google/wiki40b huggingface dataset:
Erich Wulff

Erich Julius Wulff (25. märts 1887 Peterburi – 11. august 1949 Marburg) oli Eesti arst.
Õppis Königsbergi Ülikoolis ja Freiburgi Ülikoolis, dr. med. 1910 (Königsberg).
Arstide Koja nõukogu liige. 1939 repatrieerus Saksamaale.
Lembit Roots

Lembit Roots (2. mai 1931, Viljandi – 20. detsember 1993, Tartu) oli eesti mehaanikateadlane.

Elulugu

Lõpetas 1949 Viljandi 2. Keskkooli, 1954 Tartu Riikliku Ülikooli matemaatika osakonna, oli 1958–1960 aspirant, füüsika-matemaatikakandidaat (1963, TÜ), väitekiri "Об устойчивости пластинок различной формы". Oli 1954–1955 TRÜ teoreetilise mehaanika kateedri assistent, 1955–1958 ja 1960–1970 vanemõpetaja, 1970–1992 dotsent, 1993 rakendusmatemaatika instituudi dotsent.

Teadustöö

Uurimisvaldkond: elastsusteooria, hüdromehaanika. 46 teadustrükist.

Isiklikku

Ta oli silmapaistev Eesti maletaja.
Tõstamaa kirikumõis

Tõstamaa kirikumõis (saksa keeles Pastorat Testama) oli kirikumõis Tõstamaa kihelkonnas Pärnumaal.
Matemaatiline loogika

Matemaatiline loogika ehk sümbolloogika on matemaatika haru, mis uurib matemaatilisi tõestusi ja matemaatika aluseid. Matemaatilisele loogikale vastandatakse traditsioonilist loogikat.
Matemaatiline loogika esitab väiteid ja arutlusi formaliseeritud kujul, kasutades kunstlikke formaalseid keeli. Selle valdkonnaga tegelevad nii filosoofia kui ka matemaatika. 20. sajandi alguses püüdsid Gottlob Frege, Bertrand Russell ja teised filosoofid näidata, et matemaatikat saab taandada sümbolloogikale. See küll ei õnnestunud, kuid vastavad loogika-alased uuringud on muutnud tänapäeva formaalse loogika üpris matemaatikasarnaseks.
Steve Biko

Bantu Stephen Biko (tuntud kui Steve Biko; 18. detsember 1946 Tarkastad – 12. september 1977 Pretoria) oli Lõuna-Aafrika Vabariigi apartheidi-vastane aktivist.
1966. aastal alustas Steve Biko õpinguid Natali Ülikooli Durbani Meditsiinikoolis. Ülõpilasaktivistina osales ta Lõuna-Aafrika Üliõpilaste Organisatsiooni (South African Students Organisation (SASO)) loomisel ja valiti asutamiskongressil 1969. aasta juulis selle presidendiks, millisele kohale ta jäi kuni 1970. aasta juulini. 1972. aastal oli ta üks Musta Teadvuse Liikumise (Black Consciousness Movement (BCM)) asutajatest. Samal 1972. aastal heideti ta Natali Ülikoolist välja. 1973. aastal alustas Biko kaugõppeülikoolis Unisa õigusteaduse ja politoloogia õpinguid. 1973. aastal sai ta võimudelt avaliku esinemise keelu. Biko osales aktiivselt Mustade Inimeste Konvendi (Black People’s Convention (BPC)) tegevuses.
18. augustil 1977 Steve Biko arreteeriti süüdistatuna terrorismis. Esialgu hoiti teda kinni Port Elizabethi vanglas, 11. septembril 1977 viidi ta üle Pretoria vanglasse, kus ta järgmisel päeval suri.
Kõrvetaguse peakraav

Kõrvetaguse peakraav on kraav Raplamaal Märjamaa vallas Kõrvetaguse, Risu-Suurküla ja Ülejõe külas.
Peakraavi pikkus on 3,6 km ning see suubub vasakult Ohukotsu ojja (4,8 km suudmest) (59° 0′ 12″ N, 24° 30′ 43″ E). Peakraavi valgala on 6,6 km². Lähe: (58° 58′ 49″ N, 24° 33′ 7″ E)
Peakraav on mitteavalik veekogu, mille piiranguvöönd on 50 m.
Peakraav läbib Jalase maastikukaitseala.
Kõrvetaguse peakraavi keskkonnaregistri kood on VEE1107800.
Põlvamaa vapp

Põlvamaa vapp on Eestis asuva Põlva maakonna vapp.
Vapp on registreeritud 7. novembril 1996.

