google/wiki40b huggingface dataset:
Tukumsi kreis

Tukumsi oberhauptmannschaft

Kuramaa kubermangu haldusjaotuse ja -asutuste eripäraks oli Kuramaa hertsogiriigi ajast jäänud korraldus, kus kreisi taseme haldusasutused ei olnud igas kreisis-maakonnas, vaid kahe kreis üle tegutsesid haldus- ja politseiasutused Oberhauptmannschafti (vene keeles (обер-гауптманства) ehk округ) Aizpute Oberhauptmannschaft (Die Oberhauptmannschaft Hasenpot), Kuldīga Oberhauptmannschaft (Die Oberhauptmannschaft Goldingen), Tukumsi Oberhauptmannschaft (Die Oberhauptmannschaft Tukkum), Miitavi Oberhauptmannschaft (Die Oberhauptmannschaft Mitau), Selburgi Oberhauptmannschaft) tasemel.
Wolfe'i maakond

Ajalugu

Maakond moodustati 1860. aastal.
Päite kihistik

Päite kihistik (inglise Päite Member) on ordoviitsiumi ladestu Toila kihistu Billingeni lademesse kuuluv kihistik. Seda hakkas esimesena määratlema Karl Orviku aastal 1958.
Kihistiku stratotüüp on Päite panga juures asuv kivimurd ja see on nime saanud Päite küla järgi. Kihistik on kõige paksem Äiamaa puuraugus (0,55 m).
Kihistik on Toila kihistu alumine kihistik, sellel lasub Saka kihistik. Selle ülemise piiri moodustab katkestuspind, millele on selle iseloomuliku struktuuri järgi antud nimi Püstakkiht. Kihistiku moodustab glaukoniiti sisaldav kirju lubjakivi, mis on Eesti aluspõhja vanim lubjakivi. Kihistiku lääneosas, Osmussaarel ja Väike-Pakril, on lubjakivi liivane ja asendub  kihistiku alumises osas suure lubjasisaldusega liivakiviga.
Pulga oja raudteesild

Pulga oja raudteesild (ka Pöksi raudteesild) on raudbetoonsild Tartu–Valga raudteel, Elva ja Uderna vahelisel lõigul üle Pulga oja. Omäpärane on sild selle poolest, et on samaaegselt ka viaduktiks üle sõidutee.
Robert Päsok

Elulugu

Robert Päsok oli töölise poeg.
Lõpetas 1955 Uurali Mäeinstituudi, oli 1959–62 NSVL Teaduste Akadeemia Uurali osakonna aspirant, tehnikakandidaat (1963, NSVL Teaduste Akadeemia Uurali osakond), väitekiri käsitles metallimaakide allmaakaevandamise efektiivsust. Oli 1963–66 NSVL Söetööstuse Ministeeriumi uurimisinstituudi (НИИOГР) sektorijuhataja, 1966–80 Tallinna Polütehnilise Instituudi mäekateedri dotsent, 1981–97 Eesti NSV TA Majanduse Instituudi ja 1997–99 TTÜ Eesti Metsamajanduse ja Looduskaitse Teadusliku Uurimise Instituudi (EMI) vanemteadur. Õpetas mäemasinaid, mäetööde organiseerimist ja ökonoomikat.

Teadustöö

Uurimisvaldkonnad: maavarade kaevandamine, põlevkivikarjääride ökonoomika ja töökorraldus, Eesti loodusressursid ja nende kasutamine, mineraaltoorme ökonoomika. Ligi 100 teadustrükist.
Riigi abistrateegia

Riigi abistrateegia (inglise Country Assistance Strategy, CAS) on kolmeaastane strateegia, mille koostab Maailmapank iga klientriigi jaoks koostöös selle riigiga ning kaasates sageli ka kolmanda sektori. Strateegia hindab riigi olukorda ning vajadusi. Strateegia vaadatakse üle igal aastal ning tehakse vajalikud parandused.
Empüeem

