google/wiki40b huggingface dataset:
Liepāja piiskopkond

Liepāja piiskopkond (Dioecesis Liepaiensis) on katoliku kiriku diötsees, mis allub Riia peapiiskopkonnale.
Piiskopi residents on Liepājas ja katedraaliks on Liepāja Püha Joosepi katedraal. Diötsesaanpiiskop on 2013. aastast Viktors Stulpins.
Liepāja piiskopkond asetseb Lätis Kuramaal riigi lääneosas. Ta piirneb idas Jelgava piiskopkonnaga, mis eraldati Liepāja piiskopkonnast aastal 1995.
Piiskopkonna pindala on 13 210 km². Seisuga 2004 oli piiskopkonnas 33 000 katoliiklast, kes moodustasid piiskopkonna elanikest 10,5%. Piiskopkonna territooriumil on 39 kogudust.
Praegune Liepāja piiskopkond asutati 8. mail 1937. 
Aastail 1965–1991 oli piiskopkond ilma piiskopita, seda haldasid apostellikud administraatorid.
Tänapäeval kuulub piiskopkonda 32 kogudust. Liepājas asuvad peale katedraali veel Māra kirik, Püha Dominicuse kirik ja püha Meinhardi kirik. Ülejäänud kirikud asuvad Aizputes, Alsungas, Bārtas, Ezeres, Grobiņa, Gudeniekis, Jūrkalnes, Kalnis, Kandavas, Kolkas, Kuldīgas, Lēnases, Pāvilostas, Rojas, Salduses, Talsis, Ugāles, Vaiņodes, Vecpilsis ja Ventspilsis, kabelid aga Brocēnis, Lutriņis, Priekules, Šķēdes ja Zirņis. Dundaga kogudus peab oma jumalateenistusi Dundaga piiskopilinnuses.
Robert Rathke

Julius Robert Rathke (1836–1920) oli baltisakslasest klaverimeister ja ettevõtja, kes tegutses Tartus ja Peterburis.
Klaverimeistriks õppis ta Ida-Preisimaal Königsbergis.
1868. aastal asutas ta Tartusse Rüütli tänavale (Rüütli 21) omanimeline klaverivabriku. 1890]. aastal oli vabrikus 65 töötajat. Rathke juures õppisid paljud hilisemad klaverimeistrid, nende hulgas Estonia Klaverivabrikule aluse pannud Ernst Hiis. Aastal 1891 põles vabrik maha. Kokku jõuti seal toota ligi 1400 klaverit.
Rathke asus elama Peterburi ja avas seal 1892 uue töökoja, kus valmis üle 6500 klaveri.
1918. aastal pöördus ta tagasi Eestisse, kus tegutses klaverihäälestajana.
Merike Paberits

Merike Paberits (sündinud 15. mail 1988) on eesti pärimusmuusik. Ta mängib flööti, torupilli ja parmupilli.
Ta on tegev järgmistes muusikakollektiivides: Estonian Folk Orchestra, Nikns Suns, Näkk Loviise, Paberits&Tirmaste, Rütmiallikal ja VEM.
Jari Sillanpää

Isiklik elu

2006. aastal ütles Sillanpää, et ta on homoseksuaalne ja elab koos mehega. Paar läks lahku juunis 2009. Praegu on ta koos eestlasest mehe Siimuga.
Vågani kirik

Vågani kirik ehk Lofootide katedraal on kirik Kabelvågi külas Vågani vallas Norras.
Saagade järgi rajas selle kiriku kuningas Øystein Magnusson aastal 1103. Algselt nimetati piirkonda kapellvåg, hiljem kabelvåg. Praegune kirik pühitseti sisse aastal 1898.
Vågani kirik on suuruselt teine puitkirik Norras.
Agatho

Paavstiks saamine

Agatho pühitseti paavstiks 27. juunil 678, kui Bütsantsi eksarh oli teda tunnustanud.
Traditsiooni järgi oli Agatho paavstiks saades umbes 100-aastane. See teeb temast vanima isiku, kes on saanud paavstiks.

