google/wiki40b huggingface dataset:
Koporje

Ajalugu

Koporje on teada aastast 1237. 1240. aastatest pärinevad Novgorodi kroonikad märgivad, et ristirüütlid rajasid Koporjesse puitlinnuse ning kirjeldavad selle linnuse hävitamist 1241. aastal Aleksander Nevski poolt.
Puitlinnuse rajas Koporjesse Aleksandr Jaroslavitši poeg Dmitri Aleksandrovitš, kivilinnuse rajasid Koporjesse aga venelased 13. sajandi lõpus, kuid vastuolude tõttu Novgorodi vabariigi ja Dmitri Aleksandrovitši vahel aeti ta Koporjest ning linnus lammutati.
1297. aastal ehitasid novgorodlased taas üle Koporje kivilinnuse ning see oli kuni Jamburgi kindluse (venepäraselt Jam) ehitamiseni 1387. aastal Novgorodi vabariigi mõjusfääri kuulunud Vadja viiendiku keskuseks.
15. sajandi lõpus kuni 16. sajandi alguses ehitati linnus ümber. Linnusest on säilinud linnusemüürid (ligi 2 meetrit paksud) ning neli nurgatorni. Linnuses asuvad ka 16. sajandist pärit kiriku varemed.
Koporje piirkonna vallutasid Rootsi väged Liivi sõja käigus ja see kuulus Pljussa vaherahulepingu alusel aastatel 1581–1590 Rootsile, mil Koporje piirkonna kuberner oli Bogislaus von Rosen. Piirkond tagastati Täyssinä rahulepingu alusel 1595. aastal Venemaale.
1617. aastal Stolbovo rahulepingu alusel kuulus enne Jacob de la Gardie poolt juhitud vägede poolt vallutatud piirkond aastatel 1617–1703 jällegi Rootsi kuningriigile, Rootsi Ingeri Kargalsöstra pogostisse.
1703. aastal Põhjasõja käigus vallutasid feldmarssal Boriss Šeremetevi väed pärast 2-nädalast piiramist linna.
Linnus arvati 1763. aastal välja Venemaa kaitserajatiste nimistust, seoses kaitserajatiste vananemise ja sõjatehnika arenguga.
18. sajandil oli Koporje Peterburi kubermangu maakonnalinn.
Dōzuki

Dōzuki (胴付鋸) on jaapani saag, lääne tapisae analoog. Õhukest saelehte tugevdab piki sae selga kinnitatud roog. Sae hambad suurenevad käepideme suunas. See muudab saagimise alustamise lihtsamaks.
Sarnaselt teiste jaapani saagidega saetakse ka dōzuki'ga tõmmetega enda suunas.
Teet

Teet on mehenimi.
2018. aasta seisuga oli see Eestis populaarsuselt 224. mehenimi. 1. jaanuari 2018 seisuga oli Eestis eesnimi Teet 662 mehel.
Prantsuse esimene keisririik

Eellugu

Napoleon Bonaparte oli Prantsusmaa Esimese Vabariigi ajal tõestanud end andeka väejuhina. 1799. aasta 18. brümääri riigipöördega kukutati Direktoorium ning kehtestati Konsulaat. Napoleon sai esimeseks konsuliks ning tema võim riigis järjes kasvas.
18. mail 1804 otsustas Prantsuse senat anda Napoleon Bonapartele keisritiitli, otsuse ratifitseeris samal päeval rahvahääletus. Napoleoni kroonimine toimus 2. detsembril.
Klaasist võti

Eestikeelsed väljaanded

Eesti keeles ilmus teos Eesti Raamatu kirjastuselt 1987. aastal sarjas "Mirabilia" koos jutustusega "Kõhn mees". Teosed tõlkisid Ralf Toming ja Valda Raud.

Tunnustus

1990. aastal avaldatud edetabeli "The Top 100 Crime Novels of All Time" (UK Crime Writers Association) tulemuste põhjal on teos 31. kohal. Viis aastat hiljem ilmunud nimekirjas "The Top 100 Mystery Novels of All Time Selected" (Mystery Writers of America) asub raamat 88. kohal.
Eduard Reining

Eduard Reining (13. aprill 1899 Tallinn – 14. september 1987 Stockholm) oli Eesti teatriloolane ja -kriitik.

