Vasalemma mõis

Vasalemma mõis (saksa k. Wassalem) oli rüütlimõis Harju-Madise kihelkonnas Harjumaal. Nüüdisajal jääb kunagine mõis Lääne-Harju valda Harju maakonnas.
Vasalemma mõisa peahoone on Eesti uusgooti arhitektuuri silmapaistvamaid ja hilisemaid näiteid.
Mõisa järgi on nime saanud Keila lademe Vasalemma kihistu.

Ajalugu

Keskajal kuulusid Vasalemma küla ja selle ümbrus Padise kloostri maade hulka. Põhjasõja ajal, 18. sajandi algul rajasid Padise omanikud von Rammid sealsetele aladele väikese abimõisa.
Vasalemma mõis sai iseseisva üksusena alguse 1825. aasta 17. märtsil, mil von Rammide pärandi jagamise käigus eraldati sealsed maad Padise mõisa omadest. Mõisa omanikuks sai Thomas von Ramm. Esimeseks härrastemajaks oli väike kahesambalise portikusega puithoone, mis asus praeguse hoone lähedal (lammutati 1940. a).
1874. aastal müüsid von Rammid mõisa Theodor Boustedtile.
1886. aastal läks see Norra päritolu Baggehufwudtide aadlisuguvõsa valdusse. Tegu oli ühe Harjumaa jõukaima mõisnikuperekonnaga kelle omanduses olid ka Nõva ja Saku mõisad. Viimases oli tolleaegse Eestimaa aadelkonna üks juhtfiguure, Valerian von Baggehufwudt lükanud käima õllevabriku, millest kujunes üks Baltimaade suurimaid õlletehaseid. Suur osa uue härrastemaja püstitamiseks vajalikust rahalisest kapitalist tuli tema Nõvalt pärineva kuulsast Ungern-Sternbergide soost abikaasalt Juliane von Ungern-Sternbergilt.
1892. aastal kirjutas Valerian von Baggehufwudt Vasalemma mõisa kingitusena oma poja Eduardi nimele. Eduard von Baggehufwudt (vanem) tegeles isa jälgedes käies samuti töösturina, ning oli abielus arhitekt Nikolai von Glehni tütre Elsbethiga. 1911. aastal heideti ta Eestimaa rüütelkonnast välja. Tema poeg Ned de Baggo on tuntud aktifotograafina.

