google/wiki40b huggingface dataset:
Suislepa paljand

Suislepa paljand (ka: Uue-Suislepa paljand) on paljand Õhne jõe vasakul kaldal Uue-Suislepa mõisa pargi juures; halduslikult Viljandi maakonnas Viljandi vallas. Paljand koos sellesse inimese tehtud Suislepa koopaga on arvele võetud ürglooduse objektidena.
Šelfiliustik

Šelfiliustik on liustik, mis ujub merepinnal, olles üht otsa pidi seotud teda toitva maismaaliustikuga. Et šelfiliustik ujub meres, tõuseb ja mõõnab ta koos alloleva merega.
Šelfiliustikud tekivad sageli merre voolanud maismaaliustikest ja on mingist servast sellega seotud. Kuid šelfiliustikku võib toita ka ta pinnale sadav ja jääks muutuv lumi. Enamasti on tegemist jääkilpide servadega. Tuntuim ja suurim (umbes 10-11 Eestimaad) šelfiliustik on Rossi šelfiliustik Antarktikas, mida uhub Rossi meri. Mandri vastasküljel Atlandi ookeani poolel on pea sama ulatuslik (ca 420 ruutkilomeetrit) Filchneri-Ronne šelfiliustik, mida uhub Weddelli meri. Teistel rannikutel on veel kümmekond tunduvalt väiksemat šelfiliustikku (Amery šelfiliustik, Larseni šelfiliustik, Riiser-Larseni šelfiliustik, Fimbuli šelfiliustik, Shackletoni šelfiliustik, George VI šelfiliustik, Westi šelfiliustik ja Wilkinsi šelfiliustik) mille pindala kliima soojenedes kiiresti kahaneb. Põhja-Kanadas kunagi olnud Ellesmere'i šelfiliustik, mis ca 9000 ruutkilomeetriga oli Arktika suurim, on aja jooksul lagunenud väiksemateks osadeks ja enamasti sulanud. Suurim allesolev osa Ward Hunt on vaevalt poole Hiiumaa suurune.
Šelfiliustik võis varem põhimõtteliselt ulatuda ka šelfi ehk mandrilava kohal asuvast madalast šelfimerest kaugemale avamerele, kuid praegu selliseid liustikke pole, kuna sügavama mere kohale ulatuv kinnisjää laguneb kevadtormidega jäämägedeks.
Kohtades, kus mere põhi ulatub šelfiliustiku aluspinnani, läheb šelfiliustik üle maismaaliustikuks. Seejuures on maapinna tase sellises piirkonnas oluliselt madalam (šelfiliustiku süvise võrra) merepinnast.
Balvi

Kaitstavad objektid

Muinsusmälestistest on linnas riikliku kaitse all Balvi luteri kirik ja Balvi katoliku kirik. Kohaliku kaitse all on katoliku kiriku orel, Balvi mõisa hoonetekompleks, sealhulgas sealne ait, ja Balvi kultuurimaja.
Looduskaitse all on Balvi tamm ja Balvi künnapuu.
Must-harksaba

Must-harksaba (Milvus migrans) on haugaslaste sugukonda kuuluv lind. Ta on Eestis arvatud III kaitsekategooriasse (2012). 
Eestis on ta väga haruldane haudelind, keda võib kohata aprillist septembrini peamiselt Ida-Eestis.
Kirjad Sõgedate külast (film)