Elulugu

Eduard Reining oli müürsepa poeg.
Lõpetas Tallinna Kaubanduskooli ja Õhtukolledži, õppis 1920–23 Draamastuudio teatrikoolis ja töötas aastani 1924 NSV Liidu Tallinna kaubandusesinduses raamatupidajana. Oli 1924. aasta detsembriputšis osalemise tõttu aastani 1929 vangis. 1930–40 Tallinna Töölisteatri tegevjuht ja 1942 lavastaja. Asutas 1934 ajakirja Teater (1934–40 tegevtoimetaja). 1940–41 Estonia teatri kunstinõunik ja direktor. 1941 oli Saksa okupatsioonivõimude poolt arreteeritud. Põgenes 1944 Rootsi. Töötanud Malmös arhiivitöölise ja raamatupidajana. Oli Stockholmi eesti teatri asutajaid (1945) ja kauaaegne Eesti Päevalehe (Stockholmis) teatrikriitik. Teinud kaastööd ajakirjale Tulimuld.
Vao vald (Koeru kihelkond)

Vao vald (saksa keeles Waoküll) oli vald Järvamaal Koeru kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1892 ja seejärel liideti Vao vald Väinjärve vallaga.
Valla alal asus Vao mõis.
Freyr

Freyr on üks tähtsamaid jumalaid Skandinaavia mütoloogias, viljakusjumal. Ta valitseb vihma, päikest ja põllumajandust. Ta on üks vaanidest, merejumala Njördri poeg ja armastusejumalanna Freyja vend. Ta on abielus Gerdiga, kes on päritolult hiid.
Freyr ratsutab kult Gullinbursti seljas, millel on pimeduses helendavad kuldharjased. Tal on ka laev Skidbladner, mis soovi korral võib nii väikeseks muutuda, et taskusse mahub, sealt välja võttes aga suureks merelaevaks paisub.
Freyrit seostatakse sageli Rootsiga ja teda nähakse Rootsi kuningliku koja eelkäijana.
Walter Max von Lingen

Walter Max von Lingen (11. september 1898 Peterburi – 9. mai 1982 Bremen) oli Eesti vaimulik.
Lõpetas Peterburis gümnaasiumi. Õppis aastatel 1916–1923 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Oli prooviaastal Kose Püha Nikolause koguduses praost Harald Põllu juures. Ordineeriti õpetajaametisse piiskop Jakob Kuke poolt 20. juunil 1926.
Oli 1926–1927 Kuressaare Laurentiuse koguduse abiõpetaja. Kinnitati Kose Püha Nikolause koguduse abiõpetajaks 1. septembril 1927. Kui praost Harald Põld Koselt Tallinna siirdus, täitis Kose koguduse õpetaja kohuseid kuni aastani 1929, mil ta koos perega Ida-Preisimaale evangeelse kiriku teenistusse siirdus.
Pärast II maailmasõda oli ta pikemat aega pastors Heemsenis (Nienburgi kreisis Alam-Saksi liidumaal) ja hiljem Schinnas Stolzenau lähedal, kust ta ka aastal 1969 emerituuri läks, asudes elama Nienburgi.
David Braz

David Braz de Oliveira Filho (tuntud lihtsalt kui David Braz või Braz; sündinud 21. mail 1987 Guarulhoses) on Brasiilia jalgpallur, kes mängib keskkaitsjana Brasiilia kõrgliiga klubis Grêmio.
Ta alustas klubikarjääri Palmeirases, millega liitus 2002. aastal. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta 2007. aastal. 2009. aasta jaanuaris liitus ta Kreeka kõrgliiga klubiga Panathinaikόs, kuid ta sai seal olles vähe mänguaega. Sama aasta juulis suundus ta tagasi Brasiilia kõrgliigasse, liitudes laenulepingu alusel Flamengoga, kellega ta tuli sel aastal Brasiilia meistriks. 2010. aasta augustis sõlmis ta Flamengoga püsiva lepingu.
2012. aasta mais liitus Braz Santosega. Santose meeskonnas mängis ta Brasiilia kõrgliigas kokku kuuel hooajal. Suurimateks saavutusteks jäid Santosega 2012. aastal Lõuna-Ameerika superkarika Recopa Sudamericana võit ning São Paulo osariigi meistrivõistluste võit aastatel 2015 ja 2016. 2013. aastal mängis ta laenul Vitórias ja hooajal 2018/19 Türgi kõrgliiga klubis Sivasspor.
2019. aasta mais sõlmis ta lepingu Grêmioga.
Uhaku sängi paljandid

