Johannes Paulus II

1978. aasta teine konklaav

Johannes Paulus II valiti paavstiks 16. oktoobril 1978 ja pühitseti ametisse 22. oktoobril, mil ta pidas jutluse sõnumiga "Ärge kartke!" Ta on jäänud ainsaks paavstiks, kes oma ametissepühitsemisel võttis kardinalide õnnitlused vastu seistes, mitte istudes. Ta valis oma paavstinime Johannes Paulus I järgi. Johannes Paulus II sai paavstiks 58-aastaselt, olles noorim paavst pärast Pius IX-t.
14.–16. oktoobrini 1978 kestnud konklaavil osales 111 kardinali. Konklaavil olid peamised soosikud kardinal Giuseppe Siri ja kardinal Giovanni Benelli. Kui kumbki soosik ei saanud vajalikul arvul hääli, tegi kardinal Franz König ettepaneku valida paavstiks mitteitaallane. Vajalikku häältehulka ei saadud seni kokku, kuni kardinal Sebastiano Baggio asus toetama kardinal Wojtyłat. Ta osutus valituks konklaavi 8 voorus kompromisskandidaadina, saades 97 häält. 16. oktoobril kell 18:18 kohaliku aja järgi anti konklaavi otsusest Sixtuse kabelis teada valge suitsuga ja uus paavst ilmus paavstipalee palkonile kell 19:15.

Vatikani siseriiklikud otsused

Johannes Paulus II ajal oli suurim finantsskandaal Vatikanis 1981–1982 peapiiskop Paul Marcinkuse juhitud Vatikani panka tabanud skandaal.
26. novembril 2000 kehtestati paavsti otsuse alusel Vatikani uus põhiseadus, mis jõustus 22. veebruaril 2001.

1981. aasta atentaat

Johannes Paulus II liikus enne Vatikanis peetavat üldaudientsi 13. mail 1981 Püha Peetruse väljakul spetsiaalse autoga missale kogunenud rahva hulgas, kui umbes kella 17.15 paiku kohaliku aja järgi tulistas Mehmet Ali Ağca 9 mm Browningist tema suunas kaks lasku, millest üks tabas paavsti kõhtu ja teine vasakusse kätte. Tulistamises said haavata ka turistid Ann Odre ja Rose Hall. Teine atentaadis osaleja Oran Celik pidi lõhkama pommid, kuid ei teinud seda. Ağca taskust leiti varem valmiskirjutatud kiri, milles ta kinnitas oma teo motiivina, et tappis paavsti protestiks Nõukogude Liidu ja Ameerika Ühendriikide imperialismi vastu ning protestiks El Salvadoris ja Afganistanis toimuva genotsiidi vastu.
Paavsti opereeriti Gemelli haiglas mitu tundi ja ta viibis haiglas kolm nädalat. Ağcale mõisteti 22. juulil 1981 eluaegne vanglakaristus. 27. detsembril 1983 kohtus Johannes Paulus II Ağcaga ja andestas talle. Paavsti palvel anti 14. juunil 2000 Ağcale amnestia ja ta siirdus Türgisse. 1985 toimus Itaalias atentaadi asjus uus kohtuprotsess, et uurida Bulgaaria eriteenistuse seotust atentaadiga, kuid süütõendite vähesuse tõttu ei suudetud seda kahtlustust tõestada.
Atentaadi uurimise muutsid raskeks Ağca pakutud erinevad vastuolulised versioonid. Esmalt kinnitas ta, et on PVO liige, seejärel seostas oma tegevust Bulgaaria eriteenistusega, Itaalia salateenistusega ja CIAga. Tema tegevust on seostatud ka Nõukogude Liidu poliitikaga ja Vatikani panga reformimispüüetega.

1982. aasta atentaat

Johannes Paulus II viibis 12. mail 1982 palverännakul Fatima basiilikas, kui teda ründas täägiga relvastatud endine preester Juan María Fernández y Krohn, kes protesteeris Vatikani teise oikumeenilise kirikukogu sätestatud muudatuste vastu. Turvamehed tõrjusid rünnaku, mistõttu paavst viga ei saanud.

Teised atentaadid

16. veebruaril 1981 plahvatas Pakistanis Karachis enne paavsti peetud missa algust pomm (teistel andmetel granaat).
Novembris 1982 hoiti Hispaanias ära ETA rünnak paavsti vastu.
1. veebruaril 1983 arreteeriti Itaalias narkoäriga tegelenud türklane Mustafa Savas, kes oli kavatsenud mais korraldada atentaati paavsti vastu.
Märtsis 1983 avastati El Salvadoris paavsti vastu suunatud vandenõu.
Juulis 1983 taheti paavstile Poolas korraldada atentaati.
6. mail 1984 sihtis Sŏuli katedraali ees paavsti mängupüstoliga Lõuna-Korea tudeng.
Mais 1986 arreteeriti Amsterdamis türklane, kes kavatses paavsti tappa.
25. novembril 1986 vahistati Brisbane'is austraallane nelja molotovi kokteiliga, kes kavatses paavsti üllatada.
Al-Qā‘idah kavatses paavsti tappa jaanuaris 1995 Filipiinidel, kuid atentaadi ettevalmistuskohas puhkes 6. jaanuaril 1995 tulekahju. Seda atentaati seostati Ramzi Youssefiga, kes oli 1993 Maailma Kaubanduskeskuses toimunud plahvatuse korraldajaks.
12. aprillil 1997 avastati paavsti visiidil Bosnia ja Hertsegoviinasse 23 tankitõrjemürsku silla alt, mida paavsti autokolonn pidi ületama.
14. mail 1997 teatas Liibanoni julgeolekuteenistus, et avastati vandenõu, mille raames taheti paavsti lennukit rünnata Liibanonis rakettidega.
10. novembril 2002 avaldas ajaleht The Sunday Times artikli "Mastermind of 9/11 plotted to kill Pope", mille väitel kavatseti paavsti tappa 1999 Filipiinidel, kuid see visiit jäi tookord paavsti viletsa tervise tõttu ära. Teistel andmetel oli tegu 1995 plaanitud katsega.
Juunis 2003 ähvardasid islamiäärmuslased paavsti tappa Horvaatias. Bosnias ja Hertsegoviinas tehti samal ajal mitmeid ähvardusi võltspommidega.

