google/wiki40b huggingface dataset:
Terrence Deacon

Terrence W. Deacon (sündinud 24. augustil 1950) on Ameerika Ühendriikide antropoloog, neurobioloog ja biosemiootik.
Ta omandas doktorikraadi 1984 Harvardi Ülikoolis bioloogilise antropoloogia alal. Ta töötas 8 aastat Harvardi Ülikoolis ning 1992. aastast Bostoni Ülikoolis. Praegu on ta bioloogilise antropoloogia ja lingvistika professor California Ülikoolis Berkeleys.
Aastail 2006 ja 2007 korraldas Frederik Stjernfelt Kopenhaagenis tema loomingule pühendatud biosemiootika alased konverentsid.
Aastail 2008 ja 2019 külastas ta  Tartu Ülikooli semiootikute kutsel Eestit.

Uurimistöö

Tema üks põhilisi huvivaldkondi on inimese tunnetuse evolutsioon, mida ta uurib tuginedes evolutsioonibioloogiale,  evolutsioonilisele antropoloogiale ja neuroteadusele.
Teda huvitavad evolutsioonitaolised protsessid muu hulgas loote arengus, närvisignaalide töötluses, keelemuutuses ja sotsiaalsetes protsessides ning eriti nende omavaheline mõju ja sõltuvus.
Ta on püüdnud arendada semiootikat (sealhulgas biosemiootikat), mis annaks panuse nii keeleteooriasse, kui ka kognitiivsesse neuroteadusesse.
Muu hulgas on ta välja töötanud närvisiirdamise tehnikaid inimese ajuhäirete raviks.
Tema tuntuim teos on mõjukas raamat "The Symbolic Species: The Coevolution of Language and the Brain" (1997; "Sümboliline liik: keele ja aju koevolutsioon"), mis käsitleb tunnetuse evolutsiooni.
Novembris 2011 ilmus W. W. Norton & Company kirjastusel Deaconi raamat "Incomplete Nature: How Mind Emerged from Matter" ("Mittetäielik loodus: kuidas vaim emergeerus mateeriast"), mis uurib elu omadusi, teadvuse emergeerumist ning evolutsiooni- ja semiootiliste protsesside vahelist suhet. Raamatus püüab Deacon välja töötada teaduslikku teooriat selle kohta, kuidas informatsioon, väärtus, otstarve, tähendus ja eesmärgipärane käitumine emergeerusid  füüsikalisest ja keemilisest maailmast. Ta püüab "kõigepealt mõista elu, siis tundlikkust (sentience), siis inimese vaimu" (Incomplete Nature, lk 466), esitades põhjuslikkust piirangutena mateeriana. Ta püüab välja töötada dualismi alternatiivi, mis on ühitatav kanoonilise teadusliku mõtlemisega. Retsensendid on leidnud, et paljud ideed on juba avaldatud Alicia Juarrero raamatus "Dynamics of Action" (1999, MIT Press) ning Evan Thompsoni raamatus "Mind in Life" (2007, Belknap Press ja Harvard University Press). Ent erinevalt neist autoritest eitab Deacon, et elu ja vaimu saab taandada dünaamiliste süsteemde kaudu . Deacon väidab, et elu ja vaimu taolised protsessid emergeeruvad alles iseorganiseeruvate protsesside vahelisest kõrgemat järku vastastikusest toimest.

Keele tekkest

Deacon on välja pakkunud keele tekke teooria, mis põhineb semiootikal. See on esitatud raamatus "The Symbolic Species".
Primorska ülikool

Primorska ülikool (sloveenia keeles Univerza na Primorskem) on ülikool Sloveenias Koperis, Izolas ja Portorožis. Ülikool on nime saanud Primorska piirkonna järgi. 
Ülikool asutati 2003.
Ülikoolis õpib üle 5400 üliõpilase.
Jõgevamaa Kutsehaigete Ühing

Jõgevamaa Kutsehaigete Ühing on Jõgeva maakonnas tegutsev mittetulundusühing, mis koondab Jõgevamaal elavaid kutsehaigeid ja tööõnnetustes kannatanuid.