Uhaku sängi paljandid (ka: Uhaku jõe kanjoni paljandid) on paljandid Uhaku ehk Erra jõe sängis; halduslikult Ida-Viru maakonnas Lüganuse vallas Lüganusel. Paljandid on arvele võetud ürglooduse objektidena.
Paljandid on Uhaku lademe ja Koljala kihistiku stratotüübiks.
Paljanduv paas asub kunagise joa juures. Paljandi kõrgus on 1,15 meetrit. Ülemise osa moodustab 80 cm halli õhukesekihilist porsunud lubjakivi, seejärel esineb kahe 15 cm kõrguse astmena kollakashall keskmisekihiline savikas lubjakivi. Astangu all on põrandana 0,5 meetrit tugevamat lubjakivi.
Metallilõikepingid

Metallilõikepingid  on tööpingid, mis on mõeldud metallide töötlemiseks laastu eemaldamise teel.

Metallilõikepinkide ajalugu

Esimene metallilõikepingi eellane oli ehk ürgne vibupuur, millega kivikirvele silma auk puuriti.
Adolf Portmann

Adolf Portmann (27. mai 1897 Basel – 28. juuni 1982 Binningen) oli Šveitsi zooloog.
Ta töötas peamiselt Šveitsis. Tema doktoritöö oli kiilidest (1921, Baseli Ülikoolis). Ta tegeles palju merebioloogiaga.
Tema eriline huvi oli loomade väljendusvormide vastu.
Vassili Mitrohhin

Vassili Mitrohhin (3. märts 1922 – 23. jaanuar 2004) oli NSV Liidu Riikliku Julgeoleku Komitee ohvitser ning Esimese peavalitsuse arhivaar, kelle poolt RJK arhiivist kopeeritud NSV Liidu Riikliku Julgeoleku Komitee dokumentide põhjal on koostatud koostöös  Christopher Andrew'ga Suurbritanniast rida NSV liidu välisluuretegevust paljastavaid raamatuid.
Kristina Nugin

Kristina Nugin (sündinud 10. juunil 1976 Tallinnas) on Eesti pedagoogikateadlane.

Elulugu

Kristina Nugin on töölise ja õpetaja tütar.
1994. aastal lõpetas Nugin Tallinna 37. Keskkooli, 1999 Tallinna Pedagoogikaülikooli eelkoolipedagoogika osakonna. 2001. aastal kaitses ta TPÜ-s magistrikraadi väitekirjaga "3- ja 4-aastaste laste intellektuaalne areng sõltuvalt keskkonnast" ning 2007. aastal doktorikraadi pedagoogikateadustes väitekirjaga "3–6-aastaste laste intellektuaalne areng erinevates kasvukeskkondades WPPSI-R testi alusel".
Nugin oli 1996–97 Tallinna 59. lastepäevakodu kasvataja, 1997–98 Tallinna 37. keskkooli õpetaja, 1998–99 Eesti Lastekaitse Liidu projektijuht, 1999–2000 Tallinna Mustamäe linnaosavalitsuse lastekaitse spetsialist, 2002– TPÜ/TLÜ eelpedagoogika õppetooli lektor. Loengukursused: laps ja tema arengukeskkond, lapse tundmaõppimine, lapse arengu teooriad ja uurimismeetodid, lapse individuaalsed iseärasused. Koostanud õppevahendeid.

