google/wiki40b huggingface dataset:
Saaremaa Kunstistuudio

Saaremaa Kunstistuudio on Saare maakonnas Kuressaares aadressil Lossi tänav 5 tegutsev mittetulundusühing. Stuudio on muu hulgas korraldanud kunstinäitusi ja pakkunud kunstiharidust.
Stuudio asutati 1992.
Stuudiol on oma maja aastast 1998.
Aastast 2004 tegutseb stuudio juures Anne-nimeline erakunstikool.
Horvaatia meedia

Horvaatia meediasüsteem kuulub massimeedia alla, kuhu kuuluvad ajalehed, ajakirjad, raadio, televisioon ja internet.
GfK seltsi korraldatud küsitlus näitab, et horvaadid usaldavad kõigist meediakanalitest enim internetti. Teisel kohal on raadio ja kolmandal televisioon. Nendele järgnevad ajakirjad ja nädalalehed. Päevalehed asuvad viimasel kohal.
Edward Augustus, Kenti ja Strathearni hertsog

Edward Augustus, Kenti ja Strathearni hertsog (2. november 1767 – 23. jaanuar 1820) oli George III neljas poeg ja Victoria isa.
Kuldhänilane

Levila

Kuldhänilane on levinud Euraasias Ida-Euroopast kuni Mandžuuria, Ida-Hiina ja Himaalajani. Talvitub Aasias, sageli mägedes. Tänapäeval laieneb levila lääne suunas.
Eestis, nagu mitmel Euroopa  maal, on kuldhänilane uustulnuk: teda on siin kohatud alates 1990. aastatest. 21. sajandi algul on kuldhänilane Eestis harv haudelind, kelle pesitsusaegne arvukus viimase hinnangu järgi on vahemikus 40–80 paari .

Välimus

Tema üldpikkus on 15–17 cm. Kuldhänilane meenutab välimuselt nii hänilast kui ka linavästrikku, kellega samasse perekonda ta kuulub. Häälitsused sarnanevad hänilase häälega. Nagu teistel västrikel, nii ka kuldhänilasel on pikk pidevalt võnkuv saba.
Vanal isaslinnul on sidrunkollane pea ja alapool, hall selg ja kuklal must poolkaelus. Talvesulestikus on kollane alapool segatud valgega, pea on pruunikas kollase ribaga üle silma.

Elupaik

Kuldhänilane asustab soist avamaastikku: soid, niite, luhti ja tundraid. Ta pesitseb maapinnal ja toitub putukatest. Kurnas on 4–5 täpilist muna.
Lauri Laats

Haridus

Lauri Laats on lõpetanud Tallinna Saksa Gümnaasiumi. 2003. aastal lõpetas Laats Tallinna Tehnikaülikooli ehitusteaduskonna kinnisvara haldamise eriala.

Mustamäe linnaosavanem

Detsembris 2009 sai ta Mustamäe linnaosa vanemaks. Pärast sotsiaaldemokraatide lahkumist linna võimukoalitsioonist esitas ta 31. detsembril 2010 lahkumisavalduse.

Tegevus Tallinna linnavolikogus

2011. aastast oli Lauri Laats Tallinna linnavolikogu liige, kus ta kuulus Sotsiaaldemokraatiliku Erakonna fraktsiooni. Laats võttis linnavolinikuna osa sotsiaal- ja tervishoiukomisjoni ning revisjonikomisjoni tööst. 
2013. aasta kohalike omavalitsuse valimistel valisid Mustamäe elanikud Lauri Laatsi taas Tallinna linnavolikokku ning lisaks valisid sotsiaaldemokraatidest linnavolinikud Laatsi linnavolikogu SDE fraktsiooni esimeheks. 
Tallinna linnavolikogu liikmena on Lauri Laats seisnud eelkõige Tallinna lasteaedade rahastamise suurendamise eest, noorte huvialahariduse edendamise ning linna kommunaalprobleemidele parema lahenduse leidmise eest.

