google/wiki40b huggingface dataset:
Marfa Boretskaja

Marfa Boretskaja oli possaadniku Issaak Boretski lesk, kes juhtis Ivan III võimuambitsioonide vastu seisjaid Novgorodis ja on keskaegse Venemaa poliitilises elus osalenud naistest üks tuntumaid.

Eluloolist

Marfa sündis poliitiliselt mõjukas Lošinskite bojaariperekonnas ja abiellus rikka bojaari Issaak Andrejevitš Boretskiga, kes oli Novgorodi possaadnik aastail 1438–1439 ja 1453. aastal. Tal oli kaks poega, Dmitri ja Fjodor. Marfa jäi 1460. aastatel leseks, ent oli jätkuvalt üks Novgorodi rikkamaid inimesi, kellel olid oma orjad ja märkimisväärsed maavaldused. Talupojad tema Novgorodist põhja pool paiknevates valdustes tegelesid kalastamise, karusloomade küttimise, karjakasvatuse ja soolakeetmisega, lõunapoolsetes maavaldustes lina ja teravilja kasvatamisega.
15. sajandi keskel teravnesid Moskva suurvürstiriigi ja Novgorodi vabariigi suhted, mis ennegi olid olnud pingelised vaidluste tõttu kaubanduse, maksude ning kohtuvõimu ja seaduste pädevuse ja alluvusalade küsimustes, avaliku sõjategevuseni. 1471. aastal võttis Ivan III ette sõjakäigu Novgorodi bojaaride vastu, kes olid valmis hakkama Leedu suurvürsti Kazimierz IV liitlasteks. Anonüümne kirjutis, mis on ainsas eksemplaris säilinud Sofia esimeses kroonikas, süüdistab Marfa Boretskajat sepitsuses abielluda leedu aadlimehe Mihhail Olelkovitšiga ja valitseda koos temaga Novgorodi Leedu kuninga vasallina.
Teised allikad seda süüdistust ei kinnita, olgugi et tema poeg Dmitri, possaadnik 1470–1471, võitles Novgorodi vägedes Moskva vastu 14. juulil 1471 toimunud lahingus Šeloni jõe ääres, langes vangi ja hukati Ivan III käsul kümmekond päeva hiljem. Marfa teine poeg Fjodor oli samuti Leedu-meelsete leeris, kuid tema tegevusest pole palju teada. Viimases sõjakäigus Novgorodi vastu 1478. aastal kehtestas Ivan III Novgorodi allumise Moskva suurvürsti määratud asevalitsejatele ja nõudis kohalike rikaste maaomanike küüditamist ning ümberasustamist, 7. veebruaril 1478 Marfa vahistati, tema omand konfiskeeriti ja ta ise saadeti pagendusse, ühe versiooni järgi pühitseti sunniviisil nunnaks. Sealtmaalt puuduvad tema elukäigu kohta igasugused teated.

Ilukirjanduses

Marfa Boretskaja on peategelane N. Karamzini ajaloolises jutustuses "Marfa-possaadnikulesk ehk Novgorodi alistamine" ("Марфа-Посадница, или покорение Новагорода"). See on tugevasti mõjutanud Marfa Boretskaja kuvandit Venemaa ajalookirjanduses.
Sergei Jessenin on 1914. aastal kirjutanud poeemi "Марфа Посадница".

Muud

Marfa on ühe figuurina kujutatud 1862. aastal püstitatud mälestusmärgil "Tuhandeaastasele Venemaale" ("Тысячелетие России") Veliki Novgorodis.
Ilo-Ann Saarepera

Ilo-Ann Saarepera (sündinud 8. detsembril 1994) on eesti näitleja.
2018. aastal lõpetas ta Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikooli (28. lend). Alates 2018. aasta augustist töötab ta Viljandi teatri Ugala näitlejana.
Nekrutikohustus

Nekrutikohustus oli Vene keisririigi kehtestatud kohustus, mille järgi talupoegadel tuli enda seast anda Vene väeteenistusse teatud arv mehi ehk nekruteid. 
Eesti alal kehtestati see pärast asehalduskorra likvideerimist Eesti- ja Liivimaal, 1796. aastal.
Ado Grenzstein

Ado Grenzstein (pseudonüüm A. Piirikivi; 5. veebruar 1849 Kõksi küla, Tarvastu kihelkond – 20. aprill 1916 Menton, Lõuna-Prantsusmaa) oli eesti ajakirjanik ja pedagoog, Tõnis Grenzsteini vend.