Empüeem (empyema, kreeka keeles ἐμπύημα 'mädapaise, mädanik') on mädakogum kehaõõnes või õõneselundis, näiteks pleuraõõnes, rinnaõõnes, emakas, ussripikus, liigestes, sapipõies.
Empüeemist erinev on abstsess, mis tähendab mädakogumit vastmoodustunud õõnes.
Halliku mõis (Rapla)

Halliku mõis (saksa keeles Hallick) oli Põlli mõisa karjamõis Rapla kihelkonnas Harjumaal.
Anni Toompere

Anni Toompere (neiupõlvenimega Ruugla) on Eesti flötist ja kammermuusik.
Anni Toompere on õppinud Türi Muusikakoolis ning Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia Mihkel Peäske flöödiklassis.
Toompere on andnud kontserte koos Eesti Filharmoonia Kammerkoori, Tallinna Kammerorkestri, Pärnu Linnaorkestri, Tallinna Muusikakeskkooli Sümfooniaorkestri, Eesti Muusikaõpetajate Sümfooniaorkestri, Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia Sümfooniaorkestri jt kollektiividega.
Batüsfäär

Batüsfäär on kerakujuline mootorita teraskamber, mis laeval oleva trossi otsas lastakse süvamerre. Batüsfääri tuumiku moodustab kamber, kus mõnes batüsfääris saavad viibida inimesed, mõnes batüsfääris asub aparatuur jne.
Esimese batüsfääri mõtles välja 1928. aastal Otis Barton Selle konstrueeris kapten John Butler, kes töötas ettevõttes Cox & Stevens Inc. insenerina. Selle ettevõtte palkas Barton aastal 1929, et ehitada "allveepaaki". Teraskera valutööd teostas Watson Stillmani hüdraulikaseadmete ettevõte New Jerseyst. Esimene batüsfäär osutus liiga raskeks, et olla praktikas kasutatav. Lõplik, kergem versioon valmistati tollipaksusest (2,54 cm) valuterasest ja oli 4,75 jalga (1,5 meetrit) läbimõõdus.
Keral olid 3 tolli (7,6 cm) paksusest kvartsklaasist aknad. See oli kõige tugevam tollal kättesaadav läbipaistev materjal. Keral oli 400 naela (180 kg) kaaluv sissepääsuluuk, mis enne batüsfääri merepõhja laskmist poltidega kinni keerati. Hapnikku anti kaasa suruõhuballoonis. Elektri mõjul töötavad ventilaatorid juhtisid õhku üle anumate, milles olev kustutatud lubi imas õhust süsihappegaasi ja kaltsiumkloriid imas õhust niiskust.
Batüsfäär lasti merepõhja tollipaksuse kaabli otsas. Samuti ühendas batüsfääri merepinnaga paks kummivoolik, milles asusid elektrijuhe ja telefoniliinid. Need olid seesolijate ainsad ühendusvahendid välisilmaga. Kogu vee alla lastav aparatuur, kaasa arvatud kaabel ja voolik, kaalus kokku umbes 4,5 tonni.
Töökoja tänav

Töökoja tänav on tänav Tallinnas Kesklinna linnaosas Veerenni asumis.
See on tupiktänav ja algab Veerenni tänavalt.
Tänav sai nime 30. oktoobril 2002. Töökoja nime kasuks otsustati, kuna see sõna seostuvat pikaajaliselt sealse paigaga.
Vilma Jürisalu

Vilma Jürisalu (sündinud Eero; 1. august või 1. oktoober 1928 Varja küla – 27. oktoober 2010) oli eesti tõlkija ja toimetaja.
Ta lõpetas 1946. aastal Rakvere Gümnaasiumi. 1951. aastal lõpetas Jürisalu saksa filoloogina Tartu Ülikooli ja kuus aastat hiljem sai ta kaugõppes inglise filoloogi diplomi.
Jürisalu esimene töökoht oli Eesti Raadio, kust ta ka 1985. aastal pensionile läks. Jürisalu sai kirjandussaadete vastutavaks toimetajaks juba 1953. aastal. Raadio arhiivis moodustab tema osalusega saadete nimestik 20 lehekülge.
Ta tõlkis peamiselt saksa ja inglise keelest, näiteks Jane Austeni, Saul Bellow', John le Carré, Agatha Christie, William Faulkneri, Henry Jamesi, Rudyard Kiplingi, Thomas Manni, William Somerset Maughami, Iris Murdochi, Herta Mülleri, John Steinbecki ja Stefan Zweigi teoseid.