Liturgilised otsused

Johannes Paulus II rõhutas 16. oktoobril 1979 avaldatud apostellikus üleskutses "Catechesi tradendae" katehheesi tähtsust.
25. jaanuaril 1983 avaldati uus kanoonilise õiguse koodeks, mille puhul paavst avaldas 11. oktoobril 1992 apostelliku konstitutsiooni "Fidei depositum".
Ta välistas 18. oktoobril 1990 preestrite abielud.
7. detsembril 1992 ilmus katoliku kiriku katekismus.
Ta taunis 30. mail 1994 naiste ordineerimist.
Ta kuulutas 19. oktoobril 1997 Kiriku doktoriks Thérèse Lisieux'st.
1983–1984 tähistati Kristuse lunastuse juubeliaastat. 2000. aastat tähistati juubeliaastana. Oktoobrist 2002 kuni oktoobrini 2003 peeti roosipärjaaastat.

Neitsi Maarja austamine

Johannes Paulus II seostas 1981.aasta atentaadist pääsemist neitsi Maarjaga. Ta käis palverännakutel neitsi Maarjaga seotud pühapaikades Fátimas, Lourdesis ja Loretos. Ta nimetas Međugorje pühapaika maailma spirituaalseks südameks. 14. juunil 1993 kroonis ta Hispaanias La Rabbida neitsi Maarja pühakuju.
Entsüklika "Redemptoris Mater" oli pühendatud neitsi Maarjale.

Ideoloogilised vaidlused

1. mail 1991 avaldatud entsüklikas "Centessimus annus" mõistis Johannes Paulus II hukka marksismi ja tarbijaliku kapitalismi.

Teoloogilised vaidlused

Johannes Paulus II avaldas 2003 entsüklika "Ecclesia de Eucharistia", milles ta rõhutas armulaua sakramendi tähtsust.

Vabastusteoloogia

28. jaanuaril 1979 kritiseeris Johannes Paulus II CELAMi konverentsil vabastusteoloogiat. Ta taunis eelkõige vägivalla õigustamist vabastusteoloogide poolt. Soosiva suhtumise pärast vabastusteoloogiasse saatis ta 1979 tauniva kirja jesuiitide ülemkindralile Pedro Arrupele. Visiidil Nicaraguasse 28. aprillil 1983 mõistis paavst vabastusteoloogia hukka, kuid tema jutlust kippus katkestama rahvas. Samal visiidil noomis ta preester Ernesto Cardenali.
Paavst taunis Leonardo Boffi vaateid.

Teised vaidlused

Johannes Paulus II ajal olid Usudoktriini kongregatsiooni poolt hukka mõistetute või taunitud isikute seas peamiselt teoloogid ja vaimulikud.
Teoloog Hans Küng ei tunnustanud paavsti ilmeksimatuse dogmat ja jäi detsembris 1979 ilma õigusest õpetada teoloogiat.
Dominikaan Jacques Pohier sattus kirikuga vastuollu, sest eiras dogmaatilist vaadet Kristuse ülestõusmisest. 1979 keelati tal õpetada teoloogiat ja pidada missat.
Moraaliteoloogia professor Charles Curran oli vastu katoliku kiriku eetikale. Tal keelati 1986 õpetada teoloogiat.
Teoloog Edward Schillebeeckx vaidlustas arusaama Kristuse loomusest ja neitsi Maarja neitsilikkuse. Tema teoloogilisi vaateid tauniti.
Johannes Paulus II pani 2. jaanuaril 1997 kirikuvande alla Sri Lanka teoloogi Tissa Balasuriya. Järgmisel aastal loobus Balasuriya oma vaadetest ja tal lubati teoloogiat õpetada.
Johannes Paulus II ajal tauniti veel Anthony Kosniki, Bernhard Häringi, Matthew Foxi, Mary Agnes Mansouri, Elisabeth Morancy, Arlene Violeti, Raymond Hunthauseni, Robert Nugenti, Jeannine Gramicki, John McNeilli, Barbara Ferraro, Patricia Hussey, Eugen Drewermanni, Ivone Gebara ja Jacques Gaillot vaateid.

Katoliku kiriku sotsiaaldoktriin

Johannes Paulus II avaldas katoliku kiriku sotsiaaldoktriini kohta entsüklikad "Redemptor hominis", "Laborem exercens", "Sollicitudo rei socialis" ja "Centesimus annus". Ta rõhutas inimese väärikust seoses tööga.