Vapi kirjeldus

Kuldsel kilbil on kolm musta istuvat kobrast langeva talana vasakult langevas diagonaalreas.

Põhjendus

Nii nagu Põlvamaa on uustulnuk Eesti haldusjaotuses, on koprad uustulnukad Eesti loomariigis. Samuti on ühiseid jooni Põlvamaa inimestel ja kobrastel – mõlemad hoiavad natuke omaette, on visad, töökad ja ajavad kindlalt oma joont.
Kolm väikest kobrast on kujutatud sellepärast, et Põlvamaa vallad moodustusid kolme varasema haldusüksuse põhjal.
Manhattani naabruskonnad

Manhattani naabruskonnad on naabruskonnad, mis asuvad Manhattani linnaosas New Yorgis Ameerika Ühendriikides. Manhattani naabruskonnad on jagatud 12 piirkonda.
Terviklik juhtimiskorraldus

Terviklik juhtimiskorraldus ehk sidus juhtimiskorraldus (inglise integrated management) on määratletud territooriumil ühiskonnaelu valdkondi (sektoreid) siduv, kohalikele oludele kohandatud ja kooskõlastatud juhtimiskorraldus, mis hõlmab tervikliku kontseptuaalse käsitluse raames asjaomaseid organisatsioone, huvirühmi, üksikisikuid.
Max Reinhold Krause

Max Reinhold Krause (26. juuli/7. august 1862 Rannu – 15. veebruar 1937 Jena) oli Eesti vaimulik.
Krause lõpetas Tartus gümnaasiumi. Tartu ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1881–1886. Ordineeriti 6. märtsil 1888 õpetajaks.
Oli aastatel 1888–1903 Hanila ja Varbla Püha Urbanuse koguduse õpetaja. Aastatel 1903–1919 oli ta Viru-Nigula koguduse õpetaja, olles aastatel 1915–1916 Eestimaa kindralsuperintendendi kohusetäitja (siis, kui kindralsuperintendent Daniel Burchard Lemm Siberisse, Irkutskisse välja saadetud oli). Vahistati aastal 1918.
Lahkus aastal 1919 Saksamaale. Oli seejärel pastoriks Greizis, hiljem Lääne-Preisimaal Konojadis (praegu Konojady, Brodnica maakonnas, Kujawy-Pomorze vojevoodkonnas, Poolas). Emerituuris olles elas Jenas, kus ta ka suri.

Isiklikku

Tema isa Hermann Krause ja onu Alexander Johann Krause olid Rannu Püha Martini koguduse õpetajad.
Valgjärve valla vapp

Valgjärve valla vapp on Põlva maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Valgjärve valla vapp.
Vapp kinnitati 2005.

Vapi kirjeldus

Kuldsel kilbil sinine lainelõikeline piit ja must, kuldse nokaga kotkapea.

Põhjendus

Kotkapea meenutab, et valla territoorium on Eestis üks tähtsamaid konnakotkaste pesitsemisalasid. Konnakotkas on eelkõige hästi hooldatud ja niidetud põldulel pesitseja.
Vapikilbi kollane taustvärv sümboliseerib kuldseid viljapõldusid, valla elanike töökuse tulemusel saavutatavat jõukust ning materiaalseid ja vaimseid hüvesid.
Vapi sinine lainelõikeline piit on vete (Valgjärve ja teiste vallas asuvate veekogude) võrdkuju, aga samuti ka taevaavaruse ning optimistlike tulevikupüüdluste sümbol. Laineline joon iseloomustab ka vallale iseloomulikku kuppelmaastikku.
Kuressaare Spordikeskus

