Magnus Carlsen

Lapsepõlv

Carlsen sündis perekonda, kus mõlemad vanemad olid insenerid. Carlsen ilmutas suurepäraseid intellektuaalseid võimeid juba varajases elueas: kaheaastaselt suutis ta kokku panna 50-tükiseid puslesid ning nelja-aastaselt meeldis talle kokku panna 10–14-aastastele lastele mõeldud õpetustega legokomplekte.
Malet õppis ta mängima viieaastasena oma isa õpetuste järgi. Carlsen arendas oma algseid oskusi sellega, et mängis tundide viisi iseendaga, otsides kombinatsioone ja mängides läbi isa näidatud partiisid. Oma esimesel turniiril, milleks oli Norra malemeistrivõistluste noorima klassi turniir, osales ta kaheksa-aastaselt, saades 6 ja pool punkti 11 võimalikust.
Carlsenit treenis algselt Norra Spordi Eliitkolledžis tolle aja Norra parim maletaja, suurmeister Simen Adgenstein. Hiljem treenis Carlsenit rahvusvaheline meister Torbjørn Ringdal Hansen, kellega tal olid iganädalased treeningud. Carlsen tegi Hanseni käe all läbi kiire arengu ning tõusid natuke rohkem kui ühe aastaga tuhande reitingupunkti võrra.

Carlsen suurmeistrina

Carlsen jätkas turniiridel osalemist ning 2006. aasta Norra malemeistrivõistlustel oli ta üldvõidule lähedal, kuid pidi oma viimase vooru kaotuse tõttu leppima esikoha jagamisega, mistõttu korraldati kiire lõppmäng, milles ta hiljem võitis oma kunagist treenerit Agdensteini. 
2007. aastal osales ta Lanaresi maleturniiril, millest võtsid osa veel Veselin Topalov, Viswanathan Anand, Pjotr Svidler, Alexander Morozevitš, Levon Aronjan, Peter Leko ja Vassõl Ivantšuk. Hoolimata oma madalaimast ELO-reitingust, saavutas ta seal teise koha.
2008. aastal mängis ta teistkordselt Coruse turniiril A-kategoorias, parandades oma varasemat tulemust oluliselt, saades 8/13 punkti (5 võitu, 6 viiki, 2 kaotust), kusjuures ta suutis mustade malenditega alistada eksmaailmameistri Vladimir Kramniku. Ta jagas esikohta Levon Aronjaniga.
2009. aastal võitis Carlsen Nanjingi Pearl Springi turniiri skooriga 8/10, kaotamata ühtegi mängu ning võites valgete malenditega kõiki vastaseid (Topalov, Wang Yue, Leko, Rəcəbov ja Jakovenko). Lõppkokkuvõttes oli tema edumaa teise koha saanud Topalovi ees 2,5-punktiline ning tema esinemisreiting oli 3009 , mis ühtlasi märkis üht läbi aegade parimat turniirivõitu. 
2009. aasta novembris võitis ta välkmale maailmameistrivõistlused Moskvas, seejärel osales Londoni klassikalise male turniiril ja võitis ka selle. Need võidud aitasid tal tõusta FIDE reitingutabelis mööda tollasest esinumbrist Veselin Topalovist. 
2009. aastast kuni 2010. aasta märtsini oli Carlseni personaaltreeneriks Garri Kasparov. 
Carlsen võitis 2009. aastal ka Coruse turniiri. 2010. aastal tema turniirivõitude jada jätkus ning hiljem on avaldatud, et Carlsen aitas Viswanathan Anandil valmistuda tolle maailmameistrivõistluste matšideks aastatel 2007, 2008 ja 2010.
2010. aastal võitis ta Londoni klassikalise male turniiri, edestades teiste hulgas Anandi ja Kramnikut.
Coruse turniiril, mis alates 2011. aastast kannab Tata Steeli nime, sai ta 2011. aastal 3. koha, 2012. aastal 2. koha ja võitis 2013. aasta turniiri, kaotamata ühtegi mängu, kogudes 10/14 punkti ja edestades teise koha saanud Aronjani pooleteise punktiga. See turniirivõit tõstis Carlseni ELO-reitingu läbi aegade kõrgeimale tasemele: tema reitinguks oli 2872.

Mängustiil

Varasemas eas oli Carlsen tuntud oma agressiivse mängustiili poolest ja Agdensteini sõnul iseloomustas Carlseni mängu „kartmatu valmisolek kahida materjali aktiivsuse saavutamiseks“. Kõrgemale tasemele tõustes jõudis Carlsen arusaamisele, et taoline riskantne mängustiil ei ole maailma eliidi vastu mängides kõlbulik: alustades tippturniiridel mängimist, oli tal tugevamate mängijatega raskusi ning tal ei õnnestunud avangutes kuidagi edu saavutada. Aastatega on ta aga arenenud mitmekülgsemaks ning on võimeline iga positsiooniga hästi toimetama. Avangutes kasutab Carlsen nii 1.e4, 1.d4, kui ka 1.c4 ja 1.Rf3, mistõttu muudab ta enda vastu mängimiseks valmistumise keeruliseks.
Garri Kasparovi sõnul sarnaneb Carlseni positsiooniline mäng pigem kunagiste maailmameistrite Anatoli Karpovi, Vassili Smõslovi ja José Raul Capablanca omaga kui taktikalise stiiliga, mida viljelesid Aleksandr Alehhin, Mihhail Tal ja Kasparov ise.
Jon Speelman, kes analüüsis põhjalikult Carlseni 2012. aasta Londoni klassikalise male turniiri mänge, kasutas eriti lõppmänge silmas pidades terminit "Carlseni efekt", mille ta defineeris järgmiselt: 
„...kombineeritult oma suurepärase oskuse ja kuulsusega juhib ta oma vastaseid vigu tegema. … Ta mängib lõpmatult edasi, tehes seda metoodiliselt ja võib-olla kõige tähtsamalt ilma hirmuta: ta kalkuleerib imetlusväärselt, tegemata suuri vigu ning kasutades heal hulgal kõige paremaid käike. See teeb temast hirmuäratava vastase ja väsitab vastaseid.“