Tööliste ja töötajate õiguste rõhutamine

Oma ametiajal kohtus Johannes Paulus II erinevate ettevõtete töötajatega ja mitmete töölisdelegatsioonidega. Ta saatis 30. jaanuaril 1979 ja 1. veebruaril 1979 läkituse Mehhiko töölistele ja talupoegadele, kohtus 8. veebruaril 1979 Austria ajakirja Hörzu ajakirjanikega, 2. aprillil 1979 Genova töölistega, 6. juunil 1979 Poola töölistega, 22. detsembril 1979 lennufirma Alitalia töötajatega, 15. märtsil 1980 Carrara marmorikaevanduse töölistega, 31. mail 1980 Pariisi töölistega ja pidas neile missa, 30. juunil 1980 L'Aquila töölistega, 16. novembril 1980 Saksamaa töölistega, 26. oktoobril 1980 Itaalia raudteetöölistega, 12. novembril 1980 vabatahtlike tuletõrjujatega, 29. novembril 1980 Itaalia energeetikaettevõtte ENEL töötajatega, 4. detsembril 1980 kaevuritega, 21. veebruaril 1981 Filipiinide suhkrurooistanduste töölistega, 3. aprillil 1981 Merloni tehase töölistega, pidas 19. märtsil 1982 missa Solvay vabriku töölistele, osales 15. juunil 1982 Genfis Rahvusvahelisel Töökonverentsil, kohtus 16. oktoobril 1982 USA sadamatöölistega, 20. novembril 1982 Palermo töölistega, 19. märtsil 1983 Chieti töölistega, 12. septembril 1983 Austria töölistega, 24. septembril 1983 Hollandi mereväe ohvitseridega, 18. märtsil 1984 töölistega, pidas 12. augustil 1984 missa kalurite ja meremeeste eest, 12. septembril 1984 missa Newfoundlandi kalurite eest, kohtus 7. oktoobril 1984 Crotone töölistega, 4. veebruaril 1985 Peruu töölistega, 24. märtsil 1985 Avezzano töölistega, 15. mail 1985 Luksemburgi töölistega, 17. juunil 1985 Porto Marghera töölistega, saatis 21. septembril 1985 läkituse Genova töölistele, külastas 18. oktoobril 1985 Sardiinias Monteponi kaevandust ja kohtus kaevuritega, saatis 19. mail 1985 läkituse Belgia kristlike tööliste liikumisele, 1.oktoobril 1985 kohtus tuletõrjujatega, 17. jaanuaril 1986 Šveitsi lennufirma Swissair esindajatega, 19. märtsil 1986 Prato töölistega, 26. aprillil 1986 Itaalia farmatseutide föderatsioonile, 2. mail 1986 Belgia töölistega, 10. mail 1986 Faenza põllumeestega ja ANIC tehase töölistega, 19. mail 1986 briti meremeestega, 26. oktoobril 1986 Perugia töölistega, 26. novembril 1986 Sydney Transfieldi tehase töölistega, 6. detsembril 1986 katoliiklike töölistega, 19. märtsil 1987 energeetikaettevõtte ENEL töötajatega, 19. märtsil 1987 pidas missa Civitavecchia kaluritele ja meremeestele, palvetas 3. aprillil ja 5. aprillil 1987 Tšiili põllumeeste eest, 10. aprillil 1987 saatis läkituse Argentina töölistele, kohtus 2. mail 1987 Saksamaa töölistega, 25. mail 1987 Cerignola töölistega, 25. mail 1987 sõjaväelenduritega, 12. juunil 1987 Gdański töölistega, 15. septembril 1987 Los Angelese kommunikatsioonitöölistega, 17. septembril 1987 pidas missa põllumeestele, 4. jaanuaril 1988 USA meremeestega, 17. aprillil 1988 kohtus Verona raadiotöötajatega, 1. mail 1988 Civita Castellana töölistega, 11. mail 1988 Boliivia töölistega, 17. mail 1988 pidas missa Paraguay farmeritele, 9. oktoobril 1988 Strasbourgi sadama töölistega, 6. märtsil 1989 Prantsusmaa tuletõrjujatega, 1. aprillil 1989 Vigevano kingavabriku töölistega, 21. mail 1989 Casone töölistega, 25. juunil 1989 kohtus Gaeta sadama töölistega, 29. oktoobril 1989 Taranto põllumeestega, 19. märtsil 1990 San Benigno Canavese töölistega, külastas Olivetti ja Lancia tööstust, 6. aprillil 1990 Jaapani televisioonitöötajatega, 12. mail 1990 Mehhiko kaevurite ja põllumeestega, 26. mail 1990 Malta töölistega, 22. septembril 1990 Ferrara töölistega, 10. novembril 1990 Napoli töölistega, 13. novembril 1990 Aversa põllumeestega, 19. märtsil 1991 Merloni tehase töölistega ja Fabriano paberivabriku töölistega, 27. aprillil 1991 Basilicata töölistega, 15. juunil 1991 tuletõrjujatega, 23. juunil 1991 Mantova töölistega, 19. märtsil 1992 Castellammare di Stabia laevatehase töölistega, 1. mail 1992 Pordenones Zanussi vabriku töölistega, 24. mail 1992 kohtus Casertas telekommunikatsiooni töötajatega, 21. juunil 1992 töölistega, 19. märtsil 1993 Torri põllumeestega, 10. mail 1993 Sitsiila töölistega, 10. jaanuaril 1995 Rooma tänavakoristajatega, 19. märtsil 1995 kohtus Agnone töölistega, 30. märtsil 1996 Itaalia töölistega, 5. mail 1996 Como töölistega, kohtus 21. märtsil 1998 Abidjanis nunitsiatuuri hoone ehitajatega, 13. juunil 1999 Poola lennufirma LOT töötajatega ja 1. märtsil 2003 Olivetti tehase töölistega.

Professorite ja üliõpilaste väärtustamine

Johannes Paulus II kohtus oma ametiajal üliõpilastega 30. jaanuaril 1979 Mehhikos, 3. juunil 1979 ja 8. juunil 1979 Poolas, 3. oktoobril 1979 Ameerika Ühendriikides, 1. juunil 1980 Prantsusmaal, 4. mail 1980 Sairis, 9. mail 1980 Ghanas, 11. mail 1980 Abidjanis, 4. juunil ja 5. juunil 1980 Brasiilias, 30. juunil 1980 L'Aquilas, 5. oktoobril 1980 Otrantos, 17. novembril 1980 Fuldas.
Ta saatis 18. novembril 1980 läkituse professoritele, 15. mail 1982 kohtus Portugali professoritega, 12. septembril 1982 Padova akadeemikutega, 1. novembril 1982 Salamanca professoritega, 20. novembril 1982 Palermo professoritega, 7. märtsil 1983 Guatemala professoritega, 22. mail 1983 Milano professoritega, 26. oktoobril 1986 Perugia ülikooli professoritega, 23. septembril 1990 Ferrara ülikooli professoritega ja 15. veebruaril 2001 professoritega.

