google/wiki40b huggingface dataset:
Milhouse Van Houten

Milhouse Van Houten on tegelane animasarjas "Simpsonid". 
Tema teksti loeb Pamela Hayden. Ta käib Springfieldi Gümnaasiumi neljandas klassis, tema parim sõber on Bart Simpson, kuigi Bart teeb tihti tema kulul nalja (Milhouse on Barti tõttu sattunud isegi CIA tagaotsitavate nimekirja).
Otto August Leopold Hörschelmann

Otto August Leopold Hörschelmann (19. veebruar 1800 Tallinn – 28. september 1874 Martna) oli Eestimaa vaimulik.
Õppis Tallinna gümnaasiumis aastatel 1816–1819. Aastatel 1819–1822 õppis ta Tartu ülikooli usuteaduskonnas ning 1823–1824 Jena ja Göttingeni ülikoolis. Pärast ülikooli lõpetamist töötas koduõpetajana.
Kutsuti 6. veebruaril 1829 Martna Püha Martini koguduse õpetajaks, ordineeriti sama koguduse õpetajaks 3. märtsil 1829. Teenis kogudust 13. septembrini 1872, mil jäi emerituuri.
Asutas Martnasse 10. septembril 1845 abipiibliseltsi ja oli selle eestseisja.

Isiklikku

Tema isa Ferdinand Ludwig Hörschelmann oli Tallinna gümnaasiumi professor ja Järva-Madise Püha Matteuse koguduse õpetaja, vanaisa Ernst August Wilhelm Hörschelmann oli Tallinna gümnaasiumi professor ja aastatel 1786–1807 Revalische Wöchentliche Nachrichteni väljaandja. Ta oli kaks korda abielus: aastatel 1830–1834 Antoinette Natalie Lutheriga (1809–1834) ja aastal 1835 abiellus ta oma esimese abikaasa õe Charlotte Marie Wilelmine Lutheriga; abikaasade isa Dietrich Martin Luther oli notar, kaupmees, suurgildi oldermann ja Revalische Wöchentliche Nachrichteni väljaandja aastatel 1807–1852. Tema neli poega olid kirikuõpetajad. Ferdinand Dietrich Nicolai Hörschelmann oli Viljandi Pauluse koguduse õpetaja ja hiljem Tartu Ülikooli tegeliku usuteaduse professor, Alexander Anton Hörschelmann oli Hageri koguduse õpetaja, August Konstantin Hörschelmann oli alguses Karuse Margareeta koguduse pastor, pärast Alexander Antoni surma Hageri koguduse ja Oranienbaumi koguduste pastor, Johannes Eduard Robert Hörschelmann oli Martna, Moskva eesti, Narva Johannese ja Jamburgi koguduse pastor.
Kapp (nõu)

Kapp (põhjaeesti murretes kibu, Saaremaal, läänemurdes ja lõunaeesti murretes kipp, Hiiumaal ja lõunaeesti murretes käsik) on ümarapõhjaline pealt laienev kuni 5-toobine puunõu.
Püstivus

Püstivus (ka püstuvus; vananenud kirjandus ka stabiilsus) on vees ujuva keha (hrl laeva puhul) võime taastada oma tasakaaluasendit, kui teda sellest väljaviinud tegurite mõju lakkab.
Pauline Bonaparte

Pauline Bonaparte (20. oktoober 1780 Ajaccio – 9. juuni 1825 Firenze), neiupõlvenimega Maria Paola Buonaparte (hiljem Marie-Pauline Bonaparte; abielus Leclerc ja Borghese), Guastalla hertsoginna, oli Napoleon I õde.
Nikolai Pärna

Elulugu

Lõpetas 1902 Peterburi Ülikooli füüsika-matemaatika-teaduskonna, 1908 Peterburi Sõjameditsiiniakadeemia (oli Nikolai Vvedenski ja Vladimir Behterevi õpilane), meditsiinidoktor (1914), väitekiri "О функциональных изменениях нерва и мышцы при пропускании постоянного тока: из Физиологической лаборатории проф. Н. Е. Введенского при С.-Петербургских Высших женских курсах: диссертация на степень доктора медицины". 1914–1917 arstina I maailmasõjas, 1917–1923 Peterburi Ülikooli õppejõud (aastast 1919 professor).