Sisu

Film kõneleb rannakalurite elust ja tööst ning inimsuhetest.
Urmo Aava

Autoralli maailmameistrivõistlused

Autoralli maailmameistrivõistlustel osales ta esimest korda 2002 Soomes Tuhande järve rallil Ford Focusega ja katkestas selle ralli. Sel aasta ta rohkem autoralli MM-etappe ei sõitnud.
2003 sõitis ta kaasa 7 MM-etappi, kõik Euroopas või Türgis, ja lõpetas neist 4, millest parim tulemus oli Kreekas Akropolise rallil saavutatud 19. koht. Sellel ja kahel järgmisel aastal sõitis ta Suzuki Ignisel.
2004 sõitis ta samuti kaasa 7 MM-etappi, kõik Euroopas või Türgis, ja lõpetas neist 3. Kõige kõrgema, 12. koha saavutas ta Monacos.
2005 sõitis ta taas kaasa 7 MM-etappi, kõik Euroopas, ja lõpetas neist 5. Parim koht oli Tuhande järve ralli 16. koht.
2006 vahetas ta autot ja sõitis Suzuki Swiftil. Ta sõitis kaasa 6 MM-etappi, kõik Euroopas või Türgis, ega katkestanud ühtki (Soomes ta diskvalifitseeriti). Parim koht oli Türgis Anatoolia rallil saavutatud 16. koht. Sel aastal sai ta JWRC arvestuses maailmas teise koha.
Eesti 2006. aasta parima võistkonna valimisel said Urmo Aava ja Kuldar Sikk teise koha sõudmise paarisaerulise neljapaadi järel ja FC Levadia ees. 
2007 osales ta juba 10 etapil 16-st ja katkestas ainult korra. Põhiliselt sõitis ta Swiftiga, aga 3 etappi Mitsubishi Lanceriga ja just sellel saavutas ta oma parimad tulemused: 7. koha Tuhande järve rallil ja 8. koha Uus-Meremaa rallil. Nendelt saavutas ta oma elu esimesed MM-punktid. Hooaja kokkuvõttes oli ta 3 punktiga 19.
2008 sõitis ta Citroën C4-ga. Ta osales 10 MM-etapil 15-st ja jõudis pooltel esinemistel punktikohale. Parimaks kohaks jäi Akropolise ralli 4. koht. Seal võitis ta ka 2 kiiruskatset. Kokku saavutas ta sel aastal 13 punkti, mis andis hooajal 11. koha.
2009 pääses ta esimest korda tehasemeeskonda, sõites hooaja kaks avaetappi Iirimaal ja Norras Stobart Fordi meeskonnas. Ta saavutas neil vastavalt 10. ja 8. koha. Hiljem osales ta oma nime all veel Tuhande järve rallil Honda Civicuga, saades 29. koha. Hooaja kokkuvõttes oli ta 1 punktiga 19.
Monteiro Lobato

José Bento Renato Monteiro Lobato (kirjanikunimega Monteiro Lobato; 18. aprill 1882 Taubaté – 4. juuli 1948 São Paulo) oli Brasiilia kirjanik, kes sai eriti tuntuks oma lasteraamatutega. Ta kirjutas ka täiskasvanuile ning tegutses tõlkija, ajakirjaniku ja kunstikriitikuna. Ta asutas ühe esimestest Brasiilia kirjastustest (Companhia Editora Nacional).
Eesti keeles on ilmunud tema raamatud "Kollase Rähni Ordu" (vene keelest tõlkinud Hilja Välipõllu; Tallinn: Eesti Riiklik Kirjastus, 1964) ja "Kollase Rähni vennaskond" (portugali keelest tõlkinud Janne Kukk; Tallinn: Hea Lugu, 2016).
Nizār Rayān

Nizār Rayān (نزار ريان; ka Nizar Ghayan; 6. märts 1959 Jabāliyā – 1. jaanuar 2009 Gaza) oli palestiina sõjapealik, üks kümnest Ḩamāsi juhist.
Ta õppis Saudi Araabias ja Jordaanias ning sai 1994 Hartumist doktorikraadi ḩadīth'ide alal. Seejärel oli ta Gaza Islamiülikooli professor Gaza linnas. Ta korraldas inimeste kaitsekilpe pommirünnaku ohus olevatele elumajadele.
Rayān kuulus Ḩamāsi juhtkonna siseringi ning oli organisatsiooni sõjalise ja poliitilise tiiva vaheline sidemees.
Väidetavalt tegi Rayān 2002 oma pojale ülesandeks enesetapurünnaku tollases juudi asunduses Elei Sinais Gaza tsooni põhjaservas. Kahekordse enesetapul rünnakuga 14. märtsil 2004 tapeti kokku 11 inimest. Väidetavalt oli Rayān vastutav mitme rünnaku eest Iisraelis. Ta oli Qassāmi Brigaadide juhi Aḩmad al-Ja‘abarī lähedane usaldusalune. Peale selle kavandas ta võimu vägivaldse ülevõtmise Fataḩilt juulis 2007.
Ta sai surma Iisraeli lennukite õhurünnaku tagajärjel Operatsiooni Sulatina raames oma kodus. Koos temaga hukkus kaks tema neljast naisest, neli tema kaheteistkümnest lapsest ja veel 13 tema perekonnaliiget ja 11 majanaabrit. Iisraeli sõjavägi kinnitas, et rünnak oli mõeldud tema tapmiseks.
Johann Christoph Schwabe

