr. 141 toimunud lennuõnnetusel koos kapten Aleksander Arroga.
Usaldav uskumine

Usaldav uskumine üldiselt tähendab uskumist, mis on nii enesestmõistetav, et inimene ei teadvustagi oma uskumist.
Usaldav uskuja ei oska isegi kahtlustada, et ta usub, sest ta arvab, et ta teab. Usaldav uskumine on inimesele omane.
Usaldava uskumise mõistet kasutab Enn Kasak teadlaste mõtlemise kritiseerimisel. Teadlane (loodusteadlane) kipub uskuma, et see, mis ta teeb, on tegelikkus. Ja usub, et see, mida ta teada saab, on tõde või vähemalt peaaegu tõde. See usk on nii sügav, et seda võib nimetada usaldavaks uskumuseks.
Neeru patofüsioloogia mõisteid

E

Essentsiaalne hüpertensioon

H

Hüperkaleemia -
Hüpernatreemia -
Hüpokaleemia -
Hüponatreemia

K

Krooniline neerupuudulikkus

M

Maliigne hüpertensioon -
Metaboolne alkaloos -
Metaboolne atsidoos

N

Neerukivitõbi -
Nefrootiline sündroom

O

Ortostaatiline proteinuuria

R

Respiratoorne alkaloos -
Respiratoorne atsidoos

S

Sekundaarne hüpertensioon

Ä

Äge neerupuudulikkus -
Äge nefriitiline sündroom
Helene Liidemaa

Helene Liidemaa (kuni 1935 Helene Liedemann, 19. veebruar/3. märts 1899 Hrenovoje, Voroneži kubermang – 21. august 1996 Tartu) oli eesti meteoroloog ja geofüüsik.
Ta sündis loomaarsti peres. Õpinguid alustas ta Tomskis ning jätkas Tartu Puškini-nimelises gümnaasiumis, mille lõpetas 1917. aastal kuldmedaliga. Aastatel 1920–1926 õppis ta Tartu ülikoolis matemaatikat. 1929. aastal kaitses ta magistritöö "Päikesepaiste kestusest ja pilvisusest Eestis". Sellega sai temast Eesti esimene geofüüsika magister. 1946. aastal atesteeriti Liidemaa ümber füüsika-matemaatikakandidaadiks.
Liidemaa töötas aastatel 1919–1927 Tartu Ülikooli Meteoroloogia Observatooriumis vaatlejana, 1927–1940 teadusametnikuna, 1941–1944 oli teadur. Aastatel 1940–1941 ja 1944–1947 oli ta ülikooli geofüüsikakateedri assistent ja vanemõpetaja, 1947–1954 Füüsika, Matemaatika ja Mehaanika Instituudi (hiljem FAI) vanemteadur ning füüsika ja geofüüsika sektori juhataja, 1954–1967 uuesti ülikoolis füüsikakateedri dotsent. Ülikoolis töötas Liidemaa kuni 1971. aastani.
Ta on koostanud uurimusi soojusbilansi, öökülmade ja Eesti kliima alal. Ülikoolis õpetas meteoroloogiat, klimatoloogiat, hüdroloogiat, osales õpiku "Üld- ja agrometeoroloogia" kirjutamisel (ilmus 1964).
Echiopsis

Levila

Neid võib kohata Austraalias - Uus-Lõuna-Walesi, Victoria, Lõuna-Austraalia ja Lääne-Austraalia osariigis.
Neurolingvistiline programmeerimine

Neurolingvistiline programmeerimine (NLP) on üks psühhoteraapia ja eneseabi meetodeid.
NLP meetodi esitasid Richard Bandler ja John Grinder 1973. aastal kui mudelite ja põhimõtete võrgustiku, mis kirjeldasid meele (neuro-) ja keele (lingvistilisi) aspekte koos nende omavaheliste suhetega (programmeerimisega). Algselt iseloomustati seda meetodit kui "terapeutilist maagiat" või "õpetust subjektiivse kogemuse struktuurist". Bandleri ja Grinderi kõrval oli kaastegev sotsiaalteadlane Gregory Bateson. Olulised osad neurolingvistilisest programmeerimisest saadi kolme psühhoterapeudi: Virginia Satiri, Frederick Perlsi ja Milton Ericksoni meetodite jälgimisel ja kopeerimisel. 1980. aastatel tegi NLP populaarseks enda väitel seda kasutades koristajast miljonäriks saanud Anthony Robbins.
NLP on tänapäeval tuntud psühhoteraapiana, aga kasutusel ka juhtimiskoolitustel, eneseabikursustel jpm muudel aladel. Tuntud eestlastest on NLP meister-praktiseerija koolituse läbinud näiteks poliitik Laine Jänes.
Eestis korraldab neurolingvistilise programmeerimise aastaseid väleõppekursuseid Eesti NLP Instituut.
Rusulao nasu

