Kiri heebrealastele

Autorsus

Raske on öelda, kes on Heebrea kirja autor, kuna tekstist see välja ei tule. Juba ammusest ajast peeti Heebrea kirja Pauluse kirjaks. Läänes oli ta küll tuntud, kuid 350.aastateni ei peetud teda Pauluse omaks ega arvatud kaanonisse. Alles Idakiriku mõjul võeti 350. ja 400. aastate vahel Pauluse kirjana kaanonisse.
Kirja autorluse oletamisel on kaalutud järgmisi võimalusi: 
Traditsiooniline vaade- Paulus on kirja autor. Heebrea lõpp sisaldab Pauluse kirjadele omaseid isiklikke teateid, tervitusi, manitsusi. 13:23 mainitakse Timoteost, kes kuulus apostli laiemate kaastööliste hulka. Seega justkui saaks tõestada, et Heebrea teoloogia on  võrreldav Pauluse omaga. Kristuse lepitussurmaga on rajatud uus leping, mis tuli vana asemele. Kristusel oli juba enne lihaks saamist jumalik ülevus. Heebrea kiri tunnistab Kristuse olevat käsu lõppu, pidades silmas kultuslikku käsku, nii väidab ka Paulus, pidades silmas Toorat tervikuna. 
Kuid suuremad kui sarnasused Pauluse ja Heebrea kirja vahel on nende erinevused. Heebrea kirja keel ja stiil erinevad oluliselt Pauluse omast. Heebrea kreeka keel on kõrgstiili keel, laused hoolikalt viimistletud . 
 Vana Testamendi tsitaadid ei alga Heebrea kirjas kunagi Pauluse poolt tarvitatud vormelitega vaid: Jumal, tema Poeg, Püha Vaim, prohvet ütleb.  
Hb 2:3 järgi kuulub autor nende Jeesuse jüngrite hulka; Paulus aga rõhutab oma sõltumatust Jeruusalemma algapostlitest (GI 1-2).  
Olulisi erinevusi kristoloogias. Jeesusele omistatud ülempreestri tiitlit ei tarvita Paulus kusagil. Heebrea kõneleb Jeesuse ülestõusmise asemel enamasti Kristuse üles minemisest, mille kaudu ta on saanud ülempreestriks. Hb kirjas puudub vormel en Christo.  
Kui Paulus Kirjas Roomlastele 10:4 kõneleb Kristuse kui käsu lõpust, nii et käsk lunastusteena on alatiseks kaotanud kehtivuse, peab Hb sel puhul silmas ainult käsu kultuslikke sätteid. Hb kirja autori jaoks ei eksisteeri enam probleemi käsu tähtsusest lunastusele. Käsk on tema meelest ilmutuse madalam aste, mis on jäetud selja taha. Neist erinevustest järgneb, et Heebrea kirja ei saa kaudselt ega otseselt omistada Paulusele (või mõnele Pauluse õpilasele). Vastuolu Paulusega on märganud Luther, kui ta oma eessõnas septembri piiblile 1522.a. tõstis esile teise meeleparanduse keelamise Heebrea kirjas kui vastuolulise evangeeliumidele ning Pauluse kirjadele, tunnustas Hb kirja olevat peene epistlina, mis kirjast lahtudes kõneleb meisterlikult ja põhjalikult Kristuse preesterlusest.  
Aleksandria Klemens oletab, et Luukas võiks olla Pauluse poolt heebrea keeles kirjutatud kirja tõlkijaks. See arvamus ei pea paika, sest Heebrea kiri ei saa olla tõlge heebreakeelsest algupärandist.   
Juba Origenesele oli teada hüpotees, et Rooma Klemens on kirjutanud Hb. Kuid ka see ei pea paika.  
Tertullianusest peale on oletatud Hb autoriks Barnabast. Et Barnabas oli leviit Küproselt, siis arvati, et tema võis olla suuteline üksikasjaliselt kirjeldama Vana Testamendi kultust. Seegi ettepanek pole muud kui oletus.  
Teisiti pole lugu ka korduvalt valjendatud oletusega, et Hb võiks olla koostatud Apollose poolt. Aleksandrialasena oli Apollosel
kindlasti reetori ja kirjatundja haridus. Sellegi poolest ei ole võimalik tõestada, et temalt pärineksid Hb kirjanduslikud arutlused.  
Sama alguparane kui fantastiIine on A. v. Harnacki oletus, et Hb kirja on koostanud abielupaar Aquila ja Priscilla- sellest
on tingitud "meie"-vormi kasutamine. Et aga naisterahva autorlus tekitas pahandust, olevat juba varakult eemaldatud praescriptum
ning salatud maha, et naine on selle targa raamatu autoriks.   
Ükski neist oletustest ei anna probleemile rahuldavat lahendust. Kirja autor nähtavasti jääbki teadmatuks. Seepärast tuleb jääda juba
Origenese poolt väljendatud seisukohale, et Jumal üksi teab, kes on kirjutanud Heebrea kirja. Kuid autori teoloogiline hoiak on selge. Ta tahab teist kristlaste sugupõlve aidata katsumuste ning väsimise vastu, püüdes oma teoloogilises töös iseloomustada usku kui kristlaseks olemist.

