google/wiki40b huggingface dataset:
Aflatoksiinid

Aflatoksiinid on väga kantserogeensed omavahel lähedase koostisega ained, mida teatud tingimustel (kõrge temperatuuri ja suure niiskuse juures) toodavad hallitusseened Aspergillus flavus ja mõned teised liigid perekonnast Aspergillus, sealhulgas Aspergillus parasiticus. Nad kuuluvad mükotoksiinide hulka. Looduses esineb neid vähemalt 20; inimesele kõige ohtlikum on aflatoksiin B₁.
Nad on nime saanud liiginime Aspergillus flavus algustähtedest.
Aspergillus flavus optimaalsed kasvutingimused on temperatuuridel 30–37 ᐤC, parim 37 ᐤC . Parim süsiniku allikas on sahharoos, mis on levinuim suhkruliik  . Hallitusseen suudab toksiine toota ka pimedas ning kasvab hästi 3,0–8,5 (parim 4,5) pH vahemikus. Kasvu soodustab suur niiskuse sisaldus, umbes 18–20 % ning veeaktiivsus (aw) üle 0,82 .
Aflatoksiinid avastati 1960, kui uuriti maapähklijahuga söödetud kalkunitibudel tekkinud mürgistust, ja isoleeriti 1961.
Need ühendid võivad tekkida eriti teraviljal, maapähklitel ja parapähklitel.
Tegu on kumariini derivaatidega. Nad on stabiilsed.
Aflatoksiinid tekitavad mutatsioone ja vähktõbe, eriti maksas (maksavähk). Mürgiseks muutuvad nad pärast ümbertöötamist maksas. Kui saadus aflatoksiin M₁ reageerib maksarakkude DNA-ga, tekib mutatsioon, mis muudab maksarakud vähirakkudeks.
Et aflatoksiine on suhteliselt lihtne toota ja nende surmav annus on väike, siis kahtlustatakse, et on välja töötatud neil põhinev relv.
Mu isamaa on minu arm

"Mu isamaa on minu arm" on Lydia Koidula luuletus. 
Selle tuntuim viisistus pärineb Gustav Ernesaksalt, varasematel laulupidudel kõlanud meeskoorilaul aga Aleksander Kunileiult. Ernesaksa viisiga esmaesitati seda laulu XII üldlaulupeol.

Luuletuse algne tekst

Mo isamaa on minu arm!
Mo isamaa on minu arm,

kel südant annud ma,

sull' laulan ma, mo ülem õnn,

mo õitsev Eestimaa!

So valu südames mul keeb,

so õnn ja rõõm mind rõõmsaks teeb,

mo isamaa!
Mo isamaa on minu arm,

ei teda jäta ma,

ja peaks sada surma ma

seepärast surema!

Kas laimab võera kadedus,

sa siiski elad südames,

mo isamaa!
Mo isamaa on minu arm

ja tahan puhkada,

so rüppe heidan unele,

mo püha Eestimaa!

So linnud und mull' laulavad,

mo põrmust lilled õitsetad,

mo isamaa!

Laulu tekst

Mu isamaa on minu arm,

kel südant annud ma.

Sull' laulan ma, mu ülem õnn,

mu õitsev Eestimaa!
Su valu südames mul keeb,

su õnn ja rõõm mind rõõmsaks teeb,

su õnn ja rõõm mind rõõmsaks teeb,

mu isamaa, mu isamaa!
Mu isamaa on minu arm,

ei teda jäta ma,

ja peaksin sada surma ma

see pärast surema!
Kas laimab võõra kadedus,

sa siiski elad südames,

sa siiski elad südames,

mu isamaa, mu isamaa!
Mu isamaa on minu arm,

ja tahan puhata,

su rüppe heidan unele,

mu püha Eestimaa!
Su linnud und mull' laulavad,

mu põrmust lilled õitsetad,

mu põrmust lilled õitsetad,

mu isamaa, mu isamaa!