Ajalugu

Ühing asutati esmakordselt 1996. aastal. Tegevus katkes 2000. aastal. Teist korda loodi Jõgevamaa Kutsehaigete Ühing 6. juunil 2001. 
2002. aastal astus ühing Jõgevamaa Puuetega Inimeste Koja liikmeks. 2010. aasta alguses oli ühingul 186 liiget .
Hernesupp

Hernesupp on kuivatatud hernestest keedetud supp. 
Herned pannakse enne supikeetmist vette likku, seda isegi juba eelmisel õhtul. Tavaliselt lisatakse hernesupile suitsutatud sealiha, porgandit, odrakruupe ja maitseaineid.
Hernesupp on olenevalt hernesordist tavaliselt roheka või kollaka värvusega.
Hernesuppi on tehtud ja söödud antiikajast alates. Hernesuppi on mainitud Aristophanese "Lindudes" ja sel ajal müüdi Ateenas hernesuppi tänavail.
Eesti kultuuris on hernesupp koos seajalgadega traditsiooniline vastlatoit.
Kunagise Rootsi impeeriumi aladel, sealhulgas Soomes, on tavaks süüa hernesuppi neljapäeviti. See komme pärineb reformatsioonieelsest ajast, kui reede oli paastupäev. Hernesuppi serveeritakse seal sealiha ja sinepiga. Retsept sisaldab sageli sibulat ja selliseid rohttaimi nagu tüümian ja majoraan. Kõrvale võidakse süüa näkileiba. Hernesupi järel süüakse tavaliselt pannkooke moosiga, mida võetakse pigem supi osana kui iseseisva magustoiduna.
Neljapäeviti pakutakse hernesuppi nii Rootsi kui ka Soome armees. See komme pärineb Teise maailmasõja ajast.
Venemaal lisatakse hernesupile kartuleid, mida mujal ei tehta. Kõrvale võidakse pakkuda röstitud leiba.
Hernesupp on üks esimesi toite, mida hakati tootma lahustuval kujul. Johann Heinrich Grüneberg leiutas 1867 lahustuva hernesupi, mis koosnes peamiselt peenestatud hernestest ja liharasvast. Grüneberg müüs selle retsepti Preisi riigile. Peatselt puhkes Prantsusmaa-Preisi sõda ning Preisimaa valitsus ehitas suure supivabriku, mis tootis igal aastal 4000–5000 tonni lahustuvat suppi. Pakendi sarnasuse tõttu hakati seda toitu nimetama hernevorstiks (Erbswurst). 1889 ostis valitsuselt supi tootmise litsentsi lahustuvate toiduainete tootja Knorr, kes toodab lahustuvat hernesuppi tänapäevani.
Hernesuppi võidakse pakkuda suurtel rahvakogunemistel. Nimelt on hernesupp odav, seda on lihtne suures koguses valmistada ja enamik inimesi armastab seda mingil määral.
Rahvajutu järgi mürgitati kukutatud Rootsi kuningas Erik XIV hernesupiga. 20. sajandil tehtud uuringud näitasid, et kuninga surnukehas oli tõepoolest palju arseeni, mistõttu mürgitamine oli tõenäoline, ja on ajaloolisi tõendeid selle kohta, et tema vend Johan III soovis teda mürgitada.
Sofía (infanta)

Hispaania infanta Sofía (sündinud 29. aprillil 2007 Madridis) on Hispaania kuninga Felipe VI ja tema abikaasa Letizia teine laps. Oma õe järel on ta Hispaania troonijärjekorras teisel kohal.

Sünd

Sofia sündis kell 4.50 Ruber International Clinic'us, kaalus 3,3 kg ja oli 50 cm pikk.

