google/wiki40b huggingface dataset:
Maxwell Scherrer Cabelino Andrade

Varajane karjäär

Maxwell alustas karjääri aastal 2000 Brasiilia klubi Cruzeiro Belo Horizonte noorte akadeemias, kust ta liikus 2001 Hollandi klubisse Ajax.  Maxwelli esimene hooaeg Ajaxis oli edukas, ta mängis 30 mängu ning võitis liiga ja liiga karika. Kuigi kolmandal hooajal ühtegi karikat ei võidetud, tõusis Maxwelli roll meeskonnas, kuna tiimi ründaja Zlatan Ibrahimović lahkus klubist. Maxwelli viimane hooaeg Ajaxis lõppes hooaja lõpu poole põlve vigastusega. Vigastusest hoolimata valiti ta hooaja lõpus Hollandi aasta jalgpalluriks.

Internazionale

1. veebruaril 2006 lõpetas Maxwell Ajaxiga lepingu. Maxwell plaanis sõlmida lepingu Itaalia liiga klubi Internatzionalega aga kuna Interil oli hooaja kohta mitteeurooplasest mängijate arv täis, pidi Maxwell esmalt sõlmima lepingu teise Itaalia klubi Empoliga. Maxwell ei mänginud Empoli eest ühtegi mängu ja sõlmis suvise ülemineku ajal lepingu Internatzionalega.
Maxwell mängis Internazionale eest 92 mängu lüües 2 väravat.

Barcelona

Peale kolme hooaega Internazionales müüdi Maxwell 5 miljoni euro eest FC Barcelonasse.  Maxwell oli Barcelonas kolm hooaega mängides 89 mängus lüües 2 väravat, samuti võitis Maxwell Barcelonas 2010/2011 hooajal ühe tähtsaima karika jalgpallimaailmas, milleks on UEFA Meistrite Liiga.

Paris Saint-Germain

2012. aasta alguses sõlmis Maxwell lepingu Prantsusmaa klubi PSG-ga. Maxwell mängis PSG ridades kuus hooaega, lüües 14 väravat 202 mängus. Maxwell teatas karjääri lõpetamisest 2017. aasta hooaja lõpus, olles 35-aastane.
Einar Himma

Einar Himma (4. aprill 1928 Sonda – 15. juuni 1997) oli eesti päritolu USA sõjaväelane.
Einar Himma emigreerus Ameerika Ühendriikidesse 1949. aastal.
Ta lõpetas 1956. aastal Illinoisi Ülikooli arstiteaduskonna meditsiinidoktori kraadiga.
Himma teenis USA sõjaväes aastatel 1957–1983. Erru läks ta koloneli aukraadis.

Isiklikku

Einar Himma oli Kenneth Einar Himma isa.
Jaan Sootak

Jaan Sootak (sündinud 16. juulil 1948 Tallinnas)  on eesti õigusteadlane.

Haridus

Jaan Sootak lõpetas 1971 Tartu Ülikooli õigusteaduskonna ning kaitses 1980 õigusteaduse kandidaadikraadi Moskva Juriidilises Kaugõppeinstituudis väitekirjaga "Abikaasade konfliktide pinnal toimepandud kuriteod".

Töökäik

1971–1974 töötas Sootak Eesti NSV prokuratuuris, 1974–1982 oli Tartu Ülikooli õigusteaduskonna kriminaalõiguse ja -protsessi kateedri vanemõpetaja, 1982–1992 sealsamas dotsent. Alates 1992. aastast töötab ta Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas kriminaalõiguse professorina, alates 1994 ka Riigikohtu nõunikuna.

Osalemine organisatsioonides ja toimetuskolleegiumides

Jaan Sootak on Eesti Akadeemilise Õigusteaduse Seltsi ja Eesti Õigusfilosoofia Seltsi asutajaliige ning kuulub rahvusvahelistesse organisatsioonidesse Gesellschaft für Rechtsvergleichung ja Association Internationale de Droit Penal. Alates 1992 on ta Riikliku Kriminaalpreventsiooninõukogu liige ning alates 1998 ajakirja Akadeemia toimetuskolleegiumi liige.

Kirjutised

Sootak on avaldanud hulgaliselt teadusartikleid erialaväljaandeis, aga ka õpikuid ja populaarteaduslikke käsitlusi. Aastal 2009 ilmus tema eestikeelsete artiklite kogumik "Kuri karjas" kirjastuse Ilmamaa poolt väljaantavas sarjas "Eesti mõttelugu".