Isiklikku

Aastatel 1994–2000 tegeles Laats vabamaadlusega ja tuli mitu korda Eesti meistriks. Aastal 1999 saavutas ta Euroopa meistrivõistlustel 10. koha. 
Alates 2003. tegeleb Laats lohesurf kiteboardinguga ning aastail 2008–2009 oli ta Eesti Lohesurfiliidu juhatuse liige. 
Ta on abielus ning tal on kolm last.
Ernie Merrick

Ernest Merrick (sündinud 15. jaanuaril 1953 Edinburghis) on Šotimaa-Austraalia jalgpallitreener.
Ta alustas treenerikarjääri 1980. aastatel. 2005. aastal sai ta Austaalia kõrgliiga klubi Melbourne Victory peatreeneriks. Ta võitis hooaegadel 2006–2007 ja 2008–2009 nii Austraalia liiga põhihooaja kui ka finaalseeria. Hooaegadel 2006–2007 ja 2009–10 valiti ta liiga parimaks peatreeneriks.
Aastatel 2011–2012 oli ta Hongkongi jalgpallikoondisse peatreener. Seejärel naasis ta Austraalia kõrgliigasse. Aastatel 2013–2016 oli Wellington Phoenixi peatreener. 2017. aastast on Newcastle Jetsi peatreener.
2014. aastal pälvis ta Austraalia ordeni.
Alviine Saar

Alviine Saar (neiupõlvenimega Alviine End; 14. märts 1907 – 3. oktoober 1985) oli eesti õpetaja.
Ta sündis Saaremaal Kaarma suurvallas Suure-Rootsi külas talupidajate perekonnas. Alghariduse sai ta Vätta algkoolis, seejärel õppis ta  Püha kihelkonnakoolis. Aastal 1929 lõpetas ta Saaremaa Ühisgümnaasiumi pedagoogilise haru.
Aastast 1929 õpetas ta Randvere algkoolis. Sügisel 1930 tegi ta Saaremaa ühisgümnaaasiumi juures kutseeksami ja sai õpetaja kutsediplomi. Aastatel 1931–1939 töötas ta Laadjala algkoolis. Aastal 1939 asus ta koos abikaasa Osvald Saarega tööle Randvere algkooli, aastast 1941 Kaali kooli. Alviine Saar töötas seal 1975. aastani, hiljem Kõljala lastepäevakodus.

Isiklikku

Ta abiellus 1939. aastal Osvald Saarega.
One57

One57 on ülikõrge 73-korruseline pilvelõhkuja, mis asub New Yorgi suurima haljasala Central Parki vahetus läheduses 57th Streetil (Midtown Manhattanis). Kõrghoone kõrgus maapinnast on 306 meetrit.
Bad Ems

Bad Ems on linn Saksamaal Rheinland-Pfalzi liidumaal, Rhein-Lahn-Kreisi keskus, riiklikult tunnustatud kuurort.
Linna pindala on 15,4 km², elanike arv on 9055 (31.12.2010).

Loodus

Linn paikneb Nassau looduspargis Reini Kiltkivimäestikus Taunuse ja Westerwaldi vahel kummalgi pool Lahni jõge selle alamjooksul.
Linnas on raviveeallikad Emser Kränchen, Kesselbrunnen, Kaiserbrunnen, Römerquelle, Robert-Kampe-Sprudel, Bohrung 3 (Haustrunk), Neuquellen, Fürstenbrunnen, König Wilhelm's Felsen-Quelle jt. Need on peamiselt fluoriidi ja naatriumvesinikkarbonaati sisaldavad kuumaveeallikad, mille temperatuur ulatub 57 °C-ni. Nende vett nimetatakse Emsi veeks.
Kõrgus merepinnast on 70–240 m.
Väekoondis

Väekoondis on mitmest väeosast koosnev väeüksus, kuhu kuuluvad eri väeliikide väeosad või allüksused. Väekoondised on nt korpused, diviisid, brigaadid. 
Väekoondis on iseseisev sõjaline formeering, mis on suuteline ise läbi viima sõjalisi operatsioone ja tagama enda tegevust pikema perioodi vältel.
Eesti väekoondised aastail 1918–1940 olid 1. Diviis, 2. Diviis, 3. Diviis, 4. Diviis (1940), Soomusrongide Diviis (1919–1921), Merejõud ja Õhukaitse (1930–1940). Diviisiülema õigused olid veel Kaitseliidu ja Piirivalve ülemal.
Helgi-Annika Reisenbuk

Helgi-Annika Reisenbuk (aastani 1960 Pulk, sündinud 21. jaanuaril 1936 Türil) on Eesti majandusteadlane.