Konstantinoopoli III kirikukogu

Agatho ei osalenud Konstantinoopoli III kirikukogul, vaid saatis sinna legaadid. Ta sai kätte Bütsantsi keisri Konstantinos IV kirja, mis oli adresseeritud Donusele.
Keiser soovis oma kirjas monoteletismi üle peetud teoloogilise diskussiooni lahendamiseks kokku kutsuda oikumeenilise kirikukogu. Ta soovis paavstilt legaatide saatmist Konstantinoopolisse, kes debateeriks teoloogilistel teemadel ja lubas neile tasuda transpordikulud. Keisri korraldusega tuli neli legaati saata Roomas asuvatest õigeusu kloostritest.
Agatho nõustus keisri sooviga. Ta pidas seejärel kirikukogu ettevalmistavad sinodid, sealhulgas aastal 679 Roomas Lateraani palees ja 27. märtsil 680 150 piiskopi osalusel taas Lateraani palees.
Paavst lähetas Konstantinoopolisse delegatsiooni, mis jõudis sihtkohta 10. septembril 680. Delegatsiooni koosseisus olid hilisemad paavstid Johannes V ja Constantinus. Kirikukogu kestis 7. novembrist 680 16. septembrini 681.

Ravenna autokefaalsus

Agatho kutsus aastal 680 peetud Rooma sinodile Ravenna peapiiskopi Theodoruse, kellega arutati Ravenna peapiiskopkonna autokefaalsuse lõpetamise üle.
Paavst ja piiskop saavutasid kokkulepe, et tulevikus pühitsetakse Ravenna peapiiskopid paavsti poolt, kes annab neile palliumid.

Suhted Inglismaa piiskoppidega

Agatho arutas aastal 679 Lateraani palees peetud sinodil Yorki peapiiskopi Wilfridi kaebust Canterbury peapiiskopi Theodorose vastu, kes oli ta ametist tagandanud. Samuti oli Theodoros muutnud Yorki peapiiskopkonna jurisdiktsiooni all olevate piiskopkondade piire. Paavst otsustas, et Wilfrid tuleb ametisse tagasi ennistada.
Paavst saatis vaimuliku Johannese Inglismaale, kes pidi seal tegelema kirikulaulu õpetamisega ja tutvuma kiriku oludega.
Ta kinnitas Londoni St. Pauli ja Chesteri St. Peteri kloostrite privileegid.

Maksupoliitika

Agatho nõudis keisrilt, et paavsti valimine oleks maksuvaba, kuid keiser ei rahuldanud paavsti soovi.

Ordinatsioonid

Agatho ordineeris 18 piiskoppi, 10 preestrit ja 3 diakonit.

Surm

Agatho suri 10. jaanuaril 681 Roomas. Ta maeti Rooma Peetri kirikusse. Ta jättis surres vaimulikele rahalise pärandi.
Traditsiooni järgi oli ta surres üle 100 aasta vana. Teda peetakse vanimaks paavstiks ajaloos.
Agathot austatakse katoliku kirikus ja õigeusu kirikus pühakuna. Tema mälestuspäev on katoliku kirikus 10. jaanuar, õigeusu kirikus 19. veebruaril või 20. veebruaril.
Teda on kunstis kujutatud paavstina, kes kannab tiaarat ja hoiab risti.
Lehetäi (romaan)

"Lehetäi" (vene keeles "Тля") on 1949. aastal kirjutatud ja 1964. aastal kirjastuse Sovetskaja Rossija avaldatud Ivan Ševtsovi romaan. 
Väljaandes "Soviet and East European Abstracts Series" on märgitud, et romaan "Lehetäi" "kutsus esile tõelise kirjandusliku skandaali Moskvas, arvestades autori vulgaarseid rünnakuid kunstimaailma vastu". Romaan kujutavat vene kunstnike-realistide võitlust juutide-formalistidega.