Isiklikku

Tema abikaasa oli helilooja Heino Jürisalu.
Telefonside

Telefonside (ka telefoniside) on elekterside, mille puhul teade edastatakse inimkõnena juhtmete kaudu või raadio teel (raadiotelefon, sh mobiiltelefon).
Telefonside korral toimub ühenduste loomine telefonijaamade kaudu, mis koos telefoniaparaatide ja sideliinidega moodustavad telefonivõrgu.
Kannibalism

Kannibalism on liigikaaslase söömine. Kannibalismi harrastajat nimetatakse kannibaliks.

Kultuuriantropoloogia

Kultuuriantropoloogias kasutatakse sõna "kannibalism" inimesesöömise tähenduses.
Inimese või tema osade (rituaalne) söömine teiste inimeste poolt on olnud ilmselt tavaks mõningatel hõimudel ja rahvastel, ehkki teated selle kohta on tihti olnud vastukäivad.
Tuntud on vandenõuteooriad, mis omistavad teistele rahvastele või teiseusulistele kannibalismi.
Toomas Neuman

Toomas Neuman (sündinud 22. aprillil  1953 Raplas) on eesti rakubioloog. Uurinud inimese neuraalsete tüvirakkude loomust ja nende kasutamist kliinilises meditsiinis. Tegeleb transkriptsiooni proteoomikaga ja süsteemibioloogiaga.
Keskhariduse omandas Tallinna 4. Keskkoolis. 1976 lõpetas Tartu Riikliku Ülikooli bioloogia erialal.
Doktoritöö kaitses 1983. aastal Moskva Arengubioloogia Instituudis. Selle teemaks oli "Tsükliliste nukleotiidide roll morfogeneetiliste potentsiaalide realiseerumisel kanade varases embrüogeneesis".
Alates 2005. aastast oli Tallinna Tehnikaülikooli geenitehnoloogia õppetooli erakorraline dotsent. Hiljem asus täiskohaga töötama juhtivteadurina Protobios OÜs.
Mihkel Veske

Mihkel Veske (28. jaanuar 1843 – 16. mai 1890) oli eesti teoloog ja keeleteadlane. 
Veske sündis Holstre mõisavallas Veske talus. Õppis Paistu kihelkonnakoolis, Tartu Kubermangugümnaasiumis ja (Paistu Maarja koguduse õpetaja Woldemar Adolf Hanseni toel) Leipzigi misjonikoolis ning Leipzigi ülikoolis, kus 1872. aastal kaitses ta doktoriväitekirja "Untersuchungen zur vergleichenden Grammatik des finnischen Sprachstammes". Seejärel töötas ta Tartus eesti keele lektorina ning püüdis Tartu Ülikoolis avada eesti keele õppetooli. 1885. aastal läks uurimisretkele Ungarisse, sealt Venemaale, kus töötas surmani Kaasani ülikoolis. 
Eesti keele uurimise ajalukku läks Veske muuhulgas esimesena, kes 1879. aastal ilmunud teoses "Eesti keele healte õpetus ja kirjutuse viis" püstitas teooria, et eesti keeles on kolm väldet – lühike, pikk ja ülipikk –, mis eristuvad häälikute pikkuse järgi. Häälikuvälte teooriat arendas hiljem edasi Paul Ariste.