Elulugu

Helgi-Annika Reisenbuk on ametniku tütar.
Lõpetas 1955 Türi 1. Keskkooli, 1960 TÜ majandusteaduskonna; majanduskandidaat (1970, TÜ), väitekiri "Hind kui toodangu kvaliteedi parandamise majanduslik stiimul". Oli 1960–1964 Harju Tarbijate Kooperatiivi ökonomist ja vanemökonomist, 1905–1975 Eesti NSV Teaduste Akadeemia Majanduse Instituudi noorem ja vanemteadur, 1975–1983 Tallinna Polütehnilise Instituudi teenindusökonoomika kateedri vanemõpetaja, 1983–2000 dotsent, oli ka pikemat aega majandusteaduskonna prodekaan, aastast 2000 uue õppeasutuse Kõrgkool I Stuudium professor. Uurinud hinna ja toodangu kvaliteedi vahekorda, samuti kaasaegset ärikorraldust. 50 teadustrükist.
Analüütiline otsustus

Analüütiline otsustus on Immanuel Kanti järgi otsustus, mille puhul predikaadi mõiste sisaldub subjekti mõistes.
Kanti järgi on kõik analüütilised otsustused aprioorsed, kuid kõik aprioorsed otsustused ei ole analüütilised (aprioorne sünteetiline otsustus).
Näiteks otsustus "Kõik poissmehed on vallalised" on analüütiline, sest 'vallalisuse' mõiste sisaldub 'poissmehe' mõistes.
Rakenduskunstnike Ühing

Rakenduskunstnike Ühing (RaKü) oli 1932. aastal asutatud ühendus, mis liitis professionaalseid rakenduskunstnikke.
RaKü eellaseks oli 1928. aastal loodud lühiealine koondis Dekoor. Alles RaKü kujunes elujõuliseks organisatsiooniks, kuhu kogunes kogu eesti tarbekunstnike paremik ning mis andis suuna ja ilme kogu tolleaegsele eesti tarbekunstile. RaKü korraldas oma 7 tegevusaasta jooksul iga-aastaseid üle-eestilisi tarbekunstinäitusi.
Rakenduskunstnike Ühing likvideeriti juunipöörde järel koos teiste seniste kunstiorganisatsioonidega 15. novembril 1940 kui sotsialistliku riigi kunstieluga sobimatu.
Harald Suislepp

Harald Suislepp (11. juuni 1921 Kunda – 21. september 2000) oli eesti kirjanik, Silvia Rannamaa abikaasa.

Biograafia

Osales Teises maailmasõjas Punaarmee koosseisus, lõpetas 1955 EKP KK Vabariikliku Parteikooli ning töötas ajakirjanikuna.

Looming

Kirjutanud luuletusi, epigramme, poeeme ja värssnäidendeid.
Kvartool

Kvartool (inglise keeles quadruplet) on rütmikujund, mis kolmeosalise taktimõõdu puhul koosneb kolme asemel neljast niisama pika koguvältusega võrdsest noodist. Märgitakse numbriga 4.
Levi-Civita sümbol

Omadused

Tensor, mille komponendid on ortonormaalses baasis esitatud Levi-Civita sümboli kaudu, on pseudotensor, sest ortogonaalse transformatsiooni käigus omandab jakobiaan negatiivse märgi. Kuigi Levi-Civita sümbol käitub pärisortogonaalteisendustel nagu tensor, on ta siiski kolmandat järku Descartesi pseudotensor. Seega Levi-Civita sümboli nimetamine Levi-Civita permutatsioonitensoriks on pigem formaalne.
Vastavalt kontekstile, kus Levi-Civita sümbolit on tensorite komponentide muutmiseks vaja kasutada, tuleb sümbol kirjutada kas kovariantsena  või kontravariantsena . Indeksite asukoha muutusest ei sõltu Levi-Civita sümboli väärtus ja seega võib neid vaadelda kui kahte võrdset avaldist:
Selline käsitlusviis on võetud eelduseks järgnevate näidete jaoks.