Kriitika

Ševtsovi romaani on mainitud "Lühikese kirjandusentsüklopeedia" artiklis "Paskvill". Aleksandr Jakovlev oma palju tähelepanu pälvinud artiklis "Antihistorismi vastu" («Против антиисторизма» (1972)), rääkides "intelligentsi vastu suunatud nihilistliku suhtumise lubamatusest", mainis ka Ivan Ševtsovi "hüsteerilisi kirjutisi". Autorit on süüdistatud ka antisemitismis ja antiintellektualismis.
Minerali maakond (Nevada)

Minerali maakond (Mineral County) on maakond USA-s Nevada osariigis. Geograafilised koordinaadid on 38°54' N, 118°43' W.
Maakonna halduskeskus on Hawthorne.
Maakonna pindala on 9876 km², millest 148 km² moodustab veepindala.
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 4722. Aastal 2000 oli elanikke 5071.

Ajalugu

Minerali maakond moodustati 1911. aastal Esmeralda maakonna osast. Maakond on nime saanud mineraalide järgi, mida maakonnas rohkesti leidub.
NLKP Jakuudi Oblastikomitee

NLKP Jakuudi Oblastikomitee (vene keeles Якутский областной комитет КПСС) oli NLKP Jakuudi ANSV parteiorganisatsiooni kõrgeim kollektiivne juhtorgan, mis allus NLKP Keskkomiteele. Oblastikomitee liikmeid valiti regulaarselt, tavaliselt iga nelja aasta tagant Jakutskis peetud NLKP vabariiklikel parteikonverentsidel. Oblastikomitee pleenum valis oblastikomitee büroo, mis oli Jakuudi ANSV võimutasandi võimukese. Tähtsamad parteijuhid olid esimene sekretär, teine sekretär ja sekretärid.
Oblastikomitee eksisteeris aastatel 1922–1991. Aastatel 1922–1925 kui VK(b)P Jakuudi Oblastikomitee, 1925–1952 ÜK(b)P Jakuudi Oblastikomitee ja 1952–1991 NLKP Jakuudi Oblastikomitee.
20. septembril 1990, s.o nädal enne deklaratsiooni Jakuutia riiklikust suveräänsusest vastuvõtmist, reorganiseeriti NLKP Jakuudi Oblastikomitee Vene NFSV Kommunistliku Partei Jakuudi vabariiklikuks komiteeks. Pärast Augustiputši Vene NFSV Kommunistliku Partei tegevus peatati.
Esimesi partei Jakuudi oblastikomitee juhte oli Maksim Ammossov (1923. aasta jaanuarist märtsini) ja Issidor Barahhov (1926–1928). 14 aasta vältel juhtis vabariigi parteiorganisatsiooni Semjon Borissov (1951–1965). Viimane Jakuudi oblastikomitee juht oli Juri Prokopjev (1982–1991).
Gundremmingeni tuumajaam

Gundremmingeni tuumaelektrijaam on suur tuumaelektrijaam Saksamaal Baieri liidumaal.
Ta on suurima võimsusega tuumaelektrijaam Saksamaal.

Intsidendid

2016. aasta kevadel avastati tuumajaama arvutipargi massiline nakatatus viirustega.
Leelo Karp

Leelo Karp-Lumi (15. juuni 1941 – 3. juuni 2000) oli eesti estraadilaulja ja lauluõpetaja.

Isiklikku

Tema isa oli dirigent ja muusikapedagoog Paul Karp.
Salme Valgemäe

Salme Valgemäe (kuni 1937 Simmer; aastatel 1937–1942 Soomets; 11. august 1913 Kõrgesaare vald, Reigi kihelkond, Hiiumaa (Läänemaa) – 18. märts 2006) oli eesti rahvatantsupedagoog ja tantsujuht.

Haridus

Õppis Tallinna 9. Algkoolis ning seejärel Tallinna Linna II Tütarlaste Gümnaasiumis.

Rahvatantsijana

Hakkas rahvatantsuga tegelema 1937. aastal, saades alusmüüri Enn Loorsoolt, kelle juures kuni 1940. aastani koos Ott Valgemäega tantsis.
Olnud 1957. aastal Moskvas toimunud Ülemaailmsel Noorsoo- ja Üliõpilasfestivalil Eesti koondrühma üldjuht koos Ott Valgemäega ning Eesti üldtantsupidudel ka rühmaliikide (1970, 1973) ja noorte tantsupeo üldjuht.

