Brabanti hertsogkond

Geograafia

Brabanti hertsogkond oli ajalooliselt jagatud neljaks osaks, igal oma pealinn. Neli pealinna olid Leuven, Brüssel, Antwerpen ja 's-Hertogenbosch. Enne 's-Hertogenbosch asutamist oli neljas pealinn Tienen.
Selle territoorium koosnes põhiliselt kolmest tänapäeva Belgia provintsist: Flaami Brabantist, Vallooni Brabantist ja Antwerpenist, Pealinna Brüsseli piirkonnast ja enamusest tänapäeva Hollandi Põhja-Brabanti provintsist. Selle kõige tähtsamad linnad olid Brüssel, Antwerpen, Leuven, Breda, 's-Hertogenbosch, Lier ja Mechelen.

Brabanti lõvi

Praegune Belgia lipp põhineb Brabanti vapi värvidel: kuldne lõvi, punased küünised ja keel, must taust.
Arvatavasti oli esmakasutaja Leuveni krahv Lambert I, lõvi on ka dokumenteeritud 1306. aasta Kerpeni linna pitseriga, üheskoos punase Limburgi lõviga. Tänapäevani on Brabanti lõvi peamine kujund nii Flaami kui ka Vallooni Brabanti vapil ja Hollandi Põhja-Brabanti provintsi vapil.

Ajalugu

Rooma aegadel liidendati menapi hõimude asuala Gallia Belgica ja Germania Inferior provintsidega. Põline belgide rahvas olid nii keldi kui ka germaani päritolu. Rooma perioodi lõpul vallutasid piirkonna frangid. Piirkonna nime on esmakordselt mainitud kui Karolingide pagus Bracbatensis, mis paiknes Schelde ja Dijle jõgede vahel, ja tulenes sõnadest bracha "uus" ja bant "piirkond". Pärast 843. aasta Verduni lepingut oli see Lotharingia osa lühiealises Kesk-Frangi riigis ja loovutati Ida-Frangi riigile vastavalt 880. aasta Ribemonti lepingule.

Leuveni krahvid

Aastal 959 ülendas Saksa kuningas Otto I Jülichi krahvi Gottfriedi Alam-Lotringi hertsogiks. Aastal 962 sai hertsogkonnast Saksa-Rooma riigi lahutamatu osa, kus Gottfriedi järglased hertsoglikust Ardenni dünastiast valitsesid ka Brabanti gaud. Võimule tõusid Leuveni krahvid, kui umbes aastal 1000 abiellus krahv Lambert I Alam-Lotringi hertsogi Karli tütre Gerbergaga ja omandas Brüsseli krahvkonna. Umbes aastal 1024 langes lõunapoolne osa Brabantist Monsi krahvile Reginar V-le (Bergen, hilisem Hainaut) ja keiserlikud maad Schelde jõest läänes läksid aastal 1059 Prantsuse Flandria krahvi Balduin V võimu alla. Pärast Lotharingia pfaltskrahvi Herman II surma aastal 1085 omistas Saksa-Rooma keiser Heinrich IV alad oma vasallile Denderi ja Zenne jõgede vahel kui Brabanti maakrahvkonna Leuveni ja Brüsseli krahvile Hendrik III-le.
Umbes sada aastat hiljem, aastal 1183/84 loodi ametlikult Brabanti hertsogkond ja keiser Friedrich I Barbarossa poolt loodi pärilik tiitel Brabanti hertsog Leuveni krahvi Gottfried III poja Hendrik I kasuks. Kuigi algne krahvkond oli ikka veel üsna väike ja piiratud territooriumiga Denderi ja Zenne jõgede vahel, paiknedes Brüsselist läänes, kasutati 13. sajandist alates selle nime kogu hertsogite kontrollialusele territooriumile.
Aastal 1190, pärast Gottfried III surma, sai ka Hendrik I Alam-Lotringi hertsogiks. Selleks ajaks oli tiitel kaotanud enamuse oma territoriaalsest võimust. Vastavalt protokollile kutsuti kõiki tema järglasi nüüd Brabanti ja Alam-Lotringi hertsogiteks.
Pärast Worringeni lahingut aastal 1288 omandasid Brabanti hertsogid ka Limburgi hertsogkonna ja Maasitagused maad. Aastal 1354 anti Johann III poolt Brabanti kodanikele vabaduste harta.

Burgundia ja Habsburgide Madalmaad

Aastal 1430 päris Alam-Lotringi, Brabanti ja Limburgi hertsogkonnad Burgundia Philippe Hea ja need said Burgundia Madalmaade osaks, olles osa territoriaalsest ja poliitilisest liidust, mida valitsesid Burgundia hertsogid Valois' dünastia Valois-Burgundia kõrvalliinist.
Valois ajastu kestis aastani 1477, kui hertsog Charles Südi suri Nancy lahingus, jätmata maha meessoost pärijat. Keiserlikud läänid läksid Charlesi tütre Marie ja tema abikaasa, keiser Friedrich III poja ertshertsog Maximiliani kaudu Austria Habsburgidele. Aastal 1477 sai Brabanti hertsogkond Habsburgidele osana Burgundia Marie kaasavarast. Sel ajal ulatus hertsogkond Luttre'ist, Nivelles'ist lõunas, kuni 's Hertogenboschini, kus Leuven oli pealinn. Brabanti järgnev ajalugu on osa Habsburgide Seitsmeteistkümne provintsi ajaloost.

Kaheksakümneaastane sõda ja Brabanti jagunemine

Kaheksakümneaastane sõda (1568–1648) tõi põhjapoolsed osad (põhiliselt tänapäeva Hollandi Põhja-Brabanti provints) põhjapoolsete mässuliste sõjalise kontrolli alla. Pärast Vestfaali rahu aastal 1648 kinnitati Ühendatud provintside iseseisvust ja Brabanti põhjapoolsed osad loovutati ametlikult Ühendatud provintsidele kui Staats-Brabant, riiklikult valitsetud territoorium.
Lõunaosa jäi Hispaania Habsburgide kätte kui Lõuna-Madalmaade osa. See läks aastal 1714 Habsburgide Austria haru kätte. Lõuna-Madalmaade okupeerimise ajal prantslaste poolt aastal 1795 Brabanti hertsogkond kaotati. Territoorium reorganiseeriti Deux-Nèthesi (praegune Antwerpeni provints) ja Dyle'i (hilisem Brabanti provints) departemangudeks.

Brabanti linnad

Brabantis oli kindlustatud linnu ja kindlustamata linnu. Kindlustamata linnad ei omanud õigust ehitada kindlustusi. Kauplemine oli neis lubatud ja tavaliselt tekitas see õigus suurema rahvaarvu ning suurte külade ja hiljem linnade arengu. Kindlustamata linnadel oli ka õigus pidada turgu, mida peeti suurtel turuplatsidel. See eristas neid ümberkaudsetest küladest, kellel ei lubatud turgu pidada ja neis ei olnud turuplatse. Ilma kindlustusteta olemine tähendas, et mõned neist kannatasid raskelt sõjas ja Hollandi mässus.