Aleksandr Puškin

Päritolu

Puškin pärineb Puškinite tituleerimata aadlisuguvõsast, mis genealoogilise legendi järgi pärineb "ausast mehest" Ratšast ("мужу честну" Ратше). Puškin ise samastas oma sugupuus esiisa Ratša kroonikates mainitud Ratmiriga – Aleksander Nevski kaasaegsega, kes hukkus 1268. aastal Rakovori lahingus. Puškin aga eksis. Puškinite esimene allikates mainitav eellane oli Gavrila Aleksitš, kes oli sugupuu järgi Radša lapselapselaps. Aleksitš osales 1240. aastal Neeva lahingus ja oli niisiis ise Aleksander Nevski kaasaegne. Seega pidi Puškinite esiisa Radša elama sada aastat varem.
Puškin kirjutas oma sugupuust sageli nii värsis kui ka proosas. Ta nägi oma esivanemates näidist tõelisest "aristokraatiast", isamaad ausalt teeninud, kuid valitsejate soosingut mitte pälvinud ja "tagakiusatud" iidsest suguvõsast. Ta kirjutas korduvalt (sealhulgas ilukirjanduses) oma emapoolsest vanavanaisast, aafriklasest Abram Petrovitš Hannibalist, kellest sai Peeter I teener ja kasvandik ning hiljem sõjaväeinsener ja kindral.
Puškini isapoolne vanaisa Lev Aleksandrovitš Puškin oli suurtükiväepolkovnik, kaardiväekapten. Isa Sergei Lvovitš Puškin oli vaimukas seltskonnainimene ja harrastusluuletaja. Puškini ema Nadežda Ossipovna oli Hannibali lapselaps. Isapoolne onu Vassili Lvovitš Puškin oli tuntud luuletaja Nikolai Karamzini ringkonnast. Õdedest ja vendadest jõudsid täiskasvanuikka Olga Pavlištševa ja Lev Sergejevitš Puškin.

Lapsepõlv

Puškin sündis 26. mail (6. juunil) 1799 Moskvas. Jelohhovo Jumalailmumise kiriku (praegu on selle kohal Jelohhovo Jumalailmumise peakirik) meetrikaraamatus on 1799. aasta 8. juuni kohal muu hulgas niisugune kanne: "27. mai. Kolleegiumiregistraator Ivan Vassiljev Skvartsovi majas sündis tema üürilisel major Sergi Lvovitš Puškinil poeg Aleksandr. Ristitud 8. juunil. Ristiisa krahv Artemi Ivanovitš Vorontsov, ristiema eelnimetatud Sergi Puškini ema, lesknaine Olga Vassiljevna Puškina".
Suvekuud 1805–1810 veetis tulevane luuletaja tavaliselt oma emapoolse vanaema Marija Aleksejevna Hannibali (1745—1818, sündinud Puškina, suguvõsa teisest harust) juures Zahharovo külas (praegu Moskva oblasti Odintsovo rajoon) Zvenigorodi lähedal.