Isiklikku

Oli 1942. aastast abielus Ott Valgemäega.
Tütar on Tiiu Valgemäe ja poeg on Jüri Valgemäe.
TeateTants

TeateTants oli 2011. aastal toimunud üle-Eestiline üritus, mille käigus läbiti tantsides üle 1000 km Eestimaa maanteid ja selles osales umbes 6200 rahvatantsija.
TeateTants alustas liikumist 20. augusti hommikul kell 9.30 Raekoja platsilt Tallinnast ning lõpetas seal samas 28. augustil kell 13.00. Kaheksa ööpäeva jooksul läbiti marsruut Tallinn – Lagedi – Aruküla – Albu – Ambla – Rakvere – Kiviõli – Jõhvi – Iisaku – Lohusuu – Mustvee – Aovere – Tila – Tartu – Ülenurme – Lalli – Ihamaru – Kanepi – Osula – Uue-Antsla – Sangaste – Kuigatsi – Tõrva – Karksi-Nuia - Audru – Virtsu – Kuivastu – Valjala – Triigi – Sõru – Emmaste – Heltermaa – Rohuküla – Haapsalu – Risti – Märjamaa – Tallinn.
Korraga tantsis maanteel 1–2 paari ja nõnda tantsivaid paare vahetades läbib üks 6–8 paariline tantsurühm 4–5 kilomeetrit. Tantsiti lakkamatult ehk 24 tundi ööpäevas – ühe rühma lõpetamisel alustas kohe teine rühm.
TeateTantsu idee autor oli Kalev Järvela ja ürituse korraldas Eesti Rahvatantsu ja Rahvamuusika Selts.
Pjotr Bašilov

Pjotr Petrovitš Bašilov (vene Пётр Петрович Башилов; 1857 – 1919) oli Venemaa riigitegelane.
Ta oli keiser Nikolai II aegne tõeline riiginõunik, Eestimaa tsiviilkuberner 21. jaanuarist 1906 kuni 11. juulini 1907, Novgorodi tsiviilkuberner 13. juulist 1907 kuni 28. veebruarini 1911 ja viimane Venemaa Keisririigi Ufaa kubermangu tsiviilkuberner 28. veebruarist 1911 kuni 1917.

Perekond

Ta oli abielus Jekaterina Pavlovnaga.
Pasvalys

Ajalugu

Pasvalys tekkis semgalite alale. Asulat on esmakordselt mainitud 1494. aastal, mil sinna ehitati esimene kirik. Linnaõigused sai Pasvalys 1546. aastal. 1557. aasta 14. septembril sõlmiti seal Posvoli leping (Pasvalysi leping). Aastal 1586 kinnitas Stefan Batory Pasvalysi linnaõigused uuesti. 
XIX sajandi lõpuks oli Pasvalysist saanud alev. Knygnešystė ajal oli alev üks ühe tähtsama salakaubavedaja Jurgis Bielinise baasidest. Aastal 1916 avati alevit läbiv kitsarööpmeline raudtee. Pasvalysist hargnesid liinid Biržai, Panevėžysi ja Joniškėlise suunas. Linnaõigused sai Pasvalys taas 1946. aastal. Aastaks 1983 olid linna läbivad raudteeliinid suletud.
Atavist

Muusika

Erinevalt bändi varasemast muusikast pole sellel albumil elemente hiphopist ja räppmetalist. Albumil on elemendid groove metalist, alternative metalist ning isegi thrash metalist.
Ristimägi (Leedu)

Ristimägi (leedu keeles Kryžių kalnas) on Leedus Šiauliai lähedal (12 km) Meškuičiai vallas paiknev mägi (Jurgaičiai linnamägi, kuhu sadade aastate jooksul on palverändurid toonud riste. Ristimäe tekkimise kohta on palju erinevaid müüte ja teooriad.
1993. aastal külastas Ristimäge paavst Johannes Paulus II.
Ristide koguarv Ristimäel on üle 200 000.
Oscar Gilbert

Oscar Gilbert (snd 1986) on taani pianist.