Gustav Ernesaksa koorilaul

Gustav Ernesaks dateeris laulu valmimise 4. märtsi kuupäevaga 1944. See oli aeg, mil tal õnnestus Teise maailmasõja päevil Nõukogude tagalas Moskvas klaverit kasutada. Laul võeti kohe  Jaroslavli kunstiansamblite koori repertuaari. Esmaesitus oli (nagu ka Kunileiu laulul omal ajal) Peterburis, tollase nimega Leningradis, Ohvitseride Majas 21. juulil 1944. Juhatas Jüri Variste. Kolm kuud hiljem lauldi "Mu isamaa on minu armu" esmakordselt Eestis Tallinna Draamateatris. Noot avaldati 1944. aasta lõpus. Meeskooriseade Riikliku Akadeemilise Meeskoori esituses kõlas esmakordselt 6. märtsil 1945.

"Mu isamaa on minu arm" laulupidudel

Laulu esitati 1947. aasta XII üldlaulupeol ja see sai kohe inimestele südamelähedaseks ning tuli kordamisele. 1950. aasta laulupeo kavas laulu ei olnud. Nõukogude okupatsioonivõimu meelest liigse natsionalistlikkuse tõttu ei kuulunud see pidude kavasse aastaid. Kuid koorid võtsid alates 1960. aastast laulu laulupidudel ise üles ja autor juhatas vähemalt viimast salmi. Rahvas tõusis püsti ja võimud olid sunnitud olukorraga leppima. Nõukogude aastail sai laul mitteametliku hümni staatuse. Laulu on soovitud Eesti hümniks, kuid ettepanek ei ole toetust leidnud peamiselt seetõttu, et laulu ei ole hümniks kirjutatud ning seda peetakse ühislaulmiseks liiga keeruliseks.
Leonard Peltier

Leonard Peltier (sündinud 12. septembril 1944) on indiaanlaste (siuu-tšipevai) inimõigusaktivist, kes mõisteti 1977. aastal süüdi kahe FBI agendi tapmises 26. juunil 1975 ja talle määrati eluaegne vanglakaristus. Tema toetajad (sealhulgas Amnesty International) peavad teda süütuks poliitvangiks ja nõuavad tema vabastamist.
Kurt Tiedke

Kurt Tiedke (30. mai 1924 Krebsfelde, Danzigi vabalinn (tänapäeval Nowy Dwór Gdański, Poola) – 14. aprill 2015) oli Saksa DV riigitegelane.
Kurt Tiedke oli pärit puusepa perekonnast. Rahvakooli lõpetamise järel töötas ta aastatel 1938–1940 põllumajanduses. 1940. aastal kutsuti ta lühiajaliselt armeeteenistusse pioneeriüksuses. Sõjaväeteenistusest vabanemise järel õppis ta aastatel 1940–1942 mõõtetehnikuks ja töötas seejärel omandatud erialal. 1942–1945 oli ta Riigi Tööteenistuses ja teenis Wehrmachtis. Oli nõukogude sõjavangilaagris, kus õppis antifa-koolis. 
1948. aastal astus ta Saksamaa Sotsialistlikku Ühtsusparteisse. 1948–1950 töötas ta Seelowis esmalt instruktori ja osakonnajuhatajana ning seejärel maakonna parteiallorganisatsiooni 2. sekretärina. 1950–1951 õppis ta Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Parteikoolis ja töötas hiljem samas õpetajana, kateedrijuhataja asetäitjana ja kateedrijuhatajana. 1954–1957 õppis ta Moskvas NLKP KK juures asuvas Kõrgemas Parteikoolis 1957–1960 oli ta kateedrijuhataja Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Parteikoolis. 1961–1979 oli ta Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee agitatsiooni ja propaganda osakonna juhataja. 1963. aastal sai Kurt Tiedke Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee liikmekandidaadiks, 1967. aastast kuni 1989. aasta detsembrini oli ta Keskkomitee liige. 1971–1981 oli ta Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee Poliitbüroo agitatsioonikomisjoni liige. 1979–1983 oli ta Magdeburgi ringkonna partei allorganisatsiooni esimene sekretär. 1979–1983 oli ta Saksa DV Kaitsekomitee liige. 1981. aastast kuni 1990. aasta märtsini oli ta Saksa DV Rahvakoja saadik. 1983. aastast kuni 14. novembrini 1989 oli ta Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Kõrgema Parteikooli rektor. 31. märtsil 1990 heideti ta Demokraatliku Sotsialismi Parteist välja.
Jõelähtme joastik