Johann Christoph Schwabe (27. juuli 1682 Tallinn – 24. jaanuar 1742 Ambla) oli Eesti vaimulik.
Johann Christoph Schwabe õppis aastani 1704 Tallinna Gümnaasiumis.
25. augustil 1704 immatrikuleeriti ta Jena Ülikooli, sama aasta lõpus Leipzigi Ülikooli.
Jaanuaris 1711 kutsuti Ambla Maarja koguduse õpetajaks, samal aastal ordineeriti õpetajaks.
13. augustil 1721 valiti Johann Christoph Schwabe Eestimaa konsistooriumi assessoriks (andis vande 8. veebruaril 1722).
28. jaanuaril 1728 valiti ta Järva praostkonna abipraostiks, samal aastal sai ta praostiks. Oli pietistide ja hernhuutlaste poolehoidja.
Aastal 1727 avaldas ta tänu Anton Thor Hellele eestikeelse Piibli tõlkimise töö edendamise eest, valdas ise heal tasemel eesti keelt (täitis kirikuraamatuid eesti keeles).

Isiklikku

Tema emapoolne vanaisa Peter Koch oli Tallinna Püha Vaimu koguduse õpetaja, tema poeg Johann Heinrich Schwabe oli Kose Püha Nikolause koguduse õpetaja, pojapoeg Joachim Gottlieb Schwabe oli Lihula ja Kirbla koguduse ning Kadrina Katariina koguduse õpetaja, vend Peter Schwabe oli Paide ja Türi Püha Martini koguduse õpetaja. Tema tütrepoeg Johann Christoph Henckel oli Risti ja Harju-Madise koguduse õpetaja, väimees Johann Heinrich Henckel oli Järva-Jaani Ristija Johannese koguduse õpetaja.
Michele Tenore

Michele Tenore (5. mai 1780 – 19. juuli 1861) oli itaalia botaanik.
Ta lõpetas 1800. aastal Napoli ülikooli arstina. Alates 1811. aastast oli ta ülikoolis botaanikaprofessor.
Michele Tenore oli üks Napoli botaanikaaia loojatest ning selle direktor alates 1850. aastast. Ta oli ka Itaalia teaduste akadeemia president.
Tema kirjeldatud taksonite juurde märgitakse autorilühendina Ten..
Christian Hieronymus Justus Schlegel

Isiklikku

Jänedal koduõpetajana töötades tutvus ta Ambla kiriku koguduse õpetaja Anton Heinrich Lücke kasutütre Helene Elonore Pauckeriga (1763–1840), kellega 1783. aastal abiellus. H.E Pauckeri isa Johann Christoph Paucker, oli Järva-Jaani Ristija Johannese koguduse õpetaja ja vend Heinrich Johann Paucker oli Nissi- ja Simuna Siimona ja Juuda koguduse õpetaja.
Soolad

Elektrijuhtivus

Lahustunud soolad ja vedelad soolad on elektrolüüdid ja nad juhivad elektrit. Vesi juhib elektrit ainult seetõttu, et temas on lahustunud soolad. Destilleeritud ehk täiesti sooladeta vesi elektrit ei juhi.

Olek

Enamik sooli on tahked kristallid kõrge sulamistemperatuuriga. Esineb ka toatemperatuuril vedelaid sooli

Värvus

Enamik sooli on läbipaistvad, kaasa arvatud levinuim sool naatriumkloriid, kuid esineb ka palju teisi värvusi nagu kollane(naatriumkromaat), oranž (kaaliumdikromaat), punane (elavhõbesulfiid), sinine(vasksulfaat), roheline (niklioksiid) ja must( mangaan(IV)oksiid).
Soolad on paljude värvide koostises.