Elu ja looming

Oscar Gilbert on lõpetanud Rütmimuusika Konservatooriumi (Rytmisk Musikkonservatorium) Kopenhaagenis. Ta komponeerib džässi, popi, R&B ja afro-beat'i võtmes ning mängib mitmes muusikakollektiivis. Gilbert on koostööd teinud impro-comedy grupiga Den Lalleglade Brigade, tuntud Taani räppari Per Versiga ja luuletaja Claus Høxbroega.
2013. aastal ilmus Oscar Gilberti ja Claus Høxbroe esimene ühisplaat „Alasti kui vaststündinu“ („Nogne som Nyfodte“), milles Høxbroe kannab ette oma tekste ning Gilbert improviseerib klaveril. 2015. aastal ilmunud plaadil „Hämariku tsensuur“ („Tusmørkets Censur“) on Gilbert komponeerinud muusika spetsiaalselt Høxbroe tekstidele ning see on lindistatud paljude muusikute ühistööna.
Oscar Gilbert on esinenud koos Claus Høxbroega 2016. aastal Tartu kirjandusfestivalil Prima Vista.
OÜ Talmar & Põhi

OÜ Talmar & Põhi on aastal 1993 Raul Talmari ja Heiki Põhi loodud muusikakirjastus.
Kirjastus on välja andnud mitukümmend eesti muusikat käsitlevat nooti ja kirjastanud mitmeid muusikaraamatuid, nt Toomas Siitani õpiku "Õhtumaade muusikalugu" (1999; koos kirjastusega Avita).
Johannes Anderson

Johannes Hermann Anderson (10. september 1889 Tartu – 17. september 1981 Stockholm) oli Eesti sõjaväelane (kolonelleitnant) ja advokaat.
7. Jalaväepolgu ülem Vabadussõjas (1919. aasta märtsist-augustini).

Elulugu ja teenistuskäik

Sündis 1889. aastal Tartus. Lõpetas Tartu Reaalkooli.
1911 lõpetas Vladimiri Sõjakooli.
Viimane teenistuskoht Vene armees oli 410. polgu roodu ja kuulipilduja komando ülem kapteni aukraadis.

Eesti Vabadussõjas

Kapten Anderson osales Vabadussõjas 2. Jalaväepolgu ülema adjutandi, ülema abi ja 2. Jalaväepolgu I pataljoni ülemana.
Seejärel 7. Jalaväepolgu ülem (17. märtsist kuni 18. augustini 1919), pärast seda Tartu kooliõpilaste pataljoni ülem ja Vabadussõja lõpus Kaitseliidu ülema abi.

Eesti Vabariigis

1923-27 teenis Piirivalve Valitsuses.
Õppis 1923–1927 teenistuse kõrvalt Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas, mille lõpetas 1927. aastal. Ja 1944. aastal õppis arstiteaduskonnas.
Aastatel 1927–1933 oli vandeadvokaat Aleksei Sorokini abi ja alates 1933 vandeadvokaat Tallinnas.

Emigratsioonis

1944. aastal põgenes Rootsi, kus pidas koos oma venna Elmar Andersoniga juriidilist bürood.
Emulsioon

Emulsioon (ladina k. emulsus väljalüpstud) on keemias dispersne süsteem, mille puhul vedel aine või ained on pihustunud või segatud teise vedela ainega, kusjuures mikroskoopiliselt vedelikud omavahel ei segune.
Emulsiooni moodustumisele ja püsimisele aitavad kaasa emulgaatorid, emulsiooni lagunemisele aga de-emulgaatorid.
Emulsiooni tekitamist nimetatakse emulgeerimiseks (inglise emulsification), emulsiooni lõhkumist aga de-emulgeerimiseks.
Looduslik emulsioon on näiteks piim. Sünteetiline on näiteks margariin.
Täheparv