Jõelähtme joastik on joastik Harju maakonnas Jõelähtme vallas Jõelähtme külas Jõelähtme jõel. 
Joastiku kõige kõrgemad astangud on vana vesiveski tammi ja selle taga oleva paisjärve alla jäänud.
Joastik on osa Rebala kaitsealast.
Joastikul on olnud üle üheksa astangu, mille kogukõrgus on 10 meetrit.
Jānis Kalnbērziņš

Jānis Kalnbērziņš (17. september (vkj. 5. september) 1893 Katlakalni vald (tänapäeval Ķekava piirkond) – 4. veebruar 1986 Riia) oli Läti NSV ja Nõukogude Liidu partei- ja riigitegelane.
Jānis Kalnbērziņš oli pärit töölisperekonnast, 1917. aasta aprillis astus ta Venemaa Sotsiaaldemokraatlikku Tööliste (bolševike) Parteisse. 1919. aastal sõdis ta Läti punaste küttide ridades.
1923–1925 ja 1928–1929 õppis Jānis Kalnbērziņš J. Marchlewski nimelises Lääne Vähemusrahvuste Kommunistlikus Ülikoolis. 1933. aastal lõpetas ta Punase Professuuri Instituudi. 1925–1928 ja 1936–1939 oli ta põrandaalusel parteitööl Lätis. 1939. aastal Kalnbērziņš vahistati ja talle mõisteti pikaajaline vabaduskaotus. Pärast Läti okupeerimist Nõukogude Liidu poolt vabanes ta 1940. aastal vanglast. Oli 1940. aasta juulis valitud nn rahvaseimi saadik.
25. augustist 1940 kuni 25. novembrini 1959 oli Jānis Kalnbērziņš Lätimaa Kommunistliku Partei Keskkomitee esimene sekretär. 27. novembrist 1959 kuni 5. maini 1970 oli ta Läti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi esimees.
Lisaks oli ta 1940–1951 Üleliiduline Kommunistlik (bolševike) Partei Riia Linnakomitee esimene sekretär.
1952–1971 oli Jānis Kalnbērziņš Nõukogude Liidu Kommunistliku Partei Keskkomitee liige. 1957–1961 oli ta Nõukogude Liidu Kommunistliku Partei Keskkomitee Poliitbüroo liige.
Irizar

Irizari bussid Eestis

Eesti bussiettevõtetest kasutavad liinireisideks Irizari busse näiteks Lux Express, kelle kasutuses on 15 Scania Irizar PBd, Sebe, kes kasutab 8 Scania Irizar i6t Tallinn–Tartu liinil, ja GoBus. Tellimusvedudeks kasutavad Irizare paljud väiksemadki Eesti bussiettevõtted.
Norra mõis

Ajalugu

Norra mõisa on esmakordselt mainitud 1569. aastal, mil Rootsi kuningas Johan III kinkis selle Gerdt Bravele. 1594. aastal läks mõis Heinrich Ruthele, kes abiellus Udeva mõisaomaniku Karin Hansdotter Lejoniga.
17. sajandil sai abielu kaudu mõisaomanikuks Heinrich von Knorring, kelle järeltulijatele jäi mõis kuni 1908. aastani.
Knorringid, kelle nimest on tulnud ka mõisa eestikeelne nimi, lasid ehitada  esindusliku mõisakompleksi. Mõisaomanike hulka kuulus ka vene jalaväekindral Gotthard Johann von Knorring, kelle poeg kindralmajor Karl von Knorring sai tuntuks Napoleoni sõdade käigus.
1908. aastal ostis Nikolai von Knorringilt 165 000 rubla eest mõisa Charles von Lilienfeld, kes kinkis selle 291 000 rubla eest Pärnu kodanik Karl Florellile. 1917. aastal sai Norra ja Udeva mõisad 450 000 rubla eest vabahärra Bernhard von Maydell.

