google/wiki40b huggingface dataset:
Peter Anton Hasselblatt

Peter Anton Hasselblatt (10. aprill 1751 Jõelähtme – 3. juuli 1791 Hageri) oli Eesti vaimulik.
Immatrikuleerus 20. oktoobril 1770 Leipzigi Ülikooli, oli kohal veel aastal 1774. Ülikoolis õppimise ajal külastas filosoof Immanuel Kanti. Ordineeriti õpetajaks 15. jaanuaril 1777.
Oli Hageri Lambertuse koguduse õpetaja (kutsuti õpetajaks 5. juunil 1776, introdutseeriti ametisse 12. veebruaril 1777) aastatel 1776–1791. Sai aastal 1790 Eestimaa konsistooriumi assessoriks. Suri aastal 1791, maeti 6. juulil 1791 Mõigu kalmistule.

Isiklikku

Tema isa Gustav Ernst Hasselblatt oli Jõelähtme Püha Neitsi Maarja koguduse õpetaja. Poeg Gustav Hasselblatt oli Viru-Nigula koguduse õpetaja, pojapoeg Carl Jacob Eduard Hasselblatt oli Kambja koguduse õpetaja, pojapoeg Friedrich Hasselblatt oli Karuse Margareeta koguduse õpetaja. Noorem poeg Otto Johann Hasselblatt oli Ridala Püha Maarja Magdaleena koguduse õpetaja. Emapoolne vanaisa Anton thor Helle oli Jüri koguduse õpetaja ja piibli eesti keelde tõlkija. Isapoolne vanaisa Christian Hasselblatt oli Noarootsi Püha Katariina koguduse õpetaja. Tema väimees Friedrich August Hörschelmann oli Viru-Jaakobi koguduse õpetaja, tütrepoeg Heinrich Emil August Hörschelmann oli Põltsamaa Niguliste koguduse ja Peterburi Anna koguduse õpetaja, tütrepoeg Carl Anton Ferdinand Hörschelmann oli Kose Püha Nikolause koguduse õpetaja, tütrepoeg Otto Friedemann Jakob Hörschelmann oli Nõo Püha Laurentsiuse koguduse õpetaja.
Lõunasaar (Novaja Zemlja)

Lõunasaar (vene keeles Южный остров) on Novaja Zemlja saarestiku lõunapoolseim saar. Teda eraldab Põhjasaarest Matotškin Šari väin ja Vaigatši saarest Kara Värav. Lõunasaar kuulub Arhangelski oblasti koosseisu. Saare pindala on 33 275 km², see on suuruselt kolmas saar Venemaal.
Saare lääneosas on Gussinaja Zemlja poolsaar. Saare kõrgus on kuni 1291 m.
Lõunasaarel on Belušja Guba asula ja Rogatšovo õhuväebaas.
Biokatalüüs

Biokatalüüs on orgaaniliste ühendite keemilise muundamise protsess, mis viiakse läbi looduslikke katalüsaatoreid – ensüüme – kasutades.
Ensüüm  on orgaaniline looduslik biopolümeer, keemilise ehituse põhjal globulaarvalk. Biokatalüüsis kasutatakse kahte tüüpi ensüüme: rakusiseseid (nt pagaripärm) või puhastatud ensüüme.
Biokatalüütilisi protsesse ja meetodeid kasutatakse tänapäeval nii toiduainete- kui ka keemia- ja ravimitööstuses. Tööstuses on enamkasutatav termin "fermentatsioon", mille puhul on tegu põhiliselt biokatalüüsiga algmaterjali oma fermentide või lisatud bakterikultuuride või pärmide ensüümide toimel.
Saduküla sovhoos

Saduküla sovhoos oli sovhoos Eesti NSV-s Jõgeva rajoonis Jõgeva külanõukogus.
Sovhoosi keskus oli Saduküla asundus (hiljem Saduküla).
Seisuga 1. november 1970 oli sovhoosil 5140 hektarit maad, sealhulgas põllumajanduslikku maad ilma õueaiamaadeta 3290 ha (haritavat maad 2140 ha).
Seisuga 1. november 1976 oli sovhoosil 5015 hektarit maad, sealhulgas põllumajanduslikku maad ilma õueaiamaadeta 2763 ha (haritavat maad 2375 ha).
1969. aasta keskmine töötajate arv oli 231.
Otto Hoffmann