Isiklikku

Jaan Sootak oli abielus ajakirjanik Varje Sootakiga. Neil sündisid tütar ja poeg (kirjanik Indrek Hargla).
Jaan Sootak on abielus õigusajaloolase Marju Luts-Sootakiga. Neil sündisid tütar Maria (29. oktoobril 1990) ja poeg Jaak (24. septembril 2003).
Whole Lotta Love

"Whole Lotta Love" on inglise hard rock'i ansambli Led Zeppelin laul nende 1969. aastal ilmunud stuudioalbumilt "Led Zeppelin II".
Laul ilmus samal aastal mitmes Euroopa riigis ning Jaapanis ja USA-s ka singlina. Saksamaal tõusis see singlimüügi edetabeli esikohale. USA-s jõudis see Billboardi edetabelis 4. kohale ning seda müüdi üle miljoni eksemplari.
"Whole Lotta Love" on tuntud Jimmy Page'i kitarririfi poolest. Loos kasutatakse lisaks tavapärastele pillidele ka teremini.
Ajakirja Rolling Stone 2004. aastal koostatud 500 kõigi aegade parima laulu edetabelis jõudis lugu 75. kohale.
Laekvere valla lipp

Laekvere valla lipp on Lääne-Viru maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Laekvere valla lipp.
Lipp kinnitati 23. novembril 1995.

Lipu kirjeldus

Valla lipuks on ruudukujuline okaspuuoksalõikeliselt püstisuunas poolitatud kangas. Lipu vardapoolne osa on kollane, lehviv pool roheline. 
Kandelipu suurus on 105x105 cm.

Põhjendus

Lipukujundus märgib Laekvere vallale iseloomulikku metsarikkust ning jahimajandust ja viitab ka tuntud Laekvere männile.
Vello Kaaristo

Isiklikku

Vello Kaaristo oli 168 cm pikk ja kaalus 64 kilogrammi. Tema vend oli suusataja ja spordipedagoog Feodor Krassikov.
Olga Einasto

Olga Einasto (neiupõlves Pavlova; sündinud 14. november 1965 Venemaal Magadani obl.) on Eesti raamatukogundustegelane, giid ja kultuuritegelane.
Alates 2000. aastast on Olga Einasto Tartu Ülikooli Raamatukogu teenindusosakonna juhataja, samuti on ta pikaajaline Tartu linna giid ja Tartu Giidide Ühingu juhatuse liige, Prima Vista kirjandusfestivali korraldustoimkonna liige ja Tartu vene kultuurielu edendaja. Ta on ka osalenud Tartu parima teenindaja konkursi korraldustöös.
2015. aastal pälvis Einasto Tartu medali.
Einasto lõpetas 1986. aastal Moskva Riikliku Kultuuri Instituudi raamatukogunduse ja bibliograafia erialal (cum laude).
2005. aastal kaitses ta Tartu Ülikoolis magistrikraadi kultuurikorralduses tööga "Ülikooliraamatukogu teenuse kvaliteedi monitooring kasutaja tolerantsustsoonis".
2016. aastal kaitses ta Tartu Ülikoolis doktoritöö teemal "Academic Library E-service Quality and Working User: Conceptual Model/ Raamatukogu e-teenuse kvaliteet ja kasutaja: kontseptuaalne mudel".
Vibraato

Vibraato (itaaliakeelsest sõnast vibrare, võnkuma) on muusikas efekt, mida kasutatakse nii vokaal- kui ka instrumentaalmuusikas esituse väljendusjõu suurendamiseks.
Vibraato tekib helikõrguse pulseerival muutumisel ja seda kirjeldatakse kahe parameetri – helikõrguse muutumise määr ("extent of vibrato") ja helikõrguse muutumise kiirus ("rate of vibrato") – koosmõjus.
Kersti Merilaas

Kersti Merilaas (7. detsember, vkj 24. november 1913 Narva – 8. märts 1986 Tallinn) (sündinud Eugenia Moorberg, kodanikunimi aastast 1936 Kersti Sang) oli eesti luuletaja, laste- ja näitekirjanik.