Maitse

Sooli on kõigis viies maitses, kuigi enamus neist, kaasa arvatud keedusool, on soolased. Kuid on olemas ka näiteks magusaid sooli.
Lavassaare soostik

Lavassaare soostik on suur sooala, mis asub Pärnu madalikul; halduslikult jääb Tori ja Põhja-Pärnumaa valda. Soostiku pindala on 21 868 hektarit. Soostiku moodustavad Laisma, Kõima, Taidra, Maima, Elbu, Põhara ja Nurme raba.
Lavassaare soostik on Lihula-Lavassaare soostiku osa.
Lavassaare soostik moodustus Litoriinamerest eraldunud laguunist, mis hiljem soostus.
Urmas Jaagant

Urmas Jaagant (sündinud 27. juulil 1985) on eesti ajakirjanik.
Ta on Eesti Päevalehe ajakirjanik.
Arnold Treumuth

Arnold Treumuth (7. mai 1907 Patupera küla Vana-Antsla vald – 18. oktoober 1987 Tallinn) oli eesti metsasarvemängija ja muusikapedagoog.
Lõpetas Tallinna Rahvaülikooli Seltsi kolledži, õppis raamatuköitmist Taavet Mutso kirjastuse kesklaos.
1933. aastal lõpetas ta metsasarve erialal Tallinna Konservatooriumi Jaan Tamme klassi. 1941. aastal lõpetas teist korda konservatooriumi, seekord muusikapedagoogika eriala. Aastatel 1944–1947 õppis Tallinna Konservatooriumis Mart Saare juures kompositsiooni.
Aastatel 1929–1968 mängis ta ERSOs metsasarve, aastatel 1930–1933 ja 1941–1968 oli metsasarverühma kontsertmeister. Mängis ka puhkpilliansamblis Pasunapoisid.
Aastatel 1968–1971 töötas ta Tallinna Pedagoogilise Instituudi muusikapedagoogika kateedris, 1971–1982 Tallinna Riikliku Konservatooriumi muusikapedagoogika kateedris puhkpilliõppejõuna.
Ta on maetud Tallinna Metsakalmistule.
RAF Coastal Command

Royal Air Force Coastal Command (lühendatult RAF Coastal Command) oli Suurbritannia õhuväe väejuhatus, mis loodi 1936. aastal ja likvideeriti 1968. aastal.
RAF Coastal Commandile allunud üksused kaitsesid Suurbritannia rannapiirkondi Teises maailmasõjas, võitlesid Saksamaa allveelaevadega, teostasid merepatrullimist ja demineerimist.
Aastal 1968 ühendati kuus Briti õhuväe väejuhatust, nende hulgas RAF Coastal Command, moodustades uue väejuhatusena RAF Strike Commandi.
DR1

DR1 diiselrong on Riia Vagunitehase poolt 1963. aastast toodetud reisirong. Rong oli mõeldud kasutamiseks Nõukogude Liidus rööpmelaiusel 1520 mm.
DR1 diiselronge on kasutatud ka Eestis ning nendega käis reisijate vedu kõigil Edelaraudtee liinidel kuni 31. detsembrini 2013. DR1-e vahetasid 1. jaanuarist 2014 Eestis välja uued Stadler FLIRT elektri- ja diiselrongid .
DR1 diiselrongist on tehtud ka erinevaid versioone nagu DR1P, DR1A, DR1B ja DR1Bj.
Michael Morgner

Michael Morgner (26. august 1714 Gräfenberg – 1. detsember (vkj 20. november) 1782 Suure-Kambja) oli vennastekoguduse edendaja Kambja kihelkonnas.
Michael Morgner sündis Saksamaal Nürnbergi lähedal luterlikus peres. Ta õppis Gräfenbergi koolis. Erialalt oli ta käsitööline, nimelt köietegija.
1742. a. tuli ta Herrnhutist Kambjasse kirikuõpetaja Albrecht Sutorile abiks vennastekoguduse töö korraldamisel. Köietegija tööks tal siin aega ei jäänud. Aeg kulus talurahva õpetamisele ja külades palvetundide pidamisele. Tema õpilaste hulka kuulusid Kambja vennastekoguduse juhid Simka Märt, Labi Jüri, Kuldi Ado, Lillo Jüri, Lindi Mell, Kevendi Hans, Jüri Jaani Jaak, Kolga Lillo Toomas, Soja Andres, Kolga Jaago Hans jt.
Oma igapäevase leiva teenis Michael Morgner Sutori laste koduõpetajana, hiljem aednikuna Suure-Kambja mõisas, kus asus ka tema korter.
Michael Morgner on maetud Kambja surnuaeda.