Teadustöö

Kristina Nugini uurimisvaldkond on eelkooliealise lapse intellektuaalne areng eri kasvukeskkondades. Olnud projekti "Lasteaia ja koduse kasvukeskkonna ning erinevate kasvatusmeetodite mõju koolieeliku intellekti ja sotsiaalse kompetentsuse kujunemisele" (1999–2002) põhitäitja ja projekti "Kool kui arengukeskkond ja õpilaste toimetulek" (2003–07) juht. Esinenud konverentsidel, olnud konverentsi "165 aastat lasteaia arengut Eestis" (TLÜ, 2005) korraldaja. TLÜ aukiri 2005. aasta parima õppevahendi eest. 16 teadustrükist.
Hain Rebas

Hain Rebas (sündinud 23. jaanuaril 1943 Tallinnas Hiiul) on Eesti ajaloolane, sõjaväelane ja poliitik; Rootsi sõjaväe reservkapten 1973, Eesti kaitseväe major 1996.

Elulugu

Hain Rebas on Robert (Rain) Rebase poeg. Sõjapõgenike lapsena kasvas ta üles Rootsis.
1961 lõpetas ta Göteborgis gümnaasiumi ja 1967 Göteborgi Ülikooli filosoofiakandidaadina, 1976 kaitses samas filosoofiadoktori kraadi väitekirjaga "Infiltration och handel. Studier i senmedeltida nordisk Balticum I. 1441–1479".
1969–80 oli Rebas Göteborgi Ülikoolis ajaloo-osakonna õppejõud (aastast 1979 dotsent), 1980–91 ja 1993–2008 Kielis Christian Albrechti Ülikoolis Põhjamaade ajaloo professor, ühtlasi 1987–88 Toronto Ülikooli Eesti õppetooli külalisprofessor, 1991–92 ja 1996 Tartu Ülikooli esimene täisaasta veetnud Läänest tulnud külalisprofessor. 1990 oli Hain Rebas Eesti Komitee, 1990-92 Eesti Kongressi ja 1991–92 Põhiseaduse Assamblee liige, samuti Eesti välisministri Lennart Meri nõunik. 21. oktoobrist 1992 kuni 5. augustini 1993 oli ta Eesti Vabariigi kaitseminister Mart Laari esimeses valitsuses, 1994. aastast taas Kieli Ülikooli professor. Ta oli 1977 ja 1978 METROO (Metsaülikool Rootsis) ja 1979, 1984, 1987 Metsaülikooli lektor Kanadas.
Hain Rebas on tuntud kui aktiivne Eesti Üliõpilaste Seltsi liige. Ta on aastaid laulnud Göteborgi Akadeemilises Meeskooris.

Hain Rebas ja Pullapää kriis

Hain Rebase aega kaitseministrina langes Pullapää kriis, kus Asso Kommeri juhitud Läänemaa Vabatahtlik Jäägrikompanii ei allunud enam Eesti kaitseväe juhtkonna käskudele. Tollal väitis ajaleht Eesti Ekspress, et Rebas olevat kriisi ajal laevaga Eestist põgenenud. Rebas on süüdistusi hiljem eitanud ning leidnud, et kriisi lahendamisel läksid  peaminister Mart Laar ja justiitsminister Kaido Kama Rebasest kui kaitseministrist mööda ning ohverdasid ta poliitilistel põhjustel. 3. augustil 1993 astus Rebas ametist tagasi. Sama aasta novembris viis sündmuste jätkumine ka siseminister Lagle Pareki tagasiastumiseni.

