google/wiki40b huggingface dataset:
Andosoolid

Andosoolid on vulkaanilistele piirkondadele iseloomulikud huumuserikkad mustjapruunid mullad. Muldade nimetus tuleneb jaapani keelest, kus an tähendab tumedat ja do mulda. Nende tekkimist soodustavad sulfaatide poolest rikkad purskekivimid (basalt, andesiit, rüoliit).
Andosoolidele on iseloomulik suur vulkaanilise klaasi sisaldus, samuti ka suur amorfsete ainete sisaldus. Andosoolid sisaldavad tüüpiliselt allofaani, imogoliiti ja ferrihüdriiti.

Andosoolide levik

Enamasti esinevad andosoolid vulkaaniliselt aktiivsetes piirkondades, harva ka väljaspool aktiivse vulkanismi tsoone. Niisketes ja poolniisketes piirkondades ning happelistes tingimustes võivad andosoolid tekkida väljaspool vulkaanilisi piirkondi, kui pinnas sisaldab suurel hulgal silikaate ja ümbruskonnas leidub lössi ning savimineraale (sel moel on tekkinud andosoolid Rio Grande do Sulis).  Nad katavad  ligikaudu 1 % jäävabast maismaa osast, põhiliselt on need levinud Vaikse ookeani tulerõngas, ent ka Ida-Aafrika riftivööndis, Itaalias, Islandil ja Havail, kohati ka Saksamaal ja Prantsusmaal.

Andosoolide kasutamine

Kuna andosoolid on enamasti hilise tekkega mullad, on need tavaliselt äärmiselt viljakad (erandiks on mõningad troopilised piirkonnad, kus pinnases leiduv fosfor on mingil põhjusel seotud). Taolistes piirkondades lisatakse mullale fosforväetisi või lupja. Fossiilseid andosoole on siiski leitud ka Kambriumieelsetest kihistutest.
Andosoolne pinnas talub äärmiselt intensiivset põllharimist. Andosoolse pinnasega riisikasvatuspiirkonnad Jaava saarel on üheks tihedamini asustatud alaks kogu maailmas. Mujal kasvatatakse andosoolsetel muldadel puuvilju, maisi, tee, kohvi ja tubakat. USA loodepiirkondades kasvavad andosoolsetel muldadel äärmiselt kõrge boniteediga metsad.
A Girl like Me

"A Girl like Me" on Rihanna teine album. Selle andis välja plaadifirma Def Jam Records Jaapanis 19. aprillil 2006, Inglismaal 24. aprillil ja USAs 25. aprillil 2006.

Singlid

1. "Pon de Replay"
2. "Unfaithful"
3. "We Ride"
4. "Break It Off"
Ussuriisk

Kliima

Alevis on parasvöötme mussoonkliima. Jaanuari keskmine õhutemperatuur on –14,7 ja augusti keskmine õhutemperatuur on 20,5 kraadi. Aasta keskmine temperatuur on 4,9 kraadi.
Yves Rosseel

Yves Rosseel on Belgia Genti Ülikooli psühholoogia ja haridusteaduste teaduskonna andmeanalüüsi osakonna kaasprofessor. Tema peamisteks uurimishuvideks on ajukuvamisseadmete andmete analüüs, seotus ja põhjuslikkus, ja struktuurivõrrandite modelleerimine. Ta on loonud ja haldab R-i vabavaralist lisapaketti lavaan, mis võimaldab struktuurivõrrandite modelleerimist. Lavaan on lühendatud versioon sõnadest latent variable analysis.