Ristimine

Infanta ristiti 15. juulil 2007 ning tema ristivanemad on Paloma Rocasolano (emapoolne vanaema) ja Bulgaaria prints Konstantin-Assen.
Nime sai infanta isapoolse vanaema, Hispaania kuninganna Sofía järgi.
Betti Aronstamm

Betti Aronstamm (28. juuni 1901 Jelgava – 19. mai 1968 Tallinn) oli Eesti arst.
Ta õppis 1920–1927 Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas, mille lõpetas arsti astme väärilisena. Lõpetamise järel tegutses ta Tallinnas lastearsti ja hamba- ning suuõõnehaiguste arstina.
1941. aastal põgenes Nõukogude Liidu tagalasse, naasis 1945. Töötas Tallinna I Polikliiniku sisearstina, alates 1950 Tallinna Ühendatud Haigla siseosakonna ordinaatorina.
Kahesendine münt

Eesti Vabariigi 2-sendine metallvahetusraha lasti käibele 3. jaanuaril 1934. 1935/36. eelarveaastal vermiti täiendavalt juurde 3 006 500 kahesendist münti.

Majanduseministeeriumi rahanduseosakonna teadaanne Eesti Vabariigi 2-sendilise metallvahetusraha kupüüri käibelelaskmise kohta ja nimetatud vahetusraha kirjeldus.

RTL 1934, 1.
Rahaseaduse muutmise seaduse (RT 30 – 1933) § 4 põhjal Majanduseministeeriumi rahanduseosakond laseb käibele, alates 3. jaanuarist 1934, Eesti Vabariigi 2-sendilise metallvahetusraha, mille väliskuju, mõõdud, raskus ja metallide koostis on Rahaseaduse ülaltähendatud muutmise seaduses ettenähtud korras kinnitatud Vabariigi Valitsuse poolt.
2-sendilise metallvahetusraha esikülje joonistuseks on reljeefis: vahetusraha nimesväärtuse number “2”, numbri kohal kaares sõnad “Eesti Vabariik”, mille algul ja lõpul punkt ja numbri all kaares sõnad “kaks senti”.
Vahetusraha tagakülje joonistuseks on reljeefis: kolm stiliseeritud leopardi kujutist ja vahetusraha väljaande aastaarvu number “1934”.
Vahetusraha ringpind on sile.
Vahetusraha läbimõõt on 19,50 mm ja normaalkaal – 3,4 grammi, milles kõrvalekaldumise tolerantsiks on lubatud 1% pluss või miinus.
29. detsembril 1933. Nr. 3029/L.
Majanduseministeeriumi rahanduseosakonna direktor A. Keller.
Laenude büroo juhataja Fr. Hübner.
Deuteerium

Deuteerium ehk raske vesinik (keemiline sümbol D või ²H)  on vesiniku isotoop,  milles erinevalt tavalisest vesinikust, mille aatomituumas on üks prooton, on lisaks veel üks neutron.
Deuteeriumi aatommass on 2,014101795 u (aatomimassi ühikut) ehk 3,344548127•10⁻²⁷kg. Deuteeriumi tuuma ehk deutroni mass on vastavalt 2,01355323 u ehk 3,3436372•10⁻²⁷kg

Levik

Deuteeriumi leidub maailmameres keskmiselt 1 ²H aatom 6400 H aatomi kohta, ehk umbes 0,156 ‰.

Lihtained ja ühendid

Ülimalt väikestes kogustes esineb deuteerium kui lihtaine. See on omadustelt diprootiumi H₂ sarnane gaas valemiga ²H₂ või D₂.
Deuteeriumi levinuim ühend universumis on ühend prootiumi ¹H aatomiga ehk ²H ¹H või DH.
Deuteerium moodustab hapnikuga reageerides vee erivormi, mis on tuntud raske vee nime all.