Noorpõlv

Puškin alustas õpinguid 1811. aastal Peterburi eeslinna Tsarskoje Selo lütseumis koos hilisemate Venemaa kuulsate kirjandustegelastega Ivan Puštšini, Wilhelm Küchelbeckeri ja Anton Delwigiga. Kirjandustegevusega alustas juba lütseumiaastatel ja 1814. aastal ilmus tal esimene luuletus ("К другу стихотворцу"). Pärast Tsarskoje Selo lütseumi lõpetamist 1817. aastal, astus Aleksandr Puškin tööle Välisasjade Kolleegiumisse ja omas õukonnas kammerjunkru auastet. Puškin ise polnud oma auastmega rahul ja see on tekitanud täieliku segaduse Vene kirjandusloos, kus on arvatud, et tegemist oli madala auastmega. Tegelikult vastas aastast 1800 kammerjunkru auaste riiginõuniku või kapten-komandöri auastmele. Töötamise ajal Välisasjade Kolleegiumis jätkas ta kirjandustegevust ja osales ka aktiivselt Venemaa keisri õukonna seltsielus. 1820. aastal ilmus ta esikpoeem "Ruslan ja Ljudmilla".
1820. aastal Peterburis avaldas ning levitas ta Peterburis autoritaarse keisrivõimu vastase epigrammi, mille eest ta saadeti administratiivkorras asumisele Lõuna-Venemaale (Jekaterinoslav, Kišinjov ja Odessa), kus ta kirjutas romantilised poeemid "Kaukaasia vang", "Bahtšisarai purskkaev" ja "Vennad röövlid". 1823. aastal alustas ta värssromaani "Jevgeni Onegin".
1824. aastal saadeti Puškin keisrivõimu poolt asumisele Venemaa põhjapiirkondadesse, vanematekoju Mihhailovskojesse, kus asudes jätkas tööd romaaniga "Jevgeni Onegin" ning kirjutas ka romaani "Boriss Godunov". Aleksandr Puškin viibis Mihhailovskojes ka 1825. aasta detsembris, kui Peterburis Talvepalee väljakul toimus dekabristide ülestõus.
1826. aastal andis uus keiser Nikolai I armu ning lubas ta asuda elama Moskvasse, kuid juba 1828. aastal seati Puškini üle tema poliitiliste väljaütlemiste ja kirjandusteoste eest jällegi Venemaa Riiginõukogu otsusega Kolmanda osakonna politseilise järelevalve alla.
1830. aastal abiellus Aleksandr Puškin Natalja Gontšarovaga. Enne pulmi külastas ta Boldino mõisa, kuhu ta oli sunnitud jääma pikemaks ajaks piirkonnas levinud nakkushaiguste tõttu. Seda Puškini kirjandusperioodi nimetatakse Boldino sügiseks. Puškin abiellus 1831. aasta 15. mail ning kolis seejärel Peterburi, kus ta kogus arhiividest materjale ning kirjutas nende alusel ajaloolised teosed "Dubrovski", "Kapteni tütar" ja "Pugatšovi lugu".
1837. aasta 9. veebruaril (vkj 27. jaanuaril) kohtus Aleksandr Puškin auhaavamise lahendamiseks määratud duellil Georges d'Anthesiga, millel saadud haavadesse ta suri 10. veebruaril (vkj 29. jaanuaril) oma majas Peterburis Moika kaldapealsel.

Duell ja surm

Puškin hukkus tollel ajal aurikkumiste puhul lahendamiseks tavaks olnud duellil prantsuse päritolu Hollandi saadiku parun Heeckereni kasupoja, keisri kavalergardide polgu porutšiku Georges d'Anthèsiga. Duelli käigus esimesena püstolist tule avanud d'Anthès haavas surmavalt Puškinit, kes haavatuna tegi vastulasu, millega haavas d'Anthèsi rindkere piirkonda. D'Anthèsi pääsemise kohta on käibel versioon, et ta kandis "alatult" vormiriietuse all teraskürassi, millelt rikošetiga põrganud kuul ainult riivas ta paremat kätt ning tekitas rindkerepõrutuse. d'Anthèsi enda seletuse järgi põrkas Puškini lastud kuul tagasi tema mundrinööbist, mis päästis tema elu.
Enne surma jõudis Puškin vahetada kirju tsaar Nikolai I-ga, kes lubas hoolitseda ta naise ja laste eest. Tõepoolest andis keiser korralduse maksta kõik Puškini võlad ja anda perele ühekordset toetust 10 000 rubla, lisaks määras ta Puškini naisele pensioni, tütrele kaasavara ning poegadele tasulise paažiteenistuse. Siiski pidas ta Puškinit piisavalt ohtlikuks liberaalide juhiks, et mitte lubada avalikku matuserongkäiku; ka jumalateenistus Peterburis viidi algselt planeeritud Iisaku katedraalist üle Konjušennaja kirikusse. Puškin maeti Svjatogorski kloostrisse Pihkva kubermangus (praeguses Pihkva oblastis).