Vaeste toetamine

Paavst saatis 18. veebruaril 1981 läkituse Pakistani vaestele. 3. jaanuaril 1988 kohtus ta Rooma vaestega.

Kinnipeetavate ja korravalvurite õiguste rõhutamine

Paavst külastas 1. juulil 1980 Papadua vanglat Brasiilias.
Paavst saatis läkitused 27. detsembril 1983 Rooma Rebibbia vangla kinnipeetavatele, 27. mail 1984 Viterbo vangla kinnipeetavatele ja narkorehabilitatsioonikeskuse ametnikele, 7. oktoobril 1984 Reggio Calabria kinnipeetavatele, 16. mail 1985 Belgia kinnipeetavatele, 20. oktoobril 1985 Cagliari vangla kinnipeetavatele, 2. juulil 1986 Colombia kinnipeetavatele, 19. märtsil 1987 Civitavecchia vangla kinnipeetavatele, 6. aprillil 1987 Antafagosta vangla kinnipeetavatele, 10. aprillil 1987 Argentina kinnipeetavatele, 4. oktoobril 1988 Prantsusmaa kinnipeetavatele, 30. aprillil 1989 Madagaskari kinnipeetavatele, 23. Septembril 1989 Volterra vangla kinnipeetavatele, 9. mail 1990 Mehhiko Durango vangla kinnipeetavatele, 17. juunil 1990 Orvieto vangla kinnipeetavatele, 11. novembril 1990 Napoli vangla kinnipeetavatele, 7. juunil 1991 Płocki vangla kinnipeetavatele, 10. mail 1993 Malaspina vangla kinnipeetavatele, 9. veebruaril 1996 Caracase vangla kinnipeetavatele ja 22. augustil 1997 noortele kinnipeetavatele.
Paavst saatis Itaalia liikluspolitseile läkitused 18. aprillil 1981, 10. aprillil 1982, 2. aprillil 1983, 10. detsembril 1983, 20. jaanuaril 1984, 21. aprillil 1984, 6. aprillil 1985, 29. märtsil 1986, 28. septembril 1999 ja 20. jaanuaril 2000.
Paavst saatis läkituse 24. novembril 1983 Itaalia vanglakaplanitele, 20. jaanuaril 2000 Itaalia munitsipaalpolitseile ja 27. septembril 2004 Itaalia vangivalvuritele.

Perekondlike väärtuste rõhutamine

Johannes Paulus II taunis entsüklikas "Evangelium vitae" raseduse kontrolli ja mõistis hukka abordi. 1982 asutati Vatikanis paavstlik abielu- ja perekonnaprobleemidega tegelev instituut. Ta saatis 30. oktoobril 1978 läkituse Rahvusvahelisele Perekondade Kongressi liikmetele, rõhutas 22. novembril 1981 avaldatud apostellikus üleskutses "Familiaris consortio" kristliku perekonna tähtsust ja käsitles 7. oktoobril 1982 avaldatud apostellikus konstitutsioonis "Magnum Matrimonii" abielusakramenti. Ta avaldas 24. novembril 1983 harta perekonnaõigustest ja 19. mail 1991 kirja abordi vastu. Ta osales 1997 Rio de Janeiros II maailma perekondade kohtumisel.
Ta saatis perekondadele läkitused 30. mail 1980 Kinshasas, 1. juulil 1980 Rio de Janeiros, 19. veebruaril 1981 Filipiinidel, 19. märtsil 1981 Ternis, 13. mail 1982, 2. novembril 1982 Hispaanias, 3. veebruaril 1985, 10. mail 1986 Faenzas, 4. juulil 1986 Colombias, 2. aprillil 1987 Tšiilis, 8. aprillil 1987 Argentinas ja 25. septembril 1993 Astis.

Laste õiguste väärtustamine

Paavst kohtus lastega 5. märtsil 1980, 14. veebruaril 1983, 4. juulil 1986, 18. oktoobril 1986 Firenzes, 14. Septembril 1986 Roomas, 16. novembril 1986 Roomas, 7. detsembril 1986 Roomas, 1. veebruaril 1987 Roomas, 15. veebruaril 1987 Roomas, 13. mail 1988 Boliivias, 20. oktoobril 1991 Roomas, 16. novembril 1991 kohtus Venemaa ja Valgevene lastega, kohtus lastega 15. augustil 1993 Denveris, 18. septembril 1994 Lecces, 6. novembril 1994 Syracuse'is, 10. septembril 1995 Loretos, 5. oktoobril 1995 ÜRO peakorteris, 4. veebruaril 1996 Roomas, 18. veebruaril 1996 Roomas, 25. veebruaril 1996 Roomas ja kohtus 4. juunil 2001 vähihaigete Poola lastega.
Ta kohtus 24. mail 1986 perekondadega, kes on adopteerinud lapsi.

Noorte õiguste väärtustamine

Johannes Paulus II ajal hakati pidama ülemaailmseid noortepäevi. Ta saatis läkitused noortele 3. juunil 1979 Poolas, 5. oktoobril 1979 Chicagos, 23. märtsil 1980 Roomas, 13. aprillil 1980 Roomas, 7. septembril 1980 Velletris, 8. septembril 1980 Frascatis, 14. septembril 1980 Sienas, 20. septembril 1980 Cassinos, 5. oktoobril 1980 Otrantos, 19. novembril 1980 Baieris, 26. aprillil 1981 Bergamos ja 13. veebruaril 1982 Onitshas. Ta saatis 30. detsembril 1982 läkituse Euroopa noortele.

Homoseksuaalsuse taunimine

Paavst tegi 30. oktoobril 1986 avalduse ameeriklastele, milles ta taunis homoseksuaalsust. Ta taunis 1992 tehtud pöördumises Ameerika Ühendriikide piiskoppidele homoseksuaalsust. 31. juulil 2003 alustati kampaaniat samasooliste isikute abielude vastu, mille paavst 18. detsembril 2004 mõistis hukka.