Mürgisus

Deuteeriumi ühendid on imetajatele, sealhulgas inimestele mürgised: umbes 15 protsendi vee asendamine raske veega (²H₂O) tekitab rottidel tervisehäireid ja 25...30 % asendamine on surmav.

Kasutamine

Väikestes kogustes (paar grammi inimese puhul, enam-vähem võrdne raske vee loomulikku sisaldusega kehas) kasutatakse deuteeriumi meditsiinis ainevahetuse jälgimiseks.
Sise-Beira Ülikool

Sise-Beira Ülikool (University of Beira Interior, Universidade da Beira Interior, lühend UBI) on ülikool Portugalis, Covilhã linnas.
Beira oli endine Portugali provints, mille siseosas Covilhã asub.
Ülikool on asutatud 1979, täisõigused ülikoolina sai 1986.
Ülo Palk

Ülo Palk (sündinud 14. veebruaril 1937 Põltsamaal) on eesti 
võrkpallitreener ja kehalise kasvatuse õpetaja.

Hariduskäik

Ta lõpetas 1955. aastal Põltsamaa Keskkooli ja 1959. aastal Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna kehakultuuriosakonna.

Sportlasena

Alustas sportimist 6. klassis, tuli 1955. aastal kaugushüppes Eesti NSV koolinoorte meistriks. Võrkpalli harrastas ta Aleksander Rünga juhendamisel, võitis Tartu Riikliku Ülikooli meeskonnas 1956. aasta Eesti NSV meistrivõistlustel hõbemedali. On kuulunud Eesti NSV koondisse.

Treeneri ja õpetajana

Ta töötas võrkpallitreenerina aastatel 1959–1968 Tartu ja aastatel 1968–1978 Viljandi laste- ja noorte spordikoolis, aastatel 1978–1987 Tallinna Spordiinternaatkoolis ning aastatel 1987–1996 Lasnamäe sportmängude koolis. 
Kuulus aastatel 1970–1975 Eesti NSV Võrkpalliföderatsiooni treenerite nõukogu eestseisusse, on olnud Eesti NSV noortekoondise treener.
Ta oli aastatel 1996–2001 Põltsamaa spordikooli direktor ja hiljem Põltsamaa Ametikooli kehalise kasvatuse õpetaja.
Metsaseadus

Metsaseadus on Eesti Vabariigis kehtiv seadus, mille eesmärk on "tagada metsa kui ökosüsteemi kaitse ja säästev majandamine".
Metsaseadus reguleerib muu hulgas metsanduse suunamist, metsa korraldamist ja majandamist, ühtlasi sätestades seaduse rikkujaile kahjude hüvitamise korra.

Ajalugu

Eesti enda metsaseadus anti esimest korda välja 1934. aastal. Enne seda kehtisid 1934. aastani Vene tsaaririigi metsandusseadused.
Valgusti

Valgusti on seade, mis jaotab ühe või mitme lambi valgust ning milles on (peale lampide) vajalikud osad lampide kinnitamiseks ja kaitseks, samuti vooluahelad ja liiteseadised ühendamiseks elektrivõrguga. Kaasaskantava valgusti (tasku-, kande-, pealambi) korral paikneb energiaallikas (patarei) valgusti sees.

Sõnakasutusest

Valgustis on lamp valguskiirgust tekitav üksikosa, üldkeeles aga on lamp kasutusel valgusti enda tähenduses (eriti liitsõnades, nt laelamp, seinalamp laualamp, põrandalamp, taskulamp).
Valgusti osad (peale lampide) kokku moodustavad valgustusarmatuuri. Igapäevases keelekasutuses nimetatakse sageli kogu laevalgustit laearmatuuriks. Lame lae- ja seinavalgusti on tuntud plafooni nime all.
Võrumaa Kutsehariduskeskus

Võrumaa Kutsehariduskeskus (lühendatult VKHK) on rakenduskõrgharidust, kutsekeskharidust, kutseharidust ning täiendkoolitusi pakkuv kool Võrumaal Väimelas.