Kuressaare Spordikeskus on spordihoone Saare maakonnas Kuressaares aadressil Vallimaa tänav 16a. Hoone omanik on Kuressaare Spordikool.
Hoonet kasutatakse aastast 2004.
Hoones on muu hulgas kolm täismõõtmelist korvpalliväljakut, kergejõustikuhall, jõusaal, aeroobikasaal, maadlussaal.
Toivo Jürimäe

Toivo Jürimäe (9. mai 1949 Tartu – 5. oktoober 2015) oli eesti spordipedagoog.
Ta lõpetas aastal 1969 Tartu 1. Keskkooli ja aastal 1973 Tartu Riikliku Ülikooli kehakultuuriteaduskonna. Aastal 1980 kaitses ta bioloogiakandidaadi väitekirja.
Ta harrastas aastast 1965 kergejõustikku, tema treeneriteks olid Arvo Lillestik ja Rein Aule.
Ta oli aastatel 1973–1977 Tartu 5. Keskkoolis kehalise kasvatuse õpetaja. Aastatel 1977–1992 oli ta Tartu Riikliku Ülikooli kehalise kasvatuse ja spordi kateedri õpetaja, vanemõpetaja ja (aastast 1987) dotsent. Aastatel 1992–1998 oli ta Tartu Ülikooli spordipedagoogika instituudi juhataja; lisaks oli ta aastast 1992 professor. Aastast 2003 oli ta Tartu Ülikooli kehakultuuriteaduskonna spordipedagoogika ja treeninguõpetuse instituudi kinantropomeetria õppetoolis spordipedagoogika professor. Lisaks oli ta aastatel 2007–2010 Tartu Ülikooli kehakultuuriteaduskonna teadusprodekaan.
Ta on teinud kaastööd ajakirjale Kehakultuur, ta on koostanud õppevahendeid. Ta oli Eesti Kehalise Kasvatuse Liidu esimehe asetäitja ja ICPAFR-i (kehalise aktiivsuse ja võimekuse uuringute kolleegium) liige.

Isiklikku

Tema isa oli metsateadlane Arnold Jürimäe ja poolvend on sporditeadlane ja -pedagoog ning Tartu Ülikooli professor Jaak Jürimäe. Tütar Kadri Maikov, PhD (sünd. Jürimäe) on maastikuarhitekt, Eesti Maaülikooli lektor.
Kampsun

Kampsun (murdekeeles ka pihtkuub, Saaremaal ka abukäised, Hiiumaal: vähejäku, läänemurdes pelts, Tartu ja Võru murdes pihtsärk) on lõngast silmuskoes kootud või heegeldatud üle pea selga tõmmatav või eest kinnitatav (nööpidega, tõmblukuga vm) pikkade varrukatega riietusese.
Kampsun võib olla ümara, V-kaeluse või kõrge kaelusega. Kampsunil võivad olla taskud.
Üle pea selga käivat kõrge kraega kampsunit võidakse nimetada sviitriks. Üle pea tõmmatavat kraeta kampsunit nimetatakse pulloveriks, eest nööbitavat õhemat kampsunit nimetatakse kardiganiks.
Renat Hon

Renat Hon (vene keeles Ренат Иванович Хон) on Sahha balletitantsija ja pedagoog, Sahha teeneline kunstnik.
Ta lõpetas 2004. aastal Jakutski koreograafiakooli ja asus balletisolistina tööle Sivtsev-Omollooni nimelisse riiklikku ooperi- ja balletiteatrisse.
2015. aastast on Renat Hon ühtlasi Aksenija ja Natalja Posselskaja nimelise Jakutski Koreograafia Kolledži õppejõud, esimese kursuse klassikalise balleti pedagoog

Isiklikku

Tema vend Rustam Hon on estraadilaulja.
Olga Aleksejeva

Olga Aleksejeva (sündinud 12. märtsil 1982 Tartus) on Eesti vehkleja.
Ta sai 2002. aasta MM-il naiskondlikult 2. ja individuaalselt 8. koha. 2003. ja 2007. aasta MM-il sai ta naiskondlikult 4. koha.
Tellis