Rusulao nasu (ka Rusulaiu nasv) on Saare maakonna lääneosas asuv väike saar (nasu).
Saare koordinaadid on 58° 26′ N, 23° 10′ E.
Pariisi metroo

Pariisi metroo (prantsuse Métro de Paris) on metroo Pariisis.
Metroo avati 19. juulil 1900. See on vanuselt neljas metroo maailmas.
Pariisi metrool on 16 liini ning kokku 384 jaama. Metroo kogupikkus on 213 km. Pariisi metroos tehakse päevas üle 9 miljoni sõidu.
Metroo on avatud kella 5-st hommikul kuni südaööni.
Kehra lipp

Kehra lipp oli Eesti omavalitsusüksuse Kehra linna lipp.
Lipp oli kasutusel 8. oktoobrist 1993 kuni 2002. aastani. Eesti Vabariigi Valitsuse 11. juuli 2002. aasta määrusega on Kehra Anija valla vallasisene linn.

Lipu kirjeldus

Kehra linna lipp koosnes kolmeteistkümnest võrdsest horisontaalsest laiust – seitsmest sinisest ja kuuest valgest.
Raudteesild Volga raudteejaama juures

Raudteesild Volga raudteejaama juures (vene Железнодорожный мост у станции Волга) on sild üle Volga jõe Volga asula juures Jaroslavli oblastis.
Volga asula on Volga külaasunduse keskus Nekouzi rajoonis ja asub Rõbinski veehoidla (Volga jõgi) kaldal.
Sild on neljaavaline raudbetoonist kaarsild alumise sõiduteega.
Silla üldpikkus on 496 m, sillete skeem 4×124 m.

Silla rajamine 19. sajandi teisel poolel

Rõbinski–Bologoje raudtee ehituse käigus rajati aastatel 1869–1871 raudteesild üle Volga jõe Volga asula juures. See oli teine raudteesild üle Volga jõe Tveri puitsilla järel.
Sild oli mitmeavaline (ava silletega 105 m) metallist jätkuvtala-sõrestiksild.
Seoses Rõbinski hüdrosõlme rajamisega 1930. aastate teisel poolel silla sildeehitis eemaldati.

Kaarsild (1938)

Vana silla asukohas mõni meeter allavoolu olemasolevatest sillasammastest ehitati 1938. aastal NKVD süsteemi kuuluva Volgostroi jõududega neljaavaline raudbetoonist kaarsild (avadega 124 m).
Keskmised kaks ava on laevatatavad.
Aastatel 2002–2004 sild remonditi.
Amélie Rorty

Amélie Oksenberg Rorty (sündinud 1932 Belgias) on Poola juudi päritolu USA filosoof. Ta on kirjutanud vaimufilosoofiast (eriti emotsioonidest), filosoofia ajaloost (eriti Aristotelesest, René Descartesist ja Benedict de Spinozast) ja moraalifilosoofiast (sealhulgas armastusest).
Ta emigreerus oma vanemate Israel ja Klara Oksenbergiga USAsse ja kasvas üles farmis Virginia osariigis. Ta sai bakalaureusekraadi 1951 Chicago Ülikoolist ning magistri- ja doktorikraadi 1954 ja 1961 Yale'i Ülikoolist.