Teadustöö

Uurimusi närvi- ja lihasefüsioloogia, sisenõristuse ja (ühe esimesena maailmas) biorütmide vallast. Oma närviimpulsside lühiajalise blokeerimise meetodiga ("Pärna primaarne anooddepressioon") oli nn kahe pidurdustüübi teooria (L. Vassiljev) loomisel eelkäijaks.

Pere

Nikolai Pärna oli kösterkooliõpetaja Jakob Peerna ja Carl Robert Jakobsoni õe Natalie Auguste Peerna poeg, Elmar Pärna kaksikvend.
Enn Haabsaar

Enn Haabsaar (27. juuni 1943 – 3. veebruar 2008 Saku vald) oli eesti ajakirjanik ja harrastusajaloolane. Ta tegi kaasa võro liikumises.
2009. aastal ilmus postuumselt raamat "Soome-ugri saamine" kirjastuse Argo trükist (ISBN 9789949438624).
Tõnu Tepandi

Tõnu Tepandi (sündinud 4. juulil 1948 Tallinnas) on eesti näitleja, laulja, teatripedagoog ja ühiskonnategelane.

Raamatud

Alguses on hääl

Isiklikku

Ta oli aastast 1969 abielus Tiiu Tepandiga.
Kommunarka

Kommunarka oli Venemaal, Moskva oblastis asuv endise NSV Liidu Siseasjade Rahvakomissariaadi rahvakomissari Genrih Jagoda suvila, kus aastail 1931–1950 hukati ja maeti NSV Liidu Sisesjade Rahvakomissariaadi Erinõupidamise otsusega Nõukogude Liidu partei- ja riigitegelasi ning sõjaväelasi.
Spetsobjekt Kommunarka asub Moskva linna ümbritsevalt Moskva ringteelt Kaluuga poole suunduva maantee 24. kilomeetril.
Endisel erirežiimiga objektil hukati ja maeti nõukogude poliitiliste repressioonide käigus teadaolevalt: Aleksei Rõkov, Nikolai Buhharin, Nikolai Krestinski, Bela Kun, Dmitri Pavlov.
Saaremaa jalgpallikoondis

Saaremaa jalgpallikoondis on Saaremaad mitmetel jalgpallivõistlustel esindav esindusmeeskond.
Koondis ei kuulu küll FIFAsse ega UEFAsse, ent on Saarte Mängude Liidu (inglise Island Games Association) liige.
Koondise peatreener on Sergei Zamogilnõi.
Koondise esimene mäng oli 27. juunil 1999, kui vastamisi oldi Gröönimaa koondisega. Saaremaa kaotas mängu 1:4.
Lühivillane liivatee

Morfoloogia

Lühivillane liivatee on 2 cm kõrgune ja 20 cm laiune poolpõõsas. Õied on õrnad, roosad või helelillad. Lehed on tihedalt kaetud hallikate karvadega. Moodustab tiheda padjandi.

Kasutamine

Sobib hästi kiviktaimlates, kividest kõnniteede pragudes ja kuivmüürides kasvatamiseks.
Marju Riisikamp

Marju Riisikamp (sündinud 21. detsembril 1958) on eesti organist ja pianist (orel, positiivorel, klavessiin, klavikord, klaver). Tegutsenud ka laulja ja tõlkijana. Ta on Eesti Klavessiinisõprade Tsunfti juhatuse liige.
Marju Riisikamp õppis Tallinna Riiklikus Konservatooriumis klaveri erialal ning täiendas ennast oreli ja klavessiini alal Leedus, Venemaal, Hollandis, Saksamaal, Šveitsis ja Itaalias. Tema õpetajateks on olnud Virve Lippus, Hugo Lepnurm, Taivo Niitvägi, Christopher Stembridge, Luigi Ferdinando Tagliavini, Pieter van Dijk, Marieke Spaans ja Edoardo Bellotti. Ta on osalenud paljude eesti vanamuusikaansamblite töös, esitanud continuopartiid Riia ooperis Händeli Alcina etendustel. Arvukad esinemised nii solisti kui ka ansamblistina on teda viinud Soome, Rootsi, Venemaale, Leetu, Lätti, Saksamaale, Taani ja Itaaliasse. Ta on andnud välja kaks CD-d: "Espressione" ja "Renaissance organ music from England and Italy". Ta on Eesti Interpreetide Liidu stipendiaat.
Meerscheidt-Hüllessem