Tellis ehk telliskivi on ehitusel kasutatav väike risttahukakujuline tehiskivi.
Telliseid hakati ehituses kasutama arvatavasti 3.-2. aastatuhandel eKr Egiptuses ja Mesopotaamias. Eestis hakati telliseid valmistama 13. sajandil, eeskätt Lõuna-Eestis, kus puudus kättesaadav paekivi. Siinse tellisgootika huvitavateks näideteks on 14. sajandi esimesest veerandist pärinev Tartu Jaani kirik ja veidi vanema Tartu toomkiriku varemed. 
Esimene teade Eestis tegutsevast telliselöövist pärineb 1365. aastast Tallinnast. Traditsiooniliselt vormiti telliseid käsitsi. 18. sajandil võeti kasutusele press, mis surus valtside vahelt läbi savilindi, millest lõigati vajaliku suurusega plonnid. Plonnid kuivatati ning põletati ringi- või siksakikujulises puudega köetavas ahjus. 1870. aastatest alates töötasid tellisepressid auru jõul. 20. sajandi alguseks tegutses Eestis üle 100 tellisetööstuse ja aastas toodeti 50 miljonit tellist. Suurim praegu tegutsev tellisetööstus asub Aseris. 
Ehitustellise tavalised mõõdud on 65×120×250 mm.
Lisaks savitellistele tuntakse silikaattelliseid, mille valmistamisel pressitakse kokku lubja ja liiva segu ning kuumutatakse seda autoklaavis veeaurus, nii et moodustub hüdrosilikaatidest sideainekivi. Tehnoloogia pärineb 1880. aastatest, Eestis valmistatakse silikaattelliseid 1910. aastast.
Peter Gresser

Peter Gresser (1832–1892) oli Venemaa sõjaväelane ja riigitegelane.
Peter Gresser sündis Tallinnas Eestimaa kubermangu Sandarmivalitsuse ülema Appollonius Gresseri (1789–1873) ja Elisabeth Rachette (1807–1869 Tallinn) pojana.
Ta oli 1883–1892 Peterburi linnapea.
Pearu

Pearu on eesti mehenimi.
Ülle-Marike Papp

Ülle-Marike Papp (sündinud 3. jaanuaril 1946 Tallinnas) on Eesti sotsiaalteadlane, infoteadlane ja endine riigiametnik.
Alates 1996. aastast olnud Eestis soolise võrdõiguslikkuse teema edasiviija. Ülle-Marike Papp on olnud Sotsiaalministeeriumi juurde loodud võrdõiguslikkuse büroo juhataja (1996–2004) ning soolise võrdõiguslikkuse osakonna nõunik (2004–2008).
Ülle-Marike Papp sai 2003. aastal esimesena Eesti Naiste Koostööketi algatatud Teenäitaja aunimetuse, mille eesmärk on väärtustada eetikat, parandada poliitilist kliimat, mõjutada suhtlemist ja poliitilist kultuuri, kaitsta isiku õigusi ja vabadusi. 2004. aastal sai Ülle-Marike Papp Avatud Eesti Fondilt Koosmeele auhinna. AEFi juhataja Mall Hellam: "Ülle-Marike Papp on erakordse missioonitundega inimene. Vaatamata soolise võrdõiguslikkuse teema mittemõistmisele nii tavakodanike kui otsustajate poolt, pole ta lubanud soolise võrdõiguslikkuse idee devalveerimist ja on selle eest targalt võidelnud."

