Marco Polo

Päritolu

Marco Polo täpne sünniaeg ja -koht on teadmata. Ühe versiooni järgi sündis Marco Polo rikka Veneetsia kaupmehe perekonnas, kes toona elas Korčula saarel Dalmaatsia rannikul, mis siis veel Veneetsia riigile ei kuulunud. Tänapäeval külastab suure ilmaränduri sünnikodu Korčula linnakeses Horvaatias tuhandeid turiste, kuigi tema ilmaletulekut just seal ei kinnita dokumentaalselt ükski fakt. Muude sünnikohtade hulka on ajaloolased pakkunud veel Veneetsiat  ja Konstantinoopolit.

Reis Aasiasse

Aastatel 1271–1274 reisis ta koos onu Matteo ja isa Niccològa mööda Siiditeed Hiinasse, kus viibis kokku 17 aastat. Selle aja vältel külastas ja uuris ta paljusid Sise-Aasia ja Hiina piirkondi. Tagasi purjetas Polo ümber Kagu- ja Lõuna-Aasia, käies paljudes kohtades maal eluoluga tutvumas ja kauplemas ning tuli viimaks Pärsia kaudu kodumaale. Ta saabus Veneetsiasse umbes 1295, seega 24 aastat hiljem. Mitme sajandi jooksul olid tema tähelepanekud neist reisidest aluseks kartograafia ja meresõidu arengule Vaikse ja India ookeani meredel. 
Reisil kogutud varanduse eest omandasid Polod Veneetsia kesklinnas maid ja hooneid ning Marco Polo alustas oma äritegevust. Varsti sai ta õige rikkaks. 1300 abiellus ta kaupmehe Vitale Badoeri tütre Donata Badoeriga. Nad said kolm tütart: Fantina, Bellela ja Moreta.
Oma pikal retkel tegi ta rohkeid ülestähendusi ja märkmeid, mis olid kuni 19. sajandini üheks tähtsamaks allikaks Sise-Aasia kohta. Tema kogemusi kokkuvõtva raamatu esmailmumise aeg pole teada, sest esimesed versioonid pole säilinud. Säilinud on hulk kaartskeeme, joonistusi ja käsikirju, mis üksteisest oluliselt erinevad. Tänapäeval ei peeta ühtegi säilinud käsikirja teistest autoriteetsemaks, vaid tema reisikirjelduse tänapäevased väljaanded ja tõlked põhinevad mitme käsikirja lõimimisel.
Eeltoodu kohta on levinud teinegi kindlalt tõendamata versioon, mille kohaselt sattus Polo 1298. aastal pärast merelahingus osalemist genovalaste kätte vangi, kus jutustas kaasvangist Rusticianole (it. Rustichello) oma reisidel nähtust ja kogetust. Viimane kirjutanudki siis üles "tema raamatu" põhitekstid, milles hiljem on tehtud parandusi ja täiendusi Polo vahetute säilinud märkmete ja kaasatoodud esemete põhjal. Tänapäevaks "Marco Polo raamatuna" paljudes maailma keeltes ilmunud kroonika või ka traktaadi autorsus on seega üsna vaieldav.

Polo reisikirjelduse kriitika

Frances Wood avaldas 1995. aastal raamatu "Did Marco Polo Go to China" ("Kas Marco Polo käis Hiinas?", milles väidab, et Polo reisikirjeldus on üksnes väljamõeldis. Peamine argument selle väite kasuks on asjaolu, et üheski Hiina arhiivis pole ainsatki märget tema kohta, kuigi Hiina ametnikud koostasid arvukaid dokumente teiste Hiinasse sattunud eurooplaste kohta. Kui Polo olnuks tõesti Kubilai-khaani eriesindaja, nagu ta väidab, siis oleks ülimalt ebatavaline, et sellest kroonikatesse jälge pole jäänud. 
Teiseks ei maini Polo oma reisikirjelduses paljusid üksikasju hiina kultuurist, mis peaaegu kõigile hilisematele eurooplastest ränduritele väga tähtsad tundusid. Näiteks ei maini Polo ainsatki hiina ega mongoli kohanime oma 17-aastase sealviibimise jooksul. Ta ei märgi hiina kirjastiili, hoolimata rabavast erinevusest hiina hieroglüüfide ja ladina tähestiku vahel. Ta ei maini puulõikeid, mis sel ajal olid Euroopas tundmatud. Kordagi ei nimeta ta hiinlaste tava juua teed, mida sel ajal Euroopas ei tuntud, ehkki ta tutvustab hiina veinisorte. Ta ei maini kordagi kommet hiina tüdrukute jalalabasid kinnisidumise abil moonutada, kuigi see komme paelus kõiki teisi eurooplasi Hiinas. Ta ei maini kordagi söögipulkade kasutamist ja lõpuks ei nimeta ta kordagi Suurt Hiina müüri. 
Siiski nimetab Polo mitut olulist Hiina ühiskonna tunnust. Näiteks kirjeldab ta portselani, kivisöe kasutamist ja paberraha, mis kõik olid Euroopas 13. sajandil tundmatud. 
Wood oletab, et Polo ei käinud kunagi kaugemal oma perekonna kaubajaamadest Musta mere ääres, aga tal oli juurdepääs pärsia ja/või araabia reisikirjeldustele, millest ta oma teadmised hankis. Polo olevat kirjutanud oma reisiraamatu, kuna seda tüüpi reisikirjeldused hakkasid Itaalias 13. sajandi lõpus populaarseks saama.