Einsteini kokkulepe

Tihti otsitakse Levi-Civita sümboli korrutist mingi tensori komponentidega. Sel juhul on vaja kõik võimalikud korrutised kokku liita, mille lihtsustamiseks on kasutusele võetud Einsteini kokkulepe. Einsteini kokkulepe ehk Einsteini summeerimisreegel on kokkulepe, tähistamaks korduvate indeksite summeerimist üle nende indeksite. Korraga võib summeerida mitu indeksipaari korraga, kuid tuleb meeles pidada, et kõikidel indeksitel oleks sama piirkond. See kehtib nii kovariantsete kui ka kontravariantsete komponentide jaoks. Summamärki  ei ole enam vaja kirjutada.
Karl Maron

Karl Maron (27. aprill 1903 Berliin – 2. veebruar 1975 Ida-Berliin) oli Saksa DV riigitegelane.
Maron õppis põhikooli lõpetamise järel masinalukksepaks. Saksamaa Kommunistlikku Parteisse astus ta 1926. aastal. Natsionaalsotsialistide võimuletuleku järel emigreerus Karl Maron esialgu Taani ja sealt edasi Nõukogude Liitu, kus töötas Kominternis. Alates 1943. aastast tegutses ta Rahvuskomitee Vaba Saksamaa juhatuses ja oli ajakirja Freies Deutschland peatoimetaja. 30. aprillil 1945 pöördus ta Saksamaale tagasi. 1945. aasta mais sai ta Berliini aselinnapeaks, alates 1947. aastast oli ta Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei fraktsiooni juhataja Berliini Linnavolikogus, 1948. aastast linnanõunik Berliini Linnavalitsuses. Novembris 1949 sai Karl Maron ajalehe Neues Deutschland asetoimetajaks. 1950. aastal sai ta Saksa Rahvapolitsei peainspektoriks (juhatajaks). Alates 1954. aastast oli ta Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee liige.
1. juulist 1955 kuni 14. novembrini 1963 oli Karl Maron Saksa DV siseminister.
Aastatel 1964–1974 juhtis ta Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee juures asuvat Arvamusuuringute Instituuti.

Isiklikku

Kirjanik ja ajakirjanik Monika Maron (sünd. 1941) on Karl Maroni kasutütar.
2013. aasta FIFA konföderatsioonide karikaturniiri finaal

Mängupaik

Estádio do Maracanã Rio de Janeiros valiti finaali mängupaigaks. See on 2013. aasta konföderatsioonide karikaturniiri mängupaikadest suurim. Staadionit kasutatakse ka 2014. aasta jalgpalli MMil.
Gina Lollobrigida

Gina Lollobrigida (sünninimi Luigina Lollobrigida; sündinud 4. juulil 1927 Subiacos Itaalias) on itaalia näitlejanna.
Valter Ojakäär

Valter Ojakäär (10. märts 1923 Pärnu – 27. oktoober 2016 Pärnu) oli eesti helilooja ja publitsist.

Elulugu

Valter Ojakäär sündis 1923. aastal Pärnus. 1940. aastal, pärast juunipööret ja Eesti okupeerimist NSV Liidu poolt, astus ta komsomoli ning kaasati 1941. aasta juunis Eestis moodustatud Pärnu hävituspataljoni, mille koosseisus osales Liivamäe lahingus. Saksa okupatsiooni ajal mobiliseeriti ta Saksa sõjaväeteenistusse, kus teenis kõigepealt hobusemehena Volhovi rindel, seejärel rindesõdurina Vaivara rindel ning lõpuks piirikaitserügemendi orkestris klarnetimängijana.
Aastatel 1951–1956 õppis ta Tallinna Riiklikus Konservatooriumis Mart Saare ja Heino Elleri kompositsiooniklassis. 
Ojakäär mängis klarnetit ja saksofoni mitmes orkestris ja ansamblis. Aastatel 1945–1970 oli ta Eesti Televisiooni ja Eesti Raadio estraadiorkestri saksofonirühma kontsertmeister. 
Aastatel 1964–1967 ja 1975–1980 oli ta Tallinna Riikliku Konservatooriumi levimuusikaajaloo- ja orkestratsiooniõppejõud.
Aastatel 1982–1992 juhatas Ojakäär bigbändi Kalev.

Looming

Valter Ojakäär on tutvustanud aastakümneid levi- ja džässmuusikat ajakirjanduses, raadios ja televisioonis.
Aastast 1958 regulaarsed saated Eesti Raadios, neist 2009. aasta septembrini kestnud sari "Helisev kroonika" algas 1971. Mitu saatesarja ka Eesti Televisioonis. Stsenaariumid telefilmidele "Helisev päev" (esimene ETV muusikafilm, 1960), "Vanu viise veeretades" (kolmeosaline sari Eesti levimuusikaajaloost, 1996), "Nostalgia" (30 aastat ajaloolisest Tallinna džässifestivalist, kus esines Charles Lloydi kvartett, 1997).

