google/wiki40b huggingface dataset:
Triinu Ojamaa

Triinu Ojamaa (sündinud 11. veebruaril 1953 Abja-Paluojal Viljandimaal) on Eesti filoloog-rahvamuusikateadlane.

Elulugu

Triinu Ojamaa on ametniku tütar.
Õppis Nuia Keskkoolis ja Tallinna 46. Keskkoolis, lõpetas 1976 Otsa-nimelise Tallinna Muusikakooli, 1985 Tartu Riikliku Ülikooli soome-ugri keelte osakonna, oli 1987–90 Keele ja Kirjanduse Instituudi aspirant ja 1996–2000 TÜ doktorant; M.A. (1995, KKI), väitekiri "Muusika ääremail: nganassaani linnu- ja loomahäälendid", Ph.D. (uralistika, 2000, TÜ), väitekiri "Glissando nganassaani muusikas: morfoloogiline, süntaktiline ja semantiline tasand" (Tartu, 2000). Oli 1991–96 KKI nooremteadur, 1997–2000 teadur, 2000. aastast Eesti Kirjandusmuuseumi vanemteadur, 2002–2013 etnomusikoloogia osakonna juhataja, ühtlasi aastast 2005 Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia etnomusikoloogia õppejõud.

Teadustöö

Uurimisvaldkond: traditsionaalse muusika kultuuriantropoloogiline, akustiline ja sotsiaalpsühholoogiline aspekt. Kahe esimese uurimisobjektiks on peamiselt samojeedi traditsionaalne muusika, viimane toetub eesti populaarmuusikale. Rakendanud muusikaliste nähtuste analüüsimiseks lingvistilisi ja muusikaakustilisi meetodeid. Uurinud eesti- ja diasporaaeestlaste ning Eesti venekeelse diasporaa etnilise ja riigiidentiteedi seoseid muusikalise tegevusega, ka muusikalisi subkultuure (etnorokk, hiphop). Mitme uurimisprojekti ("Muusikaline tekst ja kontekst pärimusmuusikas" jt) täitja. Seotud EKM-i rahvusvaheliste koostööprojektidega ("On the crossroads of local and global: popular music and the construction of national identity in the 21st century" (Tampere Ülikool) jt). Saanud 1998 Alfred Kordelini stipendiumi nganassaani laulutekstide uurimiseks. Council for Traditional Music ja Eur. Seminar in Ethnomusicology liige, Eesti Kultuuriloo ja Folkloristika Keskuse muusikalise folkloori uurimisgrupi juht (aastast 2003), Eur. Soc. for the Cognitive Sci. of Music liige (aastast 2005), Eesti Muusikateaduse Seltsi ja Veljo Tormise Regilaulukeskuse juhatuse liige (aastast 2005). Üle 40 teadustrükise.
Morris Weitz

Morris Weitz [m'orris u'iits] (24. juuli 1916 – 1. veebruar 1981 Boston) oli USA esteetik. 
Ta sai doktorikraadi Michigani Ülikoolist ning õpetas 9 aastat Vassar College'is, aastatel 1954–1969 Ohio Osariigi Ülikoolis ja 1969. aastast Brandeisi Ülikoolis. Viimati oli ta Brandeisi Ülikooli Richard Koreti professor.   
Weitz sai tuntuks väitega, et kunsti ei ole võimalik defineerida, sest kunstiks nimetatakse nähtusi, mille vahel on perekondlik sarnasus Ludwig Wittgensteini mõttes. Enamik esteetikuid püüdis tema väidet ümber lükata, kuid tulemusena hakkasid esteetikud taas huvi tundma analüütilise filosoofia vastu.  
Weitz töötas välja kriitika filosoofia, mille järgi kriitik peab kunstiteost tõlgendama, hindama ja lõpuks teose üle teoretiseerima. 
Tema tuntuim raamat on "Hamlet and the Philosophy of Literary Criticism".