Ajalugu

Võrumaa Kutsehariduskeskus on 1920. aastal loodud Võru Põllutöökooli ja 1925. aastal loodud Võru Tööstuskooli järglane. Mõlemad koolid on läbi aastate kandnud väga erinevaid nimetusi ning neis koolitati suurtootmisega põllumajanduses vajaminevaid spetsialiste ning metalli- ja puidutöötlemise spetsialiste. Võrumaa Kutsehariduskeskus loodi 1999. aastal Väimela Põllumajandustehnikumi ja Võru Tööstustehnikumi liitmise tulemusel.
11. jaanuaril 2008 avati uus Võrumaa Kutsehariduskeskuse tehnomaja-laboratoorium.

Õppetöö

Võrumaa Kutsehariduskeskuses õpib üle 700 õpilase ning töötab üle 40 kutseõpetaja/õppejõu. Õppetöö toimub viies valdkonnas: metallide töötlemine ja mehhatroonika, puidutehnoloogia, infotehnoloogia, turismikorraldus ning ärikorraldus.

Tunnustused ja programmid

Võrumaa Kutsehariduskeskus sai 2006. aastal Eesti kutseõppeasutuste kvaliteediauhinna  ning 2007. aastal rahvusvahelise kvaliteediauhinna Arch of Europe.
Võrumaa Kutsehariduskeskus on liitunud ülikoolide rahvusvahelise ERASMUSe programmiga ning osaleb e-õppe programmis VANKeR.
Alates juunist 2008 on kool Eesti Üliõpilaskondade Liidu (EÜL) liige ning veebruarist 2010 Läänemere Akadeemia (Baltic Sea Academy) liige.
Toeta Eesti Maadlust

Mittetulundusühing Toeta Eesti Maadlust registreeriti äriregistris 26. märtsil 2013.
Toeta Eesti Maadlust alustas rahvaliikumisena, mille eesmärgiks on kajastada meedias ilmunut ning kutsuda Eesti avalikkust maadlusteemalistele aruteludele. Initsiatiiv tekkis vastukajana Rahvusvaheline Olümpiakomitee otsustele ja rahvusvahelistele aruteludele eemaldada maadlus Olümpiamängude kavast. 
7. märtsil 2013. aastal korraldati Tallinna Reaalkooli Georg Lurichi bareljeefi juures Eesti olümpiasangarite ja maadlusveteranide (August Englas, Arvi Aavik, Valeri Nikitin, Helger Hallik, Toomas Proovel ja Tarvi Thomberg) avaliku pöördumise ettelugemine kampaania eestvedaja Martin Plaseri poolt. Kuni maadlusspordi tagasi hääletamiseni Olümpiamängudele (8. sept. 2013.) korraldati Toeta Eesti Maadlust egiidi all mitmeid aktsioone: kohtumine Riigikogu spordi- ja liikumisharrastuse toetusrühmaga,  maadlusmatš vabavõitlusliiga RAJU puuris ja doonorluspäeval osalemine, kirjutati mitmeid artikleid, korraldati avatud maadlusmatt Tallinna Tornideväljakul  ja Tallinna Teletorni juures.
Facebookis on loodud kommuun "Toeta eesti maadlust", millega on praeguseks liitunud ligi 2500 kasutajat. 
Martin Plaseri juhtimisel aitasid kampaaniat läbi viia: Lauri Luik, Kristjan Press, Ott Tõnissaar, Heiki Nabi, Alo Toom, Eerik Aps.
Harilik eefa

Levila

Nad elavad Afganistanis, Iraanis, Indias, Pakistanis, Sri Lankal, Bangladeshis, Araabia Ühendemiraadid, Usbekistanis, Turkmenistanis ja Tadžikistanis.

Toitumine

Nad on valdavalt loomtoidulised ning söövad närilisi, konnasid, väiksemaid madusid (veenastik, noolmadu, gürsa) jt.