Täheparv (ka täheklaster) on tähesüsteemide hierarhias mitmiktähtedele järgnevad (suuremad), tähtede omavahelisel gravitatsioonil põhinevad kooslused. Eristatakse kerasparvi (inglise globular clusters), milles on sadu kuni tuhandeid vanu tähti ja hajusparvi (inglise open clusters), milles on tavaliselt mõnisada tähte ning mis on sageli väga noored.
Maalt on palja silmaga vaadeldavad näiteks Plejaadid ja Hüaadid.
Eduard Aunap

Eduard Gustav Aunap (ka Eduard-Gustav Aunap; 27. juuli 1888 Viljandi – 3. detsember 1955 Tartu) oli eesti histoloog.
Aunap sündis kaupmehe pojana. Pärast Pärnu gümnaasiumi lõpetamist töötas ta poolteist aastat kaubakontoris Inglismaal. 1909 astus Tartu ülikooli loodusteaduskonda, õpingud jõudsid lõpule alles 1920. Samaaegselt töötas ta 1909–1928 ülikooli histoloogia instituudis ning hakkas tegelema teadustööga prof. V. Rubaškini juhendamisel. 1913 täiendas E. Aunap end 3 kuu jooksul Plymouthi bioloogiajaamas.
1923 astus E. Aunap TÜ arstiteaduskonda, mille lõpetas 1926. 1930 kaitses ta doktoriväitekirja "Roti parotiserakkude tuum, ergastoplasma, mitokondrid ja vakuoom".
1928–1931 oli E. Aunap anatoomia instituudi prosektor, 1931–1932 anatoomia eradotsent, aastast 1937 dotsent, histoloogia ja embrüoloogia instituudi juhataja. 1938 sai ta adjunktprofessoriks. Aastast 1944 kuni surmani 1955 oli Eduard Aunap Tartu ülikooli histoloogiakateedri professor ja juhataja.
Mazbrenguļi mõis

Mazbrenguļi mõis (saksa keeles Klein-Wrangelshof, varem Urumpae, läti keeles Mazbrenguļu muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Volmari kreisis Dikļi kihelkonnas. Tänapäeval jääb mõisakompleks Läti Kocēni piirkonda Dikļi valda Mazbrenguļi küla aladele.

Ajalugu

Esimene teadaolev omanik oli aastal 1638 Jören Skytte. Hiljem sai selle omanikuks Jöreni tütrega abiellunud Michael Struberg Cronstiern, kes selle aastal 1650 4000 taalri eest Igelströmidele müüs. Aastal 1684 läks mõis reduktsiooni käigus riigile ja selle ostsid Ceumernid. Aastal 1726 müüsid nad mõisa 2600 taalri eest Johann Heinrich von Reinickele. Tema surma järel päris selle tema õemees kapten Oberhof. Aastal 1761 ostis selle tema tütrelt 8500 taalri eest Friedrich von Völckersahm, tema leselt ostis selle omakorda 10 000 taalri eest Otto Gustav Wenzell. Aastal 1794 ostis selle  15050 taalri eest von Seydlitz, kes selle aastal 1797 pantis 22000 taalri eest Johann Ernst Bahlile. Too loovutas pandiõiguse aastal 1805 Moritz von Gersdorffile, kes maksis talle 18 000 taalrit.
Jörgmine pandiõiguse omanik oli Ludwig von Cube, kes omandas selle 8300 rubla eest selle juunis 1816 ja müüs siis sama aasta septembris 9500 rubla eest Ernst Hagenile. Tolle pärandi jagamisel läks pandiõigus aastal 1852 Eduard Johann Hagenile, Eduardi surma järel aga tema kahele pojale. Aastal 1877  lõppes pandileping ja mõisa omandas 60 000 rubla eest Arthur Theodor Nicolai Hagen, oste nii välja venna osa.