Seos Eestiga

Aprillis 2015 viis Yves Rosseel käitumis-, sotsiaal- ja terviseteaduste doktorikooli raames läbi kolmepäevase kursuse struktuurivõrrandite modelleerimist (ingl. k. structural equation modeling ehk SEM) R-i lisapaketti lavaan kasutades.
Priit Strandberg

Priit Strandberg (sündinud 18. augustil 1989) on eesti näitleja.
Ta lõpetas aastal 2008 Vanalinna Hariduskolleegiumi teatriklassi ja aastal 2012 Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikooli.
Ta töötab Tartu teatris Vanemuine.
2016. aastal ilmus Priit Strandbergil album "Valvab"
Jānis Peters

Jānis Peters (sündinud 30. juunil 1939 Priekules) on läti luuletaja, publitsist, ühiskonnategelane ja diplomaat.
1958. aastal lõpetas Jānis Peters Liepāja 6. Keskkooli. 1957–1963 töötas ta Liepāja Draamateatris lavatöölise ja lavastaja assistendina. 1963–1964 töötas ta Liepāja rajooni ajalehe Ļeņina Ceļš toimetuses, 1964–1967 ajalehes Cīņa. 1967–1972 oli Peters ajakirja Zvaigzne proosaosakonna toimetaja.
Esimene Jānis Petersi luuletus avaldati ajakirjanduses 1961. aastal, esimene luulekogu ilmus 1968. aastal. 1968. aastal võeti ta Kirjanike Liidu liikmeks, oli seal 1974–1976 juhatuse sekretär ja 1985–1990 juhatuse esimees.
Jānis Peters oli üks Läti Rahvarinde asutajaid ja liidreid. 1990–1992 oli ta Läti alaline esindaja Moskvas, 1992–1997 Läti täievoliline suursaadik Venemaal.
Alates 1998. aastast on ta Krišjānis Valdemārsi Fondi juhataja, alates 1999. aastast Läti Ülikooli Ida-Euroopa Instituudi Ühiskondlike Suhete Instituudi direktor.
Oma luules on Jānis Peters mõtestanud Läti ajalugu ja lätlaste rahvuslikku iseloomu ning käsitlenud ka tänapäevasündmusi.
Giorgi Giorgadze

Giorgi Giorgadze (gruusia keeles გიორგი გიორგაძე; sündinud 10. oktoobril 1964) on gruusia maletegelane, maletreener, malekohtunik ja maletaja, rahvusvaheline suurmeister (1993), rahvusvaheline organisaator (2014), FIDE vanemtreener (2015), rahvusvaheline arbiiter (2016).
Giorgadze on Gruusia Maleföderatsiooni president (2018. valiti ta ametisse neljandaks ametiajaks). Ta tegutseb ka maletreeneri ja malekohtunikuna. Ta oli 2018. aastal Bathumis toimunud maleolümpia ja naiste maleolümpia peakorraldaja ning FIDE naiste Grand Prix 2013–2014 sarja peakorraldaja ja peakohtuniku asetäitja. 
Maletajana on ta tulnud kahel korral Gruusia malemeistriks (1982, 1988). 1989. aastal sai ta NSV Liidu meistrivõistluste finaalturniiril Odessas 12. koha. Suurmeistriks sai Giorgadze 29-aastaselt 1993. aastal. Kolm aastat varem sai ta FIDE-lt rahvusvahelise meistri nimetuse. Detsembris 1997 osales ta FIDE maailmameistrivõistluste turniiril Groningenis (100 osavõtjat, nokautsüsteem), kus ta sai turniiritabelis 40. asetuse. Ta võitis avaringis Étienne Bacrot’d, kuid kaotas teises ringis Michael Adamsile.
Toddi maakond (Minnesota)

Ajalugu

Maakond moodustati 1855. aastal.
Riguldi vald (1939)

Riguldi vald oli vald Läänemaal aastail 1939–1950.
1. aprillil 1939 oli vallas 1758 elanikku.

Väljavõte Vabariigi Presidendi otsusest nr. 88 – 7. oktoobrist 1938 (RT 1938, 87, 776)

16. Riguldi vald – maa-alaga, mis moodustub: a) senise Rikholdi valla maa-alast; b) senise Nõva valla Kiritse ja Valipe külade ning osa Vihterpalu metskonna Riguldi metsandiku maa-aladest; c) senise Sutlepa valla Metsküla piirkonnast.