Otto Konrad Ernst Hoffmann (23. september/5. oktoober 1866, Koeru – 8. juuni 1919) oli Eestis ja Lätis tegutsenud Eesti arhitekt, Riia Polütehnikumi professor ja rektor.
Algõpetuse sai ta koduõpetaja käest. Aastatel 1881–1885 õppis ta Peetri Reaalkoolis, lõpetades selle kooli esimese lennu.
1910. aastal kandideeris Hoffmann Tartu ülikooli arhitekti ametisse, kuid konkursi võitis keiserliku ülikooli viimane arhitekt Pavel Nikitin.
Hoffmann projekteeris 1912–14 ehitatud Tartu Ülikooli õppehoone praeguse aadressiga Vanemuise 46, samuti 1912. aastal valminud Ruhnu uue kiriku. Riias on tema projekti järgi rajatud näiteks kurtide laste kool (Aleksandra Čaka iela 42, 1897), Riia Polütehnilise Instituudi üks tiib (Raiņa bulvāris 19, 1909, tänapäeval Läti Ülikooli hoone) ja Evangeelsete Luteri Halastajaõdede Seltsi maja (Miera iela 45, 1904).

Isiklikku

Tema isa Heinrich Ferdinand Hoffmann oli Koeru koguduse õpetaja, ka tema vanaisa Dietrich Georg Mickwitz oli Koeru koguduse õpetaja. Tema vend Heinrich Richard Hoffmann oli misjonärina Indias, hiljem oli Ridala Püha Maarja Magdaleena koguduse õpetaja; vend Arthur Friedrich Wilhelm Hoffmann oli Viru-Jaakobi koguduse õpetaja; õemees (oli abielus tema kahe õe Anna Wilhelmine ja Selma Emiliega) Johann Heinrich Brasche oli Tallinna Toompea Kaarli koguduse õpetaja; õemees (oli abielus tema õe Anna Louisega) Daniel Burchard Lemm oli Kadrina- ja Kuressaare Laurentiuse koguduse õpetaja; õemees Oskar Ernst Emil Tomberg (oli abielus tema õe Margarethe Helene Elisabethiga) oli Koeru- ja Tallinna Toompea Kaarli koguduse abiõpetaja ja Jõelähtme koguduse õpetaja.
Jüri Ojaver

Jüri Ojaver (sündinud 14. veebruaril 1955 Jõhvis) on Eesti kunstnik ja skulptor
Lõpetas 1973. aastal Jõhvi keskkooli. Õppis 1973–1975 Eesti Põllumajandus Akadeemias majandusteaduskonnas. Kunstnikuna autodidakt. Töötanud reklaamikunstnikuna ning Tallinna Restaureerimisvalitsuses ja Vanalinna elamuekspluatatsioonivalitsuses kiviraiduri ning plekksepana. 1989. aastast tegev vabakunstnikuna. Jüri Ojaver on töötanud õppejõuna Eesti Kunstiakadeemias
Eesti Kunstnike Liidu liige 1991. aastast.

Looming

Viljelenud konstruktivistlikku skulptuuri, materjalideks peamiselt graniit, marmor ja paekivi.Tema tegevusvaldkonnaks on kolmemõõtmeline kunst, peamiselt installatsioon aga ka video- ja tegevuskunst.
Osalenud nii kodumaistel kui ka välisnäitustel alates 1984. aastast, sealhulgas ka Veneetsia ja Kwandju biennaalil. Ta on saanud grand-prix Riia skulptuuri kvadriennaalil ja Sorosi kunstikeskuse aastanäitustel. 1990. aastal lammutati puumaja, kus asus Jüri Ojaveri ateljee, ning selle allesjäänud materjale kasutades lõi kunstnik objekte ja kooslusi, millega algas ta tõeliselt särav võidukäik näitustel. Eriti Sorosi kaasaegse kunsti Eesti keskuse neljal aastanäitusel. Näiteks installatsioonid “Kaitstud kulgemine” 1990 ja “Valede võrk” 1995–1996.
Mõnevõrra juhuslikult sattus ta 1998. aastal Haapsallu aktsioonile “Kultuur. Kapital. Tugi”. 1999. aastal valiti Veneetsia biennaalile Eestit esindama kolm meest – Ando Keskküla, Peeter Pere ja Jüri Ojaver. Viimane eksponeeris seal üle kanali kaheosalist skulptuuri “Lukukivi”, mis praegu asub tema koduõuel.
Jaan Toomik & Jüri Ojaver ja kompanii avasid 2013. aastal Riia Ooperi- ja Balletiteatri ees legendaarse läti balletitantsija Maris Liepa skulptuuri.