Peahoone arhitektuur

Kõrge nurgatorniga inglise uusgooti stiilis peahoone rajati umbes aastatel 1892–1894. Ehitamisel on kasutatud kohalikku paekivi ehk nn Vasalemma marmorit. Seda puhta vuugiga paekiviehitist on peetud Eestis üheks ilusaimaks omataoliseks. Detailikäsitluselt sarnaneb see Laitse mõisahoonega.
Vasalemma mõisa peahoone arhitekt on teadmata, stiililiselt on seda seostatud nii Eduard von Baggehufwudti äia Nikolai von Glehniga kui linnaehitaja Konstantin Wilckeniga.
Hoone kujundamisel on eeskuju võetud inglise keskaegsetest rüütlilossidest, mida on aga stiliseeritud ja põimitud muulähteliste, sealhulgas järelklassitsistlike ja uusrenessanslike stiilielementidega. Peahoone on igast küljest vabalt vaadeldav, 2- ja osalt 3-korruseline ning põhiplaanilt peaaegu ruudukujuline.
Ebasümmeetrilist kompositsiooni rõhutab hoone kirdepoolsele nurgale toetuv 5-korruseline 8-tahuline peatorn, mis tipneb keskaegsete linnuste laskeavasid matkiva sakmelise rinnatisega. Lisaks on sellel tuudorkaarse portikusega rõdu, mille all asub hoone metallnaastustega kaunistatud peauks. Ehitise seinad on risaliitidega liigendatud, kaunistatud laia korrustevahelise karniisiga ning kroonitud astmik- ja kolmnurkfrontoonidega.
Hoone aknad on kujundatud nn pseudoteravkaarsetena, akna kohal fassaadil jätkuvad need teravkaarnišina. Välisfassaadil leidub arvukalt puhtalt tahutud raiddetalile: akende tuudorsimsid ja ehisraamistikud, rõdupiirded ning gooti fiaale meenutavad ehistornikesed.
Esinduslikult on kujundatud ka mõisahoone lõunapoolne, nn aiafassaad, kus torkavad silma kaks eri laiusega risaliiti, mis on kujundatud astmikfrontoonidega ja mitmete petikakendega, fassaadi keskel paikneb aga avar trepiga terrass, mille vaasidega pealistatud rinnatis on nüüdseks taastatud.
Algselt oli mõisahoone ümbritsetud uusbarokse pargiga. Peahooneni viis uhke paekivist sild ning uusgooti tornikestega peavärav, millest tänapäevaks on alles vaid otsapostid ja sepisväravad.
Samuti ebasümmeetriline on siseplaneering. Esindusruumid paiknesid esimesel korrusel: suur saal, võõrastetoad ning mõisniku ja tema abikaasa ruumid. Hoone peasissepääs avaneb vestibüüli, söögisaalist pääseb aia pool paiknevale kiviterrassile. Algses söögisaalis on tähelepanuväärsed historitsistlik kassettlagi ja tänapäevani säilinud inglispärane puitpaneelviimistlus. Samuti pärinevad algsetest sisekujunduselementidest veel rida siseuksi, trepibalustraade jne. Nii saalis kui vestibüülis asuvad ümarad uusbaroksed malmahjud.
Eri aegadel on mõisahoones tehtud korduvalt ümberehitusi. 2000. aastatel renoveeriti seda põhjalikult, et saavutada algsele, 1890. aastate mõisahoonele võimalikult lähedast välisilmet.

Mõisakompleks

Seoses uue härrastemaja rajamisega panid Baggehufwudtid aluse siinsele paekivitööstusele, mis jätkub ka tänapäeval. Siinne paekivi, mis on Vasalemma marmori nime all tuntuks saanud, võeti kasutusele juba 13. sajand keskpaiku Padise kloostri rajamisel. Nüüd hakati kõrgekvaliteedilisi dolomiidiplokke vedama välja nii mujale Eestisse, Venemaale, Riiga, Soome ja Preisimaale (Marienburgi loss). Muuhulgas on siinset paekivi võimalik näha Harju-Risti kirikus ja Kadrioru presidendilossis, nagu ka Peterburis. Parimaks näiteks nn Vasalemma marmori kasutamisest on aga Vasalemma härrastemaja ise.
Mõisa peahoonele lisaks rajati arvukalt lisahooneid, sh meierei, veski ja viinavabrik. 1913. aastal püstitati mõisa lähistele tuule jõul töötav elektrigeneraator, mille baas on tänapäevani säilinud.
Dolomiiditööstuse ning tavapärase põllunduse ja karjakasvatuse kõrval tegeleti veel mitmete teiste tööstusalade, nagu telliskivitööstuse ja puuvilla töötlemisega. Siin asutatud linnukasvatus sai sajandi lõpuks üheks Eesti suurimaks. Eksootilistele lindudele keskendudes peeti nii faasaneid, pärlkanu kui ka kanaari- ja paabulinde, lisaks kasvatati tõukoeri ja -küülikuid.

Hilisem kasutamine

Mõisa viimane omanik oli peahoone rajada lasknud Eduard von Baggehufwudt. 1915. aastal küüditati ta Venemaale, Esimese maailmasõja ajal suundus elama Saksamaale.
1919. aasta maareformiga mõis riigistati ning sellest sai aianduskool ja Tallinna Õpetajate Seltsi puhkekodu.
Alates 1922. aastast siiani tegutseb hoones kool (praegu Vasalemma Põhikool). Härrastemaja lähedal asub mälestuskivi Julius Oengole, kes oli sealse kooli juhataja.