Elu ja tegevus

Grenzstein õppis aastatel 1871–1874 Cimze seminaris ja oli seejärel aastatel 1874–1876 Audrus köster ja kihelkonnakooliõpetaja. Aastal 1876 kutsuti ta Tartu Hollmanni seminari õpetajaks. Aastatel 1878–1880 täiendas Grenzstein end Viini pedagoogiumis.
1881. aastal asutas Ado Grenzstein ajalehe Olevik, mis oli pärast Carl Robert Jakobsoni surma mõnda aega tähtsaim eesti ajaleht. Grenzstein asus 1901.aastal elama välismaale, algul Dresdenisse, hiljem Pariisi.
Grenzsteini osa üle eesti kultuuriloos on vaieldud. Friedebert Tuglas andis Grenzsteinile ühekülgse negativistlikkusse kalduva hinnangu. Esialgsete hinnangute järgi loobus Grenzstein 1888 rahvuslikust suunast ja hakkas õigustama venestamist. Ta jõudis isegi selleni, et kahtles, kas eesti rahvuse kadumine oleks mingi kaotus inimkonnale. Tema vaateid on iseloomustatud "rahvusliku nihilismina". Väidetavalt sai Grenzsteinist Prantsusmaal veendunud antisemiit, kelle meelest Eesti esijuut olevat Jaan Tõnisson. Hiljem on Ado Grenzsteinist enne sõda ja Nõukogude okupatsiooni ajal loodud negatiivne pilt vaidlustatud. "Värskemad käsitlused on osutanud Ado Grenzsteini väärika tagasituleku võimalusele, kuna on mõistetud, et ka eestlaste religioossuseni ulatuv rahvuslus, mida Grenzstein kritiseeris, väärib (enese)kriitikat." 
Ado Grenzsteini roll on 1986. aastast peale (Mart Laar, Jaan Undusk jt) osavõtul ümber hinnatud.
Ado Grenzstein mõtles välja ja võttis kasutusele eestikeelse maleterminoloogia: "male", "lipp", "kuningas" jne.

Tsitaat

"Ma arvasin, et sakslastest ainult venelaste abil jagu saame, ja lootsin, et pärast seda venelastest nende rumaluse tõttu isegi jagu saame." (Friedebert Tuglas, Ado Grenzsteini lahkumine, lk 159.)
Johannese sild

Johannese sild (vene Иоанновский мост) on Peterburis Kronverki väina ületav sild. Sild ühendab Kolmainu väljakut Jänesesaarel asuva Peeter-Pauli kindlusega.
Johannese sild on Peterburi vanim sild, mis ehitati 1703. aastal. Alguses oli see puidust ning oli paigutatud lotjadele. Aastast 1706 toetus sild vaitugedele ning oli ülestõstetava keskosaga. Aastal 1738 asendati puitsild kivisillaga. Hiljem on teda korduvalt remonditud ja ümber ehitatud. Aastail 1950–1951 paigaldati sillale piirded ja valgustid.
Rannaküla mõis

Rannaküla mõis (saksa keeles Rannaküll) oli rüütlimõis Jaani kihelkonnas Saaremaal.
Loberģi mõis

Loberģi mõis (saksa keeles Blumbergshof, varem Buschhof, läti keeles Loberģu muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Aumeistri kihelkonnas. Praeguse haldusjaotuse järgi asub mõisakompleks Läti Smiltene piirkonnas Bilska vallas Lobērģi külas.
Mõis on nime saanud Blombergide suguvõsa järgi, kellele see kuulus aastal 1540.
Mõisa klassitsistlikus stiilis häärber valmis aastal 1803. Mõis läks aastal 1834 Vegesackide valdusse, kuuludes neile kuni võõrandamiseni aastal 1920. Võõrandamise ajal kuulus mõisale 1308 hektarit maad.
Aastal 1887 ehitati vana peahoone ümber. Järgmisel aastal sündis mõisas kirjanik Siegfried von Vegesack. Peahoone oli jagatud kaheks osaks: ühes elasid mõisnikud, teises asusid pood, valla piimandusühistu meierei ja aurumasin. Võõrandamise eel oli mõisa omanikke kaks; nemad elasid oma poole esimesel korrusel, teisel korrusel asus aga kohalik postkontor. Üks omanikest oli Riia pankur ja ka Läti Seimi saadik, teine aga kohalik arst. Maareformi järel võõrandati peahoone neilt täielikult, jäänukmõisast jäi neile mõisavalitseja maja, kuhu Vegesackid siis ka elama asusid.
Mõisa peahoone on tänapäeval eraomandis. Selle lähistel asub mõisaomanike matuseplats, kus on säilinud ka mõned purustatud hauakivid.