Isiklikku

Abielus kunstnik Terje Ojaveriga. Elavad Laulasmaal.
Norrsanken

Norrsanken (eestirootsikeelne nimi; rootsi keeles Norrsanken või Norra Sanken) on Lääne maakonnas Vormsi vallas Hullo lahes asuv 3 hektari suurune saar. Saare rannajoone pikkus on 868 meetrit.
Saare koordinaadid on 58° 58′ N, 23° 15′ E. Saar asub 1,5 kilomeetrit Mõisaninast kagus. Saar on liivase pinnamoega, kuulub Vormsi maastikukaitseala koosseisu ja on looduskaitse all.
Endel Valk-Falk

Endel Valk-Falk (12. oktoober 1932 Rakvere – 18. september 2019) oli eesti nahakunstnik, restauraator ja köiteajaloolane.
Ta õppis aastatel 1941–1952 Rakvere 1. Keskkoolis ja aastatel 1952–1958 Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi tarbekunsti osakonnas köitekunsti (nahkehistöö) eriala.
1997. aastast kunstiteaduse magister, väitekirja teema: "Eduard Taska ja Eesti köitekunst".

Looming

Endel Valk-Falk on loonud albumeid, raamatuköiteid, külalisraamatuid, püüdes neis elustada vanu nahatehnikaid, koostanud oskussõnastikke, rikastanud köitetehnika sõnavara, loonud kreeka-slaavi köite restaureerimismetoodika.
Uue-Vändra vald

Uue-Vändra vald oli Eesti vald aastani 1939. Vald hõlmas Vändra kihelkonna idaosa. Valla nime alus oli Uue-Vändra mõis (Neu-Fennern).
Roman Sikora

Roman Sikora (sündinud 3. juulil 1970) on tšehhi näitekirjanik ja ajakirjanik.
Sündis Třineci linnas Kirde-Tšehhimaal, kasvas seal üles ja lõpetas 1988. aastal kohaliku kutsekooli metallurgia alal. Töötas Třineci raua- ja terasetööstuses, enne kui kolis Brnosse, et astuda Janáčeki muusika- ja etenduskunstide akadeemiasse (Janáčkova akademie múzických umění v Brně; tšehhikeelne lühend JAMU). Õppis seal kuus aastat. On töötanud Brno Linnateatris. 1998. aastal asutas koos mõttekaaslastega teatriteemalise veebiajakirja Yorick, kuhu muuhulgas ise kirjutas esseesid ja arvustusi, kritiseerides Tšehhi teatrites valitsevat akademismi. Praegu elab Prahas, töötab toimetajana ajakirjas "Literární noviny" ja veebisaidi Tiscali.cz juures, teeb kaastööd sõltumatule veebiväljaandele "A2larm".
Ta on kirjutanud paarkümmend teatri- ja raadiolavastust ning arvukalt artikleid ja arvustusi. 1997. aastal sai Sikora oma näidendiga "Smetení Antigony" (tõlge umbes "Antigone jäänused") Alfréd Radoki fondi korraldatud algupärase draama konkursil teise koha, selleks ajaks oli ta kirjutanud juba umbes 15 näidendit. Tema näidendeid on lavastatud ka väljaspool Tšehhi vabariiki, kõige rohkem on tema teoseid tõlgitud saksa, prantsuse, ungari ja sloveeni keelde.
2014. aastal tõi VAT Teater lavale Sikora näidendi "Masohhisti pihtimus" ("Zpověď masochisty")
2007. aastal tehti Sikorast film "Sikora. Malý osobní marketingový epos" ("Väike isiklik turunduseepos", režissöör Ivo Bystřičan), kus Sikora arutleb enese müümise-mittemüümise üle Brno linna taustal.
Battipaglia