Eutanaasia taunimine

Paavst taunis eutanaasiat entsüklikas "Evangelium vitae" ja 19. mail 1991 avaldatud kirjas.

Haigete tunnustamine ja arstide tunnustamine

Paavst pidas mitmel korral oma avaldustes meeles haigeid ja puuetega inimesi. Ta saatis 9. detsembril 1978 läkituse pimedate liikumisele, 29. jaanuaril 1979 Mexico lastehaigla lastele, 23. detsembril 1979 Rooma haigla patsientidele, 14. juunil 1980 Siena haigla patsientidele, 7. juulil 1980 ja 8. juulil 1980 Brasiilia haigetele, 25. novembril 1980 Potenza haigla patsientidele, 29. jaanuaril 1981 Maailma Kurtide Föderatsiooni konverentsi liikmetele, 5. aprillil 1981 Fatebenefratelli haigla personalile, 13. veebruaril 1982 Onitsha haigla patsientidele, 26. septembril 1982 Brescia haigla patsientidele, 21. novembril 1982 Palermo haigla patsientidele, 22. mail 1983 Milano polikliiniku patsientidele, 24. septembril 1983 arstidele, 29. oktoobril 1983 maailma tervishoiu assotsiatsiooni assambleel osalejatele, 17. veebruaril 1984 Saksamaa haigetele, 25. veebruaril 1984 Vercelli haigla patsientidele, 4. mail 1984 Lõuna-Korea haigetele, 22. mail 1984 Rooma lastehaigla kardioloogidele, 11. juunil 1984 ülemaailmsest bronholoogia kongressist osavõtjatele, 8. septembril 1984 pimedatele, 6. oktoobril 1984 Catanzaro haigla patsientidele, 23. märtsil 1985 Rooma ortopeediakeskuse traumaosakonna patsientidele, 13. mail 1985 haigetele, 17. juunil 1985 Veneetsia haigla patsientidele ja tervishoiutöötajatele, 30 juunil 1985 Atri haigla patsientidele, 8. septembril 1985 haigetele, 22. septembril 1985 Genova haigla patsientidele, 7. oktoobril 1985 haigetele, 20. oktoobril 1985 Cagliari haigla patsientidele, 18. oktoobril 1985 tervishoiutöötajatele, 19. märtsil 1986 Prato haigla patsientidele, 12. aprillil 1986 ülemaailmsel neuropsühhaatria kongressil osalejatele, 9. mail 1986 Imola haigla patsientidele, 11. mail 1986 Ravenna haigla patsientidele, 7. juulil 1986 Saint Lucia haigetele, 6. septembril 1986 Aosta haigla patsientidele, 19. oktoobril 1986 Firenze haigla patsientidele, 23. novembril 1986 Wellingtoni haigla patsientidele, 25. novembril 1986 Brisbane'i haigla patsientidele, 28. novembril 1986 Melbourne'i haigla patsientidele, 19. veebruaril 1987 kirurgide kongressil osalejatele, 21. veebruaril 1987 Maailma Kurtide Föderatsiooni liikmetele, 3. aprillil 1987 Santiago haigla patsientidele, 1. mail 1987 Münsteri haigla patsientidele, 23. mail 1987 Puglia haigla personalile, 25. mail 1987 Foggia psühhaatriahaigla personalile, 14. juunil 1987 haigetele, 7. septembril 1987 Lourdes'i haigla patsientidele, kohtus 17. septembril 1987 Ameerika Ühendriike AIDSi-haigetega, 23. jaanuaril 1988 saatis läkituse Bambino Gesu lastehaigla vabatahtlikele, 12. märtsil 1988 haigetele, 17. aprillil 1988 Verona haigla personalile ja patsientidele, 12. mail 1988 Boliivia haigetele, 21. mail 1988 pimedate liikumise delegaatidele, 11. juunil 1988 Messina haigla patsientidele, 4. septembril 1988 Torino haigla patsientidele, 18. septembril 1988 Maputo haigla patsientidele, 30. aprillil 1989 nefroloogidele, 6. juunil 1989 Helsingi haigla patsientidele, 25. juunil 1989 Gaeta haigla patsientidele, 19. augustil 1989 haigetele, 22. septembril 1989 Cecina haigla patsientidele, 30. novembril 1989 Jaapani haigetele, 27. jaanuaril 1990 Guinea-Bissau haigetele, 2. juulil 1990 Benevento haigla patsientidele, 3. septembril 1990 Tansaania haigetele, 23. septembril 1990 Ferrara haigla patsientidele, 11. novembril 1990 Napoli haigla patsientidele, 10. märtsil 1991 Rooma oftalmoloogiahaigla patsientidele, 6. juunil 1991 Olsztyni haigla patsientidele, 22. juunil 1991 Mantova haigla personalile, 3. augustil 1991 haigetele, 17. oktoobril 1991 Brasiilia haigetele, 22. detsembril 1991 Rooma Sandro Petrini haigla patsientidele, 20. juunil 1992 Cremona haigla haigetele, 9. jaanuaril 1993 kohtus Assisis pimedate tudengitega, 7. veebruaril 1993 läkituse Uganda haigetele, 13. augustil 1993 Krakowi lastehaigla patsientidele, 19. detsembril 1993 Rooma Umberto I polikliiniku personalile, 9. detsembril 1994 pimedate apostelliku liikumisele, 10. detsembril 1994 Loreto haigla patsientidele, 18. jaanuaril 1995 Paapua Uus-Guinea haigetele, 6. septembril 1996 Ungari haigetele, 21. septembril 1996 Toursi haigla patsientidele, 26. aprillil 1997 Tšehhi haigetele, 24. jaanuaril 1998 Kuuba haigetele, 21. juunil 1998 Viini haigetele, 24. jaanuaril 1999 Mehhiko Adolfo Lopez Mateos haigla patsientidele, 26. jaanuaril 1999 Ameerika Ühendriikide St. Louise lastehaigla patsientidele ja 30. mail 1999 kohtus Anconas haigetega. Ta palvetas 26. jaanuaril 2003 Hanseni tõbe põdejate eest.