Isiklikku

Ta tutvus Chicagos Richard Rortyga. Nad läksid koos õppima Yale'i ülikooli ja abiellusid 1954 hoolimata Amélie vanemate vastuseisust. Aastal 1961 sündis neil poeg James (Jay). Aastal 1972 abielu lahutati.
Gjerstadi kirik (Aust-Agder)

Gjerstadi kirik on puukirik Norras Aust-Agderi maakonnas Gjerstadi vallas Gjerstadis. Kirik pärineb 1848. aastast.
Kirik on ehitati Christian Heinrich Groschi kavandi järgi. Varem samal kohal olnud kirik lammutati.
Kirikus on 500 kohta, mis jaotuvad kaheks pingireaks ja kaheks galeriiks.
Kirikukelli on kaks. Üks on Amsterdamist (1762) ning kannab pealdist Soli Deo gloria. Teine on Tønsbergist (1839).
Kirikul on messingist ristimisvaagen aastast 1676 ning umbes 400 aasta vanused messinglühtrid.
Kirikus on ka 17. ja 18. sajandi pastorite ja nende abikaasade portreed.
Aastal 2004 restaureeriti kirik esialgsele kujule.
Kiriku juures on surnuaed.
Varem samal kohal olnud kirikus teenisid Niels Henrik Abeli vanaisa ja isa Hans Mathias Abel ja Søren Georg Abel.
Praegu teenivad seal Gjerstadi koguduse pastor Olav Hofsli ning kaplan Annette Spilling. Kogudus kuulub Aust-Nedenesi praostkonda.
Johann von Bevessen

Johann von Bevessen oli Liivi ordu liige ja Vindavi komtuur aastal 1451.
Bevesseni vanemad olid tõenäoliselt Lambert von Bevessen ja Adelheid Boese. Ta pärines Saksimaalt Ravensbergi krahvkonnast Bielefeldi lähedalt. Tema suguvõsa kuulus 15. sajandil piirkonna ühtede mõjukamate hulk, kuid tõus oli alanud alles Johanni arvatava isaga. Johanni oletatavad vennad olid nii Ravensbergis kui ka ümbruskonnas tähtsatel kohtadel, kuid juba sajandi lõpuks suri suguvõsa meesliin välja.
1442. aastal oli Johann majandusülem (Schäffer) Riias, üheksa aastat hiljem on teda märgitud aga Vindavi komtuurina. Rohkem tema kohta andmeid pole.
Enrico Dandolo

Enrico Dandolo (ladina Henricus Dandulus; umbes 1107 Veneetsia – 21. juuni 1205 Konstantinoopol) oli Veneetsia doodž 1192–1205.
Neljandas ristisõjas rüüstati tema juhtimisel Konstantinoopol.
Legendid temast ja ta haud on olulisel kohal Dan Browni romaanis "Inferno".
Lycodonomorphus rufulus

Levila

See maoliik elab Lõuna-Aafrikas, Svaasimaal, Lesothos, Botswanas, Zimbabwes, Mosambiigis ja Malawis.
Artur Sanhá

António Artur Sanhá (sündinud 1965) on Guinea-Bissau poliitik, ta oli riigi peaminister 28. septembrist 2003 kuni 10. maini 2004. Sanha oli Sotsiaalsete uuenduste partei (PRS) peasekretär ning veebruaris 2000 sai siseministriks Kumba Ialá järel. Kumba Ialá, kes samuti kuulus PRS parteisse, sai presidendiks.
Kui Ialá kukutati sõjaväelise riigipöördega 14. septembril 2003, valis sõjaväeline hunta Artur Sanhá riigi peaministriks.
Ta oli peaministri ametis, kuni PRS kaotas Märtsis 2004 toimunud parlamendivalimised.
Kui enne 2005. aasta presidendivalimisi toimusid Ialá pooldajate meeleavaldused, mille politsei jõuga laiali ajas, arreteeriti Artur Sanhá, sest ta kandis ühel protestimarsil kaasas laetud relva.
Seneca