Teadustöö

Hain Rebase peamised uurimisvaldkonnad on olnud Skandinaavia ja Balti riikide välis- ja kaitsepoliitika, eesti kultuur, hiliskeskaegse Rootsi ja Läänemere ruumi ajalugu, Rootsi eestlaskond ja rahvusvaheline julgeolekupoliitika. Ta on avaldanud uurimusi Rootsi, Eesti, Saksa, Soome, USA, Taani ja Tšehhi väljaannetes.
Hiljar Pärn

Elulugu

Hiljar Pärn oli talupidaja poeg ja Maie Pärna abikaasa.
Lõpetas 1953 Väimela Loomakasvatustehnikumi, 1958 EPA veterinaariateaduskonna, 1965 Moskva Veterinaariaakadeemias sihtaspirantuuri, veterinaariakandidaat (1966, samas), väitekiri käsitles fosfori ja kaltsiumi vaeguse varajast diagnoosimist, ravi ja profülaktikat lehmadel Eesti NSV-s. Oli 1958–62 Vändra Veisekasvatuse Katsejaama vanemveterinaararst, 1965 EPA katsetehnik, 1965–67 sise- ja nakkushaiguste kateedri assistent, 1967–70 vanemõpetaja, 1970–73 dotsendi kohusetäitja, 1974–2000 dotsent, ühtlasi 1979–81 kateedri juhataja. Õpetanud kliinilist diagnostikat ja mittenakkavaid sisehaigusi; koostanud õppevahendeid.

Teadustöö

Uurimusi loomade mineraalelementide, süsivesikute, rasvade, ainevahetuse ja seedeelundite haiguste alalt. Olnud EPMÜ teadustööde kogumike toimetaja. Osales (aastast 1978) Põllumajandusministeeriumi Veterinaariavalitsuse komisjoni töös, Eesti Loomaarstide Ühingu asutajaid (1988). Ligemale 100 teadustrükist.
Reutte

Naabervallad

Külgnevad vallad ja külad on: Breitenwang, Ehenbichl, Lechaschau ja  Pflach.

Ajalugu

Reutte asub Via Claudia Augustal, Vana-Rooma teel Itaaliast Saksamaale. Tirooli Soolatee Hall in Tirolist Bodeni järveni läbis kogu Außerferni piirkonna.
Reutte sai linnaõiguse 1489. aastal Sigismundilt. Hiljem kinnitas seda Maximilian I, kes andis ka lisaõigusi. Reutte rahvas tähistab seda iga-aastase festivaliga augusti esimesel laupäeval. 
1692. aastast omas maalikunstnik Paul Zeiller Reuttes töökoda, millest sai hiljem kunstikool. Tema poeg Johann Jakob Zeiller ja nõbu Franz Anton Zeiller said mõlemad siin oma esimesed õppetunnid.
Ajal, kui Austria kuulus Saksamaasse (1938 – 1945), oli Reutte lähedal Dachau koonduslaagri eelpost, "Plansee Breitenwald". Aprillis 1945 jõudsid Reuttesse Ameerika 44. jalaväediviisi osad. Ameerika sõduritele oli öeldud, et oodata on tõsiseid rünnakuid, kuid tegelikult ei olnud siin üldse erilist Saksa vägede vastupanu.
Kuna Reutte on teiste oluliste Tirooli osadega ühendatud vaid Ferni kuru kaudu, muutusid üha olulisemaks rahvusvaheline transport ja majandussidemed Euroopa Liiduga, eriti Saksamaaga.

Turism

Reutte on ühendatud Garmisch-Partenkircheni ja Kempteniga Allgäus rongiliiniga, mida opereerib Deutsche Bahn. Reutte on populaarne puhkekeskus ja selle lähedus kuulsate Baieri losside ja Ehrenbergi varemetega tegid Reuttest kultuurilise sihtkoha, samuti suusasihtkoha.
TAT-4

TAT-4 (Transatlantic No. 4) oli neljas seitsmest transatlantilisest allvee telefonikaabelsüsteemist. See paigaldati Atlandi ookeani põhja, ulatudes Vendéest Prantsusmaal kuni Tuckertonini, New Jersey's. Liinid opereerisid 1965. aastast kuni 1987. aastani.
Socorro maakond

Socorro maakond (Socorro County) on maakond USA-s New Mexico osariigis. Geograafilised koordinaadid on 34° 1′ N, 106° 55′ W.
Maakonna halduskeskus ja suurim linn on Socorro.
Maakonna pindala on 17 221 km², millest 5 km² moodustab veepindala.
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 17 886. Aastal 2000 oli elanike arv 18 078.