Mõisakompleks

Varaklassitsistlik peahoone ehitati 1790. aastatel arhitekt Johann Gabriel Kranhalsi projekti järgi.
Kahekorruselisel kivihoonel oli kõrge kelpkatus ning rustikaga kaunistatud fassaad. Siseruumid olid kaunistatud loodusteemaliste maalingutega.
Mõisa võõrandamise järel asus kuni 1971. aastani härrastemajas kool. Hiljem seisis hoone tühjalt ja jäi varemetesse.
1996. aastal läks hoone eravaldusse ning seda on veidi taastatud, kuid taastamise käigus on hävitatud kogu ajalooline sisearhitektuur: nii stukk, karniisid kui ka vanad laemaalingud.
Kõrvalhooneid oli mõisas vähe, sest majandustegevus toimus Udeva mõisas.
Norra mõisa pargis oli keerukas tiikide ja kanalite süsteem, mis oli ühendatud lähedalasuvate Norra allikatega.
Saarde kihelkond

Kihelkonna alad tänapäeval

Kihelkonna maad jäävad praktiliselt tervikuna tänapäeva Pärnu maakonna aladele, vaid mõned külad kihelkonna idaserval kuuluvad Mulgi valda Viljandi maakonnas.
Sadism

Sadism (prantsuse kirjaniku markii de Sade'i nimest) on lõbu või rõõmu tundmine kellegi piinamisest või kellelegi valu tekitamisest.
Sadism, millest saadakse seksuaalset naudingut, on seksuoloogiliselt üks parafiiliatest.
Wilhelm Johanning

Wilhelm Johanning (sündinud 17. septembril 1931 Holtrupis Saksamaal) on saksa vaimulik.
Aastatel 1953–1955 õppis ta Bielefeldis pedagoogikat ja töötas seejärel viis aastat kooliõpetajana. Aastatel 1960–1964 õppis ta usuteadust Bethelis, Zürichis, Tübingenis, Heidelbergis ja Münsteris. Aastatel 1966–1993 oli ta Schnathorst-Tengerni luterliku koguduse õpetaja.
Tema vahendusel on saksa sõbrad kinkinud Kambja kirikule harmooniumi (1995), puhkpille (1995–1996, 2009), armulauariistu (1998), kolm tornikella (2002), põrandaplaadid (2004), katusekivid kiviaia katteks (2008) ja kirikupingid (2009).
TIFF

TIFF või TIF (lühend ingl k sõnadest Tagged Image File Format) on rasterkujutiste tihendamata või kadudeta tihendamise failivorming. 
Selle töötas välja firma Aldus Corporation 1980. aastate keskel skannerite ja kirjastamise tarkvarana. Adobe Systems võttis selle kui mitmekülgselt ja paindlikult kasutatava vormingu üle 1994. aastal.
Vormingut kasutatakse laialdaselt rasterpiltide (eriti fotode) salvestamiseks ja edastamiseks tarbegraafika, kirjastamise ja polügraafia ettevõtetes, sest see toetab CMYK-värvimudelit (suurim värvisügavus kuni 32 bitti värvikomponendi kohta). Samuti on võimalik töödelda RGB-signaale (vastavalt 24 bitti). 
TIFFi rakendusvaldkonda kuulub samuti dokumentide (sealhulgas ka ühevärviliste tehniliste jooniste) arhiivimine, sest nii säilivad need edaspidiseks kasutamiseks ja töötlemiseks algsel kujul.
Kuna TIFF-failid on pakkimata või ainult vähesel määral (nt neljakordselt) kadudeta tihendatud, siis on nad palju andmemahukamad kui näiteks vastavad JPEG-failid.
Agu Tamm