Mälestuse jäädvustamine

1899. aastal avati tema haual Tartu Uus-Jaani kalmistul mälestussammas. Graniidist alusel asus August Weizenbergi loodud Mihkel Veske büst. Büst eemaldati haualt pärast II maailmasõda, haud ise ning samba graniitalus on muinsuskaitse all. Tänapäeval on haual Weizenbergi loodud büsti koopia.
Mõdu

Mõdu on alkohoolne jook etanooli sisaldusega 3,5–20 mahuprotsenti ja suhkrusisaldusega 8–10%.  
Mõdu on üks vanemaid alkohoolseid jooke. Selle tooraineteks on läbi aegade olnud mesi ja vesi, kuid see võib sisaldada ka puuvilju, vürtse, linnaseid või humalaid. Mõdu võib olla nii karboniseeritud kui ka karboniseerimata ning kuiv, poolmagus või magus. Termineid "mõdu" ja "meevein" võib kasutada sünonüümselt, kuigi mõnedes kultuurides eristatakse neid üksteisest. Näiteks Ungaris peetakse mõduks jooki, mis on valmistatud meest, veest ja õllepärmist; meevein on aga valmistatud vees lahustatud meest ning viinamarjade või teiste puuviljade jääkidest. 
Tänapäeval pole termin "mõdu" seadusega määratletud, seega ei pruugi mõdu nime all müüdavad joogid eelnevale kirjeldusele vastata. Selle asemel on tegu reeglina õllega, millele on maitseks lisatud väheses koguses mett.

Mõdu ajalugu

Tihti arutatakse õlle- ja veinisõprade vahel, mis võis olla maailma esimene alkohoolne jook. Kuigi tegelikult ei saa sellele küsimusele kunagi lõplikku vastust anda, on siiski põhjust arvata, et just mõdu võis see esimene olla. Nimelt võib mõdu esineda looduslikult, ilma inimese sekkumiseta, kui vette kukkunud või muul viisil märjaks saanud mesi õhus lendleva pärmi poolt käärima pannakse. 
Aastatuhandeid kasutatigi mõdu kääritamiseks just looduslikku pärmi: meega segatud vesi jäeti lahtiselt õue seisma ja oodati kuni looduses esinev pärm selle ära kääritab. 
Arheoloogilistest leidudest, millel on tuvastatud mõdu jääke, on vanimate seas umbes 7000 aastat eKr Põhja-Hiinast pärit potikild. Sellelt tuvastati mõdu, riisi, puuviljade ja kääritamise jälgi.

Mõdu liigid

Mõdul on palju alaliike, mis võivad omavahel maitse poolest suuresti erineda. Peale mee kasutatakse mõdus tihti ka lisandeid, sealhulgas näiteks puuvilju ja vürtse. Mõdu iseloom oleneb ka laagerdumise ajast ning pärmist, mida kääritamisel kasutatakse. Mõdu võib olla ka mitut liiki jookide segu, näiteks kutsutakse õunte ja kaneeliga tehtud mõdu kas cyser'iks või õuna-metheglin'iks. 
Metheglin on vürtsidega (nelk, kaneel, muskaat) või ürtidega (angervaks, humal, lavendel, kummel) valmistatud mõdu.
Cyser on mõdu ja siidri segu. Enamasti kasutatakse puuviljalisandina õunu.
Melomel'iks kutsutakse mõdu, mis on valmistatud marjadest (vaarikas, põldmari, maasikas).
Pauli printsiip

Pauli printsiip ehk tõrjutusprintsiip on oluline printsiip kvantmehaanikas, mille sõnastas 1925. aastal Wolfgang Ernst Pauli. Oma lihtsaimal kujul väidab see, et kaks samas aatomis paiknevat elektroni ei saa olla samas kvantolekus, st kui erinevate elektronide kvantarvud n, l ja mₗ on samad, siis omavad need elektronid vastupidist spinni.
Üldisemalt väidab Pauli printsiip, et kaks identset fermioni (poolarvulise spinniga osakest) ei saa jagada sama kvantolekut. Rangemalt väljendatuna tähendab see, et identsete fermionide süsteemi lainefunktsioon on osakeste vahetamise suhtes antisümmeetriline.
Tõrjutusprintsiibile alluvad fermionid ning neid kirjeldab Fermi-Diraci statistika. Täisarvulise spinniga osakesed ehk bosonid tõrjutusprintsiibile ei allu ja neid kirjeldab Bose-Einsteini statistika.
Pauli printsiip on tuletatav relativistlikust kvantväljateooriast. Mitterelativistlikus kvantmehaanikas osakeste spinni ja statistika vahel seos puudub, mistõttu Pauli printsiipi seal tõestada ei saa.
Tambet Tuisk