Külanõukogude moodustamine ja valla likvideerimine

1945 septembris moodustati Riguldi vallas Tuksi külanõukogu keskusega Vana külas ja Vanaküla külanõukogu keskusega Vanaküla külas. 1950. aastal Riguldi vald likvideeriti ja selle alad arvati Haapsalu rajooni koosseisu.
Hassani rajoon

Geograafiline asend

Hassani rajoon asub Amuuri ja Peeter Suure lahe ääres. Rajooni kuulub 20 saart, suuremad neist on Bolšoi Pelis, Furuhjelmi, Stenini, Antipenko ja Sibirjakovi saar. Piirneb Hiina ja Põhja-Koreaga.

Reljeef

Reljeef on kohati tasane, kohati mägine. Kõrgeim mägi on Võsotnaja mägi kõrgusega 996 m. Kallastel on rohkelt lahti ja laguune, liivarandu ja panku.
Rajoonis on palju jõgesid, suuremad on Barabaševka, Narva, Amba, Gladkaja, Poima, Tumannaja. Järvedest on tuntuimad Lebedinoje, Zaretšnoje, Karasje, Ptitšje, Lotos, Hassan, Bolšoje Mramornoje ja Maloje Mramornoje.

Taimestik ja loomastik

Rajoonis on unikaalne loodus, sellepärast hõlmavad rajooni suurt osa looduskaitsealad Kedrovaja Pad ja Kaug-Ida mere looduskaitseala.
Loomadest elavad rajoonis rebane, kährik, mäger, tähnikhirv, küülik, kaugida hirv, karu, amuuri tiiger, amuuri leopard.
Taimedest kohtub kalmumände, raudkaski, teravaokkalisi jugapuid, kollaseid vahtraid, Take pärnasid, kolomikta aktiniidiaid, Schlippenbachi rododendroneid.

Kliima

Rajoonis on mussoonparaskliima kuiva ja külma talvega ning niiske ja sooja suvega. Kõige külmema kuu, jaanuari keskmine õhutemperatuur on umbes –9 °C. Kõige soojema kuu, augusti keskmine õhutemperatuur on +20...+22 °C.

Ajalugu

Venelased hakkasid rajoonialasid omandama 1860. aastal. 1870. aastatel jõudsid sinna vene vanausulised, kes olid rajoonialade esimesed püsielanikud.
1881. aastal moodustati Possieti piirkond Primorje oblasti Ussuuri krai koosseisus. 1917. aastal kuulus piirkond Primorje oblasti Nikolsk-Ussuriiski maakonda ning jagunes kaheks vallaks. Aastatel 1920–1922 oli Kaug-Ida Vabariigi Primorje oblasti Nikolsk-Ussuriiski maakonnas. 1922. aasta 6. novembril moodustati Possieti rajoon keskusega Slavjankas. Aastail 1928–1971 oli rajooni keskuseks Kraskino.

Haldusjaotus

Rajoonis on kuus linnaasundust ja kaks külaasundust, kuhu kuulub kokku kuus alevit (Slavjanka, Kraskino, Zarubino, Posjet, Primorski, Hassan), alevik Suhhanovka ja 21 küla.
Henri Käsper

Henri Käsper (sündinud 7. aprillil 1972 Tallinnas) on Eesti ettevõtja, suhtekorraldaja ja pokkerimängija. 
Käsper on Eesti venekeelse ajalehe Den za Dnjom ning Baltimaade suurima suhtekorraldusfirma KPMS üks asutajaid.

Haridus

Henri Käsper lõpetas 1990 Tallinna 1. Keskkooli. Sama aasta sügisel astus Tartu Ülikooli, kus omandas hariduse ajakirjanduse ja kommunikatsiooni erialal.

Pokker

Henri Käsper on üks edukamaid turniiripokkeri mängijaid Eestis, olles live-turniiridelt pokernews.com-i andmetel võitnud kokku ligi 300 000 dollarit ning tulnud sellel alal kolm korda Eesti meistriks. Käsper on osalenud mitme pokkeriturniiri korraldamisel. Henri Käsper on kommenteerinud Kanal 2 ülekandeid Euroopa pokkeriturneedelt.
2008. aastal valiti Henri Käsper pokkeriportaali PokerNews lugejaküsitluse põhjal aasta parimaks Eesti pokkerimängijaks ning 2009. aastal pokkeriga tegelevate ettevõtete esindajatest moodustatud žürii poolt Eesti aasta pokkeripersooniks.