Haldus

Battipaglia piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Bellizzi, Eboli, Montecorvino Rovella, Olevano sul Tusciano, Pontecagnano Faiano.
Battipaglia halduspiires asuvad järgmised asulad ja asumid: Aversana, Belvedere, Centro, Fasanara, Idrovora, Lido Lago, Monteleone, Parco Russo, San Emilio, San Gaetano, San Luigi, San Mattia, Sant'Anna, Santa Rosa, Schiavo, Serroni Basso, Serroni Alto, Spineta, Stella, Taverna delle rose, Taverna Maratea, Tempa delle Craste, Torre dei Mussi, Turco, Verdesca, Villa Lisa. Ainus madalama taseme haldusüksus (frazione) on Santa Lucia inferiore.

Loodus

Tusciano jõe kallastel asuva Battipaglia edelapiiriks on Türreeni meri.
Kolmekümne aasta (1961–1990) vaatluste andmetel on kõige jahedam kuu jaanuar (keskmine temperatuur +9 °C) ja kõige soojem kuu august (keskmine temperatuur +23,6 °C). Aasta keskmine sademete hulk on umbes 1100 mm, keskmiselt 84 sajupäeval aastas.

Ajalugu

Battipagliat on esmakordselt kirjasõnas mainitud 1080. aastal, kui Robert Guiscard andis Sele ja Tusciano jõgede vahelise maa-ala koos Castelluccio kindlusega Salerno kirikule.
Alar Pink

Alar Pink (sündinud 10. novembril 1975 Viljandis) on eesti ärijuht.
Õppinud Kopli kunstikoolis, lõpetanud Tallinna ülikoolis reklaami ja meedia eriala, lisaerialaks psühholoogia.
1996–1997 oli ta OÜ Vaimureklaam projektijuht, 1998–2001 Adell Saatchi ja Saatchi projektijuht.
2001–2007 oli ta AS Kalevi turundusdirektor, 2007–2009 AS Kalev Meedia juhataja, 2009–2010 Tallinna linnapea sotsiaalnõunik.
Alates 2010 on ta Tere AS-i turundusjuht. Alar Pink on portaali Neljas peatoimetaja.
Juut (perekonnanimi)

Juut on eesti perekonnanimi.
Perekonnanime Juut on pandud Metstaguse mõisas Järva-Jaani kihelkonnas ja Ervita mõisas Koeru kihelkonnas Järvamaal ning Abja ja Vana-Kariste mõisas Halliste kihelkonnas ja Karksi mõisas Karksi kihelkonnas Pärnumaal. Nimede eestistamisel määrati Juudi-nimelistele isikutele uueks perekonnanimeks Aia, Allik, Jalvendi, Jutt, Jõeäär, Mändla, Ollino, Pärnpuu, Põllussaar, Rainurm, Udumäe ja Velling.
1. jaanuaril 2017 sellise perekonnanimega inimesi Eestis ei ela või on neid vähem kui 5.
Jaak Rähesoo

Jaak Rähesoo (30. september 1941 Pärnu – 23. juuli 2019) oli eesti tõlkija ning teatrikriitik.