Isiklikku

Michael Morgner oli abielus Anna Rosina Petzholdiga (u.1732 - 1793).
Silver Kerna

Silver Kerna (sündinud 13. augustil 1994 Tallinnas) on Eesti jäähokimängija.
Jüri Sammul

Jüri Sammul (28. august 1897 Uue-Võidu vald, Viljandimaa – 14. aprill 1942 Malmõž, Kirovi oblast
) oli Eesti diplomaat. 
Võttis osa Vabadussõjast 2. jalaväepolgu koosseisu ja 2. diviisi staabis.
Töötas 1921-1928 "Üliõpilaslehe" toimetajana.
Sammul oli ka Korp! Sakala vilistlane.
Sammul arreteeri NKVD poolt 14. juunil 1941 Tallinnas ja suri asumisel Nõukogude Liidus.
Oli abielus Aino Kalmuga ja nende poeg Arne Kalm veetis oma elu paguluses, olles Lõuna-California eestlaste hulgas aktiivne.
Reet Kasik

Haridus

Kasik lõpetas Tartu Riikliku Ülikooli eesti filoloogina ning eesti keele ja kirjanduse õpetajana 1969. aastal. 1973. aastal sai ta Tartu Ülikoolis filoloogiakandidaadi kraadi väitekirja "Verbide ja verbaalsubstantiivide tuletusvahekorrad tänapäeva eesti keeles" eest ning 1994. aastal kaitses ta sealsamas filoloogiadoktori kraadi tööga "Verbid ja verbaalsubstantiivid tänapäeva eesti keeles: tuletusprotsess ja tähendus."

Töökäik

Ta oli Tartu Ülikooli aspirant (1969–1972), vanemõpetaja (1972–1977), dotsent (1977–2008) ja vanemteadur (2007–), eesti keele professori kohusetäitja ja eesti keele õppetooli juhataja 1992–1995. 18. juunil 2010 nimetati Reet Kasik Tartu Ülikooli emeriitdotsendiks.
Kasik on töötanud ka Soomes Oulu ülikooli eesti keele lektorina (1974–1976), Turu ülikooli eesti keele lektorina (1988–1992) ning Helsingi ülikooli eesti keele külalisprofessorina (1995–1999, 2007–2009).
Jacques Gaillot

Jacques Jean Edmond Georges Gaillot (sündinud 11. septembril 1935) on Prantsuse vaimulik, ajaloolise Partenia diötseesi titulaarpiiskop.
Allan Valge

Allan Valge (31. mai 1979 Tallinn – 7. juuni 2015 Huarazi linna lähedal Peruus) oli eesti alpinist. 
Ta ronis mitmeid erineva raskusastmega tehnilise alpinismi marsruute.  
Ta võttis 2010. aastal osa Cho Oyu–Xixabangma ekspeditsioonist. Jõudis Cho Oyu tippu (oli üks kahest eestlasest tipus, teine oli Tanel Tuuleveski; raskete ilmastikuolude tõttu loobuti Xixabangma üritamisest).

Hukkumine

Eesti alpinistide neljaliikmeline grupp koosseisus Tarmo Riga, Jane Riga, Allan Valge ja Annemai Märtson üritas 2015. aasta juunis tõusta klassikalist marsruuti mööda Andides Cordillera Blanca mäeahelikus Tocllaraju (6034 m) tippu. Ootamatu lumesilla varisemise tõttu 7. juunil hukkusid lume- ja jäärusude all Tarmo Riga, Jane Riga ja Allan Valge.
Kultuurifilosoofia