Meerscheidt-Hüllessem (ka Meerscheidt genannt Hüllessem) on Saksamaalt pärit aadlisuguvõsa, mille esindajad tegutsesid ka Baltikumis.
Suguvõsa esiisaks loetakse vandekohtunik (saksa Schöffe) Henricus de Merenscede't, keda mainitakse 1325. 1530 rändas Heinrich von Meerscheidt genannt Hillessem Kuramaale, kus tema liin püsib tänapäevani.
1620 kanti suguvõsa Kuramaa rüütelkonna aadlimatriklisse.
Valimisringkond nr 1

Valimisringkond nr 1 on Riigikogu valimiste ringkond, mis hõlmab Tallinna Haabersti, Põhja-Tallinna ja Kristiine linnaosa.

1992. aasta Riigikogu valimised

Ringkonda kuulus Lõuna-Tallinna linnaosa (endine Lenini rajoon) ja seal oli saadaval 6 mandaati.

1995. aasta Riigikogu valimised

Ringkonnas oli saadaval 8 mandaati.

1999. aasta Riigikogu valimised

Ringkonnas oli saadaval 7+1 mandaati.

2003. aasta Riigikogu valimised

Ringkonnas oli saadaval 8 mandaati.

2007. aasta Riigikogu valimised

Ringkonnas oli saadaval 8 mandaati. Hääleõiguslikke valijaid oli 72 714, neist käis valimas 48 182 ehk 66,26%. E-hääli anti 3508. Isikumandaadi said Vilja Savisaar (Keskerakond) ja Rein Lang (Reformierakond).
Kähar põõsassammal

Kähar põõsassammal (Thamnobryum alopecurum) on õhikuliste sugukonda kuuluv sammaltaim. 
Ta on Eestis arvatud III kaitsekategooriasse (seisuga 2012).
Eestis võib neid leida kasvamas kaljude juures, arumetsades ja jõgedes.
Maria Guzenina-Richardson

Maria Guzenina-Richardson (sünninimi Maria Stieren, sündinud 12. jaanuaril 1969 Helsingis) on Soome poliitik, Eduskunna liige. Ta oli alates 22. juunist 2011 kuni 24. maini 2013 Jyrki Kataineni valitsuse sotsiaalteenuste minister.
Maria Guzenina-Richardsonil on keskharidus. Ta on lõpetanud Mäkelänrinte õhtugümnaasiumi.
Ta kuulub Sotsiaaldemokraatlikku Parteisse. 2004 valiti ta Espoo linnavolikokku. Ta valiti volikokku tagasi ka 2008 ja 2012. Eduskunna liikmeks valiti ta 2007. ja 2011. aasta valimistel. 2011. aasta valimiste järel kinnitati ta Jyrki Kataineni valitsuse sotsiaalteenuste ministriks.
Maria Guzenina-Richardson sai tuntuks, kui ta valiti esimese soomlasena MusicTV saatejuhiks, kus ta töötas aastatel 1993–1997. Ta on hiljem töötanud kolumnistina mitmes ajalehes: Alueuutiset 1996–2001, Aktivist 2002–2003, Ilta-Sanomat 2003–2004, Iltalehti 2004–2007; samuti vabakutselise toimetajana Radio Citys, Yleisradio Radio Ainos ja Radio Novas.