Haridus ja elukäik

Rähesoo lõpetas 1966. aastal Tartu Riikliku Ülikooli inglise filoloogia erialal, oli 1966–1969 samas aspirant ja 1969–1970 õppejõud. Aastast 1970 on ta tegutsenud vabakutselise tõlkijana Pärnus, aastast 1998 Tartus. 1995. aastal oli ta Tartu Ülikooli vabade kunstide professor, 1996–1997 New Yorgis Fulbrighti fondi stipendiaat.
Ta on avaldanud artikleid teatri ja kirjanduse kohta, kirjutanud saatesõnu tõlgetele ning tõlkinud peamiselt inglise ja ameerika kirjandust (T. S. Eliot, William Faulkner, John Fowles, James Joyce, George Bernard Shaw, Tennessee Williams, Virginia Woolf).
Rolandi laul

Rolandi laul (prantsuse keeles La Chanson de Roland) on prantsuse kangelaslaul, mida peetakse vanimaks prantsuse eeposeks.
"Rolandi laulu" vanim käsikiri (nn Oxfordi käsikiri) pärineb 12. sajandi keskpaigast ning sisaldab 4004 kümnesilbilist värssi, mis moodustavad erineva värsiarvuga stroofe. Eepos võib olla sündinud 10. sajandi lõpul ja saanud lõpliku kuju esimese ristiretke (1096–1099) aegadel.
"Rolandi laul" on ühe poeedi looming, mis põhineb muinasprantsuse luulepärimusel. Sündmustiku aluseks on 778. aasta 15. augustil Roncevaux' kuristikus Pürenee mäestikus toimunud Roncevaux' lahing, kus baskid ründasid frankide kuninga Karl Suure Hispaania sõjaretkelt tagasipöörduva armee järelväge.
"Rolandi laulu" süžee esineb muu hulgas ka fääri traditsiooni kuuluvates lugulauludes kvæði'des.
Miami maakond (Indiana)

Ajalugu

Maakond moodustati 30. jaanuaril 1833.
Varniai

Ajalugu

Linn asub vanal žemaitide asualal. XIV sajandil asus seal Medininkai asula. Aastail 1314–1399 rüüstasid seda korduvalt ristisõdijad ning aastal 1389 õnnestus neil viimaks žemaidid ajutiselt ka alistada.
Aastal 1417 lõi Vytautas Medininkai piiskopkonna (Medininkai piiskopkond oli praeguse Telšiai piiskopkonna eelkäija). Medininkai sai linnaõigused, sinna rajati ka katedraal. Vytautas andis ka sealsed talumehed maaisandatele pärisorjadeks. Kohalik rahvas ei olnud aga sellega nõus, samuti ei tahtnud nad loobud endistele jumalatele ohvrite toomisest. Tekkinud ülestõusu käigus rüüstati Medininkai, piiskop põgenes. Sellest ajast on säilinud linna saksakeelne nimetus – Medeniken.
XV sajandil tekkis Varnelė jõe teisele kaldale Varniai asula. Aastal 1539 kanti see esimest korda kaardile. XVI sajandil oli see üks tähtsamaid Leedu kultuuri keskusi. Piiskop Merkelis Giedraitis õnnestus Žemaitija ristiusustada. Varniais tegutses Mikalojus Daukša, kes tõlkis leedu keele katekismuse ja oli esimene selle keele arendaja. Ühtlasi lõi Daukša kontseptsiooni ühtsest Leedu rahvast, mis ei lange kokku riigi territooriumil elavate isikutega.
Aastal 1635 sai Varniai Magdeburgi õigused. Vaatamata oma tähtsusele oli asula siiski alevi staatuses.
Aastal 1740 toodi Varniaisse üle seni Kražiais asunud vaimulike seminar. XVIII sajandi kuuekümnendatel aastatel võtsid seminaris hariduse andmise üle jesuiidid. Aastal 1762 sai piiskopiks Jonas Lopacinskis, tema ajal valmis seminari hoone lõplikult.
Varniai oli piiskopkonna keskuseks aastani 1864. Kuna piiskopkonna territooriumil toetati aktiivselt Kastuś Kalinoŭski juhitud ülestõusu, siis likvideeriti järgmisel aastal piiskopkond. Vaimulike seminar viidi üle Kaunasesse. Seminari hoones on aastast 1999 Žemaitija piiskopkonna muuseum.
Aastail 1927–1931 asus Varniais koonduslaager, kus hoiti poliitilisi vange. Laager asus endise vaimulike seminari ruumides. Varniaist sai linn aastal 1950.
Rein Raud

Haridus

Raud lõpetas 1980. aastal Tallinna 7. keskkooli. Aastatel 1980–1985 õppis ta Leningradi ülikoolis jaapani filoloogiat. 1988. aastal jätkas ta õpinguid Helsingi ülikoolis; 1993. aastal sai ta filosoofialitsentsiaadi kraadi (Lic. Phil) ning 1994. aastal filosoofiadoktori kraadi. Väitekirja "The Role of Poetry in Classical Japanese Literature: A Code and Discursivity Analysis" on avaldanud Eesti Humanitaarinstituut.