Elulugu

Ülle-Marike Papp on teenistujate tütar.
Lõpetas 1964 Tallinna 2. keskkooli ja 1974 Tartu Riikliku Ülikooli keeleteaduskonna eesti keele ja kirjanduse erialal. Läbis 1990 Tallinna Pedagoogikaülikoolis täiskasvanuhariduse kursuse. 1990–2005 on end täiendanud kursustel ja koolitustel nii kodu- kui välismaal infoteaduste, avaliku halduse, inimõiguste ja soolise võrdõiguslikkuse alal.
Oli 1968–1976 TÜ psühholoogia kateedri laborant ja sotsioloogialabori uurija, 1976–1986 TPedI vanemteadur, 1986–1996 TPÜ infoteaduste osakonna lektor ja osakonna juhataja, 1997–2005 Sotsiaalministeeriumi soolise võrdõiguslikkuse büroo juhataja, 2005– soolise võrdõiguslikkuse osakonna nõunik.
Ministeeriumis töötades osales ta mitmes Euroopa ning Balti-Põhjamaade tasandi komitees ja töögrupis. Papp on osalenud või nõu ja jõuga toetanud soolise võrdõiguslikkuse alaste projektide läbiviimist, artiklite ning trükiste loomist ja ka vastavate organisatsioonide tegevust. Tema saavutusteks antud valdkonna arendamisel võib lugeda Sotsiaalministeeriumis soolise võrdõiguslikkuse osakonna loomist, soolise võrdõiguslikkuse seaduse loomist, vajaliku sõnavara eestindamist.

Teadustöö

Uurimisvaldkonnad: infoprotsessid organisatsioonis ja ühiskonnas; kodanikuteave; soolise ebavõrdsuse struktuursed põhjused. Loengukursused: lugemissotsioloogia ja -psühholoogia, teadusliku uurimistöö meetodid infoteadustes, juhtimise alused, infopoliitika ja -strateegia, sooline võrdõiguslikkus jt.
Osalenud Jyväskylä Ülikooli koordineeritud rahvusvahelises uurimisprojektis "Kultuurilised tõlgenduskoodid 8 Euroopa maas". Olnud Eesti soolise võrdõiguslikkuse seaduse eelnõu väljatöötamise töögrupi juht, arvukate rahvusvaheliste konverentside programmikomiteede esimees ja liige. Aastast 2005 sertifitseeritud soolise võrdõiguslikkuse koolitaja. Üle 20 teadustrükise.
Potsataja

Potsataja lugu

Juhuse läbi apelsinikasti pugenud Potsataja jääb magama ja satub palavast troopikametsast suurde linna. Kaupluse juhataja, kes kasti lahti teeb, paneb talle nimeks Potsataja, sest teel end apelsinidest täis muginud loomake muudkui potsatab: laualt toolile ja toolilt põrandale. Potsataja asub tööle allahinnatud kaupade kaupluses. Ta elab üksildast elu poe ukse kõrval telefonikabiinis. Samas linnas elab krokodill Gena, kes töötab loomaaias krokodillina ja otsib kuulutuse teel endale sõpru. Tänu linna riputatud kuulutustele saavadki kokku raamatu tegelased – Gena, pioneer Galja ja Potsataja. Koos otsustatakse asutada Sõpruse Maja, et viia kokku neid, kes otsivad sõpru. Potsatajale, Genale ja Galjale loobivad kaikaid kodaraisse õel vanatädi Kübaramoor ja tema rott Larissa.

Populaarsus

Juba esimese multifilmi ilmumise järel said Potsataja ja Gena populaarseks kogu Nõukogude Liidus, nendest on tehtud tohutu hulk anekdoote. 2004. aasta suveolümpiamängudel oli Potsataja Venemaa olümpiakoondise maskott.
Potsataja populaarsus on põhjustanud vaidlusi autoriõiguste üle. Kuigi kirjanik patenteeris Чебурашка nime ja kirjelduse, on Potsataja üldsusele tuntud välimus Leonid Švartsmani looming. Švartsman aga joonistas Potsataja filmistuudio "Sojuzmultfilm" töötajana ning seega kuulub loomakese väljanägemine stuudiole, õigemini selle õigusjärglasele.
Segadustest hoolimata on Potsatajast saanud staar Jaapanis, kus tema käekäigu eest kinolinal ja mänguasjapoes seisab hea Petit Grand Publishing Inc. Tōkyō televisioon kavatseb valmistada veel 50 jagu Potsataja ja tema sõprade seiklustest. Stsenaariumi autor on taas Eduard Uspenski ning kunstnik on Leonid Švartsman.
Tõstamaa laht