Mõisa suurus

Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 3 ja 7/8 adramaad, sellele allus 143 mees- ja 199 naishinge.

Karjamõisad

Mõisa koosseisus oli aastal 1816 kaks karjamõisa: Pubuļi (Pubbul, ka Biehhof) ja Spiksti (Spixte).
Heckscheri-Ohlini teoreem

Heckscheri-Ohlini teoreem on üks neljast kriitilisest Heckscheri-Ohlini mudeli teoreemist.
Teoreem väidab: Iga riik ekspordib kaupu, mis sisaldavad suurel hulgal antud maa külluslikku tootmistegurit ja impordivad kaupu, milles on suure osakaaluga antud maa napid tootmistegurid.
Raimund Räämet

Raimund Räämet (11. juuni 1918, Tallinn – 9. veebruar 2004, Tallinn) oli Eesti tehnikateadlane.

Elulugu

Raimund Räämet oli kingsepa poeg.
Lõpetas 1937 Tallinna Reaalkooli, 1947 Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) ehitusteaduskonna; tehnikakandidaat (1954, TPI), väitekiri "Ühtlase välissurvega kooniliste koorikute tasakaalu püsivus". Oli 1947–1957 TTÜ-s ehitusmehaanika ja konstruktsioonide kateedris assistent, vanemõpetaja, dotsendi kohusetäitja ja 1958–1993 dotsent.

Teadustöö

Uurimisvaldkond: õhukeseseinaliste koorikute stabiilsus ja dünaamika, kooniliste koorikute stabiilsus nii enne kui pärast kriitilist staadiumi. 16 teadustrükist.
Heinrich Luiga

Heinrich Luiga (18. august 1900 Torma kirikumõis, Võtikvere vald, Tartumaa – 2. august 1961 Tallinn) oli Eesti kohtunik.
Ta lõpetas 1920. aastal Hugo Treffneri Gümnaasiumi, õppis aastail 1920–1921 Tartu Ülikooli keemiaosakonnas ja 1921–1926 (lõpetas) õigusteaduskonnas, Eesti Üliõpilaste Seltsi vilistlane.
Heinrich Luiga osales Vabadussõjas, oli Viljandi-Pärnu ja Rakvere-Paide Rahukogu kohtuameti kandidaat, Jõhvi jaoskonnakohtunik, hiljem kohtunik Tallinnas.
Paide kihelkond

Piirkonna ajalugu

Paide kihelkond rajati 1636. aastal mõnedest Peetri ja Türi kihelkonna aladest.
Kihelkonnas paiknes ka maakonnakeskus Paide.

Kihelkonna alad tänapäeval

Tänapäevase haldusjaotuse järgi asusid kihelkonna maad Paide linna territooriumil.
Kuldtatik

Välimus

Kübar kuld- või oranžikaskollane, vanematel viljakehadel tume-roostekollane, paksult limane, läikiv, läbimõõt kuni 12 cm. Torukesed kollased, mõnikord oliivja tooniga. Suured ja nurgelised poorid värvuvad vajutamisel punakaspruuniks. Jalg kollakas- või roostepruun, helekollaka õhukese vatjas-nahkja limalooriga. Seeneliha kübaras kahvatukollane, jalas erekollane. Eospulber kollakaspruun.

Levila

Kuldtatik kasvab Euroopas, Põhja-Ameerikas, Põhja-Aafrikas, Austraalias. Eestis kasvab ainult lehiste all.

Kasvukoht

Parkides, metsades, puiestikes, teeservadel.