Karjäär

1989–1998 oli Raud Eesti Humanitaarinstituudi kolleegiumi esimees, aastail 2005–2011 oli ta samas professor ning 2012–2015 juhtivteadur. 1995. aastast on ta Helsingi Ülikooli jaapani keele ja kultuuri professor. Tallinna Ülikoolis on ta olnud kultuuriteooria ja Aasia kultuuriloo professor ning aastast 2015 töötab ta seal vanemteadurina.
13. veebruaril 2006 valiti Rein Raud Tallinna Ülikooli rektoriks. Valimiskogus hääletas tema poolt 61 ja vastaskandidaat Andres Kollisti poolt 37 valimiskogu liiget. Erapooletuks jäi 2 valimiskogu liiget. Raua ametiaeg rektorina lõppes 2011. aastal.

Tegevus kirjanikuna

Raud on kirjutanud mitmeid ilukirjanduslikke teoseid. 1990. aastal avaldas ta ajaloolise romaani "Kaupo", mis käsitleb muinasliivlaste vanema elu ja tegevust. 1991. aastal ilmus seiklusromaan "Ratsanik Melchior" (teine trükk 2016), mida on peetud Eesti üheks silmapaistvamaks imeulme romaaniks.
2005. aastal võitis Raua romaan "Hector ja Bernard" (Tallinn: Tuum 2004, ISBN 9985-802-73-X) Kultuurkapitali aastapreemia.
Raud on kirjutanud ka müütilise spagetivesterni "Vend" (Tallinn: Tuum 2008), mis sisaldab viiteid Alessandro Bariccole ja Clint Eastwoodile. See räägib eikusagilt tulevast salapärasest võõrast, kes tuleb oma õde hädast välja aitama. Teose stiil on poeetiline, tegelased arhetüüpsed. "Vend" pälvis 2009. aasta Eduard Vilde nimelise kirjandusauhinna.
Aastal 2011 ilmus tema sulest romaan "Hotell Amalfi", mis räägib isekast sisekujundajast, kes saab ühel päeval kentsakatelt tegelastelt tellimuse kujundada parim hotell maailmas.
2012. aastal ilmus Raual mahukas romaan "Rekonstruktsioon", mis ründab organiseeritud religiooni. See on tõlgitud ka soome ja taani keelde.
Aastal 2015 ilmus postmodernistlik "Täiusliku lause surm", spiooniromaan traagilisest armastusloost nõukogude aja lõpus.

Tegevus intellektuaalina

Raud on avaldanud arvukalt artikleid ajakirjanduses. 2002. aastal avaldas ta Eesti Päevalehes poleemikat ning vastuväiteid tekitanud Ameerika Ühendriike kritiseeriva artiklisarja, mille eest sai aasta parima arvamusloo auhinna. 1999. aastal, pärast seda, kui Postimees kaotas ära kultuurileheküljed, saatis Raud 10 allkirjaga kirja PEN-klubi Norra osakonnale. Postimehe omanikust Norra kontserni Schibsted kritiseeriti seetõttu nii Norra kui ka Leedu ajakirjanduses.