Tõstamaa laht on Liivi lahe osa. See asub Pärnu linna lääneosas Seliste külast 1,5 km lääne pool. Lahe pindala on 952 ha.
Lahe rannikul asub Seliste küla. Lahte suubub Männiku jõgi.
Rannameri on väga madal ja enamasti kivine. Lahe idaosas on rohkem liiva merepõhjas ja rannal, samuti leidub siin ulatuslikke kõrkjastikke.
Saphenophis

Levila

Need maod elavad Colombias ja Ecuadoris.
Shelby maakond (Missouri)

Ajalugu

Maakond moodustati 1835. aastal.
Ella (eesnimi)

Ella on naisenimi.
2018. aasta seisuga oli see Eestis populaarsuselt 275. naisenimi. 1. jaanuari 2018 seisuga oli Eestis eesnimi Ella 590 naisel.
Jüri raamatukogu

Jüri raamatukogu on Jüri alevikus Rae vallas Harjumaal asuv rahvaraamatukogu. 2006. aasta septembrist asub raamatukogu hoonekompleksis aadressil Laste 3, kus  on veel neli organisatsiooni: Jüri Gümnaasium, Rae Valla Spordikeskus, Rae Huvialakool ja Jüri Noortekeskus 
1. septembril 2009. aastal avati Jüri raamatukogu harukogu Peetri raamatukogu, mis asub Peetri alevikus Rae vallas Harjumaal, aadressil Pargi tee 6, samas hoonekompleksis Peetri Lasteaed-Põhikooliga.
Jüri raamatukogus on 01.12.2017 seisuga 57 263 ühikut.
Kehra raudteejaam

Kehra raudteejaam on raudteejaam Harjumaal Anija vallas Kehras, Tallinna–Narva raudteel.
Kehra raudteejaam asub Tallinnast 39 km kaugusel. Elektrirong sõidab Balti jaamast Kehrasse ca 36 minutit.
Kehras peatuvad kõik Elroni elektrirongid ja Elroni kiirrongid, v.a ekspressrongid. Jaamas võib toimuda ka kaupade rongidele ning neilt maha laadimine. Piletihinnalt kuulub jaam IV tsooni.
Suurem asula hakkaski tekkima just raudteejaama ja mõisa juurde pärast paberitehase asutamist alates 1938. aastast.

Jaamahoone

Algselt oli Kehra pooljaam (peatuskoht), mis asus hilisemast jaamahoonest paarsada meetrit ida pool, tollase ülesõidu (praegune jalakäijate ülekäik) ja Jägala jõe silla vahel praeguse reisijateperrooni kohas. Ajutise jaamahoonena asus seal kaks raudteele tüüpilist raudteeputkat (tänaseks lammutatud), haruteed puudusid. 1896. aastal valmis tüüpprojekti järgi  ühekorruseline punastest tellistest jaamahoone, mis ehitati pikemaks 1960. aasta paiku ja oli kasutusel kuni 1990. aastateni.
Kehra jaamahoone mängis olulist rolli Eesti Vabadussõja algusperioodil, mil taganemis- ja murdelahingute ajal asus seal 1. diviisi staap. Sealt juhiti ka Vabadussõja tähtsaimat murdelahingut, 4. jaanuaril 1919 toimunud Kehra lahingut, millest sai alguse eestlaste edu. 1996 avati jaamahoonel vastav mälestustahvel. Mälestustahvli tellis Anija Muinsuskaitse Selts.
2008. aastal asutati MTÜ Kehra Raudteejaam, mille põhieesmärgiks oli rajada vahepeal juba üsnagi lagunenud jaamahoonesse Eesti Vabadussõja Murdelahingute Muuseum. Muuseumi üheks osaks on ka kohalikku elu-olu tutvustav pool. 2010. aastal sai MTÜ Kehra jaamahoone vallalt oma kasutusvaldusesse. Jaamahoone muuseumiks rekonstrueerimise käigus oli plaanis, niipalju kui võimalik, taastada hoone algne välimus (tumepunane tellismüüritis koos valgete liseenidega, plekk-katus jms), säilitades samas praeguse mahu koos 1950. aastatel lisatud juurdeehitustega. Rekonstrueerimistööde esimene etapp kestis aastatel 2011-2012, selle käigus sai jaamahoone uued katused, põrandad jms.
Nüüdseks täielikult renoveeritud jaamahoones tegutseb alates 2018. aasta veebruarist Kehra muuseum (mis kajastab Vabadussõja ajalugu). Samuti asub jaamahoone Aegviidu-poolses tiivas pitsakohvik.

