Gábor Bereczki

Töö ja looming

Gábor Bereczki fennougristika-alasest teadustegevusest võib esile tõsta kolme suurt valdkonda: soome-ugri häälikuajalugu (sh etümoloogia), mari keele kirjeldav ja ajaloolisest vaatepunktist uurimine ning soome-ugri ja turgi keelte suhete uurimine. Kitsam eriala oli algusest peale mari keel, aga ta tegeles ka silmapaistvalt mordva ja permi keeltega. Tema doktoriväitekiri "Mari keeleajaloo alused" on asendamatu alustöö, mida hiljem ilmunud "Mari keele ajalooline morfoloogia" täiendab. Tema keeleajaloolised uurimused, soome-ugri ja turgi keelte kokkupuutepunktidega tegelevad tööd, etümoloogiaartiklid, mitmes keeles retsensioonid ja kriitika ilmusid arvukates Ungari ja välismaa ajakirjades ning kogumikes.
1958–1979 käis ta koos László Vikáriga 12 korral ekspeditsioonidel Volga-Kama piirkonnas, soome-ugri (mari, mordva, udmurdi) ja turgi (baškiiri, tšuvaši, tatari) rahvalaule kogumas, salvestades need magnetofoniga. Rohkem kui 300 külast koguti ligi neli tuhat rahvalaulu, millest osa on avaldatud (kirjastuses Akadémiai Kiadó aastatel 1971, 1979, 1989, 1999), ning viisid lõpule Kesk-Volga piirkonna rahvalaulude võrdluse ungari rahvamuusikaga.
Ta tõlkis palju soome-ugri rahvaste folkloori (näiteks eesti muinasjutte), kuid peamiselt siiski eesti ilukirjandust. Ta tõlkis ungari keelde 25 eesti prosaisti ja 35 poeedi teoseid, sealhulgas Anton Hansen Tammsaare "Tõe ja õiguse" esimese köite (tõlkes "Orcád verítékével"). Gabor Berecki oli 1970. aastal Budapestis ilmuma hakanud kuueköitelise "Maailmakirjanduse leksikoni" eesti kirjandust ja kirjanikke käsitlevate artiklite autor.
Ungari kirjandust mõjutas ja rikastas omas ajas oluliselt Gabor Bereczki poolt ungari keelde tõlgitud Soome kirjandusklassiku Väinö Linna romaan "Tundmatu sõdur"("Az ismeretlen katona", Magvető Könyvkiadó, 1982) ja Lauri Viita romaan "Moreeni".
Gabor Bereczki tegi "Kalevipoja" ungarikeelsele tõlkele reaaluse tõlke ning kirjutas kommentaarid ja järelsõna meie rahvuseepose ungarikeelsele väljaandele (1985), kuid ta oli samas rollis, kui tehti uut "Kalevala" ungarikeelset versiooni, mis ilmus samuti 1985.
Ta töötas aastaid koos Klárá Agyagásiga mari etümoloogilise sõnaraamatu koostamisel, jätkates samas ülikooli juures õpetamist. Gabor Bereczkil jäi kahjuks lõpetamata suure eesti-ungari sõnaraamatu käsikiri (valmis enam kui 2000 lehekülge käsikirja), mille koostamisel ta viimasel aastakümnel intensiivselt töötas.
1990. aastal valiti ta Tartu Ülikooli keeleteaduse audoktoriks.

Isiklikku

Gábor Bereczki oli abielus Mai Kiisk-Bereczkiga (1929–2018), kes aastaid õpetas eesti-ja vene keelt Budapesti kõrgkoolides. Nende pojad on Andres Bereczki (sündinud 1962), kes on Eesti Vabariigi aupeakonsul Ungaris ja õpetab eesti keelt Budapesti Ülikoolis ning Urmas Bereczki (sündinud 1957), kes on keraamik, ajaloolane ja kultuuridiplomaat. Vanem poeg Urmas Bereczki on olnud diplomaadiks Ungari saatkonnas Helsingis (1992–1996) ja Ungari Instituudi direktor Tallinnas (1999–2005 ja 2011–2015). Gábor Bereczki perel on erilised teened Eesti-Ungari kultuurisidemete arendamisel. Bereczkite pere on haruldane seetõttugi, et sellest perest on juba kolme liiget autasustatud Eesti Vabariigi poolt Maarjamaa Risti teenetemärgiga: Gábor Bereczki (Maarjamaa Risti III klassi teenetemärk); Mai Kiisk-Bereczki (Maarjamaa Risti III klassi teenetemärk); Andres Bereczki (Maarjamaa Risti IV klassi teenetemärk). Gábor Bereczki oli enam kui pool sajandit tihedalt seotud Eestiga ja tema teiseks koduks oli Pärnumaal Koonga vallas Pikavere külas asuv Kalama talu, kus valmis nende aastate jooksul suur osa Gábor Bereczki loomingust. Professor Gabor Bereczki viimaseks sooviks oli saada sängitatud Eestisse, Pärnumaale Mihkli kihelkonna kalmistule. 20. aprillil 2012 jätsid lähedased, sõbrad ja kolleegid temaga hüvasti Budapestis ja 22. mail sängitati professor Gábor Bereczki põrm Mihkli kalmistule.