Ajalugu

Socorro maakond moodustati 1. juulil 1850. aastal.
Gustav III

Gustav III (24. jaanuar (Juliuse kalendri järgi 13. jaanuar) 1746 – 29. märts 1792) oli Rootsi kuningas alates 1771. aastast kuni surmani.
Ta oli kuningas Adolf Fredriki poeg.
Gustav III oli viimane Rootsi monarh, kes valitses absolutistlikult. Et Gustav oli saanud hea hariduse, viis ta ellu olulisi valgustatud absolutismi vaimus reforme, näiteks kaotas piinamise ülekuulamise vahendina ja edendas haridust.
Peatselt pärast troonile tõusmist likvideeris ta 1772. aastal seni kuningavõimule suurt mõju avaldanud aadlirühmitused, nn Kübaratepartei ja Mütsidepartei.
Gustavi peamine eesmärk oli aga Rootsi kunagise hiilguse taastamine. Selleks alustas ta 1788. aastal sõda Venemaaga, et Rootsi kunagisi valdusi (Vana-Soomet, Ingerimaad, Eestimaad ja Liivimaad) tagasi võita. Kuid sõda ei läinud kuigi hästi, Vene armee oli sõjaks küllaltki hästi valmis ning lisaks tekkis Rootsi aadlike seas Vene-sõbralik Anjala Liit. Nii pidi Gustav III sõja 1790. aastal piirimuutusteta Värälä rahuga lõpetama.
Seejärel sõlmisid Gustav ja Katariina II revolutsioonilise Prantsusmaa vastase liidu ning kavandasid sellele rannikule Vene-Rootsi ühisdessanti. Ettevalmistusi alustati 1791. aasta lõpul.
16. märtsil 1792 toimunud maskiballi ajal haavas Gustavit aadliopositsiooni liige Jacob Johan Anckarström. Esialgu ei tundunud haav kuigi tõsine, ent peagi tekkis veremürgitus, millesse kuningas 29. märtsil suri.
ECREA

ECREA ehk Euroopa kommunikatsiooniuuringute ja hariduse assotsiatsioon (European Communication Research and Education Association) on Euroopa suurim meedia ja kommunikatsiooni (teabelevi) uuringutega tegelevaid inimesi ja asutusi ühendav organisatsioon.
Organisatsioon loodi aastal 2005. Aastal 2011 oli selles umbes 2700 liiget. ECREA peakorter asub Brüsselis.
Eesti osalus selles organisatsioonis on märkimisväärselt tugev. Aastail 2005–2009 oli ECREA doktorikooli korraldajaks Tartu, järgnevail aastail Ljubljana.
Anderson (perekonnanimi)

Anderson on perekonnanimi.
Tarkan Tevetoğlu

Tarkan Tevetoğlu, tuntud kui Tarkan (sündinud oktoobril 1972 Alzeys Saksamaal) on türgi popmuusik.
Esimese albumi andis ta välja koos Mehmet Söğutoğluga 1991. aastal ja seda müüdi lühikese ajaga üle 700 000. Tema järgmist albumit müüdi juba üle 3 miljoni. 1998. aastal ilmus Prantsusmaal tema kogumikalbum "Tarkan", mille singel "Şımarık" saavutas rahvusvahelise menu. Seetõttu ilmus album uuesti 1. aprillil 1999. Laulu "Şımarık" kaverit on esitanud paljud artistid mitmetes keeltes.
Tarkan on üks Türgi populaarsemaid muusikuid.
Jack Davenport

Jack Davenport (sündinud 1. märtsil 1973 Stuffolkis) on inglise näitleja.

Elukäik

Jack elas oma elu esimesed seitse aastat Ibizal koos vanemate Maria Aitkeni ja Nigel Davenportiga, kes on samuti näitlejad. Kui Jack oli seitsmene, ta vanemad lahutasid ja poiss saadeti Dragoni internaatkooli. Edasisi õpinguid jätkas ta Cheltenhami ülikoolis.
Davenporti onu Jonathan Aitken on poliitik.
Jack Davenport on abielus näitleja Michelle Gomezega.