Isiklikku

Tema isa on rahvuselt sakslane ja ema venelane. Ta on olnud kaks korda abielus ja kandnud vahepeal nime Maria Lindell. Teisest abielust on tal 1999 sündinud poeg.
Karl Christian Ulmann

Karl Christian Ulmann (3. veebruar 1793 Riia – 8. oktoober 1871 Valga) oli usuteadlane.
Ulmann sündis mõisaomaniku ja kaupmehe peres. 1810–14 õppis ta Tartu ülikoolis teoloogiat ja pälvis 1813 omakirjutatud jutluse eest hõbemedali. 1815–16 täiendas ta end Jena ja Göttingeni ülikoolis. 1817 sai ta pastori koha Krimuldas ja Pēterupes. 1835 tõusis ta Liivimaa konsistooriumi eesistujaks.
Samal 1835. aastal kaitses ta Jena ülikoolis filosoofiadoktori kraadi ja pärast seda valis Tartu ülikool ta 1836 usuteaduskonna praktilise jumalasõna kateedri korraliseks professoriks. Oma alandliku ja väärika iseloomu ning ametikohustuste täpse täitmisega teenis ta ära nii kolleegide kui tudengite lugupidamise. Eriti austasid üliõpilased teda aukohtu juhtimise eest. Kolmel korral, 1839–41 valiti ta Tartu ülikooli rektoriks, aga varsti pärast kolmandat valimist haigestus raskelt ja palus end ametist vabastada. Kui keiser Nikolai I oli selle kinnitanud, lahkus ta Tartust Riiga.
4. veebruaril 1856 määras Aleksander II Ulmanni evangeelse luterliku peakonsistooriumi aseesimeheks ja seadis ta nii kogu Venemaa evangeelse vaimulikkonna juhiks. 1858 määras Aleksander II Ulmanni piiskopiks. 1859 sai ta Aleksander II-lt heakskiidu Venemaa luterlike koguduste abikassa asutamiseks.
18. detsembril 1866 tähistas Ulmann Peterburis oma teenistuse 60. aastapäeva. Sel puhul andis Tartu ülikool talle teoloogiadoktori diplomi ja Aleksander II määras talle 2000 rubla suuruse pensioni. Seepeale lahkus Ulmann teenistusest ja asus elama oma poegade juurde Valka, kus elas surmani 1871. aastal.
Kompaktsusteoreem

Kompaktsusteoreem on matemaatilises loogikas teoreem, mille kohaselt on esimest järku lausete hulgal mudel siis ja ainult siis, kui igal selle lõplikul alamhulgal on mudel. Teoreem on tähtis mudeliteoorias, kuna see annab kasuliku meetodi, konstrueerimaks mudeleid igale lõplikult konsistentsele lausete hulgale.
Lausearvutuses tuleneb kompaktsusteoreem Tihhonovi teoreemist, rakendatuna kompaktsetele Stone'i ruumidele.
Kompaktsusteoreem on üks kahest võtmeomadusest (koos Löwenheimi–Skolemi teoreemiga), misa kasutatakse Lindströmi teoreemis esimest järku loogika iseloomustamiseks. Ehkki mõned kompaktsusteoreemi üldistused kehtivad ka kõrgemat järku loogikais, kompaktsusteoreem ise neis ei kehti.
Pavel Pinigin

Pavel Pavlovitš Pinigin (jakuudi keeles Павел Павлович Пинигин; sündinud 12. märtsil 1953 Tšuraptša rajoonis Jakuudi ANSV-s) on jakuudi maadleja ja treener, olümpiavõitja, Põhjatähe ordeni kavaler.
Ta võitis vabamaadluses I kergekeskkaalus 1976. aasta suveolümpiamängudel Montréalis kuldmedali. Ta on kolmekordne maailmameister (1975, 1977, 1978), Euroopa meister (1975) ja kahekordne NSV Liidu meister. Kahel korral on ta võitnud maailma karika (1976, 1977). 1993. aastal tuli ta maailmameistriks veteranide klassis.
Alates 2013. aastast on ta Sahha (Jakuutia) Vabariigi Riigikogu (Il Tümene) liige.