Isiklikku

Rein Raua vanemad on kirjanikud Aino Pervik ja Eno Raud. Tema vend on muusik ja raadioajakirjanik Mihkel Raud ning õde on kunstnik ja lastekirjanik Piret Raud.
Ta on abielus Rosita Rauaga ning neil on kaks last: poeg Juhan (sünd. 1988) ja tütar Laura Liina (sünd. 1994).
Raud on tuntud polüglotina.
Singapur (Terminaator)

"Singapur" on 1998. aastal ansamblilt Terminaator ilmunud heliplaat.
Helene Kuma

Helene Kuma (kuni aastani 1935 Helene Gutmann; 7. september 1921 Tallinn – 11. oktoober 2009) oli eesti keraamik, kunstiteadlane ja pedagoog.
Helene Kuma oli pärit haritlaste perekonnast. Õppis Tallinna saksa tütarlaste humanitaargümnaasiumi algkoolis ja 1934. aastast Riigi Kunsttööstuskooli keraamika erialal, mille lõpetas 1939. aastal
Pärast 1940. aasta juunipööret töötas ta juulist kuni oktoobrini 1940 Eesti NSV Siseasjade Rahvakomissariaadis  sekretäri, tõlgi ja kartoteegiosakonna juhatajana.
Oktoobrist 1940. aastal suunati Helene Kuma Eesti NSV Siseasjade Rahvakomissariaadist  Eestimaa Leninliku Kommunistliku Noorsooühingu ELKNÜ Keskkomiteesse, kus ta kuni Teise maailmasõja alguseni oli tehniline sekretär, kuid juulis 1941 nimetati ta erisektori juhatajaks. Erisektor haldas salajasi dokumente ning muuhulgas pidas sidet ka NKVDga. Veel samal kuul 1941. aastal evakueerus Kuma Nõukogude tagalasse, kus jätkas komsomolitööd.
Aastal 1948 lõpetas ta Tallinna Riikliku Tarbekunsti Instituudi keraamikuna. Aastal 1953 lõpetas ta Leningradis Ilja Repini nimelise kunstiinstituudi kunstiajaloolasena.
Töötas 1959–1960 UNESCO stipendiaadina Prantsusmaal, Belgias, Taanis ja Itaalias, Kumal polnud välismaale saada mingi probleem, KGB andis alati kergelt loa. Lisaks oli Kuma viiekümnendatel lahutatud abikaasa Raoul Viies Välismaaga Sõpruse ja Kultuurisidemete Arendamise Eesti Ühingu presiidiumi esimees.
1963. aastal kunstiteaduse kandidaadiks.
Aastatel 1947–1994 töötas Helene Kuma õppejõuna Eesti Kunstiakadeemias, alates 1994. aastast emeriitprofessor.
Helene Kuma on kirjutanud monograafiaid ja artikleid, osalenud näitustel Eestis ja välismaal. Ta oli koguteose "Eesti kunsti ajalugu" üks kaasautoreid.
2002. aasta veebruaris autasustas president Arnold Rüütel teda 80. juubeli puhul ning 65 aasta pikkuse loometöö eest Valgetähe III klassi teenetemärgiga.

Looming

Helene Kuma elav ja mitmekülgne ornamendikäsitlus sisaldab rahvakunsti- ja taimemotiive. 1960. tõi Kuma eesti keraamikasse liikuva, rütmilise op-kunsti dekoori, mida kasutas eelkõige kööginõude ja väikeste vaaside kaunistamiseks. 1970-ndatel valmis tal suur seeria luikedega vaase. Tema keraamikaloomingusse kuulub vaase, kannusid, kausse, suhkru- ja soolatoose, kuid kõige tuntumad on tema köögiserviisid. Ta on loonud mitmeid toose toiduainete hoidmiseks ning kruuse ravimteede joomiseks. Vormid on lihtsad ning funktsionaalsed, oma karakteri saavad nad rikkalikust ja elegantsest ornamendist. Nõud on must-pruun-valge koloriidis, kuna tollastest kunstitoodete kombinaadi värvidest kõlbasid pärast põletamist toidunõudele vaid must ja pruun.
Helene Kuma matemaatikaõpetajast ema Faina Gutmann-Kuma oli tuntud niplispitsitegija, kes jagas 1928. aasta põllumajandusnäituselEduard Taskaga kuldmedalit. Kuma õppis pitsi tegemise selgeks juba lapsepõlves ning 1980-ndatel asus arendama seda käsitööliigist kunstivormiks.
2007. aasta Šveitsi parlamendivalimised

2007. aasta Šveitsi parlamendivalimised toimusid 21. oktoobril. Kõikides kantonites valiti parlamendi alamkoda – Rahvusnõukogu (Nationalrat) ja 24 kantonit 26-st valisid oma esindajaid ülemkotta – Kantonite Nõukokku (Ständerat). Kantonitest Zug ja Appenzelli Innerrhoden valisid oma esindajad hiljem.
12. detsembril 2007 valis parlament, Liidukogu (Bundesversammlung), Šveitsi täidesaatva võimu – Liidunõukogu (Schweizerischer Bundesrat). Liidunõukogu koosneb Šveitsi valitsusest ja riigipeast.