Mõisa suurus

Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 3 ja 1/2 adramaad, sellele allus 58 mees- ning 72 naishinge. Aastal 1688 oli mõisa suurus 3 ja 1/4 adramaad, aastal 1734 oli adramaid kolm, aastal 1757 aga 3 ja 1/2. Aastal 1823 oli mõisa suurus 2 ja 1/10 adramaad. Aastal 1832 oli mõisal adramaid 2 ja 1/10, aastal 1881 aga 1 ja 30/80, lisaks 3 ja 56/80 adramaad mõisadele kuuluvate talude valduses.
Pioneeriteenistus

Pioneeriüksuste ülesanded

Pioneerivägede peamiseks ülesandeks lahingtegevuse käigus on vastaste liikuvuse pärssimine ning enda vägede kaitse parandamine ja mobiilsuse suurendamine. Samuti on pioneeriüksuste vastutusalas ka vägede üleelamistingimuste parandamine lahinguvõime säilitamiseks ning kaitse massihävitusrelvade (aatomi-, bioloogiliste ja keemiarelvade) mõju eest. Pioneeriüksuste tegevused võib kategoriseerida järgmiselt.

Mobiilsuse suurendamine

Pioneerivägede üheks olulisemaks ülesandeks on enda üksuste mobiilsuse suurendamine. Peamiselt tehakse seda nii looduslikke kui ka vastase seatud takistusi eemaldades. Nendeks takistusteks võivad olla miinid, tankitõrjekaevikud, okastraat, betoonist ja metallist kaitserajatised. Mobiilsust on võimalik suurendada ka rajades teid, osad mehhaniseeritud üksused on võimelised rajama ka sildu. Samuti saab mobiilsuse suurendamise alla lugeda ka lennuväljade ja sadamate ehitamise või modifitseerimise, mis tagab vägede kiirema ning sujuvama liikumise. Mobiilsust saab suurendada ka puhastades teid, eemaldades sealt näiteks langenud puid või vastase seatud takistusi.

Vastase mobiilsuse vähendamine

Samuti on pioneeride ülesandeks vaenlase liikuvuse pärssimine. Õhitakse sildu, blokeeritakse teid, paigaldatakse erinevaid pioneeritõkkeid. Pioneeritõketeks on vastase liikumisteedele rajatavad tehistakistused ja ehitised, mille eesmärk on tekitada vastasele kaotusi, peatada või aeglustada tema liikumist või sundida neid paigaldanud poolele soovitavas suunas. Eristatakse lõhke- ja mittelõhkevaid inseneritõkkeid, muld-, muldbetoon-, betoon-, metall, traat- ja teisi tõkkeid. Võimalik on püünismiinide kasutamine, kuid nende kasutus on kaasaegses sõjapidamises keelatud. Vastase mobiilsuse vähendamine on eriti oluline taganedes, kuna taganeja tark tegutsemine võib võtta pealetungijalt initsiatiivi.

Lõhkeained

Miiniväljade ehitamine, hooldamine ja lõhkumine. Miinide ja teiste lõhkeseadeldiste neutraliseerimine ning õhkimine.

Rünnaktegevused

Pioneeriüksused võivad osaleda ka aktiivses ründetegevuses. Nad aitavad lõhkuda vastase kaitsestruktuure, neid näiteks õhkides või buldooseriga maha sõites. 

Pioneeride kasutatavad vahendid

Pioneerid kasutavad väga palju erinevaid töövahendeid ja sõidukeid, millest suur osa on kasutuses ka tsiviilkäibes, osa (enamjaolt erinevad sõidukid) on ka militaarspetsiifilised.

Tööriistad

Palju kasutatakse tavalisi tööriistu: haamrid, vasarad, kruvikeerajad, saed, peitlid, höövlid, rasplid, erinevad mõõteriistad, labidad. Samuti mootoriga töövahendid: mootorsaed, trellid, ketaslõikurid, elektrigeneraatorid. Erinevus rahuajal ehitussektoris kasutatavate vahenditega on väga väike, tihti olematu.
Lubjakivi