Karjäär

Davenporti näitlejakarjäär algas täiesti juhuslikult. Ta oli võtnud ühe aasta ülikoolist vabaks ja osales suvisel draamakursusel, kus teda märkas lavastaja Clwyd Theatr Cymru. 18-aastaselt sattus ta Walesi, kus ta hakkas esinema väikerollides näidendis "Hamlet". Seal sai ta tuttavaks Rhys Ifansiga ("Notting Hill").
Aasta hiljem läks ta ülikooli East Anglia Ülikooli õppima filmi ja inglise kirjandust. Ta proovis ülikoolis olles mitu korda näitlemist, kuid ei olnud sellest piisavalt huvitatud. Näitlemise asemel soovis ta saada pigem liikmeks filmi meeskonnas, kes jääb kaamera taha. Kuid pärast ülikooli lõpetamist veenis Davenporti ema teda kirjutama kirja John Cleese'ile ja küsima osa tolle uues filmis "Fierce Creatures". Seda siiski kaamera taga esialgu. Cleese aga toimis vastupidi ja saatis Davenporti kirja edasi näitlejate osakonda. Kuigi Davenporti roll filmis oli väga väike, sai ta siiski kaamera ees esinemise kogemuse.
Järgmisena sai näitleja osa BBC draamaseriaalis "This Life". Selle rolliga tõestas Davenport ennast näitlejana.
Nüüdseks on Davenport näidelnud paljudes edukates filmides ja seriaalides, sealhulgas "The Talented Mr. Ripley", "Coupling", "Ultraviolet" ning hiljutises kassahitis "Kariibi mere piraadid: Musta pärli needus" ja selle järgedes.
Ásta Guðrún Helgadóttir

Ásta Guðrún Helgadóttir (sündinud 5. veebruaril 1990) on Islandi poliitik, endine Islandi parlamendi liige Islandi Piraadiparteist, valituna Reykjavíki lõunaosast.

Noorpõlv ja haridus

Ásta sündis Reykjavíkis, tema vanemad on Helgi Njálsson (s. 1965) ja Sara Benediktsdóttir (s. 1965). 2014. aastal kaitses ta Islandi ülikoolis bakalaureusekraadi pornograafia tsenseerimise ajaloost Islandil. 2012. aastal õppis ta Varssavi Ülikoolis filosoofiat ja Teherani Ülikoolis pärsia keelt.

Poliitiline karjäär

Ásta liitus Islandi Piraadiparteiga 2013. aasta kevadel. Ta oli intern piraadist parlamendiliikme Amelia Andersdotteri büroos Euroopa Parlamendis. Islandi parlamendivalimiste järel 2013. aastal sai temast parlamendi asendusliige Jón Þór Ólafssoni asemel. 2016-2017 oli ta Piraadipartei fraktsiooni aseesimees.
Aivar Simson

Pere

Aivar Simson on abielus graafik Krista Simsoniga. Elab Harju maakonnas Tammispea külas.
Vana-Roosa vald

Vana-Roosa vald (saksa keeles Rosenhof) oli vald Võrumaal Rõuge kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1939.
Valla alal asus Vana-Roosa mõis.
Oskar Kook

Oskar Kook (8. mail 1899 Alatskivi – 5. märts 1964 Tallinn) oli eesti farmatseut.

Haridustee

1924. aastal lõpetas Tartu ülikooli farmaatsiateaduskonna magistrikraadiga cum laude.

Töö

Töötas proviisorina. Aastatel 1925–1929 oli ta sõjaväeteenistuse ajal nooremleitnandina tööl sõjaväefarmatseudina. 1929. a alustas Oskar Kook tööd Kärdla haigekassa apteegi juhatajana,1934. a Võru linnaapteegi juhataja, 1940. aastast alates töötas Kook Tallinna Tõnismäe apteegi juhatajana.
1962 kirjutas koos G. Vilbastega raamatu Eesti ravimtaimedest "Eesti NSV ravimtaimed".