Isiklikku

Henri Käsper on abielus Katri Käsperiga, kes on Eesti üks edukamaid naispokkerimängijaid.
Jaan

Jaan on eesti mehenimi. Nimi on muganenud nimest Johannes.
1. jaanuari 2017 seisuga oli Eestis eesnimi Jaan 4745 mehel. Jaan on Eestis populaarsuselt 16. mehenimi. Jaan oli keskmiselt 57 aasta vanune (mediaanvanus oli 61).
Kõige populaarsem oli eesnimi Jaan vanuserühmas 70–74, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 98 ning Viljandi maakonnas, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 74,38.
Color of Change

Color of Change on Ameerika Ühendriikide neegrite veebipõhine organisatsioon, mis võitleb Ameerika mustanahaliste huvide ja õiguste kaitse eest.
Organisatsiooni asutasid James Rucker ja Van Jones 2005. aastal pärast seda, kui orkaan Katrina tabas USA kagurannikut.
Georg Otsa ja Mikk Mikiveri pink

Georg Otsa ja Mikk Mikiveri pink on Georg Otsale ja Mikk Mikiverile pühendatud mälestusmärk Võsu alevikus Haljala vallas.
Pooliku paadi kujuline pink asub maja ees, mis algul kuulus Georg Otsale ja hiljem Mikk Mikiverile. Pingilt avaneb kaunis vaade Võsu rannale, Käsmu lahele ja külale. Pink avati 31. augustil 2013.
Euronics

Euronics Baltikumis

Eesti turule tuli Euronics 2003. aastal ning on nüüd esindatud 19 kauplusega. Lätis töötab 6 ja Leedus 4 Euronicsi kauplust. Baltikumis kokku on Euronicsi kaubamärgi all tegutsevaid kauplusi 29 ning müügipinda on kokku üle 20 000 m².
Euronicsi kaupluste ketti kuuluvad ka PlussMiinuse  kauplused, mida on Eestis üks.
Hüäänkoer

Levila

Kunagi elasid hüäänkoerad Musta Aafrika metsa- ja kõrbevabades piirkondades. Nad olid levinud merekallastelt metsapiirini. Hüäänkoera peamisteks elupaikadeks olid savannid ja rohumaad, kus leidus kõige rohkem tema saakloomi, sõralisi. 
Inimasustuse laienemise ja küttimise tagajärjel on nende asuala kahanenud. 2012. aasta seisuga hinnati hüäänkoerte looduses elavat arvukust 6600 isendile. Suurimad looduses säilinud hüäänkoerte asurkonnad on Tansaanias Selousi looduspargis, Botswana ja Namiibia piirialadel ning Zimbabwes Hwange ja Mana Poolsi rahvuspargis.
Hüäänkoer kuulub eriti ohustatud loomaliikide hulka.

Kehaehitus

Hüäänkoer on hundisuurune. Tema tüvepikkus on 76–102 cm, saba pikkus 31–41 cm, õlakõrgus 60 cm ja mass 16–23 kg. Kehaehituselt on ta sitke ja sihvakas, pikkade tugevate jalgade ja suhteliselt pika sabaga loom. Tal on võimsad lõuad ja teravad hambad. Suured ovaalsed kõrvad teevad looma hüäänisarnaseks. 
Lühike karvastik on laiguline ja kontrastse värvivariatsiooniga, mille järgi tunnevad hüäänkoerad oma liigikaaslased ära juba 50–100 meetri kauguselt. Üldiselt tumepruunil karvkattel on korrapäratud kollased, mustad ja valged laigud. See värvikas muster on igal isendil erisugune ja võimaldab neid eristada. Harva esineb ka üleni musta karvkattega loomi.