Isiklikku

Weitzi abikaasa oli Margaret. Neil sündisid pojad Richard ja David ning tütar Catherine.
Viimati elas ta Newtonis Massachusettsi osariigis.
Klas Horn (1517–1566)

Vabahärra Klas Kristersson Horn af Åminne (ka Clas (Claes, Klaes) Christersson Horn; soome keeles Klaus Kristerinpoika Horn; u 1517 Turu linnus – 9. september 1566 Åby, Halland, Östergötland) oli soome päritolu Rootsi riiginõunik ja ülemadmiral.
Ta oli 1553. aastast Soomes paiknevate vägede ülemjuhataja, Soomet valitseva Gustav Vasa poja Johani usaldusmees, kes määrati pärast Vene-Rootsi sõda 1557 Viiburi linnuselääni komandandiks (Viiburi asehaldur).
Liivi sõja ajal 1561 oli Klas Horn Rootsi kuninga Erik XIV saadik Eestimaal ja sama aasta jaanipäeval vallutas ta Tallinna linnuse. Pärast vabahärra Lars Ivarsson Flemingi (u 1520–1562) määramist esimeseks Eestimaa asehalduriks oli Horn tema nõuniku ja kohusetäitjana augustis 1561 ka Eestimaa asehalduri ametis. Horn tellis Tallinna ja Põhja-Eesti alistumise jäädvustamiseks 320 sentimeetri kõrguse ja 145 sentimeetri laiuse raidkivitahvli, millel on Rootsi riigivapp ning selle all tema enda vapp ja nimi Nicolavm Christierni e Aaminne. Tahvel asub tänapäeval Tallinnas Meremuuseumi õuel Paksu Margareeta juures. 
29. juunil 1561 sai ta kuningas Erik XIV kroonimisel Åminne ehk Joensuu mõisa (asus kaasaja Salo linna alal) vabahärratiitli.
1562 vallutas ta Padise ja Paide.
1563 sai ta riiginõunikuks ja ülendati Põhjamaade seitsmeaastase sõja ajal 8. augustil 1564 (t.a. 3. mail 1566) Rootsi laevastiku ülemadmiraliks.
Ta suri 1566. aastal katku ja on maetud Uppsala toomkirikusse, kus asub ka tema ja ta abikaasa reljeeffiguuridega hauaplaat. Päris-Soomes Halikko kirikukülas asuvas kirikus asub 1571. aastal valmistatud kivitahvel tema ja ta abikaasa vappidega.
Kustase rahu

Kustase rahu on Lääne maakonnas Haapsalu linna halduspiirkonnas asuv väike saar (rahu).
Rahu koordinaadid on 58° 50′ N, 23° 31′ E.
Dünaamiline veebileht

Dünaamiline veebileht on veebileht, mille sisu luuakse reaalajas ning mis muutub või kohandub automaatselt külastaja tegevuste ja määratud tingimuste järgi. 
Dünaamilise veebilehe vastand on staatiline veebileht, mis kasutajate tegevuse tagajärjel ei muutu, vaid kuvatakse nii, nagu see on salvestatud. 
Erinevalt staatilistest veebilehtedest, kus iga leht sisaldab unikaalset sisu, saavad dünaamilised veebilehed oma andmed andmebaasist. Seetõttu piisab veebilehe sisu muutmiseks andmebaasi kirje muutmisest, samas kui staatilise veebilehe puhul peab iga lehe eraldi üle käima.
Dünaamilised veebilehed jagunevad kaheks: serveri- ja kliendipoolsed veebilehed.

Ajalugu

Dünaamilised veebilehed võeti kasutusele 1995. aastal, kui loodi JavaScript (algselt tuntud kui LiveScript). Sellest saati on kasutatud mitut interaktiivse sisu ja funktsionaalsuse tehnikat.

Serveripoolne dünaamiline veebileht

Serveripoolne dünaamiline veebileht on veebileht, mis muudab oma ehitust laadimise või külastamise käigus. Seda kontrollib rakenduste server, mis töötleb serveripoolseid skripte. Serveripoolses skriptimises määravad andmebaasi salvestatud parameetrid, kuidas iga uus veebileht kokku pannakse. Tuntuimad serveripoolsed skriptikeeled on PHP, Perl ja ColdFusion, mis on kombineeritud andmebaasiga, näiteks Oracle'i või MySQL-iga.