Elukäik

Lapsepõlves elas Peterburis (kuni 1917) ja osa lapsepõlvest veetis Moora talus Väike-Maarja vallas Äntu Valgejärve ja Äntu Linaleojärve lähedal. Õppis Väike-Maarja koolides – 1921–1927 Kiltsi algkoolis, ühe aasta Väike-Maarja gümnaasiumis ning kolm ja pool aastat Rakvere erakommertsgümnaasiumis, kust ta pärast 1932 välja heideti. Lõpetas 1932. aastal Tapa keskkooli. Hiljem elas Tartus ja töötas raamatukogus. Tema abikaasa oli August Sang, tütred on Liina Pihlak ja Maarja Panova ning poeg Joel Sang.
Autoskoopia

Autoskoopia on elamus, mille puhul nähakse iseennast just nagu kõrvalt.
Autoskoopia puhul on tunne, et mina on kehast eraldunud ning vaatab seda kõrvalt, kogemata keha somaatilisi aistinguid. Keha võib paista samasugune, nagu ta parajasti on, või teistsugune, näiteks teises vanuses.
Teaduses peetakse autoskoopia põhjusteks normaalse inimese üleväsimust, somaatilisi haigusi või psüühikahäireid (näiteks hüsteeria, epilepsia, skisofreenia).
Ilukirjanduses on autoskoopiat kirjeldanud näiteks Johann Wolfgang Goethe, Guy de Maupassant, Fjodor Dostojevski ja Aleksandr Blok.
Mathias Fredriksson

Mathias Fredriksson (sündinud 11. veebruaril 1973 Uddevallas) on Rootsi endine murdmaasuusataja. 
Fredriksson võitis maailmakarikavõistluste üldkarika 2003. aastal ning sprindikarika 2002. ja 2003. aastal. 2001. aasta maailmameistrivõistlustel Lahtis sai ta hõbemedali nii 15 km klassikalises stiilis kui ka 4×10 km teatesõidus. Teatevõistluses sai ta pronksmedali 2003. aasta MM-il Val di Fiemmes, 2006. aasta olümpiamängudel Torinos ja 2007. aasta MM-il Sapporos.
Mathias Fredrikssoni vend Thobias Fredriksson on samuti murdmaasuusataja.
Lumekakk (vangla)

Lumekakk (vene keeles Полярная сова; ametlik nimetus FKU IK-18 UFSIN Rossii po JANAO, vene keeles ФКУ ИК-18 УФСИН России по ЯНАО) on Venemaal Jamali Neenetsi autonoomses ringkonnas Harpis asuva eriti range režiimiga koloonia mitteametlik nimetus. Kinnipidamisasutuses kannavad karistust ka need vangid, kellele on Venemaal mõistetud eluaegne karistus. Asutuses on olemas ka range ja üldrežiimiga alad.
1961. aastal põhjapolaarjoone taha Sobi jõe kaldale rajatud kinnipidamisasutuses on 1014 kohta. Lisaks IK-18-le asub Harpis ka range režiimiga koloonia IK-3.
Lumekakk on üks viiest Venemaa kinnipidamisasutusest, kus kannavad karistust eluaegsed vangid.
Kübarkoskel

Kübarkoskel (Lophodytes cucullatus) on partlaste sugukonda kuuluv linnuliik, kes on levinud Põhja-Ameerikas.
Teda on eksikülalisena nähtud ka Eestis.
Riigikirik

Riigikirik on riigi poolt ainu- või eesõigustatud kirik (näiteks luteri kirik, anglikaani kirik), mis halduslikult ja majanduslikult sõltub sellest riigist.
Eesti ajaloos oli näiteks Rootsi ajal 17. sajandil riigikirikuks luteri kirik.
Sotsiaalne kollaps