Lucius Annaeus Seneca noorem (4 eKr Cordoba – 65 pKr Rooma) oli rooma filosoof, kirjanik ja riigimees.
Seneca noorem oli Lucius Annaeus Seneca vanema poeg.
Oraatorina tekitas ta Caligulas kadedust ja pagendati, tõenäoliselt intriigi ohvrina, Korsikale. 49 saavutas Agrippina tema tagasikutsumise.
Seneca sai Nero (sündinud 37) kasvatajaks. Tema nõunikuna valitses ta 54–59 koos oma sõbra Burrusega Vana-Rooma riiki peaaegu piiramatult.
Seejärel sattus Seneca ebasoosingusse. Ta tõmbus 62 riigiasjadest tagasi ja lõpuks tappis end Nero käsul.
Seneca oli üks oma aja rikkaimaid inimesi maailmas. Tema varandus oli umbes 300 miljonit sestertsi.
Seneca kirjanduslooming oli rikkalik ja mitmekesine. Ta kirjutas kirju, dialooge, moraliseerivaid traktaate, loodusteaduslikke uurimusi ja peamiselt lugemiseks mõeldud tragöödiaid. Viimased sisaldasid kõlbeliste teemade kõrval müütidest pärinevaid õudusstseene. Tema tragöödiad on hilisemat kirjandust, eriti prantsuse kirjandust tugevasti mõjutanud. Seneca jagas Claudiusele tema eluajal ohtralt meelitusi, aga samal ajal kirjutas ka tema pihta käiva satiiri "Jumaliku Claudiuse kõrvitsakssaamine" ("Apokolokynthosis"), mille avaldas alles siis, kui Claudius 41. aastal suri.
Filosoofiliselt maailmavaatelt oli Seneca stoik, kuigi teda mõjutasid ka Pythagoras, Epikuros ja küünikud. Ta arendas stoa idealistlikke ja religioosseid ideid. Näiteks rõhutas ta eetiliste jumalate ideed ning inimvaimu ja maailmamõistuse jumalikku seostatust. Ta uskus ettemääratusse ehk saatusesse. Seega oli ta kaudselt ristiusu teerajaja. Stoa materialistlik-panteistliku maailmavaate Seneca hülgas ja pühendus eetikale. Ta pidas tähtsaks surmaks valmisolekut, õhutas inimsõbralikkust, üksteisemõistmist ja enesetäiustamist ning ülistas vaesust ja vähenõudlikkust. Ta esitas kõigi inimeste, sealhulgas orjade kõlbelise võrdsuse idee, kuid tunnustas kehtivaid seisusevahesid ega protestinud orjuse vastu. Mõned tema nõudmised olid jäigad, kuid samas kuulutas ta neid ideaalina, mille saavutamist takistavad inimlikud nõrkused. Seega osutus tema moraaliõpetus, kui seda tema enese elukäiguga võrrelda, peaaegu eneseõigustuseks.
Seneca tahtejõud, samuti riigimehetegevus, mis oli märksa kompetentsem kui tema eel- ja järelkäijatel, ning enesetapp, mis nõudis meelekindlust, vastasid täielikult tema põhimõtteile. Sellepärast võib Senecal kriitilisele lugejale olla kõlbelist ja kasvatuslikku mõju.
Nikolai Bulganin

Nikolai Aleksandrovitš Bulganin (vene Николай Александрович Булганин; 30. (18.) märts 1895 Nižni Novgorod – 24. veebruar 1975 Moskva) oli NSV Liidu riigitegelane, NSV Liidu Relvajõudude minister 1947–1949, NSV Liidu kaitseminister 1953–1955, NSV Liidu Ministrite Nõukogu esimees 1955–1958.
Nikolai Bulganin oli kommunistliku partei liige alates 1917. aastast, NLKP Keskkomitee liige aastatel 1934–1961 ning NLKP KK Presiidiumi (1948–52 Poliitbüroo) liige aastatel 1948–1958.
Nikolai Bulganin on maetud Novodevitšje kalmistule.
Triskele (ansambel)

Triskele on Tartus tegutsev rahvamuusikaansambel, mis tuli kokku 1997. aastal eesmärgiga esitada eesti vaimulikku rahvamuusikat. Ansambel on tõlgendanud eesti rahvalikku koraalivaramut ja regilaule, samuti keskaegset Euroopa muusikat. Lisaks eesti rahvapillidele kasutatakse seadetes keskaegses Euroopas mängitud instrumente – fiidlit, lautot, rebekki, flööte ja trumme. 
Ansamblisse kuuluvad Tarmo Tabas, Ergo-Hart Västrik, Heikki-Rein Veromann, Toivo Sõmer ja Janno Mäe. Kuni aastani 2010 oli bändiliikmeks ka Jaanus Roosileht. 
Triskele on andnud hulga kirikukontserte, esinenud Viljandi Pärimusmuusika Festivalil ja hansapäevadel ning käinud kontserditurneedel Tšehhi Vabariigis ja Saksamaal.
Lárisa