Kliendipoolne dünaamiline veebileht

Kliendipoolne dünaamiline veebileht on veebileht, mis muudab oma ehitust kliendi toimingute põhjal laadimise ajal jooksvate HTML-skriptidega. Toiminguteks võivad olla näiteks hiire- ja klahvivajutused või kindlad ajastatud sündmused. JavaScripti ja teiste skriptikeelte abil määratakse ära, kuidas HTML-komponendid dokumendi objektimudelisse (DOM-i) lisatakse, ning nende abil on seejärel võimalik jooksvalt seda uuendada. Kliendipoolse veebilehe sisu genereeritakse kasutaja kohalikus arvutisüsteemis, mis seab kasutaja arvutile tehnoloogilised nõuded.
Levinud tehnoloogiad kliendipoolsetel dünaamilistel veebilehtedel on JavaScript ja Flash.

Ühendatud tehnoloogiad

Rakendusi, mis kombineerivad serveri- ja kliendipoolsed komponendid, et moodustada dünaamiline veebileht, nimetatakse veebirakenduseks. Selline kontseptsioon võeti kasutusele 1999. aastal, mil nii JavaScript kui ka XML olid juba välja töötatud.
Ajax on veebirakenduste väljatöötamise tehnika, mis kasutab nii kliendipoolset skriptimist kui ka serveripoolseid päringuid, et veebilehe kuvatavat sisu dünaamiliselt muuta. Tulemuse saavutamiseks saadab Ajax serverisse andmepäringu, millele saab vastuseks soovitud andmed ning mida seejärel töödeldakse kliendipoolse skriptiga. Sellise tehnika kasutamisel muudetakse iga päringu järel vaid soovitud leheosa, mitte tervet veebilehte, tänu millele on võimalik lühendada serveri laadimisaega. Ajaxi tehnikat kasutatakse näiteks Google Mapsi ja Gmaili veebirakendustes.
Ang Tharkay

Ang Tharkay (1907 Kunde, Solukhumbu – 28. juuli 1981 Kathmandu) oli šerpa rahvusest Nepali mägironija.
Ta on üks neljast Tenzing Norgay, Gyalzen Norbu ja Pasang Dawa Lama kõrval väljapaistvamaid šerpasid 20. sajandil.
Ta oli esimene šerpa, kes sai Euroopa riigi autasu.

Mägironimine

Ta võttis osa 1931. aastal Saksa ekspeditsioonist Kanchenjungale (8586 m), 1930. aastatel sirdarina Shiptoni–Tilmani Nanda Devi ekspeditsioonidest, mitmest Briti Himaalaja ekspeditsioonist Džomolungmale (1933, 1935, 1938), 1937. aastal sirdarina Eric Shiptoni juhitud Karakorami ekspeditsioonist.
1950. aastal palgati ta sirdarina Prantsuse ekspeditsiooni Annapurnale (8091 m), mis lõppes edukalt kahe mehe tipputõusuga.  
1951. aastal oli ta Shiptoni juhitud Briti Himaalaja rekognostseerimisekspeditsiooni teenistuses. 1952. aastal tegi ta sirdarina kaasa ekspeditsiooni Cho Oyule (8188 m), 1953. aastal Dhaulagirile (8167 m) ja Nun Kunile (7135 m), 1954. aastal Makalule (8485 m) ja 1955. aastal (tipputõusuga) Kameti (7756 m) tippu. 
1962. aastal võttis ta osa India ekspeditsioonist Džomolungmale. Selle käigus tõusis ta lõunasadulale. 1978. aastal juhtis ta šerpasid Prantsuse ekspeditsioonis Dhaulagirile.
Ta suri 1981. aastal vähki.
SPQR