Tambet Tuisk (sündinud 23. mail 1976) on eesti näitleja.
Aastal 1996 asus ta õppima Eesti Muusikaakadeemia Kõrgemasse Lavakunstikooli Ingo Normeti juhendatavale kursusele. Tambet Tuisk lõpetas lavakunstikooli XIX lennu 2000. aastal.
Tema esimeseks töökohaks oli Tartu teater Vanemuine, kust ta siirdus 2005. aastal Tallinna teatrisse NO99. Lisaks teatrile on ta mänginud ka filmides ja telesarjades.
Tambet Tuisk on Eesti Näitlejate Liidu liige.
Tema kauaaegne abikaasa oli näitleja ja saatejuht Piret Simson. 8 aastat kestnud abielu lahutati 2006, paari kolmeaastane poeg Taavet jäi ema kasvatada.
Tarhun

Tarhun (gruusia keeles ტარხუნა) on Gruusiast pärit gaseeritud karastusjook, millele annab maitse ja rohelise värvi estragonpuju.
Tarhuni leiutas 1887. aastal grusiinist farmatseut Mitrofan Lagidze, kes hakkas lisama oma estragonisiirupiga segudesse gaseeritud vett. Nõukogude Liidus alustati 1981. aastal joogi masstootmist ja see saavutas erakordse populaarsuse. Joogi nimi tuleneb levinud sõnast, mis tähistab estragoni gruusia, pärsia, araabia, türgi, samuti mitmes Kaukaasia ja Balkani keeles.

Kaubamärk

Kaubamärgivaidluses OÜ Acerra ja AS-i Tallinna Karastusjoogid vahel otsustas majandus- ja kommunikatsiooniministeerium, et Tarhun on kirjeldav nimetus seda laadi joogi kohta ning seepärast ei saa seda Eesti seaduste kohaselt kaubamärgina registreerida.
Eterikan

Eterikan (Этерикан) (sünni- ja surmakuupäev teadmata) oli Leena alamjooksult pärit eveeni rahvusest Sahha tööstur, maadeavastaja ja meresõitja.
Eterikan on muutunud juba poolmüütiliseks tegelaseks. Näiteks räägitakse, et Eterikan polevat olnud üks isik, vaid kaks sama perekonnanimega venda. Nad olevat endaga kaasa talvituma võtnud naise, tema pärast tülli läinud ja üks neist olevat teise tapnud.
Aastal 1759 või 1760 avastas Eterikan Bližni saare (praegu Suur-Ljahhovi saar Uus-Siberi saarestikus) ja sellel mammutite jäänuste leiukoha. Pärast ületas ta väina, mis praegu kannab tema nime, ja jõudis naabersaarele Malõile (praegu Väike-Ljahhovi saar).  
1760. aastatel nimetati Suur-Ljahhovi saar tema auks Eterikani saareks. 1770. aastatel nimetati Katariina II käsul need saared Ivan Ljahhovi auks ümber Suur- ja Väike-Ljahhovi saarteks. 
Praegu kannavad Eterikani nime väin Suur- ja Väike-Ljahhovi saare vahel (1909. aastast) ning kolm jõge Suur-Ljahhovi saarel (Bolšoi Eterikan, Malõi Eterikan ja Eterikanka).
Dial Press

The Dial Press oli aastatel 1924–1985 tegutsenud Ameerika Ühendriikide kirjastus. Sama kaubamärki on kasutanud hiljem ka teised kirjastused.
Kirjastuse asutas 1924. aastal Lincoln MacVeagh. 1963. aastal ostis 60% selle aktsiatest Dell Publishing, kuid Dial Press jätkas tegutsemist iseseisva tütarettevõttena. 1969. aastal läks Dial Press täielikult Delli omandisse ja 1976. aastal müüdi koos Delliga Doubleday' kirjastusele, mis 1985. aastal likvideeris Dial Pressi nii ettevõtte kui ka kaubamärgina.
Alates 1995. aastast on Random House andnud Dial Pressi kaubamärgi all küll uuesti välja raamatuid, kuid eraldi kirjastusena see enam ei eksisteeri.
Rõuge vald