Vanaisa Hannibal

Puškini emapoolne vanaisa Ibrahim Petrovitš Hannibal oli pärit Aafrikast (arvatavasti Eritreast või Tšaadist), Peeter I kasupoeg. 1742 ülendati ta kindralmajoriks ja määrati Tallinna ülemkomandandiks (Ревельским обер-комендантом); 1762. aastal vabastati vanuse tõttu sõjaväeteenistusest.

Elu ja tegevuse kajastamine kunstis

Puškinit on kujutatud paljudes eri žanrides. 1910. aastal valmis esimene film Puškinist, tänaseni säilinud "Жизнь и смерть Пушкина" ("Puškini elu ja surm"). Filmi lavastas Vassili Gontšarov, nimiosa mängis Vladimir Krivtsov. Tuntumate seas on ka "Poeet ja tsaar" (1927), "Reis Arzrumi" (1936), "Poeedi noorus" (1937), "Puškin" (1958), "Puškini hukk" (1967), "Sügis" (1982), "Viimane tee" (1986), "Romanss poeedist" (1992) ja "Puškin. Viimane duell" (2006). Aleksandr Puškini lütseumiaastaid kajastab Eesti režissööri Andres Puustusmaa mitteajalooline seiklusfilm "1814".
Üks tuntumaid eluloolisi romaane Puškinist on Juri Tõnjanovi "Puškin". Mihhail Lermontov pühendas Puškinile luuletuse "Poeedi surma puhul". Puškinist on kirjutanud Marina Tsvetajeva ja Daniil Harms, Mihhail Bulgakov kirjutas näidendi "Aleksandr Puškin".

Mälestuse jäädvustamine

Aleksandr Puškini järgi on nimetatud terve rida asulaid, tänavaid, organisatsioone, sõidukeid ja inimesi, talle on püstitatud arvukalt mälestusmärke. Segaduse vältimiseks tuleb arvestada, et Aleksandr Puškin pole ainus sellenimeline. Mitmed asulad, näiteks Moskva oblastis asuv Puškino, on saanud nime Puškinite bojaarisuguvõsa teiste liikmete järgi.)
Puškiniks nimetati 1937. aastal endine Tsarskoje Selo linn. 1925 anti Pihkva oblasti Tobolenetsi asulale uueks nimeks Puškinskije Gorõ ("Puškini mäed"), hiljem on selle järgi nime saanud Puškinogorski rajoon. Puškini tänavad on näiteks Peterburis, Harkivis, Odessas, Simferopolis, Doni-äärses Rostovis, Jerevanis, Riias, Skopjes ja Novi Sadis. Puškini väljakud on muuhulgas Moskvas ja Soulis.
Esimene mälestusmärk Puškinile püstitati 1880. aastal Tveri bulvarile Moskvas, selle autor oli vene skulptor Aleksandr Opekušin. 1937 viidi see üle vastnimetatud Puškini väljakule. Eestis on Puškini mälestusmärgid Sillamäel (Aleksandr Puškini mälestusmärk Sillamäel) ja Narvas (Aleksandr Puškini mälestusmärk Narvas).
Puškini muuseumid on muuhulgas Moskvas, Peterburis, Puškinogorski rajoonis, Novgorodis, Toržkis, Kiievis, Kišinjovis, Gurzufis, Odessas ja Vilniuses. Pihkva oblastis tegutseb Mihhailovskoje muuseum-looduskaitseala.
Puškini nime kannavad asteroid nr 2208 ja kraater Merkuuril.
1999. aastal vermis Venemaa keskpank mündiseeria Puškini portreedega tema 200. sünniaastapäeva tähistamiseks.
2014. aastal otsustati Tartu Vene Lütseum nimetada Tartu Aleksandr Puškini Kooliks.