Eluviis

Hüäänkoerad on väga sotsiaalse eluviisiga, seega üksikult elavaid ja küttivaid isendeid kohtab harva. Hüäänkoerte karja võib kuuluda 40–60 isendit. Hüäänkoerad võivad haukuda, mõmiseda ja jäljendada lõvi möirgeid.

Toitumine

Hüäänkoerad on hüperkarnivoorid, mis tähendab, et nende menüü koosneb vähemalt 70% ulatuses lihast. Enamasti langevad nende saagiks keskmise suurusega (u 50 kg) antiloobid, nagu impalad (Aepyceros melampus), suurkudud (Tragelaphus strepsiceros) ja Thomsoni gasellid (Eudorcas thomsonii). Hüäänkoertel esineb harva raipesöömist.
Hüäänkoerte jahiretke algusest annab märku vali ja meloodiline häälitsus "ho-ho-ho", mille abil kari omavahel suhtleb. Peale selle hauguvad nad mõnikord teravalt või sädistavad nagu ahvid. 
Hüäänkoerte peamised vaenlased on hüäänid ja lõvid, kes on neile kleptoparasiitideks, toitudes hüäänkoerte murtud saagist. Inimesi nad eriti ei pelga, kuid vähehaaval kaovad piirkondadest, kus neid kütitakse.

Sigimine

Hüäänkoerte sigimisperiood algab märtsis. Sel ajal suur kari laguneb. Tiinus kestab 63–80 päeva. Emased poegivad veekogude kallastele kaabitud urgudes, mis asuvad sageli lähestikku. Hüäänkoera pesakonnas on 6–8 kutsikat. Õige pea hakkab ema neile andma piima kõrvale ka pooleldi seeditud liha. Pojad asuvad varakult koos vanaloomadega jahti pidama. 
Hüäänkoerte eluiga on 9–10 aastat.
Võileivatort

Võileivatort (rootsi keeles smörgåstårta) on leivast või saiast ja mitut sorti võileivakatetest valmistatud tort. 
Võileivatort on Rootsi päritolu. Peale Rootsi on see populaarne ka Eestis, Soomes ja Islandil.
Võileivatort võib olla nii iseseisev eine kui ka näiteks õhtusöögi eelroog.
Rahnik

Rahnik (Grimmia) on perekond, mis kuulub lehtsammaltaimede hulka.
Raadio Marta

Raadio Marta on Põlva ja Põlvamaa kohalik raadiojaam, mis tegutseb Põlvas sagedusel 100,7 MHz. Marta Raadiot kuuleb Põlva-, Võru,- Valga- ja Tartumaal. Internetis aga üle maailma.
Tekkis 2003. aasta kevadel pankrotistunud Kagu Raadio asemele, täismahus saatekavani jõuti 27. augustil 2003.
Marta Raadio edastab oma aktiivset programmi tööpäeviti 7:00 – 17:00 ning puhkepäeviti 8:00 – 12:00. Ülejäänud programm on automatiseeritud.
Raadio Marta programmis on peale muusika ka tähtsal kohal sõnasaated. Teemad on üldiselt kohalikud.
Francisco J. Ayala

Elulugu

Francisco José Ayala lõpetas 1955 Madridi Ülikooli. Ta õppis ka teoloogiat ning lõpetas 1960 Salamanca Ülikooli. Samal aastal oli ta lühikest aega katoliku preester ning tutvus Theodosius Dobzhanskyga. Ta õppis 1961–1964 viimase juhendamisel Theodosius Dobzhansky juhendamisel Columbia Ülikoolis, kust ta sai 1963 magistri- ja 1964 doktorikraadi. Algul töötas ta Rockefelleri Ülikoolis. Aastal 1971 sai ta USA kodakondsuse.
Aastal 1971 sai ta geneetika professoriks California Ülikoolis Davises. Aastal 1981 oli ta peatunnistaja kohtuasjas McLean vs. Arkansas Board of Education Arkansases (vaidluse all oli evolutsiooniõpetus koolis). Aastal 1987 asus ta tööle California Ülikooli (Irvine) ökoloogia ja evolutsioonibioloogia osakonnas. Samas ülikoolis sai ta ka filosoofiaprofessori koha.
Tema töökoht on California Ülikool Irvine'is.