Alevikud

Rõuge vallas on 3 alevikku:
Misso, Rõuge ja Varstu

Külad

Vallas on 274 küla: Aabra, Ahitsa, Ala-Palo, Ala-Suhka, Ala-Tilga, Andsumäe, Augli, Haabsilla, Haanja, Haavistu, Haki, Hallimäe, Handimiku, Hanija, Hansi, Hapsu, Harjuküla, Heedu, Heibri, Hino, Hintsiko, Hinu, Holdi, Horoski, Horosuu, Horsa, Hotõmäe, Hulaku, Hurda, Hämkoti, Härämäe, Häärmäni, Hürova, Hürsi, Hüti, Ihatsi, Jaanimäe, Jaanipeebu, Jugu, Järvekülä, Järvepalu, Kaaratautsa, Kadõni, Kahrila-Mustahamba, Kahru, Kaku, Kaldemäe, Kallaste, Kaloga, Kaluka, Kangsti, Karaski, Karba, Karisöödi, Kaubi, Kaugu, Kavõldi, Kellämäe, Kergatsi, Kiidi, Kilomani, Kimalasõ, Kirbu, Kiviora, Koemetsa, Kogrõ, Kokõ, Kokõjüri, Kokõmäe, Kolga, Korgõssaarõ, Kotka, Krabi, Kriguli, Kuiandi, Kuklase, Kuklasõ, Kundsa, Kurgjärve, Kurvitsa, Kurõ, Kuuda, Kuura, Kuutsi, Kõomäe, Kõrgepalu, Käbli, Kähri, Kängsepä, Kärinä, Käänu, Kääraku, Külma, Laisi, Laitsna-Hurda, Laossaarõ, Lauri, Laurimäe, Leoski, Liguri, Liivakupalu, Lillimõisa, Listaku, Loogamäe, Lutika, Luutsniku, Lükkä, Lüütsepa, Mahtja, Mallika, Matsi, Mauri, Meelaku, Metstaga, Miilimäe, Mikita, Missokülä, Misso-Saika, Muduri, Muhkamõtsa, Muna, Muraski, Murati, Murdõmäe, Mustahamba, Mutemetsa, Mõniste, Mõõlu, Mäe-Lüütsepä, Mäe-Palo, Mäe-Suhka, Mäe-Tilga, Märdi, Märdimiku, Möldre, Möldri, Naapka, Nilbõ, Nogu, Nursi, Ortumäe, Paaburissa, Paeboja, Paganamaa, Palanumäe, Palli, Palujüri, Parmu, Parmupalu, Pausakunnu, Pedejä, Peebu, Peedo, Petrakuudi, Piipsemäe, Pillardi, Plaani, Plaksi, Posti, Preeksa, Pressi, Pugõstu, Pulli, Pundi, Punsa, Pupli, Purka, Puspuri, Põdra, Põdramõtsa, Põnni, Põru, Pähni, Pältre, Pärlijõe, Püssä,  Raagi, Rammuka, Rasva, Raudsepa, Raudsepä, Rebäse, Rebäsemõisa, Resto, Riitsilla, Ristemäe, Ritsiko, Rogosi-Mikita, Roobi, Rusa, Ruuksu, Ruusmäe, Rõuge-Matsi, Saagri, Saagrimäe, Saarlasõ, Sadramõtsa, Saika, Saki, Sakudi, Sakurgi, Saluora, Sandi, Sandisuu, Sapi, Sarise, Saru, Savimäe, Savioja, Savioru, Sika, Sikalaanõ, Siksälä, Simmuli, Simula, Singa, Soekõrdsi, Soemõisa, Soodi, Soolätte, Soomõoru, Sormuli, Suurõ-Ruuga, Suurõsuu, Sänna, Söödi, Tagakolga, Tallima, Taudsa, Tialasõ, Tiidu, Tiitsa, Tika, Tilgu, Tindi, Toodsi, Trolla, Tsiamäe, Tsiiruli, Tsiistre, Tsirgupalu, Tsilgutaja, Tsolli, Tsutsu, Tummelka, Tundu, Tursa, Tuuka, Tõnkova, Tüütsi, Udsali, Utessuu, Uue-Saaluse, Vaalimäe, Vaarkali, Vadsa, Vakari, Vanamõisa, Vana-Roosa, Vastsekivi, Vastse-Roosa, Vihkla, Viitina, Viliksaarõ, Villa, Villike, Viru, Vodi, Vorstimäe, Vungi, Väiku-Ruuga, Väiko-Tiilige ja Vänni.
Kotijooks