Kasutamine

Värskelt hea söögiseen.
Arbumine

Arbumine on nõidumise varal ennustamine ja liisuheitmine läänemeresoomlaste vanas rahvausundis; endemaagia liik.
Arbumisvahendid ehk arbud olid näiteks nõiatrumm, sõel või laastud. Handidelt on teada ka surnukehaga arbumist. Ida-Eestis nimetati arbudega ennustajat või nõida arbujaks või arbulööjaks.
Integraalteisendus

Integraalteisenduseks nimetatakse funktsionaalteisendust, mis seab funktsioonile vastavusse teatud eeskirja alusel uue funktsiooni .
Tsükloid

Tsükloid on tasandiline kõverjoon, mille kujundab mööda sirget libisemiseta veereva ringjoone punkt.
2011. aasta Haapsalu lastekodupõleng

2011. aasta Haapsalu lastekodupõleng oli Haapsalu lastekodus (Kastani tänav 9) 20. veebruaril toimunud tulekahju, milles hukkus vingumürgituse tagajärjel kolm tüdrukut, viis 7–16-aastast poissi ja kaks 20–21-aastast hooldusalust. Haapsalu äärelinnas paikneva asutuse kasvandikud on raske või sügava puudega noored inimesed. 
Tragöödia on Eesti taasiseseisvusaja ohvriterohkeim tulekahju, kus ohvriteks lapsed. 
Vabariigi valitsus kuulutas 21. veebruari leinapäevaks. Sama päeva lõunal viibis õnnetuspaigal president Toomas Hendrik Ilves. Õhtul toimus Haapsalu Toomkirikus mälestusteenistus.

Sündmuste kulg

Ühekorruselise puithoone põlengust teatati häirekeskusesse kell 14.30, samas hakkas tööle ka tulekahjusignalisatsioon. Kohe reageeris neljaliikmeline päästemeeskond Haapsalust, hiljem lisandusid Risti, Nõva ja Lihula komando mehed. Päästjate kohale jõudes põles maja lahtise leegiga. 20-kraadises pakases tegutsenud tuletõrjujatega liitusid reservpäästerühma liikmed ja kaitseliitlased. Sama päeva õhtuks kell 19.17 lõpetati Haapsalu lastekodu kustutustööd. Hilisem õnnetuspaiga vaatlus näitas, et põleng oli alanud voodihaigete ruumist.
1950. aastal rajatud väikelastekodus viibis tulekahju puhkemise hetkel 37 last ja üheksa täiskasvanut. Evakueeritud inimesed paigutati kõrval olevasse Haapsalu noortekodusse ja sotsiaalmajja. Edaspidi siirduvad lapsed Vidruka ja Haapsalu sanatoorsesse internaatkooli ning Haapsalu neuroloogilisse rehabilitatsioonikeskusesse. Kohe reageerinud vabatahtlike abiga suudeti majast välja tuua suurem osa asutuse majapidamistarbeist. 
Kolmandik hoonest hävis ja umbes 200 ruutmeetrit majast on kasutuskõlbmatu. Haapsalu lastekodu oli kindlustatud 13 miljonile kroonile. Taastamistööde esialgne maksumus võib küündida kuni 1 miljoni euroni.
Kannatanute abistamiseks laekusid rahalised annetused rahandusministeeriumi kontodele, UNICEF-i Eesti annetuskontole (märksõna "Haapsalu lapsed") ja Eesti Punase Risti kontole. Valitsus otsustas eraldada reservfondist raha kannatanute abistamiseks ja hoone taastamiseks.

Hukkunud

Tragöödia ohvrid olid 21-aastane Sergei, 20-aastane Enar ja 16-aastane Liisi, 13-aastased Jan, Maarja ja Sten, 12-aastased Björn, Kristo ja Valeria ning 7-aastane Kevin.

Kurioosumid

Tallinna abilinnapea Taavi Aasa nõunik, Keskerakonna liige Priit Kutser kirjutas 20. veebruaril oma Twitteri kontole "Meid on niigi vähe siin Eestimaal ja nüüd on meid veel 10 võrra vähem! Eesti vajab võimuvahetust!" ning "Haapsalu lastekodu põleng on näiteks sellest, kuidas IRLi ja Reformierakonna valitsuse kärpekirves on laastanud Eesti sotsiaalsüsteemi". Pärast avalikkuse pahameelt see sissekanne kustutati ja asendati kaastundeavaldusega.
Fermionid