Muutused enne valimisi

Šveitsi Roheline Liberaalne Partei osaleb valimistel esimest korda. Partei tekkis Šveitsi Rohelise Partei Zürichi kantoniorganisatsiooni lõhenemisel. Partei erineb endisest emaparteist peamiselt finants- ja majanduspoliitilistes küsimustes.
Šveitsi rohelised liberaalid on võrreldes Šveitsi rohelistega nendes küsimustes parempoolsemad.
Maksapõletik

Maksapõletik ehk hepatiit (lad hepatitis) on haiguste rühm, mille ühiseks sümptomiks on maksa põletik. Maksapõletikku esineb nii inimestel kui ka loomadel.

Madudel

Madudel esineb maksas põletikku.
Xueshan

Xueshan (Xuě Shān; 雪山 'lumemägi') on mägi Taiwanil Keskmäestiku põhjaosas Xueshani ahelikus Taichungi linna idaosas paikneva Hepingi valla ja Miaoli maakonna kaguosas paikneva Hepingi valla piiril Shei-Pa rahvuspargis, saare kõrguselt teine tipp (3886 m). Geograafilised koordinaadid on 24°23′10″ N, 121°13′50″ E.
Kuni 20. sajandi alguseni tunti mäge läänes Mount Sylvia nime all. Jaapanlased andsid talle 1923 oma võimu ajal Taiwanil nimeks Tsugitakayama (次高山 'kõrguselt teine mägi'), sest ta oli samuti Taiwanil asuva Yu Shani järel tollase Jaapani võimuala kõrguselt teine mägi.
Volli Käro

Volli Käro (sündinud 13. detsembril 1940) on eesti näitleja.
Aastatel 1964–2011 oli ta Rakvere Teatri näitleja.

Isiklikku

Volli Käro on abielus näitleja Viive Aamisepaga. Nende poeg Allan Käro on ajaloolane. Tema isa vennapoja poeg Kirill Käro (sündinud aastal 1975) on eesti päritolu eesti ja vene näitleja.
Vladimir Petrovitš Dolgorukov

Vürst Vladimir Petrovitš Dolgorukov, ka Dolgoruki (vene keeles Владимир Петрович Долгоруков) (1696 — 31. mail 1761 Riia) oli Venemaa sõjaväelane (aastast 1755 kindralporutšik) ja riigitegelane.

Elulugu

Vladimir sündis Aasovi sõjakäikudes osalenud ja Põhjasõja 1708. aasta Holowczyni lahingus hukkunud Peeter I-e stolnik (Комнатный стольник) Pjotr Dolgorukovi (1663–1708) ja Anna Ivanovna Buturlina pojana. Tema vend oli tõeline salanõunik ja diplomaat Sergei Dolgorukov (1696–1761).
9. mail 1739 määrati Peterburi tragunipolgus alampolkovnikuna teeninud Vladimir Riia tragunipolgu ülemaks Liivimaa kubermangus. 17. septembril 1742 ülendati ta kindralmajoriks ja määrati ka Riia viitsekuberneriks, aastail 1751–1753 oli ta Liivimaa kindralkuberneri krahv Peter von Lacy (1678–1751) asetäitja, 1753–1758 Eestimaa kuberner ja 1758–1761 taas Liivimaa kindralkuberneri asetäitja.
Ta oli kantud Liivimaa rüütelkonna matriklisse nr.179 all ja 5. märtsil 1756 kanti ka Eestimaa rüütelkonna matriklisse suguvõsana nr.183.

Mõisavaldused

1757. aastal kuulus talle Lubja mõis Viimsi juures.