Agu Tamm (sündinud 25. märtsil 1942) on eesti arstiteadlane.
Ta sai Tartu Ülikoolist meditsiinikandidaadi kraadi 1972. aastal väitekirjaga "Uriini lenduvad fenoolid ja nende diagnostiline tähendus" ning meditsiinidoktori kraadi 1993. aastal tööga "On metabolic action of intestinal microflora: clinical aspects".
Ta on Tartu Ülikooli laboratoorse meditsiini professor.
Ühendatud vürstiriigid

Taust

Ajaloolise mõistena, mis määratles ühinemiseelseid Moldova ja Valahhia vürstiriike, mõnikord ka Transilvaania vürstiriiki, läheb mõiste "Rumeenia vürstiriigid" tagasi Rumeenia uusaja algusesse 19. sajandi keskpaigas. Rumeenia ajaloolased kasutasid seda seejärel alternatiivina palju vanemale mõistele "Rumeenia maad".
18. sajandi lõpu ja 1860. aastate vahel kasutati mõistet "Doonau vürstiriigid", mis mõnikord sisaldas Serbiat, kuid mitte Transilvaaniat. Samas mõiste "Rumeenia vürstiriigid" sisaldas mõnikord Transilvaaniat, kuid mitte kunagi Serbiat.

Carol I valitsemine vürstina

Uus valitsuskoalitsioon nimetas Karl von Hohenzollern-Sigmaringeni uueks Rumeenia valitsevaks vürstiks, mis lükati esialgu Euroopa riikide poolt tagasi, kuid hiljem temaga lepiti. Caroli valitsemise esimesel aastal võttis Rumeenia vastu esimese põhiseaduse. See vahend pakkus päriliku põhiseadusliku monarhia, kus parlament valiti läbi tsensusliku valimisõiguse, kuigi riik jäi Osmanite süseräniteedi alla. Caroliga ei oldud üheselt nõus ja vabariiklike meeleolude tõus kulmineerus ülestõusuga Ploieștis aastal 1870 ning mässuga Bukarestis aastal 1871, mõlemad suruti armee poolt maha.
Aprillis 1877, uue Vene-Türgi sõja koidikul, sõlmis Rumeenia konventsiooni, millega Vene väed võisid läbida Rumeenia territooriumi oma liikumisel Osmanite riigi poole. 9. mail kuulutas Rumeenia parlament vürstiriigi sõltumatust ja ühines sõjaga Venemaa poolel. Pärast mitut Rumeenia võitu Doonaust lõunas ja Venemaa-juhitud poole lõplikku võitu sõjas tunnustasid Euroopa riigid Rumeenia sõltumatust 1878. aasta Berliini rahuga. Siiski pidi Rumeenia vahetama Lõuna-Bessaraabia Põhja-Dobrudža vastu ja lubama Rumeenias elavatel, kuid seal mittesündinutel saada Rumeenia kodakondsus.
Aastal 1881 kuulutas riigi parlament Rumeenia kuningriigiks.
Riigivolikogu 47. valimisringkond

Riigivolikogu 47. valimisringkond oli Riigivolikogu valimisringkond, kuhu kuulusid 24. ja 25. veebruaril 1938 toimunud valimiste ajal Vaimastvere vald, Laius-Tähkvere vald, Laiuse vald, Jõgeva vald, Härjanurme vald, Puurmanni vald ja Jõgeva alev. Alates 1. aprillist 1939 kuulusid ringkonda Sadala, Laiuse, Vaimastvere, Jõgeva ja Kursi vald ning Jõgeva linn.

II Riigivolikogu valimised

II Riigivolikogu liige valimisringkonnast oli Voldemar Sassi, vastaskandidaat Jaan Järve.
Pöördenurk

Pöördenurk on nurk, mille võrra pöördub ringliikumises oleva keha trajektoori raadius mingi aja jooksul.
Tähis: φ (fii)
Ühik: rad (radiaan)
Põhivalem: , kus s on kaare pikkus ja r on raadius
Jaotus (matemaatika)

