Julie Wilhelmine Hagen-Schwarz

Julie Wilhelmine Emilie Hagen-Schwarz (27. oktoober 1824 Väike-Prangli mõis (Klein-Wrangelshof/Mazbrenguļi), Dikļi kihelkond – 20. oktoober 1902 Tartu) oli baltisaksa päritolu Eesti maalikunstnik.
Julie Wilhelmine Hagen-Schwarz sai kunstialase alghariduse oma isalt, August Matthias Hagenilt. Aastal 1848 sõitis ta Dresdenisse, kus ta õppis Tartu Ülikooli Stefan Villebois' stipendiumi toetusel kolm kuud, tegeledes peamiselt vanade maalide kopeerimisega. Seejärel õppis ta Joseph Bernhardti ja Moritz Rugendase juures Münchenis ning aastatel 1851–1854 suurvürstinna Maria Nikolajevna stipendiumi toel August Riedeli juures Roomas.
Aastal 1854 pöördus ta tagasi Tartusse. Ta sai kuulsaks portretistina. Aastatel 1855–1858 saatis ta oma abikaasat, hilisemat astronoomiaprofessorit Peter Carl Ludwig Schwarzi uurimisreisidel Siberisse. Ta nimetati aastal 1858 esimese Eestist pärit kunstnikuna Peterburi Kunstide Akadeemia akadeemikuks portreemaali alal.

Lapsepõlv

Julie Hagen sündis 1824. aastal Lätis. Kahe aasta pärast kolis tema pere Tarusse, kus tema isast August Matthias Hagenist sai joonistusõpetaja kohalikus gümnaasiumis ja tütarlastekoolis. Hiljem sai ta Tartu Ülikooli joonistuskooli juhatajaks.
Julie sai hariduse erakoolis ning 16-aastaselt sooritas ta ka koduõpetaja eksami. Hageni õpetas joonistama tema isa, kes ei olnud tavapärase klassikalise õpetuse pooldaja - Julie alustas õpinguid loodusobjektide maalimisega. Algul spetsialiseeruski noor kunstnik lillemaalile.
Kuna Julie Hagen oli äärmiselt andekas, siis otsustas August Hagen esitada 1843. aastal tütre tööd Villebois' stipendiumile, mis oli mõeldud vähekindlustatud Tartu Ülikooli õpilastele. Juliel vedas - välisõpinguteks saadi 1000 bankorubla.

Õpingud välismaal

1848. aastal sõitis Julie Hagen koos isaga Saksamaale Dresdenisse, kus õppis klassikute ja kaasaegsete töid. Tema õpetaja oli tuntud kunstnik Christian Friedrich Gonne. 

Kui noorel kunstnikul aasta lõpuks stipendiumirahad otsa olid lõppenud, võtsid emapoolsed sugulased naise mõneks ajaks endaga Münchenisse kaasa. Hoolitseti selle eest, et Julie saaks endale seal võimalikult hea õpetaja - Joseph Bernardti. Münchenis liikus Julie fookus kopeerimiselt taaskord natuurile. Tema töid osteti ning ta oli kunstitundjate poolt hinnatud.
Teiseks eeskujuks ja nõuandjaks Münchenis kujunes Lõuna-Ameerikast naasnud Mortiz Rugendas, kellest naine ka elusuuruses indiaanirõivastes portree maalis ning sellega Müncheni Kunstiühingus esines.
Hageni õpetajad soovitasid teda õpilaseks Roomas resideeruvale saksa maalikunstnikule August Riedelile. 1851. aastal õnnestus Juliel leida ka toetus Itaalias elamiseks ja õppimiseks. Leuchtenburgi hertsoginna ja tsaaritütar Maria Nikolajevna palus Juliel oma maalid Leuchtenburgi paleesse näitamiseks tuua, misjärel õnnestus tal Juliele Peterburi Akadeemia kaudu kolmeaastane stipendium taodelda.
Itaalia perioodi võib Hageni elus pidada parimaks - kaasaja parimad salongimaalide näited, mis olid romantilised ja väga kõrge tehnilise tasemega. Sellest ajast on pärit ka Julie parimad akvarellid.

Tagasi Eestis

1854. aastal siirdus Julie Hagen tagasi kodumaale ning abiellus Tartu Ülikooli astronoomiprofessori Peter Carl Ludwig Schwarziga. Schwarz oli Julie kadunud õe abikaasa, kellega juba õe eluajalgi kirjavahetust peeti. Seetõttu ei saa abielu pidada lihtsalt perekondliku kohustuse täitmiseks, tegu oli teadliku valikuga.
Õige pea peale pulmi läks noorpaar Ida-Siberisse uurimisretkele. Siberis sündisid ka paari esimesed lapsed. 1858. aastal otsustati tagasi Tartusse pöörduda. Aprillis eksponeeris Julie Hagen-Schwarz oma nelja tööd Peterburi Kunstide Akadeemia näitusel, mille eest sai ta portreemaalialal akadeemiku tiitli. Sellest ajast alates võis tema tööde alt leida signatuuri "Julie Hagen-Schwarz".
Julie Tartu perioodist palju materjali säilinud ei ole. Teatakse, et suurem osa selle perioodi töödest oli fotograafilised protreed. Lisaks osales Hagen-Schwarz tihti ka näitustel.

Isiklikku

Abielust Ludwig Schwarziga, kes töötas ülikoolis õppejõu ja tähetorni direktorina, sündis perre kaks poega ning tütar. On teada, et Juliele meeldis tegeleda siidimaali ja majoolikaga. Lisaks andis ta joonistamis- ning maalimistunde. Üheks tema õpilaseks oli kunstnik Sally von Kügelgen.
Kunstniku pojapoeg professor Egbert Schwarz on hiljem sõnanud, et Julie oskas kogu oma elu jooksul hiilgavalt ühendada koduperenaise ja ema rolli valitud elukutsega.