Ajalugu

Kehra raudteejaam rajati peatusena 1870, seoses Balti raudtee (Paldiski–)Tallinna–Narva raudteeharu rajamisega. Haruteid omavaks jaamaks muudeti ta  1876. Jaam jäi avamisel Harju-Jaani kihelkonda Kehra mõisa maadele.
Aastal 1973 pikendati ka elektriraudteed Kehrani, 1978 sealt edasi Aegviitu.
Michael Ewald Neoknapp

Michael Ewald Neoknapp (ka Michael Eobald Neoknapp; 1685 Tartu – 1755?) oli Eesti vaimulik.
Õppis aastatel 1701–1703 Riia Lütseumis. Immatrikuleeriti 2. mail 1703 Academia Gustavo-Carolina usuteaduskonda (Pärnus). Ordineeriti 16. detsembril 1710 Stockholmis õpetajaks.
Oli aastatel 1726–1753 Vastseliina Katariina koguduse õpetaja.

Isiklikku

Tema väimees Christian David Lenz oli Dzērbene ja Drusti (Cēsise kreisis) koguduste õpetaja, hiljem Cesvaine koguduse õpetaja, veel hiljem Tartu Jaani koguduse ülemõpetaja ja lõpuks Liivimaa kindralsuperintendent. Tema tütrepoeg Friedrich David Lenz oli Tarvastu ja Tartu Jaani koguduse õpetaja ning Tartu Ülikooli esimene akadeemiline eesti ja soome keele lektor. Tema tütrepoeg Jakob Michael Reinhold Lenz oli baltisaksa päritolu saksa kirjanik, tormi ja tungi liikumise juhtfiguure.
1930. aasta Eesti-Soome maavõistlus poksis

Eesti - Soome 1930. aasta maavõistlus poksis toimus 14. detsembril Helsingis endise Soome Kaardiväe maneežis Kaartinkaupunki linnaosas (praeguse aadressiga Kasarmikatu 15). Soome võitis 7:1.
Kärbeskaal (kuni 50,8 kg): Paavo Savolainen (FIN) - Harry Reinthal (EST) 3 - 0
Kukk-kaal (kuni 53,5 kg): Veikko Huuskonen (FIN) - A. Schwalbach (EST) 3 - 0
Sulgkaal (kuni 57,2 kg): Uuno Miettinen (FIN) - Erich Taar (EST) 3 - 0
Kergekaal (kuni 61,2 kg): Kaarlo Väkevä (FIN) - Arnold Lillemägi (EST) 2 - 1
Kergekeskkaal (kuni 66,7 kg): Urho Leskinen (FIN) - Karl Vahi (EST) DSQ 2
Keskkaal (kuni 72,6 kg): Olavi Suhonen (FIN) - Roman Kuura (EST) DSQ 2
Poolraskekaal (kuni 79,4 kg): Erhard-Rudolf Misler (EST) - Hannes Koivunen (FIN) 2 - 1
Raskekaal (üle 79,4 kg): Wulff Gourewitsch (FIN) - Evald Lukkin (EST) TKO 1
Sergei Sazonov