Kollapsi käsitluse lühilugu seda käsitleva kirjanduse põhjal

Ühiskonna kollapsi teema maailmalõpuna (koos viimsekohtuga) on läbi aegade olnud üks olulistest müütide, mütoloogiate ja religioonide teemadest, aga ka tänapäevase meedia ja kultuuri teemadest. Selle suhtes on oma vaateid avaldanud olulisimad antiikfilosoofid (Aristoteles, Platon) ja ajaloolased (Polybos). Teadusliku ajaloouurimise eelkäija võib nimetada Abd Al-Rahmani (1332–1406) "Al-Maqaddima" ("Ajaloo sissejuhatus"). Kollapsi käsitlemisele läänes pani toeka aluse Edward Gibbon'i poolt 1776–1788 avaldatud mahukas uurimus "The Decline and Fall of the Roman Empire". See käsitleb Rooma kollapsit ja selle nelja põhjust. Rooma all pidas ta silmas ka ennast Roomaks nimetanud Bütsantsi.
20. sajandi algul kirjutas Oswald Spengler ringlusseläinud mõistet allakäik kasutades oma raamatu "Õhtumaa allakäik" (inglise "The Decline of the West", 1926; 1928), kus oli juttu juba kaasaegse Lääne ühiskonna allakäigust ja langusest. Üheks mahukaimaks ja selgemaiks – ehkki üldistamisele omase üksikuid eristavate piirjoonte ähmastumiste hinnaga – tsivilisatsioonide käsitluseks on seniajani Arnold J. Toynbee "A Study of History". Töö käsitles ka kollapsi küsimust. 1988 ilmusid Nõukogude Liidu ja idablokki kollapseerumise ajal juba kolm kollapsi loomust käsitlevat raamatut: Norman Yoffee ja George L. Cowgill "The Collapse of Ancient States and Civilizations", Shmuel N. Eisenstadti "The Collapse of Ancient States and Civilizations" ja Joseph A. Tainteri "The Collapse of Complex Societies". Kuidas meie ka kõige paremad plaanid nurjuvad, leidis käsitlemist 1998. aastal ilmunud James C. Scotti "Seeing Like a State: How Certain Schemes to Improve the Human Condition Have". Ühe avarapilgulise multidistsiplinaarse käsitluse on viimaks lisanud ka Jared Diamondi (2005) raamat "Collapse: How Societies Choose to Fail or Succeed". Vaatamata neist enamusele omase süngevõitu, vaid ühiskonna arengu üleminekuaegse pöördsündmuse varjukülge käsitlevatele raamatutele, pole tsivilisatsiooni areng kui selline lõppenud. Just tänu eelnevate tsivilisatsioonide toele ja eeskujule on saanud alguse neid uut moodi ja uuel tasemel jätkanud ja edasiviinud järgnevad tsivilisatsioonid.
Real Virtuality

Versioonid

Mängumootoril on neli erinevat versiooni
Altmargi vaherahu

Vaherahu tulemused

Rootsi säilitas Liivimaa selle osa, mis jäi põhja poole Daugava jõge, (sealhulgas Eesti mandriosa) ning vaherahu kehtivuse ajaks ka vallutatud Preisi linnad Elbingi (praegu Elbląg), Braunsbergi (praegu Braniewo), Pillau (praegu Baltiisk) ja Memeli (praegu Klaipėda) koos nende ümbrusega. Viimastest sai hiljem Preisi kindralkubermang, mille eesotsas oli Axel Oxenstierna.
Vaherahu pikendati 1635 Stumsdorfis 26 aastaks.
Räpina valla lipp

Räpina valla lipp on Eesti haldusüksuse Räpina valla lipp.
Lipp on kinnitatud 11. jaanuaril 2000.
Kui Räpina linn ja vald ühinesid 2002. aasta sügisel ühtseks omavalitsusüksuseks – Räpina vallaks, siis jäid kasutusele nii Räpina valla, kui ka Räpina linna lipp.

Lipu kirjeldus

Räpina valla ristkülikukujuline lipp koosneb kahest horisontaalsest laiust, mis on eraldatud kuuselõikega. Ülemine laid on valge ja moodustab 2 ühikut ning alumine on sinine ja moodustab 3,5 ühikut lipu laiusest. Kuuselõige on 1,5 ühikut kõrge.
Lipu normaalmõõtmed on 105x165 cm ning laiuse ja pikkuse suhe 7:11.
Ardi Liives

Ardi Liives (kuni 1939 Liinev; 31. august 1929 Tallinn – 9. detsember 1992 Tallinn) oli eesti kirjanik.
Helilooja Eero Liivese poeg.
Lõpetas 1953 TRÜ õigusteaduskonna, töötas 1953–1962 Õhtulehe toimetuses.

Looming

Kirjutanud umbes 30 näidendit, novelle, kuuldemänge, operetilibretosid ja romaane.
Lembit Kesa

Lembit Kesa (14. aprill 1930 Tallinn – 15. oktoober 2002 Tallinn) oli eesti poksija. Ta alustas poksimist 1946. aastal Tallinna "Dünamos", tema treener oli Nigul Maatsoo.
Kesa oli kergekaalus (kuni 61,2 kg; alates 1951. aastast - kuni 60 kg)  kolmekordne Eesti NSV meister (1950, 1953 ja 1955).
Kesa sai NSV Liidu meistrivõistlustel kergekaalus (kuni 60 kg) VII koha (1951) ja IV koha (1953). Ta sai "Dinamo" üleliidulistel meistrivõistlustel kergekaalus (kuni 60 kg) II koha (1951 ja 1952) ning III koha (1953).