SPQR, mis on akronüüm ladinakeelse väljendi sõnadest "Senatus populusque Romanus" ("Rooma senat ja rahvas"), oli Rooma valitsuse ametlik signatuur ja Rooma vabariigi rahvusterviklikkuse sümbol. See pidi rõhutama võimu jaotumist Vana-Rooma senati ja kodanike vahel.
Akronüüm leidis kasutust müntidel, kivisse või metalli kirjutatud teadete lõpus, ausammastel, ühiskondlikel hoonetel ja paljude Rooma leegionide standartitel. 
1930. aastatel hakati Itaalias Benito Mussolini valitsemise ajal akronüümi SPQR taas rohkem kasutama, nagu näiteks ametihoonetel, erinevatel embleemidel ja kanalisatsioonikaevude luukidel. SPQR oli Mussolini "uue Rooma impeeriumi" üks tunnus ning akronüüm pidi väljendama Itaalia seotust Rooma vabariigiga. 
Seda on kasutanud või kasutavad ka teised Vana-Rooma võimu alla kuulunud riigid ja linnad (näiteks kasutab seda lühendit oma vapil Saksamaa linn Weil der Stadt).
Akronüümist SPQR tuletatud lühendit kasutavad ka paljud teised linnad, asendades Rooma nime oma linna nimega.
Itaalia keeles on akronüümile SPQR antud ka koomilisi tõlgendusi: "Sono pazzi questi Romani" – "Need roomlased on hullud", "Sono Porci Questi Romani" – "Need roomlased on sead" jms.
Adonis

Kunst

Tizianil on maalid "Adonise sünd" (1505–1510; Padua linnamuuseum) ning kuulus "Venus ja Adonis" (1553–1554; Madrid, Prado), millel Venus keelitab Adonist ohtlikust jahist hoiduma.
Nicolas Poussinil on maal "Venust leinav Adonis" (1628; Caeni kunstimuuseum).
Vaalu mõis

Vaalu mõis (saksa keeles Wahlenhof) oli rüütlimõis Sangaste kihelkonnas Tartumaal.
Mõisast on teateid alates 1516.
Väikene Kasvandulump

Väikene Kasvandulump (ka Väike Kasvandulump) on järv Võru maakonnas Võru vallas Viitka külas. Veekogu pindala on 1,9 ha. Veekogu kaldajoone pikkus on 1697 m. Veekogus on 4 saart.
Emil Lenz

Heinrich Friedrich Emil Lenz (24. märts/vkj 12. märts 1804 Tartu – 10. veebruar 1865 Rooma) oli baltisakslasest füüsik. Ta sõnastas 1833 induktsioonivoolu määramise reegli (Lenzi reegel). Tema järgi on valitud induktiivsuse tähis L.
Ta lõpetas 1820 Tartu Kubermangugümnaasiumi. Aastail 1820–1823 õppis ta Tartu Ülikoolis keemiat ja füüsikat.
1823–26 võttis Lenz osa Otto von Kotzebue kolmandast ümbermaailmareisist füüsikuna. Ta mõõtis külastatud paikades ilma ja merevee füüsikalisi omadusi. Ekspeditsiooni tulemused avaldati 1831 "Peterburi Teaduste Akadeemia Toimetistes".
Tema nime kannab Lenzi neem Taimõri järves.
Hiljem mõõdistas Lenz Kaukaasias Kaspia mere rannikut.
Aastast 1828 kuulus Lenz Peterburi Teaduste Akadeemiasse, esialgu adjunktina, alates 1834 akadeemikuna. 1836. aastast oli ta Peterburi ülikooli õppejõud (aastast 1840 professor ja matemaatika-füüsikateaduskonna dekaan, 1863. aastast surmani rektor). Lisaks õpetas ta 1830–31 St. Petri-Schules, samuti Mihhaili suurtükiväekoolis.
Lenzi loengud füüsikast ja füüsikalisest geograafiast paistsid silma selguse ja range süstemaatilisuse poolest. Sama kehtis tema gümnaasiumide füüsikaõpiku ja füüsikalise geograafia käsiraamatu kohta. Kumbagi anti välja mitu trükki. Eriti levinud oli neist füüsikaõpik.
Lenzi reegli järgi tekitab indutseeritud elektromotoorjõud alati elektrivoolu, mille magnetväli püüab kompenseerida muutusi induktsioonivoolu esilekutsuvas magnetvoos. Selle reegli avaldas ta 1834 artiklis "Über die Bestimmung der Richtung durch elektrodynamische Vertheilung erregten galvanischen Ströme" Füüsika ja Keemia Aastaraamatus ("Annalen der Physik und Chemie", alates 1900 kuni tänapäevani kannab see ajakiri nime "Annalen der Physik").
Elektromagnetismi hakkas Lenz õppima 1831. Lisaks omanimelisele seadusele avastas Lenz James Prescott Joule'ist sõltumatult 1842 Joule'i seaduse ja sellepärast nimetatakse seda Joule'i-Lenzi seaduseks.
Lenz osales agaralt galvanoplastika väljatöötamises. Selle meetodi oli leiutanud tema sõber ja kolleeg Moritz von Jacobi. 1839 valmistas Lenz selle meetodi abil mitu medaljoni. Koos ühe reljeefiga, mille Jacobi samal aastal valmistas, on need maailma esimesed galvanoplastilised skulptuurid.
Füüsikalise geograafia vallas uuris Lenz õhutemperatuuri ja merevee soolsust, Kaspia mere veetaseme kõikumist, õhurõhu muutuse sõltuvust kõrgusest merepinnast, maamagnetismi mõõtmist, magnetilist inklinatsiooni jm.
Lenz suri Roomas rabandusse.