Jaotus ehk jaotusseadus ehk tõenäosusjaotus on eeskiri, mis seab juhusliku suuruse iga väärtusega xᵢ vastavusse selle väärtuse omandamise tõenäosuse P(xᵢ).
Jaotust saab esitada tabelina, graafiliselt, tõenäosus- või jaotusfunktsioonina.
Matemaatilises statistikas on välja kasutusel palju jaotusseadusi, nt binoomjaotus, normaaljaotus, Poissoni jaotus.
Typhlophis

Levila

Need maod elavad Brasiilias, Prantsuse Guajaanas, Trinidadi saarel ja Venezuelas.
10199 Chariklo

10199 Chariklo on kentauride hulka kuuluv asteroid, mille ümber on rõngad.

Uurimine

Esimest korda märkasid astronoomid asteroidi 1997. aastal. 10 uurimisaasta jooksul panid astronoomid tähele, et Chariklo spektrist kaovad jäätunud veele iseloomulikud tunnused. 2008. aastal märgati taas neid iseloomulikke tunnuseid. See tõestab astronoomide sõnul, et Chariklo ümber pöörlevad kaks jäist rõngast.

Kirjeldus

Asteroidi ümber on kaks õhukest jääpurust ja kivitükikestest koosnevat rõngast. Üks rõngas on kolme ja teine kuue kilomeetri laiune. Nende vahemaa üksteisest on üheksa kilomeetrit. Astronoomi Felipe Braga arvates võib Chariklol olla üks kaaslane.
Kaavi tuletorn

Kaavi tuletorn on tuletorn Saare maakonnas Sõrve poolsaarel Saaremaa vallas Kaavi külas.
Tuletorni geograafilised koordinaadid on 57° 58′ 56″ N, 22° 11′ 43″ E.
Punase-valgetriibulise neljatahulise betoontorni kõrgus jalamist on 15 meetrit ja tule kõrgus merepinnast on 20 meetrit.
Tuletorn ehitati 1954. aastal.
Eesti Kultuurkapitali kehakultuuri ja spordi sihtkapitali preemiad

Elutööpreemia

Elutööpreemiaga tunnustatakse pikaajalist tegevust ja panust spordivaldkonna arengusse. Igal aastal antakse välja üks spordivaldkonna Kultuurkapitali elutööpreemia. Preemia suuruse määrab Kultuurkapitali nõukogu.  Toetuse suurus on igas kvartalis 580 eurot.

Aastapreemiad

Aastapreemiaid antakse välja alates 1997. aastast.  "Aastapreemiaga tunnustatakse isiku silmapaistvat ja edukat tegevust ning panustamist spordivaldkonna arengusse." Aastapreemia suurus on maksimaalselt 5500 eurot. Kui preemia saajaid on rohkem kui üks isik, jaotatakse preemia saajate vahel.
Harilik sugapea

Kirjeldus

Väikeste mätastena kasvav kollakasroheline taim. Lehed on harilikul sugapeal 1–3 mm laiad, lehelaba on lühike, suhteliselt tugeva keskrooga ja lame.
Keeleke on kuni 1 mm pikkune ja tömp. Pööristähk on kitsas, loogelise teljega. Pähikuid on kahesuguseid: välimised lehvikutaolised ja viljatud ning sisemised viljuvad. Taimed kasvavad 20–60 cm kõrguseks.

Levik

Eestis on taime paiguti, tavaline on ta Saaremaal ja Kagu-Eestis. Ta kasvab niitudel ja puisniitudel, samuti kultuuris.
Grafomaania

Grafomaania (kreeka k γραφειν – kirjutamine, μανία – hullus) tähendab intensiivset kirjutamistungi. Psühhiaatrilises kontekstis tähistab see haiglaslikku vaimset seisundit, mille all kannatav inimene kirjutab laialivalguvaid ja segaseid lauseid, mis sageli muutuvad tähendusetuteks sõna- või tähejadadeks ning mida sel juhul nimetatakse graforöaks (vrdl hüpergraafia). Mõistet "grafomaania" kasutas 19. sajandi alguses Esquirol ja hiljem Eugen Bleuler, mille järel see muutus võrdlemisi levinuks. Grafomaaniaga on lähedalt seotud tüpomaania – intensiivne soov näha oma nime trükis või kirjutamine avaldatud saamise eesmärgil, äärmuslik sümbolism või tüpoloogia.
Grafomaania ja sellega seotud seisundite psühhiaatriliste määratluste kõrval kasutatakse seda mõistet avaramas tähenduses äärmusliku kirjutamistungi kirjeldamiseks. Max Nordau sildistas "degenereerunud kunsti" rünnates "grafomaaniaks" tema meelest hukkamõistu väärivate kunstnike (nagu Richard Wagner ja Prantsuse sümbolistid) loomingu.
Heraldika

