Lohesurf

Ajalugu

Tänapäevane lohesurfisport pärineb aastast 1995. 
1800. aastatel kasutas George Pocock lohesid, et liigutada vankreid maa peal ja laevu vee peal, kasutades neljaliinilist juhtimissüsteemi – sama süsteemi, mis on tänapäeval tavakasutuses. Nii vankrid kui ka laevad olid võimelised purjetama ülestuult. Lohesid võis lennutada pikalt. Eesmärk oli luua lohejõud alternatiiviks hobujõule osalt selleks et vältida vihatud hobusemaksu, mis oli tol ajal kasutusel.
1903. aastal töötas lennunduspioneer Samuel Cody välja inimest kandva tuulelohe ja tal õnnestus ületada La Manche'i väin väikeses paadis, mida vedas tuulelohe.
1970. aastate lõpus arenesid loheliinid, kõigepealt Kevlari ja seejärel Spectra ja lohed muutusid paremini kontrollitavateks ja paranes ka efektiivsus. 1978. aastal ületas Ian Day "FlexiFoil" Tornado katamaraan lohe jõuga 40 km/h piiri.
1977. aasta oktoobris võttis hollandlane Gijsbertus Adrianus Panhuise esimese lohesurfi patendi. Patent oli "veespordi jaoks kasutades ujuvat surfilaua tüüpi lauda, kus piloot seisab püsti ja teda tõmbab tuul langevarju moodi seadmega, mis on kinnitatud tema trapetsi tüüpi rihma-rakmete külge." Kuigi see patent ei äratanud mingit kaubanduslikku huvi võib Panhuiset pidada lohesurfi kontseptsiooni autoriks.
1980. aastatel oli pidevalt õnnestunud katseid kombineerides lohesid kanuude, uiskude, suuskade, veesuuskade ja rulluiskudega.
1970-ndatel ja 1980-ndate algul töötas Dieter Strasilla Saksamaalt välja langevarjusuusatamise ja hiljem täiustas lohesuusatamise süsteemi kasutades isetehtud tiibvarje, mis lubasid piloodil sõita ülestuult ja mäest üles, samuti aga ka soovi korral õhku tõusta. Strasilla ja tema sõber Andrea Kuhn Šveitsist kasutasid seda leiutist koos kombinatsiooniga surfilaudadest ja isetehtud maabagidest. Üks Strasilla patente (u 1979. a) kirjeldas esmakordset täispumbatava lohe kasutamist lohesurfi jaoks.
Kaks venda, Bruno Legaignoux ja Dominique Legaignoux Prantsusmaa Atlandi ookeani rannikult töötasid lohesurfi jaoks lohesid välja 1970-ndate lõpus ja 1980-ndate algul ning patenteerisid täispumbatava lohe disaini novembris 1984. Disain oli sama, mida on paljud firmad hiljem kasutanud, et arendada oma tooteid.
1990. aastatel leiutas Peter Lynn Argyle'i pargis Ashburotnis Uus-Meremaal lohebagisõidu. Lynn ühendas kolmerattalise bagi tänapäevase madratslohe eelkäijaga. Lohebagisõit muutus üle maailma väga populaarseks ja 1999. aastaks oli müüdud üle 14 000 bagi.
Tänapäevase lohesurfi arendamine Roeselersite poolt Ameerikas ja Legaignoux' vendade poolt Prantsusmaal läks edasi paralleelselt lohebagidega.