Isiklikku

Valter Ojakääru abikaasa oli pianist ja muusikaõppejõud Heljo Sepp. Nende poeg oli raadioajakirjanik Jaak Ojakäär.
Annum per annum

"Annum per annum" on eesti helilooja Arvo Pärdi 1980. aastal loodud teos orelile. Muusikateose pikkus on 8 minutit. Teose kandis esimest korda ette Leo Krämer 12. oktoobril 1980 Saksamaal Speyeris.
Karl Magnusson

Karl Magnusson oli Linköpingi piiskop aastatel 1216–1220.
Ta oli Magnus Minnesköldi poeg.
Osales kuningas Johan Sverkerssoni sõjakäigul Eestisse ning langes Lihula lahingus.
Paluküla kirik

Paluküla kirik on kirik Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas Palukülas.
Kirik on kultuurimälestiste registris alates 1999. aastast.
Kirikutorni kõrgus jalamist on 29 meetrit.

Kirik meremärgina

Kirik toimib ka meremärgina ning seda nimetatakse selles kontekstis Paluküla ülemiseks päevamärgiks.
Päevamärk moodustab liitsihi Hiiessaare alumise tuletorniga. Märkide vahekaugus on 2580 meetrit ja sihi asimuut on 229,6°.
Elva Tulevik

Elva Tulevik oli 1934-1935 Elvas ilmunud ajaleht, mis vahendas Elva linna ja selle lähiümbruse uudiseid. Lehte andis välja kirjastusühisus Tulevik. Lehe vastutav toimetaja oli A. Ojasalu ja tegevtoimetaja M. Lukk.
Aukštoji Freda mõis

Aukštoji Freda mõis (leedu Aukštosios Fredos dvaras; ka Freda mõis, leedu Fredos dvaras) on endine mõis Leedus Kaunases Aleksotase vallas Freda linnaosas. Mõisa peahoone asub aadressil Ž. E. Žilibero g. 6.
Aastal 1673 andis Krzysztof Zygmunt Pac itaalia arhitektile Lodovico Fredole töö eest Pažaislise kloostri rajamisel parunitiitli ja maad, millest kujunes Aukštoji Freda mõis. Mõisa nimi tuleneb arhitekti nimest. Sealse mõisakompleksi rajas siiski Józef Godlewski, kelle valdusesse see mõis läks aastal 1795. XIX sajandi keskel kuulus see Gawrońskitele, Kaunase kindluse rajamise järel sai mõisast aga riigimõis.
Sealse mõisa peahoones elas Kaunase kindluse esimene komandant Oskar von Klemm, teised hooned muudeti kasarmuteks. Sisuliselt kujunes mõisakompleks suurtükiväelaste asulaks. Mõisa parki rajati reduut, valdustesse rajati teed ja raudtee, sinna ehitati sõdurite tarbeks ka õigeusu kirik. Mõisakompleksist ida pool asuv põld võeti kasutusele suurtükiväe harjutusväljakuna. Lisaks rajati mõisa juurde aastal 1880 sõjaväekalmistu, 0,6 hektari suurune matmisplats õigeusu kiriku juures, mis suleti aastal 1952. Esimese maailmasõja ajal maeti sinna nii sõjas langenud vene kui ka saksa sõdureid.
Mõisa peahoone on XIX sajandi algul valminud klassitsistlik hoone. Aastal 1920 rajati sinna põllumajandus-aianduskool. Nõukogude ajal oli see Kaunase Mitšurini nimelise sovhoostehnikumi õppehooneks.
Lisaks peahoonele on säilinud veel teisedki mõisakompleksi kuulunud hooned. Alles on kaks kontorihoonet, kolm teenijatemaja ja kaks elumaja, lisaks veel tall, tall-tõllakuur, kaks kasvuhoonet, paviljon ja õigeusu kiriku varemed. Hävinud on mõisa keldrihoone.
Mõisakompleksi juurde XIX sajandi teisel poolel rajatud park asub peahoonest läänes. Seal asub neli tiiki, mis õhust vaadatuna annavad Józef Godlewski initsiaalid J ja G. Aastal 1923 rajati sinna Kaunase botaanikaaed, mis tänapäeval allub Vytautas Suure Ülikoolile.