Üldine kirjeldus

Fermioni olulisim omadus on allumine Fermi-Diraci statistikale, mis tähendab, et nende vahel kehtib Pauli keeluprintsiip. See tähendab, et kaks fermioni ei saa olla samas kvantolekus. Seda saab ka sõnastada, et samas ruumipiirkonnas (piirkonnas, milles kahe fermioni lainefunktsioonid kattuvad) ei saa kaks fermioni olla samas energeetilises olekus. Selle põhimõtte tuntuimaks näiteks on elektronide paiknemine aatomi elektronkattes. Elektronid ei saa koguneda kõik ümber aatomituuma, vaid iga järgmine elektron peab asuma ühe ühiku võrra kõrgemas energeetilises olekus. Selle tõttu jagunevad elektronid elektronkattes elektronkihtide, alamelektronkihtide ja aatomorbitaalide vahel.
Pauli keeluprintsiip annab fermionidest koosnevale ainele tema kõvaduse. Kui Pauli keeluprintsiipi ei oleks, siis võiks maakera teoreetiliselt kokku vajuda üheks punktiks. Seega nimetatakse fermione mõnikord aine koostisosadeks ja bosoneid (mis võivad ühte punkti koonduda) nimetatakse jõu ehk kiirguse koostisosadeks.

Liitosakestest fermionid

Tuntuimad liitosakestest fermionid on barüonid, mis koosnevad kolmest kvargist. Liitosakeste puhul määrab liitosakese spinni (mis on aditiivne kvantarv) koostisosade spinnide summa. Kui näiteks prootoni ja neutroni spinn on 1/2, siis näiteks deltabarüonide spinn on 3/2.
Ka aatomituumad ja aatomid võib jagada fermionideks ja bosoniteks sõltuvalt nende koostisest. Näiteks süsiniku C₁₂ aatomituum on boson, kuna ta koosneb paarisarvust fermionidest (seega summaarne spinn on täisarv). Küll aga on süsiniku isotoobi C₁₃ aatomituum fermion, kuna ta koosneb paaritust arvust fermionidest. Tuleb jälgida, et kuigi aatomituum võib olla fermion (näiteks vesiniku aatomituum), siis aatomi klassifitseerimiseks peame liitma aatomituuma spinnile ka elektronide spinnid. Seega on näiteks elektriliselt neutraalne vesiniku aatom hoopis boson.
Liitosakese spinn määrab osakese käitumist ainult suurel (osakese enda mõõtmetega võrreldes) kaugusel liitosakesest. See tähendab, et me peame olema osakesest piisavalt kaugel, et ta oleks meie jaoks seotud olekus. Osakese mõõtmetega samas suurusjärgus oleval kaugusel hakkavad osakese koostisosad juba iseseisvalt väliskeskkonda mõjutama.
Tambuur

Tambuur (prantsuse keeles tambour 'trumm', kreeka keeles θολοβάτης tholobates 'kuplikandja'), ka tambur on silindrikujuline, harvem hulknurkse ristlõikega arhitektuurielement, millele toetub kuppel.
Tambuur tõstab kupli katusest kõrgemale ja toob selle arhitektuuriliselt esile. Akendega varustatult valgustab ta nelitise alust ruumi.
Esimest korda esineb bütsantsi arhitektuuris, hiljem sellest mõjutatud arhitektuuristiilides Armeenias, Gruusias ja Venemaal, samuti islami arhitektuuris. Renessanssarhitektuuri vahendusel on saanud ehituselemendina kasutatavaks ka klassitsismis.

Euroopa

Euroopas esineb vanim tambuuriga sarnanev arhitektuuridetail Ravenna San Vitale basiilikal ja ariaanide ristimiskabelil (Battistero degli Ariani) Ravennas, kuid seda võib käsitleda ka kui hulknurkse tsentraalehitise valgmikku. Konstantinoopoli Hagia Sophia kirikul selgesti eristatav tambuur puudub, aknad oleksid justkui tehtud peakupli alumisse serva, kuid kõrgem tambuur ilmub 8.-9. sajandi bütsantsi arhitektuuris, samuti gruusia ja armeenia kirikuehituses. Aacheni lossikabelil on samasugune polügonaalne valgmik või tambuur nagu Ravenna hoonetel, olles esimene omataoline põhja pool Alpe.
Alates esmakordsest esinemisest Kiievi Sofia katedraalil on tambuur jäänud püsivaks ehituselemendiks Venemaa õigeusukirikutel nii keskajal kui ka hilisemas barokkstiilis ja klassitsismis.
Euroopa romaanikas ja gootikas oli nelitist valgustav tambuur tundmatu, ta ilmub uuesti alates protorenessansist Lõuna-Euroopas (Firenze katedraali kuppel, Rooma Peetri kirik), renessanss- ja barokkarhitektuuris levib ta taas kuppelehitistel kõikjal Euroopas (Londoni St. Pauli katedraal, Dresdeni Frauenkirche jpt).
Ilmalikus arhitektuuris Euroopas esineb tambuur harva klassitsistlikel ja historitsistlikel kuppelhoonetel (Kapitoolium Washingtonis, Radcliffe Camera Oxfordis, Brüsseli justiitspalee).