Isiklikku

Lembit Kesa oli jalgpallur Herman Kesa vend.
Plasma (mineraal)

Plasma on kaltsedoni sibul- või määrdunudroheline erim. Selle peamine leiukoht on Zimbabwe, kus see on tuntud kui mtorolite, mtorolide ja matorolite. Rohelise värvuse annab mineraalile kroomi lisand. Värvuselt sarnaneb see ksüsopaasiga, kuid viimasele annab värvuse nikkel. Plasmas võib leiduda ka musti kromiiditerasid.
Rooma ajal kasutati plasmat ehete ja pitserite tegemiseks. Seal kasutatud plasma päritolu on teadmata, kuigi Plinius Vanem kirjeldas, et see on pärilt Indiast, kus tegelikult ei ole teada plasma leiukohti. Arvatakse, et see võis pärineda hoopis Türgist, kus on plasma leiukohad.
Plasma kadus kasutusest II sajandil, kuid uuesti võeti see kasutusele 1950ndatel, kui Zimbabwes Mtoroshanga linna läheduses avastati uued leiukohad.
Kalvola vald

Külad

Ahlajärvi, Heinu, Hietajärvi, Hitumaa, Iittala, Kanajärvi, Kankaanpää (küla), Kautio, Keikkala, Kotkajärvi, Kutila, Kutinen, Kuurila, Könnölä, Lintumaa, Niemi, Ohtinen, Ojajärvi, Orjanhirsi, Paakkonen, Sauvala, Saviniemi, Sittala, Sääksniemi, Taljala, Unonen, Rimmilä, Pirttikoski
Tomi Nybäck

Tomi Nybäck (sündinud 3. aprillil 1985 Tuusulas) on Soome maletaja ja pokkerimängija, rahvusvaheline suurmeister males (2003).
Suurmeistriks sai 18-aastaselt 2003. aastal. Kaks aastat varem sai FIDE-lt rahvusvahelise meistri nimetuse. Ta on 2008. aasta Soome malemeister. 
2008. aastal sai Plovdivis Euroopa meistrivõistlustel 10. koha (seejuures kogus sama palju punkte kui hõbemedali saanud mängija). 10. koht tagas talle kvalifitseerumise 2009. aastal Hantõ-Mansiiskis toimunud maailmakarika turniirile (128 osavõtjat). Sai turniiritabelis 67. asetuse. Võitis avaringis Viktor Andreikinit, kuid kaotas teises ringis Pjotr Svidlerile ja 32 parema hulka ei pääsenud. 
Nybäck mängis Soome võistkonna koosseisus 9-l maleolümpial (2002–2018).
Antonio Schinella Conti

Antonio Schinella Conti (tuntud kui abee Conti; 22. jaanuar 1677 Padova – 6. aprill 1749 Padova) oli Itaalia patriitsisoost füüsik, matemaatik, ajaloolane ja filosoof.
10. novembril 1715 võeti ta vastu Londoni Kuningliku Seltsi liikmeks.
Kõige laiemalt tuntakse abee Contit vahekohtunikuna Leibnizi ja Newtoni vahelises vaidluses infinitesimaalarvutuse autorsuse pärast 1715. aastal, mille ta kummalegi osapoolele toetajana esinedes uuesti lõkkele puhus. Ühtlasi mängis ta võtmerolli Newtoni teose "Chronology of Ancient Kingdoms" esimese väljaande, prantsuskeelse autoriseerimata ja vigaderohke tõlke ilmumises 1725. aastal, mis sundis Newtonit omakorda teost läbi töötama ning valmistama ette ingliskeelse väljaande.
Pikalt Pariisis viibides sõbrunes Conti Charles Francois Du Fay'ga, keda tunti Prantsuse Teaduste Akadeemias tehtud füüsikaliste eksperimentide poolest.
Kahest Prantsusmaa-reisist jäänud märkmete põhjal otsustades oli Conti ilmalike kalduvustega ja armastas luulet. Aastate 1726–1747 jooksul kirjutas Conti, kes oli Shakespeare'i suur imetleja, neli blankvärsis tragöödiat Antiik-Rooma ajaloost. Tragöödiakirjanikuna peetakse Contit Vittorio Alfieri eelkäijaks. Contilt pärineb ka teoreetiline käsitlus tragöödiate struktuurist ja koori funktsioonist neis "Trattato dei fantasmi poetici". Samuti kirjutas ta essee "Lettre à Scipione Maffei" Homerose teemal.
"Ta kirjutas mõned tragöödiad, mis trükiti Luccas 1765. aastal, ent leiti olevat pigem meeldivad kapis kui huvitavad laval," iseloomustab Conti teoseid "Biograafilises sõnaraamatus" (1812–1817) Alexander Chalmers, "ja tema luuletused on pigem metafüüsilist laadi lõpetamata sketšid kui muusa ehtne toodang." 
1739. aastal avaldati Conti kogutud proosa- ja värssteosed Veneetsias kahes köites ning 1756. aastal postuumselt.
Itaaliasse tagasi jõudes elas ta vaikselt Padovas ja Veneetsias ning suri 1749. aastal. 1781. aastal laskis Carolina de Conti püstitada Padua linna abee Conti kuju, mille autor on skulptor Felice Chiereghin.
Kristjan Üksküla