Isiklikku

Oskar Kook oli abielus stomatoloog-lastearst Hella Pärsimäega.
NSV Liidu Riikliku Julgeoleku Ministeerium

1949

13. oktoobri 1949 NSV Liidu Ministrite Nõukogu otsusega loodi RJM 5. Valitsuse 1. ja 2. osakonna baasilasemel 7. Valitsus, mille ülesandeks oli "riiklike julgeolekuorganite poolt läbitöödeldavate isikute suhtes salajase jälgimise organiseerimine", ning liideti Riikliku Julgeoleku Ministeeriumiga veel ka seni NSV Liidu Siseministeeriumi koosseisus olnud NSV Liidu Piirivalveväed ning miilits. Muudatuste tulemusena muutus Siseministeeriumi kinnipeetute haldamise ja Riikliku Julgeoleku Ministeeriumi ainult riikliku julgeolekuga tegelevateks asutusteks.
17. oktoobril 1949 taasloodi NSV Liidu Ministrite Nõukogu juures asuv Informatsioonikomitee – Rahvademokraatiamaade nõunike valitsuse, EM suund («ЕМ») (emigratsioon) ja NK suund («СК») (nõukogude kolooniad välismaal) baasil taas RJM 1. valitsus (vastuluure välismaal).

1950

14. juulil 1950 anti NSVL MN määrusega nr 3077-1286сс NSVL SM süsteemist NSVL RJM alluvusse eriasumisele (спецпоселения) saadetute järelevalve, milleks moodustati RJM 9. Valitsus – "asumisele saadetute, väljasaadetute ja eriasulate elanike järelevalveks (по надзору за ссыльными, высланными и спецпоселенцами)
9. septembril 1950 võttis ÜK(b)P KK vastu otsuse RJM koosseisu individuaalterrori läbiviimiseks spetsiaalsete büroode ja (Бюро № 1 и Бюро № 2) asutamine, mille ülesandeks oli diversiooniaktide läbiviimine välismaal (nr 1) ja NSV Liidus (nr 2)
1. novembril 1951 allutati RJM-le uuesti NSV Liidu välisluure ning RJM koosseisus moodustati uuesti NSVL RJM Esimene Peavalitsus (Первое главное управление МГБ СССР).

1953

7. märtsil 1953 NLKP KK, NSVL Ülemnõukogu Presiidiumi ja NSVL Ministrite Nõukogu otsusega ühendati Riikliku Julgeoleku Ministeerium ja Siseministeerium uuesti NSV Liidu Siseministeeriumiks (MVD), nagu oli tehtud ka 1934. ja 1941. aastal.
Frangi torn

Frangi torn oli täpsemalt dateerimata keskaegne torn Ateena akropolil. Torn lammutati Kreeka võimude poolt akropoli antiikse välimuse taastamiseks, Heinrich Schliemanni algatusel ja rahastusel 1874. aastal.
Koikküla raudteejaam

Koikküla raudteejaam (algselt saksa keeles Adsel-Koiküll) oli raudteejaam Valga–Mõniste–Ape–Aluksne–Gulbene raudteel Valga maakonnas Valga valla aladel Koikküla külas. Jaam asus Valga raudteejaamast 17,6 kilomeetri kaugusel.
Jaam avati koos raudtee rajamisega aastal 1903. Toonase haldusjaotuse järgi jäi see Hargla kihelkonda Koikküla mõisa maadele. Algselt eelnes sellele Žuldiņi raudteejaam. Aastal 1919 pärast Eesti ja Läti vahelise piiri paikapanekut jäi raudteest Eestisse Žuldiņi ja Hopa raudteejaamade vaheline lõik. Aastal 1923 ehitati uus Eestist Valga raudteejaamast algav Valga–Koikküla raudteelõik, millel asusid Kaagjärve raudteejaam ja Lepa peatuskoht. Teise maailmasõja ajal demonteeriti Lätit läbiv teeharu ja kasutusele jäi vaid Kaagjärve jaama läbiv teelõik. Sõja ajal hävis ka algne Koikküla jaamahoone. 
Kaagjärve raudteejaam suleti koos Mõnistesse viiva raudteega 2. juunil 1970. Uus jaamahoone on kasutusel elamuna.