Tekkelugu

Kirja koostamisaega saab ligikaudselt määrata. Kirjas on kirjeldatud on templikultust, mis aga ei eelda, et tempel oleks sellel perioodil alles. Autori argumentidest ei selgu, kas on kirjutanud enne või pärast 70.a. Seega saab argumenteerida vaid kirja põhjal. Samas on Heebrea I sajandi lõpu poole juba tuntud. Autor ning tema lugejad kuuluvad kristlaste teise põlvkonda (2:3), seepärast tuleb kirja tekkimisajana kõige enam kõnealla aeg 80. ja 90.a. vahel. Aga kuna kirjas on ka viiteid Jeruusalemma templiteenistusele just olevikus, siis on kirja heebrealastele tavaliselt dateeritud aega enne templi hävitamist 70. aastal . 
Ei ole teada kindlalt, kellele kiri on kirjutatud. Kui vaadata konteksti, siis kristlastele, kes olid haaratud Juudi kultuuri väärtustest. Seega arvatavasti kirjutati heebrealastele, kes olid pöördunud paganate grupp ning nad olid kogenud tagakiusu oma kristliku usu tõttu. Autor kirjutab kirja, kuna tahab demonstreerida, et kristlus on parem, ülem judaismist. Autor kartis, et heebrealased pöörduvad judaismi tagakiusu pärast. Ehk siis kiri on kirjutatud juudakristlastele, nende kalduvuse pärast kristlusest judaismi tagasi pöörduda. Suur viga oleks vahetada kristlus judaismi vastu välja, sest need, kes on hüljanud Jumala poolt pakutud päästest on tõsises ohus 
Kirja tsiteerib esimesena Rooma piiskop Clemens I.

Peateemad

Kirja heebrealastele on peetud Rooma kirja ja Pauluse kirja galaatlastele täiendavaks traktaadiks ning samuti omamoodi kommentaariks 3. Moosese raamatule ja templiteenistusele üldse. 
Kirja autori mõte on näidata Moosese õpetuse tõelist eesmärki ja tähendust ning selle sümboolset ja ajutist iseloomu. Teos kehastab juutide seadust kui ebatäiuslikku, kuna ei ole võimeline täitma oma ülesannet inimeste õigeks saamiseks Jumala ees. Juba Vana Testamendi prohvetid ennustasid ja kuulutasid, et Jumal loob uue lepingu, kuna vana ei olnud enam suuteline tegemaks seda, mis vaja. Uus seadus oli nähtav Moosese seadustes ja sai reaalsuseks Jeesuse ristitööle. Vana on möödunud ja usklikud peavad kinni pidama uuest. 
Kirja autor selgitab, et leviitide preesterlik teenimine kuulutas ette Jeesuse Kristuse teenimist ning et Seadusega ette nähtud ohvrid kuulutasid ette ristilöömist. Sellepärast ei olnud evangeelium mõeldud selleks, et Moosese käsuõpetust teisendada, vaid selleks et seda asendada ja tühistada. 
kirjas maalitakse meile pilt Jeesusest kui kõrgeimast preestrist, kes on läbinud taevaste taevad  ning selle kaudu avanud inimestele tee Jumala juurde.
Kiri annab ka julgustust usklikele tagakiusule vastu panema ning jääma kindlaks sellele, mida nad on Kristusest uskunud.
Kiri heebrealastele annab kristliku usu mõiste.

Erinevad vaated Jeesusele

Umbes teisel sajandil hakkasid kristlased vaidlema selle üle, kas Jeesus oli Jumal või inimene või mingil viisil hoopis mõlemat. Kirja Heebrealastele on sellistes tebatides kasutatud erinevatel juhtudel. Kirjas on kohti, kus esineb kõrgendatud vaade Jeesusele ning sellist vaadet ei leia peaagu et kusagilt mujalt Uuest Testamendist. Mujal Uues Testamendist on Jeesust selgesõnaliselt Jumalaks kutsutud väga harva, kui üldse(siiski öeldud Jumala Poeg). 
Heebrealastele 1:8 on viide Psalmile, kus arvatakse, et Jumal räägib oma Pojast ja kutsub teda Jumalaks: Aga Pojale ta (Jumal)ütleb, sinu troon, Jumal, seisab igavest ajast igavesti. 
Üks probleeme selle juures on veel see, et kreeka keelest saab seda salmi tõlkida erinevatel viisidel. Näiteks: Aga Poeg (Jumal) ütleb, Jumala troon seisab igavest ajast igavesti.
Veel tuuakse Heebrea kirjas välja see, et Jeesus oli täielikult inimene. Jeesus läks oma surma suurte karjumiste ja pisaratega, anudes, et Jumal päästaks tema surmast ning ta õppis kannatlikust läbi kannatuste.
Ning teine osa kristlasi teisel ja kolmandal sajandil vaidelesid selle üle, et kui on mõlemat tüüpi arvamusi, siis peaks neid kuidagi kooskõlastama, viima vastavusse. Näiteks öeldi, et Jeesus alustas oma elu tavalise inimesena ning sai jumaliku loomuse osaliseks tema ülendamise kaudu (Filiplastele 2:6-10) või et Jeesus oli samal ajal mõlemat- nii Jumal kui ka inimene .
Kahjuks ei saa me aga teada, mida kirja autor ise arvas Jeesusest.

Kiri eesti keeles

Georg Mülleri jutlustest 17. sajandi algusest on säilinud varasemad teadaolevad eestikeelsed kirjakohad kirjast heebrealastele.
Tekst ilmus esmakordselt tervikuna eesti keeles 1686 "Wastses Testamendis" kui "Rahmat Hebrealistille". 1694 Müncheni käsikirjas on kiri pealkirjastatud "Ramat Hebräalistele kirjotud" ja 1739 Piiblis "Apostli Paulusse Ramat Ebrea-rahwale kirjotud."