Kristjan Üksküla (sündinud 10. augustil 1987) on eesti näitleja.
Ta lõpetas aastal 2010 Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikooli.
Ta on aastast 2010 Tallinna Linnateatri näitleja.

Isiklikku

Tema vanaisa on Aarne Üksküla ja vanaema Siina Üksküla, õde on Sandra Uusberg.
Eesti-Läti ja Läti-Eesti tõlkeauhind

Eesti-Läti ja Läti-Eesti tõlkeauhind on Eesti ja Läti välisministeeriumi auhind tõlkijatele.
Auhinna algatasid Eesti suursaadik Lätis Jaak Jõerüüt ja Läti suursaadik Eestis Kārlis Eihenbaums. Auhind asutati 2009. aastal.
Auhinnaraha 3000 eurot panevad välja mõlema riigi välisministeeriumid. Žüriisse kuuluvad mõlema ministeeriumi esindajad ja kirjandusinimesed.
Amplituud

Amplituud (ladina keeles amplitudo laius, ulatuvus) on ajas perioodiliselt muutuva füüsikalise suuruse (signaali) maksimaalne hälve (maksimaalne kaugus) keskväärtusest või tasakaaluasendist. Amplituudi mõistet kasutatakse peamiselt füüsikas seoses võnkumiste ja lainetega.
Kõige sagedamini määratletakse amplituudi harmoonilise võnkumise parameetrina. Harmoonilise võnkumise valemis  on amplituud  võnkuva suuruse maksimaalne hälve keskväärtusest. Selles valemis on   võnkuva suuruse hetkväärtus hetkel ,  ringsagedus  ja  võnkumise algfaas.
Sumbuva harmoonilise võnkumise  amplituudiks nimetatakse muutuvat suurust   ( on naturaallogaritmi alus ja  sumbumistegur).
Amplituudiga iseloomustatakse näiteks vahelduvvoolu tippväärtust, audiosignaali, helilainet,  elektromagnetlainet ja mehaanilist võnkumist (pendel, pillikeel, vibratsioon).

Amplituudi termini kasutamisest

Amplituudi mõistet laiendatakse harmoonilistelt võnkumistelt vahel ka muude funktsioonide järgi muutuvatele perioodilistele signaalidele ja nende hetkväärtustele teatud ajavahemiku kestel (näiteks helitehnikas).
Mõnes ainevaldkonnas tähendab amplituud kahe äärmise väärtuse või punkti vahet, ka kaugust, milleni miski ulatub, näiteks õhutemperatuuri amplituud (temperatuuridiagrammil) või maavärina amplituud (seismogrammil).
Dmitri Furmanov (jõelaev)

Ajalugu

Kiil pandi laevale tehasenumbriga 378 VEB Elbewerften Boizenburg/Roßlau laevatehases ning laev anti Permis asuvale RE Kama Laevakompaniile (ГП Камское речное пароходство МРФ РСФСР) üle 1983. aastal. Riigiettevõte Kama Laevakompanii ja hiljem eraettevõte OAO SK Kama Laevakompanii on kasutanud jõelaeva Dmitri Furmanov pärast moderniseerimist 1995. aastal tänaseni Volgal, Kamal ja Neeval välismaa turistide jaoks. Alates 2012. aastast võtab Dmitri Furmanovi kapten (seisuga 2013) Aleksandr Kozjminõhh pardale Vene passi omanikke.
Kogutud teosed II

"Kogutud teosed II" on Urmas Alenderi album. See on välja antud 5. jaanuar 2000.