Poegimine

Harilikud eefad on eluspoegijad, pojad (3–15; 10–16 sm poega) arenevad valdavalt emaslooma kehas.
Rakvere Põhikool

Rakvere Põhikool on üldhariduskool Rakvere linnas aadressil Tartu tänav 2.
Kool loodi aastal 1909. Esimene koolijuhataja oli Julius Seljamaa. Aastatel 1990–2000 tegutses koolis lastekodu.
Aastast 2007 on Rakvere Põhikooli direktor Lea Pilme.
Rossau vald (Saksimaa)

Vallaosad

Hermsdorf, Greifendorf, Moosheim, Alam- ja Ülem-Rossau, Weinsdorf mit Liebenhain, Seifersbach ja Schönborn-Dreiwerden.
Martin Pedanik

Martin Pedanik (sündinud 19. oktoobril 1974) on graafik ja disainer. Ta on lõpetanud Eesti Kunstiakadeemia vabagraafikuna (1997). Disainibüroo Labor asutaja. Loonud suurtes kogustes kõrgetasemelist graafilist disaini, kujundanud kümneid ja sadu trükiseid raamatutest plakatite ja flaieriteni.  Ta tõlgendab sümboleid, märke ja mustreid, mis pärinevad meie rahvakultuuri vanematest kihistustest nüüdisaegsel moel.

Näitus Kizoo

Tallinna Linnagaleriis avatud“Kizoo” näitusel on reklaami ja disaini suhte küsimus juba ette lahendatud, õigupoolest päevakorrast maha võetud. Seos on otsene, ilmne ja probleemivaba. Siiski võivad need pildid toimida mitmel viisil.Lihtsates, värvilistes, ringimotiive ja ümarnurkseid objekte reastavates piltides liigutakse lihtsuse suunas. Need on pildid kõigest ja mitte millestki. Tähtsad, maailma algolemust ja põhijõude kirjeldavad. Vaid värvide eemaldamine lihtsustaks neid veel.
Näituse pealkirja kohta on autor öelnud: “See sõna tuli kuidagi iseenesest mu juurde. Mõnus absurdne sõna. Seda võibki võtta nii- ja naapidi – hea, et pole liiga konkreetset tähendust,”
Orlovi traavel

Ajalugu

Krahv Orlovi eesmärgiks oli aretada hobusetõug mis oleks sobiv Venemaa karmi kliimasse ning halbade teede ja pikkade vahamaade läbimiseks. Lisaks pidi uus tõug olema silmale ilus vaadata.
Hobuseid aretuse tarvis toodi kokku Araabiast, Pärsiast, Türgist, Kaukasusest, Poolast, Itaaliast, Hispaaniast, Hollandist, Saksamaalt ja Taanist. Üks tähtsamaid esiisasid on araabia tõugu täkk Smetanka, kes osteti Türgist 60 000 rubla eest. Smetanka oli hõbehalli värvi, ebatavaliselt pika seljaga (pärast tema surma tehtud lahangust paistis, et tal oli 18 ribi asemel neid hoopis 19 tükki) ja suurepärase traaviga. Kahjuks suri Smetanka juba aasta pärast hobusekasvandusse toomist, jättes maha kõigest viis järglast. Üks tema poegi, Polkan I, oli pärinud küll oma isa suurepärase välimuse kuid mitte tema traavi. Teda ristati friisi tõugu märadega, kes on tuntud oma elegantse traavi poolest. Polkani pojapojad Liubezni I (1784–1819) ja Lebed I (1804–1822) olid erilise tähtsusega tõu edasises arengus. Nimelt põlvnevad kõik tänapäeva Orlovi traavlid ühest nendest kahest täkust.
Kolme generatsiooni käigus õnnestus Krahv Orlovil kokku tuua kõik soovitud omadused mis tal aretuse eesmärgiks olid. Selle kiire tulemuse sai ta tänu väga laialdasele ja suurele aretusprogrammile – ligi 3000 hobust viibis korraga Khrenovsky hobusekasvanduses. Orlovi traavleid ristati selektiivselt ja ainult isendid kes vastasid nii välimuse kui ka traavi poolest nõutud tasemele kasutati edasises aretuses. Lisaks elas enamus märadest, varssadest ja noorhobustest väljas suurtes karjades. Nii oli tulemuseks karmi kliimasse sobiv, ilusa välimusega, kiire ning vastupidav hobune.
19. sajandi keskpaigaks oli Orlovi traavlite aretus levinud üle kogu Venemaa ja neid tunti ka väljaspool Venemaa piire. Peale traavivõidusõidu hobuse oli ta ka sobiv kui vankrihobune. Kunagise populaarse tõu allakäik algas nende ristamisega ameerika traavlitega. Esimene ja teine maailmassõda, kodusõda ning kolhoosid vähendasid puhtatõuliste Orlovi traavlite arve tunduvalt. Kuna nii ameerika kui ka vene traavel on kiiremad, pole huvi Orlovi traavlite vastu enam väga suur. Kuid õnneks leidub veel huvilisi, kes on otsustanud seda vana ja ilusat tõugu väljasuremisest hoida.