Vaated

Intelligent design ei ole Ayala järgi usutav, sest organismid on halvasti ehitatud.

Isiklikku

Tal on ettevõte, mis kasvatab viinamarja armulauaveini jaoks, ning ta on kunstikoguja.
Ta on 1984. aastast abielus Hana Ayalaga.
Pier Luigi Nervi

Pier Luigi Nervi (21. juuni 1891 Sondrio, Itaalia – 9. jaanuar 1979 Rooma) oli Itaalia ehitusinsener ja arhitekt.
Nervi sai tuntuks tänu oma uuenduslikule raudbetooni kasutamisele tarindites. 
Nervi lõpetas 1913. aastal Bologna ülikooli ehitusinsenerina.  
Pärast inseneridiplomi saamist töötas Nervi kaks aastat projekteerijana. Esimeses maailmasõjas teenis Nervi pioneeriväes. Pärast sõda jätkas ta projekteerija ametis. 1928. aastal asutas Nervi Roomas oma inseneribüroo.

Looming

Objekt, mis tegi Nervi arhitektide ja inseneride ringkonnas tuntuks, oli Stadio Comunale Giovanni Berta Firenzes (ehitatud 1930–1932, tänapäeval tuntud kui Stadio Artemio Franchi) 35 000 vaatajale. Selle tribüüni varikatus oli 110 meetrit pikk ja lahendatud konsoolplaadina 22,5-meetrise väljaulatusega (Foto). See oli Nervi esimene šedööver.   
Kolmekümnendate aastate teises pooles projekteeris Nervi Itaalia mereväeministeeriumi tellimusel mitmed lennukiangaare Itaalia erinevates paikades, mis aga kõik hävisid Teises maailmasõjas. Esimesed angaarid ehitas Nervi monoliitsetena, hilisemates aga läks üle monteeritavale raudbetoonile. 
Aastail 1946–1961 töötas Nervi ehituskonstruktsioonide professorina Rooma ülikooli arhitektuuriteaduskonnas.  
Neljakümnendatel hakkas Nervi edukalt kasutama sardtsementkonstruktsioone oma projektides, sealhulgas aastail 1948–1949 Torinos ehitatud näitusehalli projekteerimisel. Suureavalisest (peasaali sille 93,4 meetrit) hoonest sai üks Nervi meistriteoseid, ehituskunsti seisukohast aga etappteoseid  
Aastail 1956–1958 ehitati Roomas olümpiaehitusena Palazzetto dello Sport ('spordipalee'). See oli Nervi kuulsaim inseneritöö. Spordipalee läbimõõt on 122 meetrit, kupli sille 100 meetrit. Õhuline kuppel on tehtud monteeritavatest sardtsementelementidest, mille seinapaksus on vaid 25 millimeetrit. Tribüünid mahutavad kuni 16 000 vaatajat.  
Nervi kogemused avaldasid suurt mõju raudbetoonehituse arengule kogu sõjajärgses maailmas. Nervi peamine anne seisnes oskuses katta suuri avasid monteeritavatest elementidest, seejuures pakkudes lõpplahendusena laitmatut monumentaalset elegantsi.
Tartu Naisühingu Kutsekool

Tartu Naisühingu Kutsekool (1919–1942) oli käsitöökool, mis alustas tegevust Alma Koskeli juhtimisel raamatuköitmise ja papitöö töökoja sisseseadega.
1923. aastal lisandus nahatöö osakond. Valmistati käekotte, rahataskuid, suitsutopse jne.
1927–1941 oli keraamika osakonna õpetajaks Hilda Tover kelle käe all valmistati Riigi Kunstitööstuskooliga sarnast laadi keraamikat. Toodangut müüdi OÜ Kodukäsitöö poodides ja iga-aastasel kooli näitusmüügil.
1940. aastal likvideeriti seni sihtasutusena tegutsenud kool Eraõppeasutiste likvideerimise seaduse põhjal ning asendati Tartu Linnavalitsuse poolt ülalpeetava Tartu Naiskutsekooliga, millel oli kolmeaastase õppeajaga rõivaõmblemise, kangakudumise ja keraamika osakonnad ning kaheaastase õppeajaga tikanduse osakond.
Selle kooli keraamika töökojas on aastatel 1940–1941 õppinud näiteks skulptor Maire Männik.
Crux (ansambel)