Lood

1.Kevade
2.Minu Eestimaa
3.Sõnad su suust
4.Küll ma ootasin sind
5.Inimese loom
6.Meenutus
7.Lauluke
8.Üks väike rõõm
9.Üksikutele
10.Tunne
11.Kui mind enam ei ole
12.Ma näen sind taas
13.Imetlen sind
14.Sügiselaul
15.Millest sa unistad?
16.Kui kaua veel
17.Kui ma enesesse tõmbun
18.Usaldus
19.Sa ütlesid: näkku ei lööda
20.Solaarne
Mait Arvisto

Mait Arvisto (25. juuli 1940 Kolgaküla, Harjumaa – 21. november 2016 Tallinn) oli eesti haridustegelane ja spordipedagoog.

Haridus

Ta lõpetas Loksa Keskkooli. 1962. aastal lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli kehakultuuriteaduskonna kehalise kasvatuse eriala. Aastatel 1968–1972 õppis Tartu Riikliku Ülikooli aspirantuuris. 1972. aastal kaitses ta Tartu Riiklikus Ülikoolis pedagoogikakandidaadi kraadi väitekirjaga "Конкретно-социологическое исследование некоторых субъективных аспектов участия в спортивной деятельности".

Töö

Aastatel 1962–1968 töötas ta Tartu Kalevis ja Tartu Noorte Spordikoolis kergejõustikutreenerina. Aastatel 1971–1975 oli Tartu Riikliku Ülikooli kehalise kasvatuse kateedri õppejõud. 1975. aastal asus ta tööle Tallinna Pedagoogilise Instituudi kehalise kasvatuse ja spordi kateedris, juhtides seal spordisotsioloogia laborit. Aastatel 1977–1979 oli ta dotsent ning kehalise kasvatuse aluste ja metoodika kateedri juhataja, 1979–1992 Tallinna Pedagoogilise Instituudi teadusala prorektor, 1992. aastast Tallinna Pedagoogikaülikooli teadusala prorektor, 1993–1995 Tallinna Pedagoogikaülikooli kehakultuuri teooria õppetooli professor, 1995–1996 teadus- ja arendusprorektor, 1996–2001 Tallinna Pedagoogikaülikooli rektor.
2005. aastast oli ta Tallinna Ülikooli emeriitprofessor.

Teadustöö

Tema uurimistööd olid spordisotsioloogia valdkonnast. Ta uuris muuhulgas sportimisaktiivsust ja rahvasporti.

Ühiskondlik tegevus

Aastatel 1969–1989 oli ta spordiühingu "Kalev" Kesknõukogu liige, aastatel 1981–1990 Eesti NSV Spordikomitee teaduslik-metoodilise nõukogu esimees, 1987–1989 Eesti NSV Kergejõustiku Föderatsiooni presiidiumi aseesimees. Aastatel 1994–2001 oli ta Eesti Spordi Keskliidu aseesimees. Ta on olnud ka Eesti Tervisespordi Ühenduse juhatuse liige (1991–2002), Ühenduse Sport Kõigile asepresident (2003–2009) ja Eesti Spordi Nõukogu liige. Ta oli Eesti Olümpiakomitee auliige.

Isiklikku

Tema poeg Art Arvisto on kaugushüppaja ja kergejõustikutreener.
EKP Nõukogude Parteikool

EKP Nõukogude Parteikool  oli Eestimaa Kommunistliku Partei (EKP) õppeasutus (parteikool) Kehtnas. See õppeasutus oli 1958. aastal suletud EKP Keskkomitee Vabariikliku Parteikooli tegevuse jätkaja.
Kool alustas tegevust oktoobris 1955 Rapla rajoonis Kehtnas. Varem oli sealsamas avatud Kolhoosiesimeeste Ettevalmistamise Põllumajanduskeskkool, mis tegutses aastatel 1948–1958. 
Koolis õpiti kolm aastat.
Kool suleti 1978. aastal. Kooli varem vastu võetud õpilased jätkasid õpinguid Kehtna Näidissovhoostehnikumis.