Heraldika ajalugu

Juba muinasajal kasutasid erinevad rahvad sõjanduses kaitsekilpidel maalinguid, pilte ja sümboleid, millel oli küll enam maagiline tähendus või mõeldud vaenlase hirmutamiseks. Juba Vana-Egiptuse vaaraode üks võimusümbolitest kotkas oli kujundlikult heraldiline.
Euroopa kultuuris esineb juba antiikajal kilbi ornamentaalne ehtimine. Kreeklaste ja roomlaste sõjandussümboolika oli laiemini kasutusel kui ainult kilpidel. Antiikaegsetel rahadel oli tihti heraldilisele kujutamisviisile sarnaseid tunnuseid loomade-lindude ja taimede kujutistega. Siiski ei olnud see veel heraldika.
Heraldika sai alguse 12. sajandi viimasel veerandil, mil hakati valitsejate ja kõrgaadlike pitserite tagumisele küljele vajutama selle õigsuse tõestamiseks eraldi kilbipildiga pitseripilti nn sekreetumit. Koos pitseripilti raamiva tiitlilegendiga omandas kilbipilt õigusliku tähenduse ja sellest kujunes välja vanem heraldiline vapp, tiitlivapp. Peagi hakati tiitlivappide eeskujul õiguslikult tähtsustama vappidena ka alamate läänimeeste ja rüütlite kilpe. Sellele aitasid oluliselt kaasa turniiride võitlustest osavõtvate rüütlite kilbipilte välja hõikavad ja neid vapirulladele registreerivad heeroldid. Siit sai alguse vappide reeglipärane kujundamine ja kirjeldamine. Lõplikult kujunes heraldika omaette teaduseks 15. sajandil, mil kilp kaotas kaitserelvana oma tähtsuse.
Uhtna põhikool

Uhtna põhikool on põhikool Lääne-Viru maakonnas Rakvere vallas (varem Sõmeru vallas) Uhtna asulas.
Kool asutati 1986.
Perugia ülikool

Perugia ülikool (itaalia keeles Università degli Studi di Perugia) on ülikool Itaalias Perugias.
Ülikool asutati 1308.
Ülikoolis õpib üle 26 000 üliõpilase (2017).
Keren Ann

Keren Ann Zeidel (sündinud 10. märts 1974) on Hollandi laulja.
Avanduse valla lipp

Avanduse valla lipp on Lääne-Viru maakonnas asuva endise Eesti haldusüksuse Avanduse valla lipp.
Lipp oli kasutusel 9. maist 1994 kuni oktoobrini 2005, mil Avanduse vald ühines Väike-Maarja vallaga ühtseks Väike-Maarja vallaks. 29. detsembril 2005 toimus Lääne-Viru maavalitsuse lipuväljakul ühinenud kohalike omavalitsusüksuste lippude langetamise tseremoonia. Avanduse valla lipu langetas endise Avanduse vallavanem Piret Lükk.

Lipu kirjeldus

Valla lipuks oli vapilipp, mille kollase kanga keskel paiknes punane vastulaineliste külgedega püstlaid. Punase laiu keskel oli aga valge ladina rist. Lipu laiuse ja pikkuse suhe oli 7:9, normaalsuurus 105×135 cm.