Haridustee ja töökäik

Pinigin on Tšuraptša Spordiinternaatkooli kasvandik, 1966. aastast treenis tuntud treeneri Dmitri Korkini juhendamisel. Ta lõpetas 1976. aastal Kiievi Riikliku Kehakultuuriinstituudi. Ta on töötanud maadlustreenerina Ukraina NSV-s, 1990. aastatel Sahha maadluskoondise riikliku treenerina ning tegutsenud rahvusvahelise kategooria tippklassi kohtunikuna.
Aastatel 1987–2009 töötas ta Sahha siseministeeriumi süsteemis. Ta on lõpetanud Venemaa Siseministeeriumi Akadeemia ja välja teeninud miilitsapolkovniku auastme.
Aastatel 2010–2011 oli ta Sahha (Jakuutia) Vabariigi kehakultuuri ja spordi riikliku komitee aseesimees. 2013. aastast kuulub ta Jakutskis asuva Sahha (Jakuutia) Vabariigi Kõrgema Spordimeisterlikkuse Kooli juhtkonda.

Isiklikku

Pavel Pinigin võttis naiseks kirgiisitar Marija Pinigina (tutvusid 1980. aastal), kes samuti võistles Ukraina eest. Peres on kolm poega – Pavel, Timir ja Šamil. Kui pereisa tippspordi karjäär läbi sai, kolis pere Pinigini kodumaale Jakuutiasse. Elama asuti Jakutskisse. Marija parimaks spordisaavutuseks jäi kuldmedal kergejõustikus 1976. aasta suveolümpiamängudelt Soulist.
Nikolai Okulitš-Kazarin

Nikolai Okulitš-Kazarin (19. november 1849 – 26. aprill 1923 Põltsamaa) oli Eesti ajaloolane, arheoloog, museoloog ja kodu-uurija.

Elulugu

Nikolai Okulitš-Kazarin oli aadliku poeg.
Õppis Peterburi kadetikorpuses ja suurtükiväekoolis, võttis 1877–78 ohvitserina osa Vene-Türgi sõjast. Seejärel lõpetas Sõjaväe Õigusakadeemia, töötas sõjaväes juristina. Armeeteenistuse lõpetas 1900. aastate algul kindralleitnandi auastmes. Asunud elama Pihkvasse, hakkas seal intensiivselt tegelema Pihkvamaa ajalooga. Oli aastast 1906 Pihkva Arheoloogia Ühingu sekretär, juhtis kogu ühingu tegevust. Olnud ühtlasi ühingu muuseumi varahoidja, tegi suurt tööd sealsete muinsusmälestiste säilitamiseks. 1919 emigreerus Eestisse. Pidas Tartus loenguid Pihkva ajaloost. Hiljem asus elama Põltsamaale, kus oli reaalgümnaasiumis vene keele õpetaja.

Teadustöö

Uurimistöö oli pühendatud peamiselt Pihkva ja Pihkvamaa, sh Petserimaa ajaloole. Tema suurimat tööd – "Спутник по древнему Пскову" (Pihkva, 1911, 2. tr 1913) – hinnatakse kui vana Pihkva entsüklopeediat, mis sisaldab linna lühiajalugu ning muinsusmälestiste kirjeldusi. Oli Pihkva Arheoloogia Ühingu algatusel kogutud 10 000 küsitluslehe andmetel valminud suure uurimistöö, Pihkva kubermangu arheoloogilise kaardi materjalide (1913–1914) autor. Avaldas ühingu seeriaväljaandes jt ajakirjades mitusada dokumenti Pihkva ajaloost. Tööde hulgas leidub ka uurimusi Irboska ja Setumaa ajaloost.
Osariik

Osariik on riigi osa, mis ei ole kõiki oma riigile iseloomulikke võimutunnuseid üle andnud osariikide liidule, kuhu ta kuulub, olgu see siis liit, föderatsioon või konföderatsioon.
Ajalooliselt on mõiste tekkinud tänu koloniaalvallutustele, kus iga emamaa omas kolooniat, mis hiljem iseseisvus ja moodustas naabritega liitriigi. Näiteks Ameerika Ühendriigid, Austraalia, Brasiilia.
Rahandusministeeriumi Infotehnoloogiakeskus

