Austroaasia keeled

Austroaasia keeled on keelte hõimkond (Austroaasia hõimkond) või keelkond, millesse kuulub 160 keelt, mida kõneleb kokku umbes 100 miljonit inimest Kagu-Aasias ja India kirdeosas. Neist on riigikeeled ainult vietnami keel Vietnamis ja khmeeri keel Kambodžas.

Nimetus

Nimetuse "Austroaasia" algusosa on moodustatud ladina sõnast australis ('lõuna-', 'lõunapoolne') ning "Austroaasia" tähendab seega 'Lõuna-Aasia'.

Leviala

Austroaasia keelte leviala ei ole sidus, üksikuid keeli või keelerühmi eraldavad üksteisest piirkonnad, kus räägitakse muude keelkondade keeli. Arvatakse, et Austroaasia keeli kõneldi Lõuna- ja Kagu-Aasias juba väga ammu ning teised keeled, mida seal praegu kõneldakse, jõudsid sinna alles hilisemate rahvasterändudega. Viimaste seas on Indoeuroopa keeled ja kami-tai keeled.

Austriline hüpotees

Mõned keeleteadlased on püstitanud hüpoteesi, et Austroaasia keeled on suguluses Austroneesia keeltega ning moodustavad koos nendega austriliste keelte hõimkonna või suurhõimkonna. Tänapäeval on austrilist keelesugulust uskuvaid uurijaid vähe.

Foneetika ja fonoloogia

Teistest Austroaasia keelest erinev häälikusüsteem on vietnami keelel ja muongi keelel (hiina keele mõjul) ning munda keeltel (India keelte mõjul).

Silbistruktuur

Kui jätta kõrvale vietnami ja muongi keel ning munda keeled, siis Austroaasia keelte sõnad koosnevad enamasti peasilbist ning ühest või mitmest sellele eelnevast kõrvalsilbist. Kõrvalsilp koosneb algkonsonandist, vokaalist ja mõnikord lõppkonsonandist. Enamikus keeltes saab kõrvalsilbis esineda ainult üks kindel vokaal, mõnes keeles on seal võimalike vokaale kolm (näiteks a, i, u, mõnes keeles võivad nende osa etendada ka silpimoodustavad nasaalid ja liikvidad (n, m, r, l).
Peasilbis on üks või kaks algkonsonanti, üks peasilbivokaal ja lõppkonsonant. Moni-khmeeri keeltes (eriti khmeeri keeles) on peasilbi alguses võimalikud väga paljud konsonandiühendid. Munda keeltes on seal võimalikke konsonandiühendeid vähe.
Sõna lõpus (peasilbi lõpus) võimalikke konsonante on kõigis Austroneesia keeltes vähem kui peasilbi alguses. Eriti vähe on neid keeltes, mida on mõjutanud kami-tai keeled või teised Hiina-Tiibeti keeled. Üheski Austroaasia keeles ei saa silbi lõpus olla konsonandiühendit. Enamikus Austroaasia keeltes võivad sõna lõpus esineda ka palataalid ([c], [ɲ]). Paljudes keeltes (näiteks khmeeri keeles, moni keeles ja bahnari keeles) võib peasilbis lõppkonsonant ka puududa.

Konsonandid

Mõnes moni-khmeeri keeles (näiteks khmeeri keel, katu keel, moni keel, mõned vietnami keele vormid) esinevad peasilbi alguses implosiivid [ɓ] (heliline bilabiaalne implosiiv) ja [ɗ] (heliline alveolaarne implosiiv), mis on rekonstrueeritud ka moni-khmeeri algkeelde. Paul Sidwell rekonstrueerib katu keeltele toetudes moni-khmeeri algkeelde ka helilise palataalse implosiivi [ʄ].
Mitmes moni-khmeeri keeles (peari keeled, konköö keeled, lõunaasli keeled) esinevad aspiraadid ([pʰ], [tʰ], [cʰ] und [kʰ]), kuid neid moni-khmeeri algkeeles arvatavasti ei olnud.

Vokaalid

Moni-khmeeri keeltes on tavaliselt palju vokaale (20–25, mõnes keeles isegi üle 30).
Mõnes keeles on nasaliseeritud vokaale, kuid need ei ole sagedased.
Vokaalidel eristatakse enamasti nelja kõrgust. Põhjakhmeeri keeles eristatakse viit kõrgust; seal on 36 vokaalifoneemi (on ka diftonge ja läbivalt eristatakse pikki ja lühikesi vokaale). Eri harudes on toonid tekkinud sõltumatult põhjapoolsete naaberkeelte mõjul.

Toonid

Enamik Austroaasia keeli ei ole toonikeeled. Erandid on vietnami keel, muongi keel, konköö keeled, pugani keeled ja mõned teised põhjapoolsed keeled.