Crux on Eesti pop-rock ansambel, mis asutati 2002. aastal Lääne-Nigulas.
Cruxi muusikat iseloomustavad sügavamõttelised laulutekstid ja liikmete gospelmuusika juured. Tuntuimad lood on "Hetk" ja "Päikselisem pool". Esimene neist valiti raadio Elmar kõigi aegade soovilugude Top 1000-s 150-kohale.
Bänd alustas tegevust 2002. aastal Lääne-Nigula koguduse juures, kus hakati koos noorteõhtutel musitseerima. 2003. aastal ilmus ansambli esimene plaat "Oma tee" ja aasta hiljem teine plaat "Hetk". 2006. aastal ilmus kolmas plaat "Everything Under the Sun" koostöös norralasest laulva kirikuõpetaja Bard Norheim’iga (Reverend B). Neljandat ja seni viimast täispikka stuudioalbumit "Nähtamatu" esitleti 2009. aasta kevadel.
Marie Underi nimeline stipendium

Marie Underi nimeline stipendium on Kultuuriministeeriumi antav stipendium, millega toetatakse üliõpilaste tööd eesti kirjanduse uurimisel.

Eestis

Kultuuriministeerium andis esimese stipendiumi 2008. aastal. Seda rahastati Marie Underi teoste kasutamise eest kogutud autoritasudest. Esimese stipendiumi suurus oli 50 000 krooni.

Rootsis

2017. aasta algul sai teatavaks, et Marie Underi autoriõigused ei kuulugi Eesti riigile, vaid hoopis Eesti Kultuuri Koondisele Rootsis ja Baieri liidumaale Saksamaal. Eesti Kultuuri Koondis haldab Marie Underi ja Artur Adsoni mälestusfondi, millest on välja antud toetusi ja stipendiume.
Margus Pensa

Margus Pensa (sündinud 19. novembril 1973 Kohtla-Järvel Ida-Virumaal) on Eesti bioloog.

Elulugu

Margus Pensa ema on meditsiinilaborant ja isa kinomehaanik.
Lõpetas 1993 Luua Metsakooli, 1997 Tartu Ülikooli bioloogia osakonna, bioloogiamagister (1999, TÜ), väitekiri "Männiokaste püsivuse retrospektiivne analüüs Eesti ja Soome näiteil", PhD (taimeökoloogia ja ökofüsioloogia, 2003, TÜ), väitekiri "Variation in needle retention of Scots pine relation to leaf morphology, nitrogen conservation and tree age" (Tartu, 2003). Oli 1997–1999 TA Ökoloogia Instituudi Kirde-Eesti osakonna assistent, 1999–2005 teadur, 2005– TLÜ Ökoloogia Instituudi Kirde-Eesti osakonna vanemteadur, ühtlasi oli 2003–2006 Soome Metsainstituudi teadur Rovaniemis.

Teadustöö

Uurimisvaldkond: taimelehe kohanemine kasvukoha viljakuse ja klimaatiliste tingimuste muutumisega; metsaökosüsteemi areng inimtegevusest tugevasti mõjutatud aladel; häiringute mõju puittaimede kasvule. 2003–2005 osales rahvusvahelises projektis PINE (Predicting Impact on Northern Ecotones). Üle 30 teadustrükise.
Juhan Maiste

Juhan Maiste (sündinud 10. augustil 1952 Kehras) on eesti kunstiajaloolane, Läti Teaduste Akadeemia audoktor.
Ta on alates 2007. aastast Tartu Ülikooli kunstiajaloo professor. Maiste on paljude kunstiajalooraamatute ja teadusartiklite autor. Ta on avaldanud ka luulet ja esseistikat.
Maiste on Tartu Ülikooli kunstiajaloo õppetooli poolt alates 2009. aastast välja antava eelretsenseeritava teadusajakirja Baltic Journal of Art History peatoimetaja ja ellukutsuja.
Koos Koit Alekandiga on Maiste palju ära teinud maastikuarhitektide koolitamiseks tänases Eesti Vabariigis: Alekand maastikuarhitektuuri õpetamise alusepanijana ja Maiste selle teoreetilise suuna näitajana. Maiste juhendamisel on kaitstud mitmeid sellealaseid magistritöid ning Nele Nutti doktoritöö.