Sport

Linnas tegutseb jalgpalliklubi AE Lárisa 1964 ning linnas on sündinud tõkkejooksja Faní Chalkiá.
Löbau

Arhitektuur

Löbau raekoda on mitme arhitektuuristiili eklektiline segu.
1854 valmis Löbau mäel kuningas Friedrich Augusti torn, mis on 28 meetrit kõrge. See on Euroopa kõrgeim malmtorn; sellelt avaneb suurepärane vaade ümberkaudsetele maadele ja mägedele.
Huvitav ehitis on arhitekt Hans Scharouni Villa Schminke, mis valmis 1930. aastatel, kuid meenutab 1950. aastate arhitektuuri.
MERL

MERL oli Eesti vokaalansambel, mis tegutses aastatel 1971-1972. 
Nimi MERL pandi ansambli liikmete esitähtedest (Marju, Elle, Reet, Lagle).
Aastal 2006 tuli ansambel triona (Marju, Reet ja Lagle) lühikeseks ajaks uuesti kokku.
Sulev Soodla

Sulev Soodla (6. detsember 1951 – 3. detsember 2018) oli eesti  pedagoog.
Ta õppis Tallinna Pedagoogilises Instituudis vene keele õpetajaks. Kaugõppes õppimise ajal töötas ta Kuressaare kutsekoolis kehalise kasvatuse ja sõjalise algõpetuse õpetajana.
Ta töötas 22 aastat (kuni 2014. aasta aprillini) Kuressaare Vanalinna Kooli direktorina ja õpetas samas ka kodanikuõpetust.
2010. aastast on ta Kuressaare Linnavolikogu hariduskomisjoni liige.
Mariusz Szczygieł

Mariusz Szczygieł (sündinud 5. septembril 1966 Złotoryjas Poolas) on poola ajakirjanik ja kirjanik.
Ta on lõpetanud Varssavi Ülikooli 2000. aastal ajakirjanduse ja poliitikateaduste erialal.
Eesti keelde on Hendrik Lindepuu tõlkinud tema raamatu "Gottland".
Salorno

Geograafia

Külakeskus paikneb rusukaldel Adige (Etsch) jõe orus umbes 20 km Trentost kirdes ja umbes 30 km Bolzanost edelas. Osa vallast kuulub Trudner Horni looduspargi looduskaitsealasse, mis on Natura 2000 võrgustiku osa. Salorno jaam on peatus Brenneri raudtee liinil Innsbruckist Veronasse.
Loodes külgneb Salorno Lõuna-Tirooli valdade Kurtinigi, Margreidi, Montani ja Neumarktiga. Idas ja lõunas külgneb see Trento provintsi valdade Capriana, Cembra, Altavalle, Giovo, Mezzocorona ja Roverè della Lunaga. Salurner Klause (Chiusa di Salorno), Adige oru kitsas osa Fiemme Dolomiitide ja Nonsbergi grupi vahel tähistab Lõuna-Tirooli lauskmaa lõunapiiri. Umbes 1600. aasta paiku kinnistus seal saksa-itaalia keelepiir, olukord, mis sai 19. sajandil rahvusliku rõhuasetuse, nagu näitab "Bozner Bergsteigerlied".
Salorno vallas on frazioni (alljaotused, peamiselt külad ja asundused) Gfrill (Cauria) ja Buchholz (Pochi). 2011. aasta 31. detsembri seisuga elas Salornos 3591 inimest ja valla pindala on 33,2 km².