Bill Roeseler, Boeingu aerodünaamik, ja tema poeg Cory Roeseler arendasid ja patenteerisid KiteSki süsteemi, mis koosnes veesuuskadest, mida vedasid kahe liiniga delta stiilis lohe, mis oli poomiga juhitav. KiteSki oli kaubanduses saadaval 1994. aastal. Lohel oli algeline veest üleslaskmise võimalus ja sellega sai sõita ülestuult.
Paljud peavad kaasaegse lohesurfi leiutajaks Cory Roeselerit. Esimest korda kasutas ta KiteSki süsteemi Mauil 1993. aastal.
1995. aastal Cory Roeseler külastas Peter Lynni Uus-Meremaal Clearwateri järve ääres Ashburton Alpine piirkonnas ja demonstreeris kiirust, tasakaalu ja ülestuule nurka oma "suusaga". 1990. aastate lõpus arendati Cory suusk üksikuks lauaks, mis sarnaneb surfilauaga.
1996. aastal demonstreerisid ja populariseerisid Laird Hamilton ja Manu Bertin lohesurfi Hawaii rannikul Mauis, samal ajal kui Raphaël Baruch USA-s Floridas eksperimenteeris purjelaua ja erinevate madratslohedega. Spordiala nimi muutus lennusurfist lohesurfiks.
1997. aastal töötasid Legaignoux' vennad välja ja hakkasid müüma läbimurdelise Wipika lohe kujuga lohesid, millel oli ette vormitud kuju täispumbatavate balloonidega ja lihtne valjaste süsteem, mis kinnitusid tiibade otstesse ja mis mõlemad tegid märgatavalt kergemaks vette kukkunud lohe uuesti üleslaskmise.
Esimene võistlus peeti Mauil 1998. aasta septembris ja selle võitis Flash Austin.
Alates 1999. aastast sai lohesurfist populaarne rahvaspordiala, kui spordiga liitusid purjelaudade tootjad Naish ja Neil Pryde. Ühesuunalistest laudadest, mis pärinesid purjelauast ja surfist sai üldlevinud lohelaua vorm. Alates 2001 ja sealt edasi said siledal veel sõitjate jaoks populaarsemaks kahesuunalised lauad, samal ajal ühesuunalisi laudu kasutati edasi lainetes sõidu jaoks.
2005. aastal töötas Bruno Legaignoux välja kaarja kujuga lohe, mis on litsentseeritud paljude lohetootjate poolt. Kaarlohed pakkusid kuni 100% jõu maha võtmist, mis tegi nad algajate ja mittekogenud lohesurfarite jaoks palju turvalisemaks. Esimene kaarlohe, mis laialdaselt kättesaadav, oli Cabrinha Crossbow.
2012. aasta mais kuulutati lohevõidusõit välja spordialana 2016. aasta Rio olümpiamängudel, asendades purjelauasõidu. Pärast ISAF peaassamblee hääletust (Dun Laoghaires Iirimaal) aga pandi purjelauasõit tagasi nii naiste kui meeste arvestusse. Seni ei ole mingit muud teadaolevat plaani lohesurfi olümpiasporti kaasata.
2013. aastaks oli loodud üle tosina erineva lohesurfi stiili, sealhulgas lainesõit, trikisõit, veelaua stiil, võidusõit, kiirus, allatuulesõit, hüppamine, õhustiil jne.
Nüüdseks on saadaval suur hulk erinevaid lohesid, mis sobivad erinevate sõidustiilidega, kaasaarvatud C-lohed, kaarlohed, deltalohed, hübriidlohed, madratslohed ja spetsiaalsed vaikse ilma lohed.