Kultuurifilosoofia on kultuuri tähendust ning olemust uuriv filosoofiaharu.
Kultuurifilosoofia kujunes välja 18. sajandil ja 19. sajandi alguses, ehkki kultuurifilosoofilist problemaatikat leidub juba antiigist alates. Kultuurifilosoofia teke oli seotud valgustusliikumise arusaamisega kultuurist kui loodusest väljaspool seisvast nähtusest.
Tänapäeva kultuurifilosoofia tähtsaim osa on filosoofiline kultuurikriitika, mis uurib näiteks industriaalühiskonda, massimeediat ja tehnoloogiat, samuti sõda ja rahu, sotsiaalsete sidemete konflikti sotsiaalse mobiilsusega, globaliseerumist ja keskkonnaeetikat. Kultuuri saab vaadelda ka ühiskondliku olelusvõitlusega, näiteks on eri ühiskonnagruppide ligipääs kultuuritoodetele ja -teenustele erinev. Selliste küsimuste puhul põimub kultuurifilosoofia sotsioloogiaga.
Eru laht

Eru laht (ka Mungalaht) on Soome lahes paiknev laht, mis asub Pärispea ja Käsmu poolsaare vahel.
Lahte suubub Loobu jõgi.
Feofan Lebedev

Feofan Lebedev (alates 1. oktoober 1944 Luik; 15. november 1871 Narva (teistel andmetel Novgorod) – 1. november 1966 Helsingi) oli Eesti laskur ja laskesporditegelane ning Venemaa ja Eesti sõjaväelane (kolonel).
Ta osales 1912. aastal Stockholmi olümpiamängudel, kus saavutas vabapüssist 3 x 40 lasku 300 m-lt individuaalselt 54. ja meeskondlikult 7. koha, armeepüssist 20 lasku 300 m-lt individuaalselt 42. ja 600 m-lt 74. ning meeskondlikult 9. koha. 
Aastal 1920 tuli ta alaliselt Eestisse elama ja asus seal tööle sõjakooli lektorina spordi alal. 
Ta oli Tallinnas Tondil Eesti esimese 100 m lasketiiru (Tondi lasketiir) rajajaid.
Olev Eek

Olev Eek (20. juuni 1938 Tallinn – 26. veebruar 1999 Rakvere) oli eesti näitleja ja lavastusalajuhataja.
Lõpetas 1957. aastal Tallinna 17. Keskkooli ja 1961. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri (1. lend).
Oli aastatel 1961–1979 Rakvere Teatri näitleja ja 1980–1991 lavastusalajuhataja.
Vaike Rannet

Vaike Rannet (1945. aastani Vaike Trummel; 19. oktoober 1925 – 23. jaanuar 1999) oli eesti kirjanik.

Elulugu

Vaike Ranneti isa oli Aleksei Trummel (s.1900), kes töötas nõukogude ajal ENSV Siseministeeriumi süsteemis, ema Amalie-Melide Sidok (s.1894) oli kooliteenija. Vanemad lahutasid 1936. aastal.
Aastatel 1932–1939 õppis Vaine Rannet Tallinna 9. algkoolis, seejärel 1939–1942 Tallinna Kommertskoolis. Ta oli telefonist Tallinna Kaugejaamas 1942–1944 ning sekretär Tööjõureservide Peavalitsuses 1944–1946.
1945. aastal abiellus ta Egon Rannetiga, kelle erasekretäri, isikliku toimetajana ja hooldajana ta tegutses kuni kirjaniku surmani 1983. aastal, mistõttu ta mujal tööl ei käinud. Vaike Rannet tegi kirjanduslikke katsetusi juba enne Egon Ranneti surma, kuid see ei leidnud abikaasa toetust.
Pärast abikaasa surma kirjutas Vaike Rannet lõpuni Egon Ranneti suurromaani "Kivid ja leib" II osa (1985). Ta kirjutas ka romaani "Kivid ja Leib" III osa (ilmus 1992) ja IV osa (ilmus 1996). Romaanidest kujunesid menuteosed eesti lugejate seas.
Vaike Ranneti teine elukaaslane pärast esimese abikaasa surma oli Vello Rehkalt (s.1944).
Vaike Rannet suri 23. jaanuaril 1999 ja ta maeti 28. jaanuaril 1999 Metsakalmistule.
Nadeždinski rajoon

Geograafiline asend

Nadeždinski rajoon asub Primorje krai edelaosas.

