Kollane mänd

Botaanilised tunnused

Kollane mänd on kõrge ja pikaealine okaspuu, eluiga on tavaliselt 300–600, harva kuni 1000 aastat. Puu kasvab tavaliselt 30–50 m kõrguseks, maksimaalne registreeritud kõrgus on 73 m.
Võra on noorel puul kitsaskooniline, vananedes muutub laiemaks ja ümaramaks. Tüvi on valdavalt sirge, läbimõõt 0,9–1,2 (2,6) m. Puukoor on paks, punakas kuni mustjaspruun, kestendab suurte plaatidena, rõmeline.
Pungad on munajad, punakaspruunid, väga vaigused, kuni 2 cm pikad. Võrsed on oranžikaspruunid, jämedad (paksus kuni 2 cm), vananedes muutuvad tumedamaks.
Okkad on põhiteisendil enamasti kolmekaupa kimbus, 10–20 (30) cm pikad, kolmetahulised, peensaagja servaga, tumerohelised, terava või tömpterava tipuga, püsivad võrsetel 4–6 (7) aastat .
Isasõisikud on punakad, tihedalt ümber võrse, 10–15 mm pikad. Emasõisikud on tumepunased, 3–5 kaupa männastes. Käbid on kuni 11 (15) cm pikad, pruunid kuni punakaspruunid. Seemned on 6–10 mm pikad, tiivakesega (pikkus 15–25 mm). Seemne mass on 30–50 mg.
Sisemaateisend var. scopulorum on põhiteisendist madalam. Okkad on enamasti kahekaupa võrsele kinnitunud, 7–15 cm pikad, käbid on hallikaspruunid ja väiksemad kui põhiteisendil, puukoor on kollakaspruun.

Juurestik

Kollase männi tõusmed kasvatavad endale lühikese aja jooksul võimsa peajuure, mis annab neile võimaluse kasvada väga kuival pinnasel, kus paljud puuliigid tihti ellu ei suuda jääda. Isegi mõne kuu vanustel tõusmetel võivad juured ulatuda parasniiskes või sügavamas mullas poole meetri sügavusele. Piisava niiskuse olemasolul ei ole ka rohujuurestik kollase männi juurestiku arengule takistuseks. Paari aastaga võib külgmiste juurte pikkus kahe- või kolmekordistuda.
Täiskasvanud puu juurestik võib poorses mullas kasvada kuni 4 m sügavusele, raskemates savimuldades aga harva sügavamale kui üks meeter. Erandiks on sügavate pragudega kaljupinnas, kus juured võivad ulatuda 11–12 m sügavusele. Avatud kasvukohas võivad külgmised juured kasvada puust kuni 46 m kaugusele, puistu takistab seda aga teiste puude juurestik ja siis ulatuvad juured võraga ligilähedaselt samale kaugusele. Juurestiku põhimass jääb kuni 6 dm sügavusele. Hästi ja sügavale arenenud juurestikuga kollane mänd on väga tormikindel puu.

Kliima

Kollase männi põhiteisendi (var. ponderosa) kasvukohad on soojad ja kuivad. Iseloomulikud on lühike kasvuperiood ja väike sademete hulk suvel. Aastas esineb sademeid keskmiselt 280–430 mm. Kõige sademeterohkem piirkond on Sierra Nevada läänenõlvad, kus võib sadada aastas kuni 1750 mm. Kontrastina esineb Californias piirkondi, kus juulis-augustis sajab vähem kui 25 mm.
Sisemaateisendi (var. scopulorum) levila aasta keskmine sademete hulk on 380–510 mm. Madalamal kõrbete läheduses võib aastas esineda sademeid kuni 230 mm. Nii kuivad kasvupiirkonnad sobivad väga vähestele puuliikidele.
Aasta keskmine temperatuur on 5...10 °C, juulis-augustis 17...21 °C. Külmavaba perioodi pikkus on Montanas ja Lõuna-Dakotas 90–154, Californias kuni 200 ööpäeva. Suvine temperatuur võib tõusta kuni 43 °C-ni ja talvel langeda kuni −40 °C-ni.

Kasvupinnas

Suurel maa-alal levinud kollase männi kasvupinnas on moodustunud sette-, tard- ja moondekivimitest. Mulla lähtekivimitest on esindatud kvartsiit, argilliit, savikilt, basalt, andesiit, graniit, vulkaaniline tuhk, pimss, liivakivi ja lubjakivi. Kuivadel aladel on kasvuks hädavajalik sügav ja kohev muld, kuna õhukeses mullas puudub piisav niiskus. Kollane mänd talub nii happelist kui aluselist pinnast, mille pH on 4,9–9,1. Ülemistes mullahorisontides on pH tavaliselt 6,0–7,0.

Kollane mänd toiduallikana

Jäneselised ja närilised toituvad kollase männi seemnetest kogu aasta jooksul. Urson toitub täiskasvanud kollase männi floeemist, eelistades parasiittaimede poolt nõrgestatud puid. Ameerika punaorav (Tamiasciurus hudsonicus) ja oravaliik Sciurus aberti pesitsevad kollase männi metsades ja seemned on neile väga oluline toidutagavara. Sciurus aberti toitub ka kollase männi pungadest, võrsetest ja floeemist. Kahe oravaliigi kattumispiirkonnas tõrjub Sciurus aberti punaorava mägedes kõrgemale.
Lindudest toituvad kollase männi seemnetest välusidrik (Junco hyemalis), männi-karmiinleevike (Carpodacus cassinii), männisiisike (Carduelis pinus), ameerika suurnokk-vint (Coccothraustes vespertinus), ameerika maarästas (Ixoreus naevius), hallmänsak (Nucifraga columbiana) jt.
Hõredamad kollase männi metsad on rikkalik toiduallikas hirvedele, kuid kollasel männil pole selles eriti suurt osakaalu. Talvel moodustab ta valgesaba-pampahirve (Odocoileus virginianus) toidu kogusest ligi 2%.

Paljunemine

Kollane mänd on ühekojaline okaspuu, mis paljuneb seemnete abil. Käbikandvus võib avatud kasvukohas alata 7-aastastel puudel ja head seemnesaaki annavad nad ligi 350 aastat. Kõige paremaid seemneid annavad puud vanuses 60–160 aastat. Tolmlemine toimub aprillist juunini sõltuvalt kasvukoha kõrgusest, laiuskraadist ja ilmast. Käbid valmivad tolmlemisele järgneva aasta augustis-septembris, seemned hakkavad varisema paari nädala jooksul pärast valmimist ja varisemine kestab novembri lõpuni. Head seemneaastad esinevad 3–8 aasta järel. Seemneid levitab peamiselt tuul ning nendest toituvad närilised ja linnud.

Kasvatamine Eestis

Kollane mänd introdutseeriti meile 19. sajandi lõpus või 20. sajandi alguses, kuid pole levinud. Väga oluline on seemnete päritolu, kuna loodusliku levila lõunaosas kasvavad puud on meil külmakartlikud. Põhja pool kasvavad kollased männid taluvad külma −29...–34 °C. Kollased männid taluvad hästi põuda, kuid mitte liigniiskust, sellepärast tuleks neile valida valgusküllane ja kuivem kasvukoht. Kuigi kollasel männil on pikad ja ilusad okkad, jääb tema võra meie kliimas hõredaks. Eesti kõrgeimad kollased männid (umbes 15 m) kasvavad Tallinna Botaanikaaias. Samuti võib meil kollast mändi leida Tartu puukoolis ja selle kõrval olevas pargis, Emajõe-äärses dendropargis ja mujal.