Isiklikku

Tema vanaisa Friedrich David Lenz oli kirikuõpetaja ning Tartu Ülikooli eesti ja soome keele lektor.
Tema poeg Robert Lenz (1833–1903) oli füüsik, Vene Geograafiaseltsi füüsikalise geograafia osakonna juht, Peterburi Teaduste Akadeemia korrespondentliige ja salanõunik.
Empress of the North

Juhtumid

14. mail 2007 Alaska lähistel Icy Straiti juures sõitis Empress of the North karile. Reisijad evakueeriti kiiresti teisele laevale, keegi vigastada ei saanud.
Ludwig Boltzmann

Ludwig Boltzmann (20. veebruar 1844 Viin – 5. september 1906) oli Austria füüsik, üks molekulaarkineetilise teooria rajajaid.
Boltzmann arendas edasi Maxwelli elektromagnetväljateooriat ja aitas seda populariseerida. Ta kaitses kirglikult molekulaarkineetilist teooriat ning kandis peamist koormat võitluses molekulide olemasolu eitavate teadlaste seisukohtadega.
Tema auks on nimetatud Boltzmanni konstant .
Hõlmikpuu sündroom

Hõlmikpuu sündroom on Eesti meedias levinud fraas, mida võidakse kasutada, kui mõne kasuliku teo või suure ürituse nurjamiseks ületähtsustatakse ebaolulisi asjaolusid.
Fraas võeti kasutusele 1980. aastate lõpus, kui Tallinnas taheti ehitada Estonia teatrile uut hoonet, mille krundil asus haruldane hõlmikpuu (Ginkgo biloba).
Maakond (Itaalia)

Itaalia haldusjaotuses on maakond (itaalia keeles regione, mitmuses regioni) 1. järgu haldusüksus. Maakonnad, välja arvatud Valle d'Aosta, jagunevad provintsideks (provincia) ja need omakorda valdadeks (comune). Põhiseaduse paragrahvi 131 järgi on Itaalias 20 maakonda.