Islamimaad

Idamaade arhitektuuris ilmuvad esimesed tambuurid 7. ja 8. sajandil, kuid üksikjuhtudena (Jeruusalemma Kaljumošee, Damaskuse suur mošee). Ilusaimad näited tambuurist islami arhitektuuris on kuppelmausoleumid (qubba'd), nagu Timuri mausoleum Gur-e-Amir Samarkandis või Egiptuse sultanite mausoleumid Egiptuses, samuti 16. sajandist pärinevad osmanite kuppelmošeed Istambulis, Edirnes ja mujal Türgis. Need hooned on küll aknaniššidega, ent erinevalt bütsantsi arhitektuurist pole tambuur hoone seest vaadeldav, mošeede kuppellagi algab otse viklitelt.
Tambuuri kohtab mõnikord ka mujal islamiusulises Oriendis, nagu Pärsia ja Kesk-Aasia keskaegsetel ehitistel, mõne hüpoteesi kohaselt armeenia ehitusmeistrite vahendusel. Indias on tambuur tavaline detail Mogulite arhitektuuris.
Lawrence'i maakond (Kentucky)

Ajalugu

Maakond moodustati 1821. aastal.
Rexhep Meidani

Rexhep Kemal Meidani (sündinud 17. augustil 1944 Albaanias Elbasanis) on Albaania endine president (1997–2002).
Ta lõpetas 1966 Tirana Ülikooli füüsika erialal ning lõpetas 1974 kraadiõppe Prantsusmaal Caeni Ülikoolis. Ta töötas 1966–1996 Tirana Ülikooli füüsikaõppejõuna, sealhulgas professori, kateedrijuhataja ja loodusteaduskonna dekaanina. Sel ajal avaldas ta hulga teaduslikke töid nii Albaanias kui ka välismaal.
Tema poliitikukarjäär algas 1990. aastatel. 1991. aasta esimestel mitmeparteilistel valimistel oli ta keskvalimiskomisjoni esimees. Ta oli ka presidendinõukogu liige (1991). Aastatel 1992–1996 oli ta tegev tsiviilühiskonnas, olles muuhulgas 1994–1996 Albaania Inimõiguste Keskuse juhatuse esimees. Aastal 1996 astus ta Sotsialistlikusse Parteisse ning valiti selle peasekretäriks (oli sellel kohal 1997. aastani).
Ennetähtaegsetel parlamendivalimistel juunis 1997 valiti Meidani parlamendiliikmeks. 24. juulil valis parlament (Kuvendi Popullor) ta Albaania presidendiks.
Aastal 2002 järgnes talle presidendina Alfred Moisiu.
Laurien van der Graaff

Laurien van der Graaff (sündinud 14. oktoobril 1987 Nieuwkoopis) on Šveitsi murdmaasuusataja, kes võistleb eelkõige sprindis.
Ta sündis Hollandis. Ta oli kolis perekonnaga Šveitsi nelja-aastaselt.
Tema esimesed tiitlivõistlused olid 2011. aasta maailmameistrivõistlused Oslos. Maailmameistrivõistlustel on tema parimaks individuaalkohaks 16. koht vabatehnikasprindis 2019. aastal Seefeldis.
2014. aasta taliolümpiamängudel Sotšis oli ta vabatehnikasprindis 21. 2018. aasta taliolümpiamängudel Pyeongchangis sai ta klassikasprindis kümnenda koha. Teatesprindis jäi ta 2018. aasta mängudel koos Nadine Fähndrichiga esimesena medalita.
Maailmakarikavõistlustel debüteeris Graaff 1. märtsil 2008 Lahtis. Esimese poodiumikoha sai ta 3. detsembril 2011 Düsseldorfis. Esimese etapivõidu sai ta MK-sarjas 2017.–2018. aasta Tour de Ski esimesel etapil 30. detsembril Lenzerheides. Mk-sarjas on poodiumile jõudnud vaid vabatehnikasprintides.