Ajalugu

RMIT on asutatud 1. juulil 2011. Tegevust alustas keskus 01.01.2012.   
RMIT moodustati Rahandusministeeriumi, Statistikaameti ja Maksu- ja Tolliameti IT-osakondade baasil. Konsolideerimise eesmärk oli eelarvelisi vahendeid tõhusamalt kasutada ehk teisisõnu - koos tehes saab sama raha eest palju rohkem ja paremaid teenuseid. Lisaväärtusena oli plaanis koondada kogu valitsemisala IT kompetents, millest võidaksid kõik eelnimetatud asutused. Jaanipäevaks 2011 olid vormistatud vajalikud dokumendid ja tollane rahandusministed Jürgen Ligi andis välja käskkirja nr 115 Rahandusministeeriumi Infotehnoloogiakeskuse asutamiseks 01.07.2011. Käskkirja kohaselt pidi keskus alustama tegevust 01.01.2012 ja asutuse vormiks sai valitsusasutuse hallatav riigiasutus.   
Järgnes palju kiiret tegutsemist: vaja oli luua asutuse identiteet,  näiteks koduleht, domeen registreerida, lahendada massiliselt tehnilisi ja olmeküsimusi ning teha ettepanek senistele asutuste IT-osakondade töötajatele asuda tööle uude asutusse. Neid, kes ei soostunud uues asutuses töötama, oli vaid umbes 10%.  Asutuse esimese direktoriga (Margus Noormaa) sõlmiti tööleping 15.09.2011. 01.01.2012 alustas asutuses tööd 90 töötajat kolmes osakonnas: hooldus, arendus ja teenused.   
2018. aastaks on RMIT kasvanud 120 töötajaga organisatsiooniks, on esindatud kõigis Eesti suuremates linnades ja maakondades ja sooviga pakkuda kõigile võimalikele huvilistele riigisektoris head IT-teenust.   
Märgilise tähendusega on Kultuuriministeeriumi valitsemisala liitumine RMITi kliendibaasiga alates 2018. aasta algusest.
Makarovi püstol

Ajalugu

Pärast Teist maailmasõda hakkas Nõukogude Liit teoks tegema plaani vahetada välja püstolid Tokarev TT33 ja revolvrid Nagant M1895. AK-47 ründevintpüssi kasutuselevõtt sõjaväes andis püstolile kerge enesekaitse rolli.
TT30/33 ei sobinud aga sellisesse rolli, olles liiga raske, suur ja sellel puudus suur peatamisjõud. Pealekauba, Tokarevidel puudus turvalisus ja padrunisalvesid oli liiga lihtne kaotada. Seetõttu korraldati 1945. aasta detsembris kaks võistlust uue käsirelva saamiseks, nii 7,62 mm kui ka 9 mm kaliibrile. Hiljem otsustati, et uus 9,2x18 mm kaliiber, mille disainis B. V. Semin, vastas etteantud kriteeriumidele kõige paremini.
Väikesema kaliibriga padruni põlemisgaaside surve lubas praktiliselt sirget väljapääsu operatsiooni (vähendades tootmis hinda ja relva keerulisust), samas olles nõrga tagasilöögiga ja hea peatamisjõuga.
Mitmed insenerid võtsid osa võistlusest, kaasaarvatud Korovin, Baryshev, Vojvodin, Simonov, Rakov, Klimov, Lobanov, Sevryugin ja Makarov. Eriliselt rõhuti turvalisusele, kasutajasõbralikkusele, täpsusele,
kaalule ja suurusele. Pärast ranget käsitlemist, vastupidavuse- ja muid teste, Makarovi püstol mis baseerus Saksa Walther-PP, seisis teistest disainidest välja oma lihtsusega, suurepärase vastupidavusega,
kiire lahtivõtmisega ja robustsusega. 1948. aasta aprillis esines Makarovi püstolil 20 korda vähem rikkeid kui võistleva Baryshev ja Sevryugin vastased, ja sellel oli vähem osasid. 
Seega valiti 1949. püstol edasiseks arenduseks ja masstoodanguks optimeerimiseks. Instrumentaarium seati üles Iževski tehases. Pärast mitmeid suuri disaini muutusi ja seadistusi, relv võeti ametlikult kasutusele 1951. aastal kui Pistolet Makarova või PM.
Sama kui uus Nõukogude liidu standardkäsirelv PM jaotati laiali allohvitseridele, politseile, eriüksustele, ning tanki ja õhuvägedele. See jäi laialdaselt teenistusse nii sõjaväes kui ka politseis kuni Nõukogude liidu kokkukukkumiseni 1991. aastal. Variandid Makarovist on jäänud tootmisse Venemaal, Hiinas ja Bulgaarias. Ameerika Ühendriikides on Nõukogude Liidu ja Ida-Saksamaa sõjaväe Makarovid USA Alkoholi, Tubaka ja tulirelvade büroo poolt märgitud reliikviateks, kuna valmistajariike nagu NSV Liit ja SDV enam ei eksisteeri.
2003. aastal vahetati Venemaal ametlikult Makarov PM püstol välja  MP-443 Grachi poolt, kuigi 2012. aasta seisuga, on suur hulk Makaroveid veel kasutuses nii sõjaväes kui ka politseis. Makarov PM on siiani teenistusrelv paljudes Ida-Euroopa riikides ja endistes liiduvabariikides. Põhja-Korea ja Vietnam kasutavad Makarov PM püstoleid standardkäsirelvana.
Metsanduse Teadusliku Uurimise Laboratoorium