Staatus

Igal maakonnal on oma valitsus oma statuudi, võimupiiride ja ülesannetega. Kõik maakonnad on Põhiseaduses sätestatud piirides autonoomsed. Viiele maakonnale (1948. aasta veebruaris Sitsiilia, Sardiinia, Valle d'Aosta ja Trentino-Alto Adige maakondadele, 1963. aasta jaanuaris Friuli-Venezia Giuliale) on spetsiaalse statuudiga antud ülejäänud maakondadega võrreldes laiendatud autonoomia. Üks neist viiest, Trentino-Alto Adige, koosneb kahest autonoomsest provintsist (Bolzano ja Trento), mille seadusandlikud volitused on analoogsed maakonna omadele. Trentino-Alto Adige ja Valle d'Aosta nimetused on Itaalia põhiseaduse 2001. aasta redaktsioonis (§ 116) toodud ära kahes keeles, itaalia/saksa ja itaalia/prantsuse keeles: Trentino-Alto Adige / Südtirol ja Valle d'Aosta / Vallée d'Aoste.
Viieteistkümne eriõigusteta maakonna seadusandlikku autonoomiat suurendati märkimisväärselt 2001. aasta põhiseadusliku reformiga (kiideti heaks Amato II valitsuse ajal ja kinnitati rahvahääletusega Berlusconi II valitsuse ajal).

Ajalugu

Esimese maakonnana asutati 1946. aastal Sitsiilia maakond, viimasena moodustati 1963. aastal Molise maakond.

Itaalia maakondade kaart

Kaardil esitatud nimed on klõpsatavad.
Mati Mägi

Mati Mägi (7. juuni 1941 Viljandi – 1. august 2013 Tartu) oli Tallinna transpordijuht.
Ta lõpetas aastal 1965 Tallinna Polütehnilise Instituudi.
Ta töötas Viljandi autobaasis ja Tallinna Taksopargis peainsenerina ning koondises Tallinna Autoveod peadirektori I asetäitjana. 25. jaanuaril 1980 asus ta tööle Tallinna Autobussipargi (hilisema Tallinna Autobussikoondise) direktorina, millisel ametikohal töötas ta aastatel 1980–2010.
Ta on andnud olulise panuse ettevõtluse arendamisse, olles aastatel 1989–1993 Estline Eesti juhatuse esimees ja aastatel 1990–2004 Autoettevõtete Liidu president.
Tema aastatepikkusest koostööst erinevate bussitootjatega kujunes välja idee linnaliinibusside tootmiseks Eestis. Ta oli üks põhilisi initsiaatoreid AS Baltscan käivitamisel aastal 1993 Tartus.
Diskomuusika

Diskomuusika on tantsumuusika žanr, mille populaarsuse tipp oli 1970ndate keskpaigas ja lõpus.
Diskomuusika sündis 1960ndate lõpus ja 1970ndate algul New Yorgi ja Philadelphia klubides vastureaktsioonina rokkmuusika domineerimisele ning tantsumuusika demoniseerimisele tollases alternatiivkultuuris.
Žanri muusikalised juured on funkis, soulis ja Ladina-Ameerika muusikas. Diskomuusika tõi muusikasse ridamisi uusi võtteid, instrumente ja produtseerimistehnikaid, arendades eriti elektroonilist muusikat.
Diskomuusikaga kaasnes ka subkultuur, mis algselt levis eelkõige ööklubides. Sellesse kuulusid näiteks tantsuvõistlused, rõivamoed (sh polüesterrõivad) ja narkokultuur (nt kokaiin). Üks tuntumaid diskoklubisid oli Studio 54 New Yorgis Manhattanil.
Esimene tuntud diskotäht oli Donna Summer, hüüdnimega Diskokuninganna (The Queen of Disco). 1970ndate lõpu tuntumate ansamblite seas olid Bee Gees, KC and the Sunshine Band, Chic ja The Jacksons. Euroopa üks tuntumaid diskoansambleid oli Boney M.. Diskomuusikat populariseerisid ka mitmed filmid, näiteks "Saturday Night Fever" ja "Thank God It's Friday".
Ehkki diskomuusika populaarsus 1980ndatel langes, tõusis see taas 1990ndail. Diskomuusika on mõjutanud tervet rida hilisemaid tantsumuusika žanre nagu house, italodisko, eurodisko ja diskofunk, samuti pop- ja rokkmuusikat laiemalt.
Tõdva-Kõnnu vald