Kotijooks ehk kotisjooks on sportlik ja meelelahutuslik rahvapärane võistlus, kus võistlejad läbivad määratud distantsi, olles jalgupidi kuni puusani kotis. Korraga võib osaleda kaks või rohkem võistlejat. Esimesena distantsi läbinu on võitja, mitme jooksu puhul võidakse üldvõitja välja selgitada ka ajavõttu kasutades.
Kotina võib kasutada mis tahes materjalist ja otstarbega sobivas suuruses kotte, traditsiooniliselt on kasutatud näiteks kartulikotte.
Distantsi läbimisel võib kasutada vastavalt soovile jooksmis- või hüppamistehnikat.
Kotijooksu üks variatsioone on selline, kus samas kotis on mitu võistlejat.
Kergejõustiku maailmameistrivõistlused

Kergejõustiku maailmameistrivõistlused on maailmameistrivõistlused kergejõustikus. 
IAAF-i asutamisel 1913. aastal otsustati lugeda IAAF-i maailmameistrivõistlusteks olümpiamängude kergejõustikuvõistlusi.
1970. aastatel oli IAAF muutuste lainel ja nii otsustati IAAF-i kongressil Puerto Ricos 1978 korraldada 1983. aastal esimesed maailmameistrivõistlused kergejõustikus. 
Võistlusi soovisid korraldada kaks linna, Helsingi ja Stuttgart. 1980. aasta märtsis valiti Pariisis korraldajaks Helsingi. 
Esimesed maailmameistrivõistlused kergejõustikus toimusid Helsingis 1983. aasta 7.–14. augustil.  
Praegu peetakse neid iga kahe aasta tagant paaritutel aastatel.
Mõra mõis

Mõra mõis (sks Morra, varem Ellenbachhof) oli kuni 1821. aastani rüütlimõis ja seejärel poolmõis Laiuse kihelkonnas, Tartumaal ja Tartu kreisis.
Tänapäeval jääb kunagine mõis Jõgeva maakonna Jõgeva valda.

Ajalugu

Mõisa mainiti esmakordselt 1533. aastal, mil selle omanik oli Ottomar Ellenbach. 1821. aastal müüs toonane mõisnik rittmeister von Langhammer selle 11 500 rubla eest eesti soost möldrile Hans Lorenzohnile, ning mõisa staatus muutus rüütlimõisast poolmõisaks.
Mõisa peahoone on hävinud.
Sipa külanõukogu

Sipa külanõukogu oli külanõukogu Rapla rajoonis. Külanõukogu eksisteeris 1945–1954 ja seejärel liideti see Loodna külanõukoguga.
Aleksander Mülber