Metsanduse Teadusliku Uurimise Laboratoorium oli metsanduslik teadusasutus Eesti NSV-s, Eesti Metsainstituudi eelkäija.

Ajaloost

Ülo Tamm (EMI teadussekretär 1977–1982) meenutab, kuidas 1960. aastate alguses tekkis Nõukogude Liidus suund lähendada teaduslike uurimistööde temaatikat praktikale. Muidugi tuli sama teha ka Eesti metsanduses ning ENSV MN Metsamajanduse ja Looduskaitse Peavalitsuse alluvusse asutati 1963. aastal Metsanduse Teadusliku Uurimise Laboratoorium (juhataja Ivar Etverk).  
Ülo Tamme teadustöö oli juba varem keskendunud paplitele ("Paplid, nende kultuurid ja haigused Eesti NSV-s", kaitstud 1965. a). 1966. aastal Metsanduse Teadusliku Uurimise Laboratooriumis koostatud teadusliku uurimistöö põhjaliku eestikeelse plaani üks kolmest põhiteemast, "Majanduslikult väärtuslike puuliikide selektsioon"  jäi Ülo Tamme arendada. Alateema oli haava ja paplite selektsioon. Kuna selgus, et paplid Eesti metsadesse ei sobi, asuti haaba täpsemalt uurima. Haava geneetika ja kromosoomide määramiseks oli tollase metoodika kohaselt vaja noori lehti või arenevat sigimikku. Ülo Tamm: 
"Omaette katsumuseks kujunes üle 30-meetrise kõrgusega ja umbes 1-meetrise läbimõõduga puude otsast pungade-võrsete kättesaamine. Otsustasin selleks otstarbeks kasutada jahipüssi ja võrsed võrast alla tulistada. Tegin metsas "kõva sõda", sest võrsed jäid kooreribaga kinni ja ei tahtnud kuidagi alla kukkuda. Suure paugutamise peale ilmus peagi kohale metsavaht, kellele tegi tõsist heameelt, et tegemist ei olnud salakütiga, vaid kiindunud teadustöötajaga."
Materjal saadi siiski kätte lähedalasuva peenema kuuse langetamisega haava najale. Kuuske pidi sai üles ronida ja võrseid koguda.
Laboratoorium likvideeriti 1969. aastal ning asutati Eesti Metsainstituut.
LET L-13 "Blanik"

L-13 "Blanik" on firma LET kaheistmeline täismetall-konstruktsiooniga purilennuk. Prototüübi esmalend toimus 1956. aasta märtsis. See on üks kõigi aegade enim ehitatud ja maailmas laialt levinud purilennukeid.

Ajalugu

Purilennuk L-13 loodi 1956. aastal kunagises Tšehhoslovakkia lennukiehitusettevõttes LET Kunovitses. Konstruktsiooni lõi Karel Dlouhi juhitud meeskond. L-13 Blanikuid ehitati kuni 1978. aastani ligi 3000, millest ligikaudu 1200 ehitati Nõukogude Liidu tellimusel. L-13 "Blanik" sobis eriti hästi purilendurite algväljaõppeks, samuti ka edaspidiseks lennupraktikaks.