Jõulohed

Jõulohesid (inglise power kites) on saadaval peamiselt kahte tüüpi: täispumbatava esiservaga lohed ja madratslohed.

Madratslohed

Madratslohed on samuti peamiselt ripstop nailonist koos õhu kambritega, et anda neile tõstejõud ja fikseeritud valjastega, et säilitada lohe kaarjas kuju, mis sarnaneb tiibvarju omaga. Madratslohede eelis on see, et nende balloone ei ole vaja käsitsi täis pumbata. See on protsess, mis võib täispumbatava lohe puhul võtta aega kuni 10 minutit. Madratslohed on kujundatud kas avatud või suletud kambritega.

Avatud kambritega

Avatud kambritega madratslohed tuginevad pidevale õhuvoolule vastu sisselaskeventiile, et jääda täis pumbatud. Neid on aga praktiliselt võimatu uuesti õhku saada, kui nad vette kukuvad, kuna neil ei ole mingit võimalust vältida õhust tühjenemist ja nad ligunevad vees kiiresti läbi.

Suletud kambritega

Suletud kambritega madratslohed on välimuselt peaaegu äravahetamiseni sarnased avatud kambritega lohedega. Välja arvatud see, et nad on varustatud sisselaskeventiilidega, et hoida õhku kambrites ja hoides seega lohe õhku täis (või vähemalt muutes õhu väljavoolu väga aeglaseks) isegi vette kukkudes. Vees taaskäivitamine suletud kambritega lohega on palju lihtsam. Liinidest tugevalt tõmbamine võimaldab neil üldjuhul uuesti õhku tõusta.

Lohe suurused

Lohesid on saadaval suurustes 0,7–21 m² ja isegi suurematena. Üldiselt mida suurem on pindala seda rohkem jõudu lohel on. Lohe võimsus on otseselt seotud lohe kiirusega. Väiksemaid lohesid saab lennutada kiiremini tugevama tuulega. Lohesid on saadaval erinevate kujudega. Mõned lohed on ristkülikukujulised, teistel on teravamad otsad. Erinev kuju määrab lohe lennuomadused. 
Kogenud lohesurfaritel on tavaliselt erinevate tingimustega sõitmiseks vaja kolm või rohkem lohekomplekti. Kaarlohede puhul võib piisata ka kahest lohest, kuna nende tuulevahemik on väga suur. Mõningad kogenud lohesurfarid kasutavad ainult ühte kaarlohet. Väiksemaid lohesid kasutavad kergemakaalulised sõitjad või tugeva tuulega sõitjad. Suuremaid lohesid kasutavad raskemad sõitjad või sõitjad kes sõidavad vaikse tuule tingimustes. Suurtel ja väikestel lohelaudadel on sama efekt. Mida rohkem tuulejõudu on saadaval, seda väiksema lauaga saab sõita. Üldjuhul läheb lohesurfi jaoks vaja ühte lauda ja ühte kuni kolme lohet (7–12 m² suurust).

Sobilikud surfikohad

Lohesurfi jaoks sobib iga asukoht, kus on järjekindel ja püsiv meretuul (5–15 m/s), suur avatud veekogu ja piisavalt ruumi lohede üleslaskmiseks. Enamus lohesurfi toimub mere ja ookeanide kallastel, tavaliselt randade läheduses aga sellega saab tegeleda ka suurtel järvedel ja abajatel ning mõnikord ka jõgedel. Kuna lohesurf sõltub tugevasti soodsatest ja järjepidevatest tuuletingimustest, siis teatud kohad kipuvad muutuma rohkem populaarseks ja lohesurfarite lemmikuteks.

Tuule tugevus ja lohe suurus

Lohesurfarid muudavad lohe suurust ja/või lohe liinide pikkust olenevalt tuule tugevusest – tugevama tuule jaoks on vaja väiksemat lohet, et vältida ülejõuestatud olukordasid. Lohesurfarid määravad tuule tugevuse kasutades kas anemomeetrit või tavaliselt hinnates silma järgi nagu näidatud Beauforti skaalal.
Kõik nüüdisaegsed lohed, mis on mõeldud lohesurfi jaoks pakuvad võimalust lohe jõud maha võtta. Kasutades jõu maha võtmist, lohe ründenurk tuule suhtes väheneb, mille tulemusel lohe püüab vähem tuult ja väheneb lohe võimsus ehk tõmbejõud.
Tuule kiirus, sõitja kogemus ja kaal, laua suurus, lohe disain ja sõidustiil on kõik omavahel seotud ja mõjutavad lohe valikut.
Kogenud sõitja üldjuhul kannab kaasas erineva suurusega lohesid, mis on sobilikud tuule kiirusega. Tüüpiline lohesurfi varustus võib sisalda lohesid suurustes 8 m², 10 m² ja 12 m². Täpsed lohe suurused sõltuvad sõitja kaalust ja soovitud tuule tugevuse vahemikust.
Kaarlohedel on suurem tuuleulatus kui C-lohedel, nii et kaks lohet suurusega 7 m² ja 12 m² võivad moodustada efektiivse varustuse tuulte jaoks vahemikus 5–15 m/s, sõitja jaoks kelle kaal on 75 kg.