Tõdva-Kõnnu vald (saksa keeles Köndes) oli vald Virumaal Kadrina kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1893 ja siis liideti see vald Vohnja vallaga.
Raivo Piirsalu

Raivo Piirsalu (hüüdnimi Kuriraivo ehk KuriRaivo) on ansambli Metsatöll basskitarrist ja laulja.
Apteekrimägi

Apteekrimägi on mägi (küngas) Otepää kõrgustikul Otepää linna territooriumil. Mäe absoluutne kõrgus on 169,8 meetrit üle merepinna, suhteline kõrgus kuni 50 meetrit. Apteekrimägi asub Otepää looduspargi kaitsealal.
Mägi on nime saanud asjaolust, et 1882. aastal leiti mäelt Otepää esimese proviisori Jürvelsoni surnukeha, kes arvatavalt oli õnnetu abielu tõttu sooritanud enesetapu.
Apteekrimäel asub madalate suusahüppemägede kompleks. Seal on neli hüppemäge kõrgustega K40, K25, K18 ja K10. Mäel korraldab treeninguid Otepää Spordiklubi.
1934. aastal ehitati Apteekrimäele 26 meetri kõrgune triangulatsioonitorn. Esimene suusahüppetrampliin, mis oli kinnitatud triangulatsioonitorni külge, ehitati Apteekrimäele 1938. aasta jaanuaris.
Oktoobris 1939 valmis Apteekrimäel uus suusahüppemägi, mis võimaldas sooritada kuni 23-meetriseid hüppeid. Suusahüppemäe valmimist juhendas Eesti Spordi Keskliidu suusatreener Aleksander Peepre, kes oli koostanud hüppemäe kavandi. Apteekrimäe hüppemägi avati jaanuaris 1940. 1953. aastal ehitati Apteekrimäele tehiskattega 40-meetrine suusahüppemägi.
Percé kalju

Percé kalju (prantsuse keeles rocher Percé ’augustatud kaljurüngas’) on järsk kaljurüngas, mis asub Kanadas Québeci provintsis Percé linna juures Gaspésie poolsaare tipus Saint Lawrence'i lahes. Percé kalju on looduslik kaar.
Percé kalju koosneb lubjakivist ning selles on näha liivakivi ja aleuriidi sooned. Selle tekkimise ajaks arvatakse devoni ajastu. Kalju on umbes 400 miljonit aastat vana.
Kaljurünka pikkus on 450 meetrit, laius 90 meetrit, suurim kõrgus 85 meetrit Kalju sai nime loodusliku kaare järgi, mis asub merepoolses küljes ning on 30 meetrit lai ja 18 meetrit kõrge.
Esimesena eurooplastest avastas ja kirjeldas Percé kaljut prantsuse meresõitja Jacques Cartier 1534. Tema kirjeldas kalju sees olevat kolme kaart. Tänapäevaks on neist säilinud vaid üks. Millal neist esimene kokku varises, ei ole teada, aga 1760. aastast pärinev joonistus näitab kaljut juba kahe kaarega, millest väiksem varises 17. juunil 1845.
Kaljule andis nime prantsuse maadeavastaja Samuel de Champlain 1607. Esimest korda uuris kalju ja kogu selle piirkonna geoloogiat William Edmond Logan 1844. Alates 20. sajandi algusest on ta turismi sihtpunkt.
Kalju on looduskaitse all ja kuulub Île-Bonaventure-et-du-Rocher-Percé rahvuspargi koosseisu. Ta on nii rahvuspargi kui Gaspésie poolsaare peamine vaatamisväärsus ja turismimagnet. Ühtlasi on teda peetud kogu Québeci sümboliks.
Rahvuspark asutati 1985 ja selle pindala on 5,8 km². Pargi alale jääb 2 km rannajoont. Rahvuspark aitab kaitsta suulasid, kes hulgaliselt kalju tipus pesitsevad. Suulasid on rahvuspargis loendatud 110 000 – 121 000. Seal pesitsevad ka lunnid, algid, krüüslid ja kaljukajakad. Kokku on kaljul nähtud üle 200 linnuliigi esindajaid.
Mõõna ajal saab kalju juurde minna kuiva jalaga mööda sel ajal paljanduvat laia maasäärt. Seda võimalust suur osa turiste ka kasutab. Kuid see on lubatud üksnes 28. maist 12. oktoobrini. Rahvuspark korraldab kalju juurde giidiga ekskursioone ja giid juhib tähelepanu kaljus olevatele kivististele.
Kalju sees on näha umbes 150 liiki fossiile, mis pärinevad kalju moodustumise ajast. Nende hulgas on käsijalgseid, trilobiite, koralle ja mereusse.
Kalju mass on 5 miljonit tonni. Aastas kaotab ta tuule ja lainetuse mõjul umbes 300 tonni kivimeid. See tähendab, et kui see tempo jätkub, siis umbes 17 000 aastaga Percé kalju hävib.
Rahvuspark on keelanud Percé kalju otsa ronimise. Selle eest on ette nähtud suur rahatrahv. Siiski on seda korduvalt üritatud. Mõnel on see ka õnnestunud, aga üle kümne inimese on kalju otsast alla kukkunud ja surma saanud.
Õieti muud moodi kui kuiva maad mööda mõõna ajal kaljule ligineda ei saagi. Meres on kalju lähedal teravad kivid, mis takistavad juurdepääsu meritsi. Õhu kaudu kaljule liginemist takistavad sagedased tugevad tuuled, mis merelt peaaegu pidevalt puhuvad.
Madallaid