Maailmakarikavõistlustel

Laurien van der Graaff on (seisuga 26. veebruar 2019) individuaalselt osalenud 119 MK-võistluste etapil ja jõudnud poodiumile viiel korral, millest kahel korral on võitnud.
Kirik Künkal (Sighișoara)

Kirik künkal (rumeenia keeles Biserica din Deal) on tähtis sakraalarhitektuuri monument Rumeenias Mureși maakonnas Sighișoara tsitadellis. See on suuruselt kolmas kirik Transilvaanias. 
429 meetri kõrgusel paiknev kirik domineerib oma suurusega kogu linna üle ning on nähtav väga kaugelt. Paljud uurijad usuvad, et enamik kiriku arhitektuurilisi detaile, nagu Tunnitorn ja kabeli kergelt nihkes olek, viitavad eri staadiumitele kiriku sajandeid väldanud ehitusloos.

Ehitus

Erinevalt Lääne-Euroopa hilistest gooti monumentidest iseloomustab seda kirikut väline lihtsus, kuna enamik Transilvaania sakste kirikuid olid kindlustatud ega saanud endale lubada väliskülgedel rikkalikke kaunistusi. Transilvaanias toimus vanade romaani kirikute transformatsioon gooti kirikuteks 14. ja 15. sajandi vahel mitmete saksa arhitektuurikoolkondade mõju all.
Üsna pea pärast 15. sajandi algust levitasid paljud Saksamaalt pärit müürsepad uut tüüpi kirikusaale, millega muudeti vanu hooneid üsna põhjalikult. Selle kiriku ehitustööd algasid aastal 1429 ning lõppesid aastal 1488, kuid järgnevate aastate jooksul toimus palju arendusi. Sajandite jooksul on kiriku juures toimunud vaid käputäis suuremaid ehitusi. 1704. aasta ungarlaste rünnaku järel parandati lahingutes tõsiselt viga saanud katust. 1838. aastal toimunud maavärina ajal varises sisemuses kokku mitu seina, mis hiljem üles ehitati. 1934. aasta restaureerimistööde käigus avastati vanad lubjaga kaetud freskod, mis pärinevad aastast 1776.

Sisemus

Kiriku sisemuses asub Transilvaania ainus krüpt, mida on aarete leidmise lootuses korduvalt rüüstamas käidud. Samuti leiab sealt kõrgeid kirikupinke 14 istme ja dekoratsioonidega kaetud seljatoega. Vaatamisväärsuste hulka kuuluvad ka sissepääsu juures asuvad 60 sarkofaagi.
Kirik on sisemiselt täielikult maalingutega kaetud. Tänapäevani säilinud fragmente nendest maalingutest peetakse Transilvaania väärtuslikemateks. Seinamaalide ajalugu ulatub 14.–16. sajandisse ning sealt võib leida mitmeid gooti- ja renessansiajastu meistriteoseid, nagu "Kristuse kannatused" ja "Peaingel Miikael hinge kaalumas".
Pareidoolia

Pareidoolia on tajupsühholoogiline fenomen, inimaju kalduvus tõlgendada ümbritsevas loodus- või tehiskeskkonnas esinevaid juhuslikke vorme ja kujundeid talle tuttavate tähenduslike mustrite, seoste ja kujunditena.
Selle fenomeni tõttu tõlgendab nägemismeel juhuslikke kujundeid mõtestatud tähendusliku informatsioonina, luues seoseid seal, kus neid tegelikult ei ole. Tüüpilisteks näideteks on inimese kujulised kaljud ja loomakujulised pilved.
Pareidoolia on apofeenia alamliik.
Pareidoolia fenomen on andnud ainest paljudele pseudoteaduslikele tõlgendustele. NASA kosmosesond Viking 1 tehtud 1976. aastal avaldatud fotol Marsist on näha inimnägu meenutavat pinnavormi, mida peeti võimalikuks tõendiks varasemast maavälisest elust, arvates, et tegu võib olla kunagise tsivilisatsiooni loominguga. Hilisemad, 1998. aastal tehtud täpsemad fotod näitasid, et tegu on siiski vaid lameda mäega.
M. Bison

M. Bison on peamine antagonist Street Fighteri videomängude, filmide ja animasarjade seerias.
Ta tegi oma debüüdi Street Fighter II-s ja on sealtpeale esinenud peaaegu kõikides Street Fighteri videomängudes. Ta on organisatsiooni Shadaloo juht ja üks selle neljast kuningast. Bisoni eesnime ei tea keegi ja selle pärast kutsutakse teda mõnikord näiteks Master Bisoniks.