Välimus

Keskmine turjakõrgus on täkkudel 1,61 meetrit ja märadel 1,60 meetrit. Orlovi traavlitel on suur pea, ilmekad silmad ning pikk ja kaarjas kael. Keha on lihaseline, pika selja ja mahuka rinnakorviga. Rind on sügav ja lai. Jalad on tugevad, silmapaistvate kõõluste ja liigestega.

Värvus

Tüüpilised värvused on hall (umbes 46%), kõrb, must ja raudjas.

Iseloom

Orlovi traavel on energiline, mitmekülgne ning iseloomult hea ja rahulik hobune.

Kasutamine

Orlovi traavel on Venemaal endiselt kasutusel traavispordis ja troika hobusena. Ta on ka sobiv rakendussõiduks. On isendeid, kes teevad kaasa koolisõidus. 2008. aasta suveolümpiamängudel Pekingis tuli Orlovi tõugu täkk Balagur oma ratsaniku, Alexandria Korelovaga, kuuendale kohale.
Liktor

Päritolu

Vana-Rooma ajaloolase Titus Liviuse järgi võttis Rooma esimene kuningas Romulus ametisse 12 liktorit, et lisada omale välist esinduslikkust. Liktorite arvu selgitusena mainib ta kahte traditsioonilist versiooni. Esimese järgi jäljendas Romulus selle numbriga lindude arvu, mis oli talle varem ennustanud kuningavõimu. Livius ise eelistab teist versiooni, mille järgi pärineb nii liktorite ametikoht kui ka nende arv etruskidelt, kelle juures ühise kuninga valinud 12 linna andsid igaüks kuningale saatjaks ka ühe liktori.

Ülesanded

Liktoritel oli mitmeid ülesanded, tähtsaim neist oli olla magistraatide saatjaks ja ihukaitsjaks. Avalikus ruumis sammusid liktorid üksteise järel magistraadi ees, kuulutades valjult ta lähenemist ja sundides inimesi (v.a. vesta neitsid ja abielus naised) talle teed andma.
Samuti viisid nad täide magistraadi käsklusvõimu, vahistades või karistades tema käsul inimesi. Algselt kuulusid sinna juurde ka hukkamised, kuid 450. aastal eKr koostatud Kaheteistkümne tahvli seadused keelasid magistraatidel Rooma kodanike hukkamise.