Haridus ja akadeemilised kraadid

Maiste õppis aastatel 1971–1976 Tartu Riiklikus Ülikoolis kunstiajalugu. Aastatel 1982–1985 jätkas ta õpinguid Moskva Kunstiuurimise Keskinstituudis, kus kaitses kandidaadikraadi kunstiajaloos. Tema kandidaaditöö teema oli "Архитектура и планировка усадебных ансамблей в Северной Эстонии со второй половины XVIII века до 1917 года" ("Põhja-Eesti mõisaarhitektuur. Arhitektuuriline kujunemine ja planeering 18. sajandi teisest poolest 1917. aastani"), tööd juhendasid Voldemar Vaga ja Juhan Kahk. 
1986. aastal täiendas Maiste ennast viis kuud arhitektuuri restaureerimise kursustel Roomas Rahvusvahelises Kultuuripärandi Säilitamise ja Restaureerimise Õppekeskuses (ICCROM). Loengutele lisandusid praktilised õppused, mõõdistamistööd ja restaureerimiskaalutluste koostamine õppekeskuse lähistel asunud kahes kirikus ning väljasõidud Ostia Anticasse ja Tivolisse.
Aastatel 1991–1995 oli Maiste Helsingi Ülikooli doktorant. 1995. aastal kaitses ta Eesti Kunstiakadeemia juures doktorikraadi kunstiteaduses, väitekirja teema oli "Klassikaline suund Eesti ehituskunstis. 1530–1830. Stiil ja retseptsioon" ning juhendaja Soome arhitektuuriajaloolane Henrik Lilius.

Töökäik

Aastatel 1993–2007 oli Maiste Eesti Kunstiakadeemia professor ning 2002–2007 samas muinsuskaitse ja restaureerimise teaduskonna dekaan. Samuti oli Maiste aastatel 2000–2009 Eesti Maaülikooli külalisprofessor. 2002. aastal töötas Maiste Rooma Ülikooli külalisprofessorina. Maiste juhendamisel on doktoritööd kaitsnud Andris Teikmanis (2010; hilisem Läti Kunstiakadeemia professor), Urve Sinijärv (2012), Tõnis Tatar (2015) ja Nele Nutt.
Maiste on "Eesti kunsti ajaloo" kolmanda köite (käsitles perioodi 1770–1840) koostaja ja toimetaja (ilmunud 2017).
Tal on suuri teeneid Eesti kultuuripärandi (eriti mõisaarhitektuuri) inventeerimisel, kaitsmisel ja väärtustamisel.

Teaduskorralduslik tegevus

Ta on Eesti Kunstnike Liidu (1986), Eesti Kunstiteadlaste ja Kuraatorite Ühingu (1993) ja Eesti Maastikuarhitektide Liidu (2012) liige.
Aastatel 2005–2008 oli ta Eesti Kunstiteadlaste ja Kuraatorite Ühingu esimees.

Tsitaat

Juhan Maiste. Eestimaa mõisad. Kunst, Tallinn 1996, lk. 421
Sirtsi looduskaitseala

Sirtsi looduskaitseala on looduskaitseala Ida-Viru ja Lääne-Viru maakonna piiril. Kaitseala koosneb 6-st lahustükist, mille kogupindala on 4558 ha. 
Kaitseala ajalugu ulatub aastasse 1967, kui moodustati pruunkarude reservaat. Aastal 1981 võeti kaitse alla Sirtsi soo (Sirtsi sookaitseala). Praegused piirid ja staatus aastast 2001.