Ajalugu

Asustatuna Rooma keisririigi päevilt, on Salornot Langobardide kuningriigis esmakordselt mainitud Hertsogite valitsemise ajal 580. aasta dokumendis kui Salurnis, kui Trienti hertsog Ewin võitles Merovingide kuningate Guntram I ja Childebert II sissetungivate frangi vägede vastu.
Küla on tuntud keskaegse Haderburgi (itaalia: Castello di Salorno) lossi varemete poolest. Esmakordselt 1053. aasta reisikirjas mainituna, paikneb see lubjakivikaljul kõrgel Adige oru Salurner Klause pudelikaela kohal. 1158. aastal ründasid kohalikud Eppani krahvid kahte Rooma Kuuria kardinali nende teel keiser Friedrich I Barbarossa õukonda. Friedrichi nõbu Heinrich Lõvi käivitas karistusekspeditsiooni, milles loss purustati. Hiljem ehitati see uuesti üles ja 1200. aasta paiku omandasid selle Tirooli krahvid. Aastal 1284 ostis selle krahv Meinhard II, aastal 1349 piiras ja hõivas selle Baieri hertsog Ludwig V, ja lõpuks pärisid selle aastal 1363 Austria Habsburgid. Keiser Maximilian I laiendas kindlustusi, kuid loss kaotas varsti oma strateegilise tähtsuse ja lagunes. 1648. aastast olid varemed Veneetsia Zenobio-Albrizzi krahvide valduses.
Pärast Esimest maailmasõda ja Austria-Ungari lagunemist annekteeris Itaalia Salorno koos ülejäänud Lõuna-Tirooli ja teiste Austria aladega, nagu nägi 10. oktoobril 1920 ette Saint-Germaini rahu. 1921. rahvaloenduse järgi kuulutas rõhuv enamus Salorno elanikest end saksakeelseks. Pärast seda korrastas valitsuskomisjon tulemust, muutes inimeste deklaratsiooni, kelle perekonnanimi kõlas itaaliapäraselt. Salornos ja mõnes muus Lõuna-Tirooli vallas on sealtsaati itaaliakeelne enamus. Fašistliku režiimi poolt läbi viidud tõhus italianiseerimine muutis lõplikult keelte vahekorda. Täna kõneleb vaid 37% asukatest saksa keelt emakeelena.

Keeleline jaotus

Alates 2001. aastast on Salorno elanikkond tugevalt kasvanud. 2011. aasta rahvaloenduse järgi kõneleb 61,85% rahvastikust esimese keelena itaalia keelt, 37,74% saksa keelt ja 0,40% ladiini keelt.
Objektkood

Objektkood või objektfail on üks programmi loomise vaheetappe, kus lähtekoodi failid on kompileeritud, kuid nad ei moodusta veel ühtset tervikut, programmi. Erinevatest objektkoodi failidest saab linkimise tulemusena panna kokku lõpliku arvutiprogrammi või teegi.

Tehniline kirjeldus

Objektfaili vorming on failivorming, mida kasutatakse objektkoodi salvestamiseks kompilaatori või assembleriga, enamasti masinkoodina. Objektfail ei sisalda tihti mitte ainult objektkoodi, vaid ka ümberpaigutamise ehk relocationi informatsiooni, mida linkija kasutab objektfailide ühendamisel tervikuks. Samuti võib objektfail sisaldada sümboleid (muutujate ja funktsioonide nimesid) ning veasilumise (debugging) informatsiooni.
Objektfailivorminguid on palju, kunagi oli kõikidel eri tüüpi arvutitel oma failivorming. Peale UNIXi ja sarnaste operatsioonisüsteemide loomist on jäänud kasutusse vähem vorminguid, näiteks COFF ja ELF.
Objektfailivormingu disain on tihti operatsioonisüsteemi disaini üks olulisemaid osi, see mõjutab nii linkimise kui ka arvuti kiirust, programmeerija tööviljakust, seega kaudselt ka kasutajat. Enamik objektfaile sisaldab struktureeritud andmeplokke, mis loetakse käivitades arvutiprogrammist operatsioonisüsteemi mällu ning käivitatakse etteantud koodiplokk.
Lihtsaim objektfailivorming on DOS COM, mis kujutab endast lihtsalt binaarandmeid, mis loetakse alati kindlaksmääratud aadressile arvuti mällu. Enamus teisi vorminguid sisaldab ka muud infot peale koodi; võimaldades programmil paikneda mälus erinevatel aadressidel.