Põhjendus

Punane, kuld (kollane) ja hõbe (valge) olid apostel Siimeoni (Simuna) vapivärvid. Laineline laid tähistas Pedja jõge, valge rist punasel märkis nii Avanduse paiknemist omaaegse Taani haldusala idapiiril kui ka kuulsat Taani-Saksa ristimistüli.
Norra hundihammas

Levik

Liik on levinud Euraasia põhjaosas – Euroopas Skandinaavias ja Koola poolsaarel. Eestis ei esine.
Norra hundihammas on Norras suhteliselt haruldane. Ta kasvab Norras Sogn og Fjordane ja Hedmarki maakonnas ning neist põhja pool mägedes ja sisemaal, kuid üksnes hajusalt Finnmargis. Seda leidub hajusalt ka Rootsis Dalarnas ja Jämtlandis.
Taim eelistab niisket ja lubjarikast pinnast, kasvab piki jõe- ja ojakaldaid, võsades ja niitudel.
Esimene teadaolev norra hundihammas leiti Lapimaal 1807. aastal.

Kirjeldus

Norra hundihammas kasvab 20–40 cm kõrguseks. Vars on püstine ja jäik, neljakandilise ristlõikega. 
Taimel on paaritusulgjas liitleht 5–7 paari sulglehekestega. Lehekesed on suhteliselt suured, munajad ja tömbiotsalised.
Taim õitseb juulis-augustis. Õied on kahvatusinised või lillakassinised ja moodustavad keraja nuti.
Kruonis

Ajalugu

Asula tekkis XV sajandil Leedu suurvürstidele kuuluva Kruonise mõisa juurde. Aastal 1472 lasi Kazimierz IV sinna kabeli ehitada. Tänapäevases asukohas asub Kruonis XVI sajandi keskpaigast alates.
Juudid asusid Kruonisesse elama juba XVI sajandil. Umbkaudu sel ajal asusid sinna elama ka karaiidid, sealne karaiitide kogukond oli üks vanemaid Leedus, kuigi suri välja XVIII sajandil.
Aastail 1570–1831 oli Kruonis Ogińskite valduses. Need lasid sinna kohe oma valitsusaja algul õigeusu kiriku ehitada, aga aastal 1610 valmis sealne uniaatide kirik, mis oli esimene omataoline Leedu aladel. Kolm aastat hiljem kanti Kruonis esmakordselt kaardile (Crono). Aastal 1649 hakkas selle kiriku juures tegutsema ka uniaatide klooster. XVII sajandi alguses valmis sealse mõisa peahoone.
Kruonise alev rajati sama sajandi keskpaigas külast põhja poole ristmikule. Seda mainiti kirjalikes allikates esmakordselt aastal 1693. Alev põles aastal 1787 maha.
Tsaariajal kasutati Kruonise kohta venekeelset nimekuju Кроне. Aastal 1812 laastasid sealset mõisa prantsuse sõdurid. Alevi elanikud osaliesid aktiivselt Jaanuariülestõusus, seetõttu küüditati neist paljud Siberisse ja nende asemele asusid elama venelased.
Teise maailmasõja alguses vahistasid leedulased Kruonises elanud juudid, mõned neist, kel olid naabritega tülid, ka hukati, ent ülejäänud lasti vabadusse. Hiljem sunniti nad siiski asulast lahkuma ja anti üle sakslastele, kes sealsed juudid ka hukkasid. Sõja ajal põles alev taas. Seal hukati aastal 1944 ka Vilniuse ja Leedu peapiiskopkonna piiskop Sergi (Voznessenski) (tol hetkel ka Eesti ja Läti õigeusu kirikute eksarh). Ühe versiooni kohaselt tapsid ta saksa sõdurid, teise versiooni kohaselt partisanid (versioon tugineb ühe partisani pihtimusel), kolmanda kohaselt aga Kārlis Ulmanise auvalvesalk.
Sõja järel tegutsesid alevi ümbruskonnas Leedu metsavennad. Kruonises paiknes toona NKVD sõjasalk. Nõukogude ajal oli Kruonis kohaliku kolhoosi keskasulaks. Aastal 1946 rajati sinna auruveski ja saekaater. Aastal 1978 valmis Kruonise hüdroakumulatsioonijaam.