Veekogud

Peamised jõed on Razdolnaja ja selle lisajõed Ananjevka, Pervaja Retška, Vtoraja Retška, Perevoznaja, Kedrovka ja muud.

Kliima

Nadeždinski rajoonis on mussoonparaskliima külma kuiva talve ja palava niiske suvega.
Märjamaa vald (1939)

Märjamaa vald oli vald Läänemaal aastail 1939–1950.
Vald moodustati senise Märjamaa valla maa-alast, välja arvatud Purga ja Lümandu külade, Lümandu asunduse, Vaimõisa küla, Kükita talu, Vaimõisa metsakvartaalide nr. 2, 3, 6–8, 17–22, 27–32, 39 ja 40, Kaasiku nr. A-9 ja Metsavahi nr. A-10 talude ning Märjamaa metskonna Sooniste metsandiku kvartaalide nr. 21, 22, 23, 29 ja osa kvartaali nr. 28 maa-alad; senise Haimre valla maa-alast, välja arvatud Jõeäärse küla lõuna pool jõge asuva osa ja Sulu asunduse piirkond; senise Kabala valla Riidaku ja Pühatu külade ning Riidaku ja Pühatu asunduste maa-aladest; senise Luiste valla Kärsamaa, Vilta, Vinguta ja Mõraste külade ning Loodna, Luiste ja Mõraste asunduste piirkondadest ja Luiste küla Karja nr. 15, Põlde nr. 14 ja Sõerumäe nr. 1 talude maa-aladest.
Vald kuulus Riigivolikogu 25. valimisringkonda, kust valiti Eduard Arnover.
1. aprillil 1939 oli vallas 5865 elanikku.
1945 septembris moodustati Märjamaa vallas Märjamaa külanõukogu keskusega Märjamaa alevikus, Alaküla külanõukogu keskusega Haimre asunduses, Paeküla külanõukogu keskusega Paekülas ja Sipa külanõukogu keskusega Sipa asunduses. 1950. aastal Märjamaa vald likvideeriti ja selle alad arvati Märjamaa rajooni koosseisu.
Eesti-Poola suhted

Eesti-Poola suhted on kahepoolsed suhted Eesti ja Poola vahel. 
Kahe riigi vahelised suhted said alguse 31. detsembril 1920, kui Poola tunnustas Eesti Vabariiki.
26. augustil 1991 tunnustas Poola Eesti taasiseseisvumist. Kahe riigi vahelised diplomaatilised suhted taastati septembris 1991.
Poolas tegutseb Eesti Suursaatkond Varssavis. Eestis tegutseb Poola Suursaatkond Tallinnas.
Valga Vabadussõja mälestussammas

Valga Vabadussõja mälestussammas on Vabadussõjas langenud sõduritele pühendatud mälestusmärk Valgas.
Mälestussammas avati 27. septembril 1925 ja selle autor oli Amandus Adamson.
Nõukogude okupatsiooni ajal 21. septembril 1940 lõhkusid Nõukogude aktivistid selle.
Mälestussammas taastati ja avati 16. augustil 2013 endises asukohas Valga linnapargis. Leitnant Julius Kuperjanovi pronksist kuju sambal taastas skulptor Jaak Soans.
Horsa ohvriallikas

Horsa ohvriallikas (ka Kiivläte) on ohvriallikas Võrumaal Rõuge kihelkonna Horsa külas.
Tartu Ülikooli Kammerkoor

Tartu Ülikooli Kammerkoor on 1971. aastast Tartu Ülikooli juures tegutsev koor, milles laulavad ülikooli üliõpilased ja vilistlased. Koori dirigent on Triin Koch.
Koor esineb sageli Tartu Ülikooli ja Tartu linna üritustel, kuid ka mujal – 2012. aastaks oli Tartu Ülikooli Kammerkoor andnud Eestis ja välismaal ligikaudu pool tuhat kontserti. Koori on dirigeerinud Vaike Uibopuu, Tiiu Otsus, Riho Leppoja, Tiiu Jaanus, Karin Herne, Kalev Lindal, Margo Kõlar ja Triin Koch.
Tartu Ülikooli Kammerkoori toetuseks loodi 2001. aastal Sihtasutus Tartu Ülikooli Kammerkoor. Kammerkoor kuulub Eesti Üliõpilaskooride Liitu ja Eesti Kammerkooride Liitu.
Suursild (Pärnu)