Mea Culpa

Johannes Paulus II tunnistas 16. märtsil 1998 katoliku kiriku osalust holokausti toimumises. 12. märtsil 2000 tunnistas ta katoliku kiriku süüd ristisõdades, juutide tagakiusamises ja inkvisitsioonis.

Muud põhimõtted

Paavst rõhutas entsüklikas "Redemptor hominis" inimväärikust ja entsüklikas "Veritatis splendor" südametunnistusvabadust.
Ta saatis 22. märtsil 1979 läkituse Rahvusvahelisele Inimõiguste Instituudile.
Ta saatis läkituse 2. oktoobril 1979 Ameerika Ühendriikide mustanahalistele.
Ta saatis 12. novembril 1979 läkituse FAO-le.
Ta saatis 17. novembril 1980 läkituse immigrantidele.
Ta rõhutas 2. detsembril 1984 avaldatud läkituses "Reconciliatio" andeksandmist ja patukahetsust.
Ta sätestas 21. aprillil 1986 avaldatud apostellikus konstitutsioonis "Spirituali militum" sõjaväelaste vaimulikku abi.
Ta sätestas 30. detsembril 1988 avaldatud läkituses "Christifidelis laici" ilmikute kutsumust kirikus.

Pedofiiliaskandaal

Johannes Paulus II vabandas 22. novembril 2001 preestrite poolt seksuaalselt väärkoheldud isikute ees. Ta pidas 23. aprillil 2002 istungi Ameerika Ühendriikides toimunud skandaali pärast.

Animistid

Paavst kohtus 9. augustil 1985 Togos animistidega ja 4. veebruaril 1993 Beninis voodoo järgijatega.

Budistid

Paavst kohtus XIV dalai-laamaga 9. oktoobril 1980, oktoobris 1982, 3. veebruaril 1986, 27. oktoobril 1986, 14. juunil 1988, 1. juunil 1990, 17. juunil 1994, 20. mail 1996, 28. oktoobril 1999 ja 25. novembril 2003.

Hinduistid

Paavst kohtus 7. mail 1980 ja 18. augustil 1985 Keenia hinduistidega.

Juudid

Paavst külastas 13 aprillil 1986 sünagoogi. Juudid taunisid 25. juunil 1987 paavsti kohtumist Austria presidendi Kurt Waldheimiga. Juudid taunisid 2000 toimunud Süüria visiidi ajal seda, et paavst ei kommenteerinud Bashār al-Asadi kõnet.
Ta kohtus Rooma pearabiga 8. veebruaril 1980, 7. aprillil 1994, 15. aprillil 1996, 13. veebruaril 2003, 13. veebruaril 2004 ja 23. mail 2004. Ta kohtus 23. märtsil 2000 Iisraeli pearabidega.
Ta saatis läkituse 12. märtsil 1979 ühele juudi organisatsiooni presidendile, 31. mail 1980 Prantsusmaa juutidele, 3. juunil 1980 Brasiilia juutidele, 17. novembril 1980 Saksamaa juutidele, 13. juunil 1984 Šveitsi juutidele, 15. veebruaril 1985 USA Juudikomitee delegatsioonile, 13.aprillil 1986 Rooma juuditele, 7. oktoobril 1986 Lyoni juutidele, 26. novembril 1986 Sydney juutidele, 9. aprillil 1987 Argentina juutidele, 11. septembril 1987 USA juutidele, 9. oktoobril 1988 Strasbourgi juutidele, 9. juunil 1991 Poola juutidele, 15. oktoobril 1991 Brasiilia juutidele, 3. septembril 1998 Põhja-Ameerika Juutide Föderatsioonile, Maailma Juudikongressi delegatsioonile 22. mail 2003 ja USA Juudikomitee liikmetele 5. veebruaril 2004.

Muhameedlased

Paavst suudles 14. mail 1999 koraani ja külastas 6. mail 2001 mošeed. Ta kohtus 26. augustil 1995 religioonidevahelist dialoogi edendava muhameedlaste grupiga.
Ta kohtus 26. märtsil 2000 Jeruusalemma mufti Ekrima Sa'id Sabriga.
Ta saatis läkituse 7. mail 1980 Keenia muhameedlastele, 8. mail 1980 Ghana muhameedlastele, 31. mail 1980 Prantsusmaa muhameedlastele, 14. veebruaril 1982 Nigeeria muhameedlastele, 19. mail 1985 Belgia muhameedlastele, 18. augustil 1985 Keenia muhameedlastele, 11. aprillil 1987 Argentina muhameedlastele, 22. veebruaril 1992 Senegali muhameedlastele, 25. veebruaril 1992 Guinea muhameedlastele, 4. veebruaril 1993 Benini muhameedlastele, 7. veebruaril 1993 Uganda muhameedlastele, 13. aprillil 1997 Bosnia ja Hertsegoviina muhameedlastele, 22. märtsil 1998 Nigeeria muhameedlastele ja 25. mail 2002 Bulgaaria muhameedlastele.