Madallaid on Saare maakonnas Saaremaa vallas Muraja lahes asuv väike saar (laid).
Laiu koordinaadid on 58° 27′ N, 23° 17′ E.
Soome sõjalapsed

Soome sõjalapsed (soome keeles sotalapset, rootsi keeles (finländska) krigsbarn) olid Soome lapsed, kes saadeti Teise maailmasõja ajal Soomest teistesse Põhjamaadesse, eelkõige Rootsi.
Talve- ja Jätkusõja ajal aastatel 1939–1945 saadeti Rootsi, Taani ja Norrasse kokku üle 70 000 Soome lapse. Umbes 15 000 evakueeritud last ei naasnud hiljem Soome.
2005. aastal valmis sõjalastest rääkiv Klaus Härö film "Emadest parim". Film põhineb romaanil, mille avaldas Heikki Hietamies 1992. aastal.
Karl Elhi

Karl Elhi (25. jaanuar 1890 Vohnja vald – ?) oli Vohnja vallavanem.
Ta osales Vabadussõjas 5. polgu muusikakomandos. 
Ta oli pillimees Udriku puhkpilliorkestris ja ka juhatas seda 1924. aastal.
Oli Sepavälja talu peremees, võttis osa kohalike majanduslike organisatsioonide tegevusest, alates 1936. aastast Vohnja vallakohtu esimees.
Oma 50. sünnipäeval, 25. jaanuaril 1940, võttis ta vanalt Vohnja vallavalitsuselt asjaajamise üle.
Sirpa Kähkönen

Sirpa Helena Kähkönen (sündinud 15. septembril 1964 Kuopios) on soome kirjanik ja tõlkija. Ta kirjutab peamiselt ajaloo- ja ühiskondlikel teemadel. 
Kähkönen on hariduselt ajaloolane. Kirjanikuna alustas ta noorteromaanide kirjutamisest. Neist esimene "Kuu taskussa" ('Kuu taskus') pälvis 1992. aastal riikliku laste- ja noortekirjanduse auhinna. Hiljem on ta saanud veel muidki kirjandusauhindu.
2014. aastast on ta Soome PEN-klubi esimees ja alates 2018. aastast Soome Kirjanike Liidu esimees.
Andrejs Rastorgujevs

Maailmakarikas

Andrejs Rastorgujevs on esikolmikusse jõudnud 1 korra.