Suursild oli ajalooline sild üle Pärnu jõe. Sild valmis 1938. aastal Eesti Vabariigi 20. aastapäevaks, kuid 1944. aastal hävitas selle taganev Saksa sõjavägi. 
Suursilla pikkus kaldasammaste vahel oli 210 meetrit ja kogupikkus koos pealesõitudega 255 meetrit. Silla põhiline kandekonstruktsioon koosnes neljast raudbetoonist kaarkandjast. Sõidutee laius oli kuus ja väljaspool kaari asetseva jalgtee laius kaks meetrit. Silla keskmine ava käis lahti ja tema kandekonstruktsioon oli terasest. Elektrimootoritega avati silla klapid 1–1,5 minutiga, käsitsi kulus umbes veerand tundi.

Silla ehitamine

1903. aasta kevadel, kui jää oli ära viinud senise Nahksilla ning ühendus Pärnu jõe kahe kalda vahel katkes kaheks nädalaks, võttis Pärnu linnavalitsus plaani püsisilla ehitamise.
1906. aasta suveks koostas Saksa insener Jakob Simon avatava terassilla projekti. Loodi silla ehitusfond ja hakati raha koguma. Mitmesugused uurimis- ja eeltööd kestsid Esimese maailmasõjani.
1925. aastal tuldi sillaidee juurde tagasi. Tänu Pärnu linnapea Oskar Kase pingutustele õnnestus Pärnu Suursilla ehitus lülitada teedeministeeriumi maanteede talituse suurte sildade ehituskavasse.
1934. aastal võeti ehituskava vastu. Selles oli planeeritud 12 maanteesilla ja Pärnu linna silla ehitus. Samal aastal toimunud konkursi sõelale jäi kaks sillaehitusfirmat: Oy Cyklop Soomest ja Höjgaard & Schultz Taanist. Nii Siimu kui ka Suursilla ehituse konkursi võitsid taanlased. Höjgaard & Schultz pakkus Pärnu silla ehitamiseks välja kaks varianti: terastaladel ja raudbetoonist. 
1935. aastal otsustati raudbetooni kasuks, sest see oli kohalik ehitusmaterjal. 
1936. aastal algasid Suursilla ehitustööd.
6. novembril 1938 avati Suursild kui Eesti Vabariigi kingitus iseseisva Eesti sünnilinnale Pärnule sõltumatuse 20. aastapäeva puhul (Siimu sild oli avatud juba 1937. aastal).
Kithairónas

Kithairónas (uuskreeka Κιθαιρώνας ehk Όρος Κιθαιρώνας; Vana-Kreeka kontekstis Kithairon (vanakreeka Κιθαίρων)) on mäeahelik Euroopas Balkani poolsaarel Kreekas.
Kulgeb ida-lääne suunas, eraldab Boiootiat (põhjas) Atikast ja Megaris (lõunas).
Kõrgus kuni 1409 meetrit.
Kithairónaselt saavad alguse jõed Asopos ja Kifisós (Kephisos).
Vana-Kreekas oli Kithairon kui Atika ja Boiootia vaheline piir kindlustatud vahitornide ja linnustega (näiteks Panakton, Drymos, Phyle).
Mitmesuguste kultustega austati seal Dionysost, Zeusi, Herat ja nümfe.
Kõrgeimal tipul peeti pidustusi (daidaaliaid).
Põhjanõlval leidis aset Plataia lahing.

Mütoloogia

Mäeaheliku lõunaosas oli Dionysose müütiline sünnikoht Eleutherai.
Kithaironil pidasid vanakreeka mütoloogia järgi karja nii Teeba kuningas Laios kui ka Korintose kuningas Polybos, ja kui Laios andis ühele karjasele ülesandeks Oidipus saatuse hooleks jätta, ei täitnud too käsku, vaid andis lapse üle Korintose karjasele.
Herakles pidi seal veiseid karjatama ja tappis Kithaironi lõvi.
Apollon ja Artemis tapsid seal Niobe lapsed.
Kithairon on ka Pentheuse, Aktaioni ja Antiopega seotud müütide tegevuspaik.