Õigeusu kirik

Õigeusu kirik rajati mõisakompleksi juurde Kaunase kindluse komandantuuri initsiatiivil ja see valmis aastal 1891. Kirik oli mõeldud sealse suurtükiväepolgu tarbeks ja on üks kuuest Kaunase kindluse juurde ehitatud õigeusu kirikust. Tegemist on muinsuskaitse all oleva ajaloolise ja kultuurimälestisega. 

Aastal 1919 jäi kirik tühjaks ja selle võttis üle Leedu katoliku kirik. Hoone hakkas kuuluma Aleksotase kihelkonnale. Aastal 1948 võttis nõukogude võim kiriku oma valdusesse. Hoonest sai sovhoostehnikumi spordisaal, ümberehituste käigus hävitati kellatorn ja võeti maha kuppel. Aastal 1982 hoonet remonditi. Aastal 2013 läks hoone katoliku kiriku valdusest eraomandisse. Tänapäeval on hoone arendamiseks mitu plaani. Ühe kohaselt peaks kirikust saama Armeenia kiriku pühakoda, teise kohaselt tuleks sinna rajada botaanikamuuseum.
Talačyn

Ajalugu

Linna on esimest korda mainitud aastal 1433 kui Drucki vürstiriigi aladel asuvat ja Drucki vürstide valduses olevat linna. XVI sajandi keskel oli Talačyn kaupmeestest elanikega alev, kus igal aastal toimus kolm laata. Asula kuulus toona Drutski-Talatšinskitele. XVI sajandi lõpus omandasid Talačyni Sapiehad, seejärel aga Sanguszkod. Aastal 1604 lasi Lew Sapieha rajada linna katoliku kiriku, kooli ja haigemaja. Aastail 1654–1667 kestnud sõjas rüüstasid Venemaa väed asula.
Aastal 1769 finantseerisid Sanguszkod kloostri ehitamist, kuigi see valmis lõplikult tunduvalt hiljem. Aastal 1772 läks linna idapoolne osa Vene impeeriumi koosseisu, hakates kandma nime Стары Талачын, sellal kui Rzeczpospolita poolele jääv osa sai nimeks Новы Талачын. Aastal 1782 andis tsaar Talačynile linnaõigused, ent aasta hiljem võttis ta need taas ära. Aastal 1793 hõivas Venemaa taas suure tüki Poola alasid ja mõlemad Talačynid olid nüüd Vene impeeriumi koosseisus.
Aastal 1812 külastas linna oma Venemaa sõjakäigul Napoleon I. Aastal 1859 rajati linna terasetootmine. Järgmisel aastakümnel tabasid ümbruskonda küüditamised, kui rahvuslikult meelestatud elanikkond saadeti Valgevene aladelt välja ja asemele toodi venelastest talupoegi. Aastal 1881 hakati asulas tootma tärklist. 1924. aastal liideti Talačyn Valgevene NSV-ga, aastal 1938 ühendati eri pooled Talačyni aleviks. Teises maailmasõjas hukkus linnas ja selle ümbruses 9521 inimest. Asulast sai ametlikult linn aastal 1955.
Ilmar Raud

Ilmar Raud (8. juulil 1913 Viljandi – 13. juuli 1941 Buenos Aires, Argentina) oli eesti maletaja.
1934 ja 1939 tuli ta Eesti meistriks, 1937 sai meistrivõistlustel hõbeda ja 1936 pronksi.
Anoomia

Anoomia on sotsioloogia mõiste, mida tõlgendatakse erinevalt, kuid mis üldiselt tähendab normide puudumist.
Émile Durkheimi järgi on anoomia "normituse" seisund ühiskonnas: väheneb toimimisega seotud normide järgimine, kaovad üldtunnustatud normid.
Robert Mertoni järgi on anoomia normide konflikt – olukord, milles ühiskonna poolt väärtustatavad eesmärgid pole saavutatavad üldtunnustatud vahenditega.
Minu loomad