Lictor curiatus

Lictor curiatus (mitmuses lictores curiati) oli eraldiseisev liktorite tüüp, kes täitsid erinevaid religioosseid ülesandeid ja ei kandnud fascest. Neid oli korraga kokku 30 ning nad teenisid ülempreester Pontifex maximuse ja teiste flaamenite alluvuses. Lictor curiatuse ülesannete hulka kuulus vesta neitsite ja preestrite saatmine. Rooma keisririigi ajajärgul kaitsesid nad ka keisri perekonna naisliikmeid.
Lictores curiati vastutas ka comita curiata (rahvakoosoleku) kokkukutsumise eest.
Alex Milits

Alex Milits (19. jaanuar 1932 Pankjavitsa vald – 11. juuni 2012 Rootsi) oli eesti ajakirjanik, kirjanik ja tõlkija.
Ta sai alghariduse Petseris ja Tartus. 1944. aastal põgenes ta perekond Rootsi. Seal õppis ta reaalkoolis, aga lõpetas 1953. aastal Lundi Toomkooli humanitaarharu. Lundi Ülikooli lõpetas Alex Milits 1957. aastal slaavi ja soome-urgi keelte ning võrdleva keeleteaduse alal ning õppis hiljem Stockholmi Ülikoolis slavistikat. Töötas Huddinge gümnaasiumis õpetajana, tegeles poksi ja muusikaga. Alex Milits tegi kaastööd Vabaduse Raadiole, BBCle, Kanada Raadiole, Eesti Raadio Stockholm (Stockholmi Eesti lähiraadio, 1980-1991) ja Lääne-Saksa televisioonile, samuti väliseesti ja välisvene ajalehtedele.
Vöörtääv

Vöörtääv on laeva või muu veesõiduki nurgakujulise vööri tipp alates kiilust kuni peateki reelinguni.
Vöörtäävi konstruktsioon on võrreldes ülejäänud talastikuga sageli spetsiaalselt tugevdatud. Jäämurdja vöörtääv on lisaks tugevusele ka suure kaldenurgaga, mis võimaldab laevakere esiosaga osaliselt jääle sõitmise ja jää murdmise.
Eva Maaring

Eva Maaring (sündinud 14. märtsil 1927 Tartus) on Eesti geograaf ja kodu-uurija.

Elulugu

Maaring on kooliõpetaja tütar. Ta õppis 1941–44 Tartu Tütarlaste Gümnaasiumis, 1944–47 Tartu Õpetajate Seminaris, lõpetas 1949 Tartu Õpetajate Instituudi ja 1956 (kaugõppes) Tartu Ülikooli geograafia osakonna, 1958–61 õppis Tartu Ülikooli kaugõppeaspirantuuris füüsilise geograafia erialal. Oli 1949–58 Tartumaa ja Viljandi koolides geograafia- ja bioloogiaõpetaja, 1958–90 ENSV TA Kodu-uurimise Komisjoni teadussekretär, 1990. aastast on Eesti Kodu-uurimise Seltsi (EKUS) teadussekretär.

Teadustegevus

Eva Maaring on tegelenud aastakümneid Eesti kodu-uurimisliikumise organiseerimise ja kodu-uurimise teaduslik-metoodilise juhendamisega. Ta on esinenud paljudel konverentsidel ja seminaridel kodu-uurimise teemadel (interdistsiplinaarne kodu-uurimine, kodu-uurijate personaalia, kroonikapidamine, kodu-uurimine koolis, ka kooligeograafia õppemetoodika jms). Maaring on osalenud üle 60 kodu-uurimusliku väljaande (ettekannete jm kogumikud, "Kodu-uurija käsiraamat" 1966 jt) koostamises-toimetamises, koostab aastast 1960 kodu-uurimise ülevaateid, ENE kaasautor.
Ta on Loodusuurijate Seltsi (1956), Eesti Geograafia Seltsi (1957) ja Eesti Looduskaitse Seltsi (1966) liige ning Eesti Kodu-uurimise Seltsi asutajaliige (1990).
Maaring on kirjutanud umbes 80 teadustrükist, ülevaadet, metoodilist materjali ja programmi.