Elulugu

Sergei Sazonov sündis ja kasvas kehviktalupoja perekonnas. Oli rahvuselt venelane, kommunistliku partei liige aastast 1928. 1920. aastal lõpetas ta põllumajanduskooli ja 1935. aastal Moskva rahvamajanduse arvestuse instituudi. Aastatel 1922–1926 oli ta Moskvas trükikoja "Junõi rabotšii kommunar" laduja-õpilane ja 1926–1928 trükikodade "Ogonjok" ja "Krasnõi petšatnik" tööline. Aastatel 1928–1929 oli ta "Moskvošvei" vabriku nr 5 asjaajamise juhataja asetäitja, 1929–1930 Keskstatistikavalitsuse statistikainstruktor. Aastatel 1930–1931 oli ta Moskva proletaarse auto-laskurdiviisi autokooli kursant ja autokooli rühmakomandöri abi. Aastatel 1931–1934 oli ta NSV Liidu Riigipanga ja Rahvamajanduse Arvestuse Keskvalitsuse ökonomist, 1935–1937 NSV Liidu Riigiplaani Keskstatistikavalitsuse vanemökonomist, 1937–1939 samas masinaehituse ja keemia osakonna ülem. Aastatel 1939–1941 oli ta ÜK(b)P Krasnogvardeiski rajoonikomitee esimene sekretär Moskvas, 1941–1944 ÜK(b)P Moskva linnakomitee sekretär ja sekretäri asetäitja kohaliku tööstuse alal. Aastatel 1944–1948 oli ta EK(b)P KK 2. sekretär. Aastatel 1948–1950 oli ta ÜK(b)P KK plaani-kaubanduse-rahanduse osakonna juhataja, 1950–1951 ÜK(b)P KK instruktor. Aastatel 1951–1954 oli ta NSV Liidu Ministrite Nõukogu juures asuva Keskstatistikavalitsuse osakonnajuhataja, 1954–1955 Keskstatistikavalitsuse ülema asetäitja kaadrialal, 1955–1976 Keskstatistikavalitsuse ülema asetäitja, alates 1976. aastast pensionil.
Kehalisus

Kehalisus postdramaatilises teatris

Kui klassikalises sõnateatris on põhilises fookuses sõnatekst, siis on postdramaatilises teatris on keskne näitleja keha kohalolek laval, selle liikumine, loomulikkus ja žestid. See tähendab, et postdramaatilises teatris töötab näitleja mitte ainult sõna, vaid ka oma kehaga ning reageerimiseks, impulsside andmiseks, kujundite loomiseks ja vaatajatega kohtumiseks ei kasuta näitleja mitte ainult sõna või pea liikumist kahe õla vahel, vaid kogu oma keha. 
Postdramaatilises teatris on näitleja keha eelkõige reaalne, materiaalne ja afektiivne, võimendades vaataja jaoks etenduse vahetust. Inimesele omane kinesteetiline empaatia võimaldab kogeda laval toimuvat läbi oma keha ning samastab vaataja laval oleva inimesega.
Postdramaatilise teatri loojad on tihti tantsuteatri taustaga, kuna uue teatri üks olulisemaid tunnuseid on sõna ja keha, tantsu ja draama ühtesulamine.

Kehalisus tantsuteatris

Kehalisus on mõjutanud ka tänapäeva tantsuteatrit. Näiteks klaasikalises balletis püütakse peita inimese keha reaalseid ja automaatseid liikumisi ning näidata keha ebareaalse ja hämmastavana. Balletis on keha võimalikult kerge, kõrgel ja painduv. Seevastu tänapäeva tantsuteatris on keha tihti võimalikult madalal, kontaktis põrandaga ja vähepainduv.
Alates Isadora Duncanist on 19.–20. sajandi tantsuteateri fookus pigem tantsija kehal, selle loomulikul liikumisel, vastandudes nii balletilele. Duncanilt said inspiratsiooni erinevad tantsijad ja tantsukunstnikud ning seetõttu hakkas kehalisus levima ka tantsuteatris.
Eestisse jõudis tänapäevane tantsuteater alles 20. sajandi lõpus ning esimeseks kaasaegse tantsu trupiks oli Nordic Star. Esimesteks kehalisusele keskenduvateks tantsijateks Eestis olid Merle Saarva, Raido Mägi ja Mart Kangro.