Naiste male maailmameistrivõistlused

Naiste male maailmameistrivõistlused (inglise keeles Women's World Chess Championship) on naiste maailmameistrivõistlused males. Nende võitjast saab naiste male maailmameister.
Rahvusvaheline Maleföderatsioon (FIDE) asutati 1924. aastal. Erinevalt meeste esivõistlustest maailmameistri tiitlile, hakati FIDE initsiatiivil korraldama maleturniire naiste maailmameistri väljaselgitamiseks üsna varakult – 1927. aastal.

MM-i turniirid 1927–1939

Enne teist maailmasõda jõuti pidada 7 MM-i turniiri (1927, 1930, 1931, 1933, 1935, 1937, 1939). Need korraldati paralleelselt maleolümpiaga samas paigas. Kõik turniirid võitis Vera Menchik veenva eduga. Vaid ühe viigi tegi ta 1927. aastal MM-il Londonis ja 1930. aastal Hamburgis; 1931. aastal Prahas ja 1933. aastal Folkestone'is võitis Menchik kõik partiid.
1927. aastal Londonis sai Menchiku järel teise koha Katarina Beskow (Rootsi) ja kolmanda Paula Wolf-Kalmar (Austria). 1930. aastal Hamburgis ja 1931. aastal Prahas tuli Menchiku järel teiseks Wolf-Kalmar. 1937. aastal MM-il Stockholmis teiseks jäänud Clarice Benini (Itaalia) kaotas võitjale 4 punktiga. 3.–4. kohta jagasid Milda Lauberte (Läti) ja Sonja Graf (Saksamaa). 1939. aastal Buenos Aireses teiseks jäänud Graf kaotas võitjale 2 punktiga. Läti maletaja Lauberte, kes Menchikuga mängis viiki, saavutas 6. koha.
1937. aastal toimus Semmeringis lisaks MM-turniirile veel MM-tiitlimatš Menchiku ja Sonja Grafi vahel, mille Menchik võitis ülekaalukalt. See peeti juulis, kuu aega enne 6. MM-i turniiri Stockholmis.

Tiitlipretendendi väljaselgitamine 1951–1999

Aastatel 1951–1969 pääsesid tsooniturniiride paremad otse pretendentide turniirile. Selle võitja sai õiguse kohtuda MM-tiitlimatšis valitseva maailmameistriga. Erandlik juhtum oli 1955. aastal, kui pretendentide turniiri võitis Olga Rubtsova. FIDE otsustas MM-tiitlimatši asemel korraldada 1956. aastal matšturniiri maailma kolme tugevaima maletaja (Jelizaveta Bõkova, Ljudmila Rudenko ja Rubtsova) vahel. Selle võitis Olga Rubtsova ja tuli maailmameistriks.
Aastatel 1970–1975 pääsesid tsooniturniiride paremad mängima tsoonidevahelisele turniirile, mille kolm paremat lülitati koos viimase MM-tiitlimatši kaotajaga pretendentide matšturniiri koosseisu. Pretendentide finaalmatši võitja sai õiguse kohtuda MM-tiitlimatšis valitseva maailmameistriga.   
Aastatel 1976–1984 pääsesid tsooniturniiride paremad mängima kahele tsoonidevahelisele turniirile, millede kolm paremat (3 + 3) lülitati koos viimase MM-i pretendentide finaalmatši kaotaja ja tiitlimatši kaotajaga pretendentide matšturniiri koosseisu. Pretendentide finaalmatši võitja sai õiguse kohtuda MM-tiitlimatšis valitseva maailmameistriga.
Aastatel 1985–1991 pääsesid tsoonidevaheliste turniiride paremad taas pretendentide turniirile (matšturniiri asemel).
Aastatel 1992–1999 pääsesid tsooniturniiride paremad mängima ainsale tsoonidevahelisele turniirile, kus rakendati šveitsi süsteemi. Turniiri 6–7 paremat lülitati koos viimase MM-i pretendentide finaalmatši kaotaja ja viimasel pretendentide turniiril teise-kolmanda koha saanutega pretendentide turniiri koosseisu. Pretendentide turniiri kaks paremat mängisid omavahel matši õigusele kohtuda MM-tiitlimatšis valitseva maailmameistriga.

Maailmameistri väljaselgitamine alates 2000

2000. aastal muudeti kardinaalselt MM-korraldust: korraldati ELO-reitingu alusel komplekteeritud 64 osavõtjaga MM-turniir, kus mängiti nokautsüsteemis. Turniiri kaks edukamat mängisid neljast partiist koosneva finaalmatši. Võitja kuulutati maailmameistriks.
2011. aastal muudeti MM-korraldust. Jätkati MM-turniiri läbiviimisega, mille võitja tuli maailmameistriks, kuid uuendusena sätestati, et FIDE grand prix' sarja võitja saab õiguse kohtuda MM-tiitlimatšis valitseva maailmameistriga.