Tuule suund

Otse või risti mere pealt randa kuni rannaga paralleelselt puhuvad tuuled on lohesurfi jaoks kõige sobilikumad. Maatuulte puhul tekib oht saada puhutud kaldast eemale, juhul kui peaks tekkima tõrge varustusega, varustuse kaotus või kontrolli kaotamine. Maatuuled on sobivad järvel sõitmiseks või siis, kui on saadaval päästepaat. Maatuuled ei ole aga üldjuhul eriti ühtlased, vaid väga puhangulised.

Ohud ja turvalisus

Jõulohed on piisavalt võimsad, et tõmmata lohesurfarit sama kiirelt nagu paat tõmbab veelauasõitjat ja lisaks tõsta sõitja ka kõrgele õhku. Lohe võib aga muutuda kontrollimatuks ning see olukord võib olla väga ohtlik ja seda eriti rasketes ilmastikutingimustes. Lohe võib väljuda kontrollida alt näiteks pärast lohesurfari kukkumist või ootamatut tuulepuhangut.
Raskeid vigastusi on võimalik saada pärast õhkutõstmist, lohistamist, minemakandmist, allatuult viimist või sööstu, mis põhjustab kokkupõrke kõvade objektidega, kaasa arvatud liiv, hooned, maastik või elektriliinid või isegi löök piisava kiirusega vastu veepinda kõrgelt ülevalt kukkudes. Piisav kvaliteetne lohesurfikoolitus, ettevaatlik kogemuse omandamine ja pidev kaine otsustusvõime kasutamine ning turvavarustuse kasutamine peaksid tagama lohesurfiga tegeledes vähem probleeme.

Lohesurfi ohutusreeglid

Mõnedes riikides on lohede lennutamise ja turvalisuse tagamise jaoks olemas seadused, mida võib kohandada ka lohesurfi jaoks.
Lohe üleval reegel – lohesurfar, kes on ülestuult (tuulele lähemal) peab hoidma oma lohe kõrgel, et vältida liinide ristumist allatuult sõitvate lohesurfaritega. Sarnaselt peab allatuult sõitev lohesurfar hoidma oma lohe madalal, et vältida liinide ristumist ülestuult sõitvate lohesurfaritega. See kehtib sõltumata sellest kas surfarid sõidavad samas suunas või üksteisele vastu.
Vaba liikumisruumi reegel – lohesurfar peab hüpates jätma vaba turvatsooni vähemalt 50 meetrit allatuult kuna hüppe ajal nad liiguvad allatuult. Sõitjal peab olema ka vaba turvatsoon hüppekohast 30 meetrit ülestuult, kuna tema liinid võivad puutuda kokku teise lähedaloleva surfari lohe ja liinidega. On oluline silmas pidada ka muid potentsiaalseid ohtusid nagu näiteks inimesi, ehitisi, puid ja muid fikseeritud takistusi sõitjast allatuult ja külgtuult.
Lohesurfareid peetakse võrdväärseteks purjelaevadega, nii et kehtivad ka mõned standardsed purjetamise reeglid nagu näiteks:
Tüürpoordi reegel – kui lohesurfarid lähenevad vastupidistest suundadest, siis sõitja, kelle tuul puhub tüürpoordi (parem pool, parem jalg/käsi viib sõidusuunas) on sõidueesõigus. Lohesurfar, kellel tuul puhub vastupidi (vasak pool, vasak jalg/käsi viib sõidusuunas), peab andma teed teistele. Lihtsamalt öeldes tähendab see, et "hoia paremale" lohesõitjast, kes sõidab vastupidises suunas ja möödub vasakult.
Purjetamistermineid kasutades peab meremees või lohesurfar läbisõiduõigusega nõudma seda õigust (hoiatades teisi lohesurfareid) hüüdma "tüürpoord" väga selgelt ja õigeaegselt.
Muud paadisõidu reeglid nagu keelutsoonid, kaugus kaldast ja ujujatega arvestamine kehtivad samuti.