Lubjakivi on valdavalt kaltsiumkarbonaadist koosnev keemilise või biogeense tekkega settekivim, üks paekividest.
Peamine mineraal lubjakivi koostises on kaltsiit (vahel ka kaltsiidi polümorfne erim  aragoniit). Lisanditena võib esineda savimineraale, kvartsi, dolomiiti, glaukoniiti, püriiti, hematiiti, götiiti jne. Keemiliselt koosneb lubjakivi peamiselt kaltsiumkarbonaadist (CaCO₃).
Lubjakivid on valdavalt biogeense või keemilise tekkega. Peamine osa lubjakividest on moodustunud protistide kaltsiumkarbonaadist kodade lubimudana veekogude põhja ladestumisest, mis kivistudes ning tihenedes annabki lubjakivi. Teine võimalus lubjakivi moodustumiseks on kaltsiumkarbonaadi sadenemine vesilahustest. Niimoodi moodustub näiteks allikalubi.
Eesti aluspõhja vaadeldes nähtub, et lubjakive ja dolomiite esineb ainult ordoviitsiumis, siluris ja vähesel määral devonis. Kambrium ja suurem osa devonist neid kivimeid ei sisalda.
Lubjakivid sisaldavad tihti rikkalikult kivistisi.

Kasutamine

Lubjakivi kui üht Eesti levinumat maavara kasutatakse lubja tootmiseks, tsemenditööstuses, suhkrutööstuses, paberitööstuses, metallurgias, ehitus- ja viimistluskivide ning killustiku valmistamiseks.
Karbonaatseid kivimeid kasutatakse heitvee puhastamiseks, 
suitsugaaside desulfeerimiseks, mineraalvati tootmiseks, kõrge valgesusega täitematerjalide 
valmistamiseks jne.
Värvilises metallurgias ja mustas metallurgias kasutatakse lubjakivi räbustina ja 
tehnoloogilise toorainena: lubjakivist saadud lubjaga floteeritakse maaki.
Põllumajanduses kasutatakse lubjakivi, järvelupja ja dolomiiti happeliste muldade neutraliseerimiseks. Samuti kasutatakse lubjakivi ja järvelupja mineraallisandina loomade ja lindude söötmisel.
Regionalism

Regionalism on Ameerika Ühendriikide kunstivool, mille viljelejad kujutasid maaelu stseene. Regionalismi kõrgaeg oli aastatel 1930–1935.

Regionalismi teke

1920.–1930. aastatel asusid USA väikelinnade ja külade elanikud siirduma suurlinnadesse. Omapäraste piirkondade elukorraldused sulandusid ühtseks, standardiseerunud elulaadiks, ning selliste inimeste maaelu tagaigatsevale meeleolule vastas regionalistide looming.
Ameerika kunstis iseloomustab regionalism realismi suunda, mis eemaldus linnast ning tehnoloogilisest arengust ja keskendus maaelu stseenide kujutamisele. Eriti hinnatud olid regionalismi tööd just suure depressiooni ajal 1930. aastatel, sest need sisendasid ameeriklastele turvatunnet.

Esindajad

Regionalismi kuulsamad esindajad on Grant Wood (1891–1942), John Steuart Curry (1897–1946), Andrew Wyeth (1917–2009) ja Thomas Hart Benton (1889–1975).
Regionalistidest olid tuntud ka George Biddle ja Marsden Hartley. Hartley juhindus kõigepealt traditsioonilisest maalimisstiilist, hiljem võttis eeskujuks Euroopa avangardistliku stiili, eriti Kandinsky. Hiljem leidis juba endale iseloomuliku pildikeele, mida rakendas olustiku- ja meremaalides, mis olid seotud ta kodukoha Maine'iga. Hartleyst sai 1930. aastatel regionalistliku liikumise juht.
Narva Vana-aja Uurimise Selts

Narva Vana-aja Uurimise Selts (saksa keeles Narvasche Alterthums-Gesellschaft) oli Narvas 1862. aastal (teistel andmetel 1863. aastal) baltisakslaste asutatud kodu-uurimise selts; ühtlasi vanim Eesti alal asutatud kodu-uurimise selts. Seltsi juurde rajati 1862. aastal ka Eesti esimene kohamuuseum. Kohamuuseum oli hilisema Narva Linnamuuseumi eelkäija.