"Minu loomad. Aleksei Turovskiga loomaaias" on Aleksei Turovski 2008. aastal kirjastuses AS Ajakirjade Kirjastus ilmunud lasteraamat loomaaia loomadest.
Selles raamatus jutustab zooloog tõestisündinud lugusid loomaaias elavatest loomadest: Vaskast (kass), Johnnyst (koer), Allast (kassikakk), Filipist (kassikakk), Kassandrast (ilves), Astinist (tuur), Naf-Nafist ja Teresast (metssead), Sultanist ja Johnnyst (lõvid), Pöial-Liisist (hallhüljes), Gabrielast (kuningboa), Pinost, Bettyst ja Quinsist (šimpansid), Tutist, Fruttist ja Rigmarist (marmosetid), Donna Klaarast (kondorkilpkonn), Vanamehest (harikrokodill), Mei-meist ja Huan-huanist (alligaatorid), Glückist, Küürakast ja Jõhvikast (leeguanid), Villist ja Šebast (surikaadid), Jaškast (ronk), Vaidast (jääkaru), Oliviast (lumeleopard), Dimkast (hunt), Vilhelminest ja Frederikist (rebased), Bangast (tiiger), Mörrist (ninasarvik), Karlist (elevant), Holgerist ja Puppast (jõehobud), Brontikust (harjasvöölane), Madrusest ja Pootsmannist (pelikanid), Saidist, Budurist, Fatimast ja Gürsast, (kaamelid) ja miiludest.  
Toredad seigad on põimitud faktidega loomade elukorralduse ja käitumise kohta looduses. Lugusid illustreerivad fotod, mille autoriteks on Maaja Kitsing, Priit Grepp ja Tavi Grepp. Turovski on raamatusse lisanud ka enda joonistusi loomadest.
Gruusia vapp

Praegune vapp

26. mail 2004 teatati Gruusia uuest vapist ning deviisist "ძალა ერთობაშია" (Dzala Ertobashia, "Jõud on ühtsuses"). Vapi autoriks on Mamuka Gongadze, deviisi autoreiks Valeri Bahtadze ja Tamaz Naniašvili.
Gruusia uue vapi esialgsel kavandil oli vapikilp jagatud neljaks väljaks. 1. ja 4. väljal oli Gruusia kuningadünastia Bagratiidide vapp – lohet tappev püha Jüri valgel ratsul. 2. väljal oli Kharthli vapp (kahest noolest läbistatud tulemägi) ning 3. väljal Imerethi vapp (Kuldvillak). Välju lahutas üle kilbi ulatuv kuldne rist, mille keskel asus väike kilp Kristuse surilina kujutisega. Vapikilbi kohal oli kuningakroon ning teda toetasid mõlemalt poolt sammuvad lõvid.
1. oktoobril samal aastal kinnitas parlament uue vapi muudetud kujul – vapikilp on jagamata ja sellel on kujutatud Bagratiidide vappi, lohet tapvat püha Jüri. Vapil on kaks kuju – suur ja väike vapp. Väike vapp koosneb vapikilbist ja kuningakroonist selle kohal.

Vanad vapid

Gruusia eelmine vapp oli kasutusel aastatel 1918–1922 ja 1991–2004. Vapi aluseks oli võetud Gruusia kuningriigi-aegne (Bagrationi dünastia) vapp. Vapi ümmargusel gruusia kilbil on kujutatud püha Jüri (Terti Giorgi) valgel ratsul. Püha Jüri paremas käes on oda ning vasakus kilpi. Kilbi allosas on näha mäeharja.
Juurde lisati päikese, kuu ning kaheksaharuliste tähtede kujutised. See on seotud gruusia folklooris levinud taevakehade kultusega. Paganlikus Gruusias kandsid nädalapäevad taevakehade nimesid. Megreli keeles on pühapäev siiani pühendatud päikesele (žašha), esmaspäev kuule (tutašha) ning neljapäev taevale (tsašha).
Kilpi ümbritsev seitsmeharuline täht oli Kharthli riigi sümbol aga juba 1. sajandist saati. Mõnede allikate andmeil oli vapp 1918–1920 ilma seitsmeharulise täheta.
Siirutaja

Siirutaja ehk vektor on haigusetekitajate edasiandja taimedele või loomadele (sh inimesele).
Haigustekitajaid leidub nt viiruste, bakterite ja ainuraksete hulgas. Taimehaigusi kannavad edasi eriti tirdid ja lutikalised. Inimesel põhjustavad haigusi nt kirbud, puugid, verd imevad kahetiivalised.