Konstruktsioon

Tegemist on vabaltkandva ülatiivaga, tandem-kaheistmelise, elektrokeemilise pinnatöötlusega täismetall poolmonokok-konstruktsiooniga purilennukiga.

Kere

Purilennuki kere on täismetall poolmonokok-konstruktsiooniga, ristlõikes ovaalne. Kabiini kuppel ja kiil moodustavad kerega ühtse terviku. Kolmeosalise pleksiklaasist kupliga kaetud kabiin paikneb kere esiosas, mille ruumikas karkass on koostatud/needitud duralumiiniumlehest stantsitud kere kaartest, taladest, stringeritest (pikiliistudest) ja paneelidest. Poolkaunkere tagumine, kabiinist tahapoole jääv osa koosneb kahest stringerite ja kaartega tugevdatud duralumiiniumlehest monokoki (kooriku) poolest, mis on omavahel piki keret ühendatud ülemise ja alumise neetõmblusega.

Tiib

Tiib on täismetall-konstruktsiooniga, negatiivse noolsusega, plaanvaates kahest mehaaniliselt eraldatavast trapetsilisest (vasakust ja paremast) poolest (ehk konsoolist) koosnev. Keskelt värtnakujuliste voolunditega otste poole negatiivse geomeetrilise väändega. Ühe põhitala (lonžerooni) ja abitaladega tiib on mehhaniseeritud kaldtüüridega (ehk eleronidega), Fowler-tüüpi tagatiiva ja DFS- (Deutsche Forschungsanstalt für Segelflug) tüüpi piduriklappidega (ehk intertseptoritega). Tagatiiva ja kaldtüüride talast tahapoole jääv metallsõrestik on kaetud impregneeritud tekstiilmaterjaliga.
Tiiva eesmine osa, profiili ninaosa koos põhitalaga, moodustab väändele töötava struktuuri, mis koosneb peitpeaneetidega kinnitatud duralumiiniumkattelehtedest ja duralumiiniumlehest stantsitud tugevdavatest pikisuunalistest tugiliistudest (stringeritest) ja ribidest.

Saba

Kiil ja vabalt kandev stabilisaator on metallkonstruktsiooniga. Pöördetüüri ja kõrgustüüri talast tahapoole jääv metallsõrestik on kaetud impregneeritud tekstiilmaterjaliga.
Stabilisaatori vasak ja parem pool on koos kõrgustüüridega transpordi ajaks kiilu juurde paralleelselt ülesklapitavad. Stabilisaatori mõlema poole kõrgustüüri tagaservale kinnitub aerodünaamiline trimmertüürpind.

Juhtimisseadmed

Topelt juhtimisseadmed, juhiselt kaldtüüridele ja tagatiivale jäiga (duralumiiniumist torutõukurid) ülekandega, trossülekandega kõrgus- ja pöördetüürile ning traatülekandega kõrgustüüri trimmeritele.

Telik

Mehaaniliselt osaliselt sissetõmmatav, õli-pneumodempfer amortisatsiooniga, trummelpiduriga, 350 x 135 mm rehvi ja siseõhukummiga ratas, sabakark.

Kabiini kuppel

Kuppel on akrüülklaasist kolmeosaline, millest suurem, keskmine, osa avaneb paremale küljele ja on lennu ajal ohu korral äraheidetav.
Kauguri

Kauguri on Läti linna Jūrmala osa. Asub Slokast põhjas ja Kaugurciemsist lõunas. Jūrmala kõige rahvarohkem linnaosa, kus elab  20 585 elanikku (2008).  Aastast 1925 kuni aastani 1959 Sloka linna osa. Linnaosa hakati rajama 1960. aastal.
Tuumapoor

Tuumapoor (inglise nuclear pore) avaus(ed) tuumaümbrises, kus liituvad tuuma sise-ja välisümbris. Tuumapoori avauste kaudu transporditakse näiteks RNA-molekulid tuumast tsütoplasmasse ja proteiinid tüstoplasmast tuuma.