Õigeusu kirikud

Konstantinoopoli Õigeusu kirik
Paavst kohtus 30. novembril 1979 Ankaras Konstantinoopoli patriarhi Dimitrios I-ga. Alates 1985 saatis ta igal aastal 29. juuni paiku Konstantinoopoli patriarhile läkituse ja alates 1997 iga aasta novembri lõpus läkituse. Ta avaldas koos patriarhiga 7. detsembril 1987, 29. juunil 1995 ja 1. juulil 2004 ühisdeklaratsiooni.
Ta kohtus 27. juunist 30. juunini 1995 ja 29. juunil 2004 Vatikanis Bartholomeos I-ga.
Ta saatis läkitused Ateena õigeusu preestritele 19. septembril 2003 ja õigeusklikele 28. jaanuaril 2005.
Vene Õigeusu kirik
10. juulil 1988 tähistati Vatikanis Kiievi-Vene ristiusustamise 1000. aastapäeva.
Aleksandria Õigeusu kirik
24. septembril 1990 kohtus paavst Aleksandria Õigeusu kiriku patriarhi Parthenios III-ga.
Antiookia Õigeusu kirik
Ta kohtus 13. mail 1983 ja 22. oktoobril 2001 Antiookia Õigeusu kiriku patriarhi Ignatios IV-ga.
Bulgaaria Õigeusu kirik
Ta kohtus 24. mail 2002 Bulgaaria Õigeusu kiriku patriarhi Maximiga ja Bulgaaria õigeusu kiriku delegatsiooniga 26. mail 2003.
Gruusia Õigeusu kirik
Paavst kohtus 6. juunil 1980 Vatikanis ja 8. novembril 1999 Thbilisis Gruusia Õigeusu kiriku patriarhi Ilia II-ga.
Kreeka Õigeusu kirik
Ta kohtus 28. juunil 1984 Kreeka Õigeusu kiriku Austraalia peapiiskopiga Stylianosega. Ta kohtus 4. mail 2000 ja 14. veebruaril 2003 Kreeka Õigeusu kiriku priimase Christodoulosega. Ta kohtus 11. märtsil 2002 Kreeka metropoliidi Panteleimoniga.
Rumeenia Õigeusu kirik
Ta kohtus 8. mail 1999 ja 12. oktoobril 2002 Rumeenia Õigeusu kiriku patriarhi Teoctistiga.
Serbia Õigeusu kirik
Ta saatis 13. aprillil 1997 läkituse Bosnia ja Hertsegoviinas olevatele Serbia Õigeusu kiriku juhtidele.
Soome Õigeusu kirik
Ta saatis 7. jaanuaril 1985 läkituse Soome Õigeusu kiriku piiskopile.

Vanad oriendikirikud

Armeenia Apostlik Kirik
Paavst kohtus 29. novembril 1979 Armeenia Apostliku Kiriku katoolikose Vazgeniga, katoolikos Karekin I-ga detsembris 1996 25. märtsil 1999 ja 29. juunil 1999, 16. aprillil 1983 katoolikos Karekin II-ga, 2001 septembris toimunud visiidi käigus Armeenias katoolikos Karekin II-ga. Ta tegi koos Karekin II-ga ühised avaldused 9. novembril 2000 ja 27. septembril 2001. Ta avaldas 25. jaanuaril 1997 ühisdeklaratsiooni koos katoolikos Aram I-ga.
Ta kohtus 26. märtsil 2000 Jeruusalemma patriarhi Torkom Manoogianiga.
Assüüria kirik
Ta kohtus 8. novembril 1984 ja 11. novembril 1994 assüüria kiriku patriarhi Mar Dinkha IV-ga.
Etioopia kirik
Ta kohtus juulis 1980 etioopia kiriku delegatsiooniga. Ta kohtus 17. oktoobril 1981 patriarhi Tekle Haimanotiga ja patriarh Paulosega 11. juunil 1993.
Kopti kirik
Ta kohtus 23. juunil 1979 Roomas kopti kiriku delegatsiooniga. Ta kohtus 24. veebruaril ja 25. veebruaril 2000 Egiptuses paavst Shenouda III-ga.
Süüria kirik
Ta kohtus 14. mail 1980 Süüria kiriku Antiookia patriarhi Ignatios Yaqub III-ga ja 23. juunil 1984 Ignatios Zakka I-ga. Ta kohtus India süüria õigeusu kiriku katoolikosega Baselios Marthoma Mathews I-ga 3. juunil 1983, 7. veebruaril ja 8. veebruaril 1986.

Uniaadikirikud

Armeenia katoliku kirik
Ta saatis 7. juulil 1984 läkituse Armeenia katoliku kiriku patriarhile Hovhannes Bedros XVIII-le ja 13. detsembril 1999 patriarhile Nerses Bedros XIX-le.
Melkiidi katoliku kirik
Ta kohtus Antiookia melkiidi patriarhi Gregorios III-ga 12. veebruaril 2001.

Evangeelsed kirikud

Paavst tegi 29. mail 1982 ühisavalduse Canterbury peapiiskopi Robert Runciega, avaldas 5. novembril 1983 kirja Martin Lutheri 500. sünniaastapäeva puhul ja osales samal aastal luterlikul jumalateenistusel. Ta palvetas 5. oktoobril 1991 koos kahe luteri piiskopiga, külastas 22. mail 1995 Poolas Skoczów luteri kirikut ja 7. veebruaril 1993 anglikaani pühapaika Kampalas.
Ta kohtus 29. mail 1982 ja 30. septembril 1989 Canterbury peapiiskopi Robert Runciega. Ta kohtus 21. juunil 2002 ja 4. oktoobril 2003 Canterbury peapiiskopi Rowan Williamsiga.
Ta saatis 31. mail 1980 läkituse Prantsusmaa evangeelsetele kirikutele, 17. novembril 1980 evangeelsete kirikute kontsiilile, 30. oktoobril 1980 Itaalia luterlastele, 11. detsembril 1983 Rooma luterlastele, 14. juunil 1984 protestantlike kirikute föderatsioonile, 7. jaanuaril 1985 Soome luteri kiriku piiskoppidele, 29. aprillil 1985 USA luterlastele, 21. märtsil 1986 Hollandi reformeeritud kiriku esindajatele, 27. aprillil 1989 Soome Oulu luteri kiriku esindajatele, 6. juunil 1989 Taani luterlastele, 9. mail 1990 Mehhiko evangeelsete kirikute esindajatele, 2. septembril 1990 Tansaania evangeelsete kirikute esindajatele, 9. juunil 1991 Poola luterlastele, Maailma Luterliku Föderatsiooni presidendile 23. aprillil 1992, 22. juunil 1996 Saksamaa evangeelsetele kirikutele, Suurbritannia metodistide konverentsi presidendile 6. mail 1999, Maailma Luterliku Föderatsiooni presidendile 9. detsembril 1999, USA presbüteri kiriku delegatsioonile 22. märtsil 2001, 25. mail 2002 Bulgaaria luterlastele ja 12. septembril 2003 Slovakkia luterlastele.