Elukäik

Aleksander Mülber sündis politseinik Mihkel Mülberi ja ema Marie-Matilde Mülberi (Lints) peres 1897. aastal. 
Õppis Tallinna linnaalgkoolis ja Tallinna reaalkoolis, mille lõpetas 1916. Maalimist õppis Eesti Kunstiseltsi kunstikursustel 1913–1914 ja aastatel 1915–1916 Ants Laikmaa ateljeekoolis. 
 21. novembril 1917 asutas Mülber koos teiste noorte kunstnike Balder Tomasbergi, Oskar Kallise ja Aleksander Krimsiga ühingu Vikerla, mille eesmärk oli "edendada loovat mõtet ja kanda endas kunsti "püha tuld". Praktikas väljendus see ekspressionistlikus maalilaadis. 1918. aasta suve veetsid vikerlased Paldiskis ning suve tulemused pandi novembris välja VI eesti kunsti näitusele. Mülber esines 22 teosega.
1919. aastal tegutses Mülber energiliselt eesti kunstielu ülesehitamisel ning võttis osa peremeheta jäänud kunstivarade päästmisest Virumaa ja Läänemaa mõisatest. Tema ja Krimsi ülesanne oli kokku koguda ja arvele võtta Vabadussõjas langenud Balder Tomasbergi kunstilooming. Ta oli tegev ka eesti kunstnike ja kirjanike kongressi kokkukutsumisel ja läbiviimisel. Samal aastal esines ta ka eesti kunsti ülevaatenäitusel ning võttis osa Pallase näitusest .
1920. aastal ilmus Tartus moodsat kunsti toetava kirjastuse Arlekiin väljaandel Aleksander Mülberi 10-leheline linoollõigete album "Primeurs". 
1921. aastal lahkus hoogsal arenguteel olnud kunstnik Pariisi, kus veetis oma elu viimased 10 aastat. On teada, et suurlinnas elatus ta juhutöödest (maaler, siidsallide maalija). 1923. aastaks polnud ta veel alla andnud ning tegi katse saada Prantsuse valitsuselt eesti kunstnikule ette nähtud stipendiumi. Sealtpeale tema jäljed kaovad. 1930. pöördus Eesti Kirjanduse Selts Mülberi venna, tuntud teatritegelase ja fotograafi Johannes Mülberi poole. Viimane vastas, et tal pole Aleksandrist mingeid andmeid. 19. mail 1931 jõudis kodumaale teade Aleksander Mülberi surmast.

Looming

Laikmaa ateljeekoolis õppimise ajast pärinevad tema rahvusromantilise kallakuga "Kalevipoeg ja vetevaim", "Kurnimängijad" ning katsetused õlimaaliga. Nimetatud pastellmaalid äratasid tähelepanu juba õpilastööde näitusel ning neid on peetud Mülberi loomingu põhiteosteks.
Mülber viljeles ekspressionismi ratsionaalsemat, vormimängulisemat suunda, mida on nimetatud ka kubofuturismiks. Temaatika seevastu võis olla vägagi ekspressionistlik (näiteks nüüdseks kadunud teosed "Protsessioon" ja "Marsche funebre").
Turbiin

Turbiin (lad. turbare 'pöörlema', turbo pööris) on labamasin, mille suure kiirusega pöörlev tööratas muundab voolava aine energia mehaaniliseks pöördliikumiseks. Näiteks: vesi ‒ hüdroturbiin, veeaur ‒ auruturbiin, gaas ‒ gaasiturbiin või tuul ‒ tuuleturbiin, ka tuulemootor.
Energia muundamisest võtavad osa liikumatult kinnitatud staatori juhtlabad või düüsid, mis kiirendavad ja suunavad liikuva aine voolust, ning rootorile kinnitataud töölabad, millele voolus avaldab jõutoimet. Auru- ja gaasiturbiinid on enamasti mitmeastmelised (energia muundub mitmes jadamisi ühisel võllil asuva rootorite rõhuastmes)
Aktiivturbiinis mõjub töölabadele ainult nende vahel vooluse suuna muutumise põhjustatud jõud. Reaktiivturbiinis kandub töölabadele olulisel määral ka reaktiivjõud, mis tekib vooluse kiirenemisest labade vahel. Hüdro- ja gaasiturbiinid on enamasti reaktiivturbiinid, auruturbiinides kasutatakse eeskätt väikese reaktiivsusega aktiivtüüpi rõhuastmeid.
Et turbiinidel on suur pöörlemissagedus ja ei ole edasi-tagasi liikuvaid osi, on suhteliselt väikesest jõuseadmest võimalik saada suurt võimsust. 
Turbiini põhiosad on rootor, laba(d) ja düüs(id).
Turbiine kasutatakse näiteks tuuleelektrijaamade, hüdro- ja soojuselektrijaamade elektrigeneraatorite põhiliste jõumasinatena. Turbiini kasutatakse laialdaselt reaktiivmootorites, turbokompressorites jm.

Turbiinide liigitamine

Eristatakse auru-, gaasi-, tuule- ja hüdroturbiine, millel kõigil on mitu alatüüpi.