Agnoosia

Visuaalne agnoosia

Visuaalne agnoosia on laia kategooriaga, mis viitab võimetusele ära tunda visuaalseid objekte. Visuaalset agnoosiat võib jagada kahte alatüüpi: apertseptiivne ja assotsiatiivne visuaalne agnoosia.
Apertseptiivse visuaalse agnoosiaga inimesed näevad objektide kontuure, kuid ei nähta objekti tervikuna ja neil on raskusi objektide liigitamisega. Apertseptiivset visuaalset agnoosiat seostatakse ühe ajupoolkera vigastusega, eriti parema ajupoolkera tagumise osa vigastusega.
Seevastu assotsiatiivse visuaalse agnoosiaga inimestel esineb raskusi objektide nimetamisel, samuti suutmatus nägusid ära tunda. Esineb sagedamini võrreldes apertseptiivse agnoosiaga.

Verbaalne agnoosia ehk kõne agnoosia

Kõne agnoosia või kuulmis verbaalne agnoosia viitab suutmatusele mõista kõnet, kuid sealjuures ei ole kahjustunud kuulmine, kõnelemine ja lugemine. Patsiendid on öelnud, et nad kuulevad helisid, kuid helid on põhimõtteliselt tundmatud või arusaamatud.
Vaatamata võimetusele töödelda, mida kõneleja ütleb, on mõned patsiendid ära tundnud kõneleja häälest iseloomulikke tunnuseid (nt kas tegu on mehe või naisega).

Põhjused

Agnoosiat võib põhjustuda isult, dementsus või mõni muu neuroloogiline häire. See võib tuleneda ka trauma tagajärjest nagu peavigastus, ajuinfektsioon või pärilikkus. Lisaks võivad agnoosia vormid olla arenguhäirete tagajärjed. Agnoosiat tekitav kahjustus tekib tavaliselt aju kuklasagaras või parietaalsetes labajates. Kuigi üks moodul võib olla kahjustunud, säilivad kognitiivsed võimes teistes valdkondades.
Pimedad patsiendid, kes kogevad dramaatilist paranemist (saavad nägijaks) kogevad suurel määral või täielikult agnoosiat.

Diagnoos

Et hinnata indiviidil agnoosia olemasolu, peab olema tõendatud, et indiviid ei kannata tundlikkuse aistingu kaotuse all ja et nii keelelised võimed ja intelligentsus on kahjustamata. Et indiviidil diagnoosida agnoosiat, peab ta olema kogenud sensoorset (meele/taju) puudujääki või -vähesust ainult ühes kategoorias. Diagnoosi panemiseks tuleb eristada apertseptiivset agnoosiat assotsiatiivsest agnoosiast. Seda saab teha, kui lasta indiviidil lahendada kopeerimis- ja sobitamise ülesandeid. Kui indiviid kannatab apertseptiivse agnoosia all, siis ei suuda ta kokku viia kahte stiimulit, mis on väliselt identsed. Assotsiatiivse agnoosia all kannatav inimene ei suuda ühendada erinevaid stiimuli näiteid.

Ravi

Agnoosial otsene ravi puudub. Patsientide areng võib toimuda, kui neile esitatakse infot teisel viisil. Abiks on ka erinevat tüüpi teraapiad. Mõnel juhul võib agnoosiat leevendada tegevusteraapia või kõneteraapia, olenevalt agnoosia liigist.
Paljud indiviidid, kellel on mingi agnoosia vorm, ei ole teadlikud, kui suures ulatuses on nende tajus või äratundmises puudujääke. Selline teadlikkuse puudumine viib tavaliselt eituseni ja vastupanule igasuguse abi või ravi suhtes. On olemas mitmeid meetodeid, mida saab kasutada ja mis aitavad indiviidil ära tunda taju ja äratundmise puudujääke, mis neil võib esineda. Patsiendile tuleks selgeks teha tema puudused selleks, et ta saaks oma puudustest teadlikuks. Seda tuleks teha osade kaupa, et patsient näeks probleemi igat osa, mida tema puudus (äratundmise puudujääk või taju puudujäägid) tekitab. Kui indiviid mõistab oma taju või äratundmise puudujääke, siis saab soovitada ravi.

Ajalugu

Termin agnoosia tuleb vana Kreeka keelest ἀγνωσία (agnosia), "teadmatus, teadmiste puudumine". Seda terminit tutvustas S. Freud 1891. aastal. Häire, mis segab objektide äratundmist ja mida Finkelnburg klassifitseerib kui asümbooliat (asymbolia), teeb Freud ettepaneku kasutada terminit agnoosia.
Enne, kui Freud seda mõistet tutvustas, tulid agnoosia ideed Carl Wernicke´lt, kes lõi aastal 1874 teooria receptive aphasia (selle all kannatavatel inimestel puudub võime mõista kõnet või korrata sõnu). Ta uskus, et receptive aphasia tuleneb  oimupiirkonna ajukurru vasaku tagumise kolmandiku vigastusest. Selle vigastuse tõttu uskus Wernicke, et selle haiguse all kannatajatel on piiratud kurtus teatud häälikute ja kõnesageduse suhtes.
Kussmaul üritas aastal 1877 seletada, miks auditory verbal agnosia, tuntud ka kui word defness (sõnade kurtus) ilmneb. Vastupidiselt Wernicke seletusele uskus Kussmaul, et auditory verbal agnosia on esimese vasaku oimusagara suure osa hävimise tagajärg.
Heinrich Lissauer jagas oma ideid agnoosia kohta peale Wernicke´t ja Kussmaul´i. Aastal 1890 teoretiseeris ta, et on kaks viisi, kuidas objekti äratundmise kahjustus võib tekkida: varajase taju töötlemise ajal või tegelikule objektile, mida esitletakse. Kui tegelik objekti esitlemine saab kahjustatud, siis ei talletata objekti visuaalsesse mällu ja seeläbi ei tunne indiviid seda ära.
Wernicke, Kussmaul´i ja Lissauer´i ajal ei teatud suurt midagi ajukoorest. Tänapäeval on uute neurotehnikate abil suudetud suuresti laiendada meie teadmisi agnoosia alal.