Äärmuslased

Johannes Paulus II taunis Vatikani II kirikukogu otsuseid mittetunnustava Pius X Vennaskonna tegevust. 18. novembril 1978 kohtus ta Marcel Lefebvrega. 31. augustil 1985 saatis Lefebvre paavstile kirja. Kui Lefebvre pühitses 1988 ametisse uued piiskopid, mõistis paavst 2. juunil 1988 avaldatud apostellikus kirjas "Ecclesia Dei" tema tegevuse hukka ja Lefebvre oli kanoonilise õiguse koodeksi alusel ekskommunikeeritud.
Peapiiskop Emmanuel Milingo eiras tsölibaati ja abiellus mais 2001. Ta kohtus 8. augustil 2001 Vatikanis paavstiga, esitas 25. augustil 2001 paavstile ametliku vabanduskirja ja siirdus kloostrisse. Milingol võimaldati taas kiriku teenistusse naasta.

Johannes Paulus II tervis

29. veebruaril 1944 sai Wojtyła Krakowis löögi Saksa veoautolt ja viibis haiglas 12. märtsini 1944.
Tal opereeriti 15. juulil 1992 seedekulglast kasvaja.
Tal ilmnesid Parkinsoni tõve nähud 1992, kuid avalikult teatati sellest 17. mail 2003.
Ta kukkus 11. novembril 1993 trepil ja nihestas paremat õlga.
Ta kukkus 28. aprillil 1994 vannitoas ja murdis parema reieluu. Talle tehti 29. aprillil operatsioon.
Ta kannatas 25. detsembril 1995 iivelduse käes, tal oli 13. märtsil 1996, 15. augustil 1996, veebruaris 1997 ja 15. juunil 1999 palavik.
Tal eemaldati 8. oktoobril 1996 pimesool.
Märtsis 2002 oli tal liigesepõletik.
Tal olid 24. septembril 2003 seedeprobleemid.

Viimased päevad ja surm

Paavst sattus 1. veebruaril 2005 gripi tõttu haiglasse, kust siirdus tagasi Vatikani 10. veebruaril. 24. veebruaril sattus ta taas haiglasse hingamisvaevuste ja palavikuga. Talle tehti trahheotoomiaoperatsioon, mille käigus paigaldati paavstile hingamise hõlbustamiseks hingetorusse hapnikutoru. 1. märtsil oli ta vestelnud kardinal Ratzingeriga.
13. märtsil 2005 lahkus Johannes Paulus II haiglast ja esines avalikkuse ees, kuid ei osalenud enam aktiivselt liturgilistel toimingutel.
30. märtsil paigaldati paavsti ninna lisatoidu manustamiseks maosond.
31. märtsil kannatas ta kuseteede põletikust tekkinud palaviku käes. Samal õhtul andis peapiiskop Stanisław Dziwisz, talle Püha Viaticumi.
1. aprillil paigaldati paavsti ninna teine maosond. Tal oli septiline šokk ja seejärel hinnati tema seisundit raskeks. Samal päeval sai ta südamerabanduse.
Johannes Paulus II suri Vatikanis kohaliku aja järgi 2. aprillil 2005 kell 21:37 (Eesti aja järgi 22:37) septilise šoki ja südamepuudulikkuse tagajärjel. Tema viimaseks sõnaks oli "Aamen." Paavsti ruumis peeti eelnevalt missat, seetõttu olid tema surma ajal paavsti juures peapiiskop Stanisław Dziwisz, Mieczysław Mokrzycki, Marian Jaworski, Stanisław Ryłko, Tadeusz Styczen, ihuarst Renato Buzzonetti koos kahe arsti ja abilise Tobiana Sobodkaga ning kolm Jeesuse Pühima Südame ordu nunna. 4.–7. aprillil jättis paavstiga Vatikanis hüvasti hinnanguliselt 2 miljonit inimest. Johannes Paulus II maeti 8. aprillil Vatikani, millest kujunes katoliku kiriku rahvarohkeim üritus ajaloos.
Johannes Paulus II valitses 26 aastat 5 kuud ja 17 päeva. See oli pikim valitsemisaeg pärast Pius IX ja arvestades Peetruse traditsioonilist ametiaega Rooma piiskopina (25 aastat 4 kuud ja 7 päeva) võib Johannes Paulus II ametiaega pidada ajaloos pikkuselt Pius IX järel teiseks ametiajaks.
Johannes Paulus II oli surres vanim paavst pärast Leo XIII.

Johannes Paulus II kanoniseerimine

Johannes Paulus II kuulutati õndsaks 1. mail 2011 paavst Benedictus XVI poolt ja pühakuks 27. aprillil 2014 Franciscuse poolt. Õndsaks kuulutamise aluseks sai nunn Marie-Simon-Pierre'i tervenemine 2. juunil 2005 Parkinsoni tõvest. Tema beatifikatsiooniprotsessi alustati 13. mail 2006 kardinal José Saraiva Martinsi poolt 9. mail 2006 dateeritud dokumendi alusel. 28. juunil 2006 alustati protsessi ametlikku osa.
Paavstiga on seotud veel mitmed imeteod. Jose Heron Badillo paranes 1990 kehvveresusest, Colombia nunn Ofelia Trespalacios paranes paavsti õnnistusel tasakaaluhäiretest.
Benedictus XVI kuulutas Johannes Paulus II 19. detsembril 2009 austusväärseks (venerabilis) ja tunnustas 14. jaanuaril 2011 paavstile omistatud imetegu Marie-Simon-Pierre'i tervenemise osas. Paavst Franciscus kuulutas ta 27. aprillil 2014 pühakuks.