google/wiki40b huggingface dataset:
Jean Jacques Friedrich Wilhelm Parrot

Jean Jacques Friedrich Wilhelm Parrot (ka Friedrich Parrot, Friedrich Wilhelm von Parrot ja Johann Jacob Friedrich Wilhelm Parrot; 25. oktoober 1791 Karlsruhe – 15. jaanuar 1841 Tartu) oli arstiteadlane ja bioloog, Tartu ülikooli professor ja rektor ning üks varasemaid alpiniste.

Elulugu

Friedrich Parrot lõpetas 1814. aastal Tartu Ülikooli arstiteaduskonna ja töötas alates 1821. aastast Tartu Ülikoolis. Aastail 1821–1826 oli ta Tartu Ülikooli füsioloogia, patoloogia ja semiootika professor.
1811. aastal reisis ta Krimmi ja Kaukaasiasse. Seal kasutas ta baromeetrit, et mõõta Musta ja Kaspia mere veetasemete erinevust.
Pärast Tartusse naasmist määrati ta doktori assistendiks ja 1815. aastal sõjaväekirurgiks.
Aastatel 1816–1817 külastas ta Alpe ja Püreneesid. Alpides üritas ta tõusta Monte Rosa (4634 m) tippu, kuid jõudis kõrguseni 3915 m. Püreneedes tõusis ta kõrguselt teise mäe Maladeta (3375 m) tippu ja teadaolevalt esimese inimesena kõrguselt kolmanda mäe Monte Perdido (3355 m) tippu.
Aastal 1829 juhatas ta Tartu ülikooli ekspeditsiooni Kaukaasiasse ja käis 26. septembril 1829 koos Hatšhatur Abovjani, kahe Arguri talupoja ja kahe 41. jäägripolgu küti saatel Suur-Ararati tipus (5165 m kõrgusel). See oli osa uurimisretkest, mille käigus uuriti Maa gravitatsiooni ja magnetismi, orograafiat, mäestike geoloogilist ehitust, lumepiiri kõrgust, kliimat ja taimestiku kõrgusvööndeid. Sellega loetakse teda tänapäevase mägironimise rajajaks.
Ta oli Tartu ülikooli füüsikaprofessor alates aastast 1826 ja rektor aastatel 1831–1834.
1837. aastal sooritas ta ekspeditsiooni Lapimaale Torniosse, et uurida pendli võnkumist ja Maa magnetismi.
Ta leiutas gasomeetri ja barotermomeetri – viimast kasutatakse õhurõhu abil paiga kõrguse mõõtmiseks merepinna tasemest. Eestis tutvustas ta Katalooniast kaasa toodud päikesekella, mis oli väike silindrikujuline, umbes 8 cm pikkune ja 1,5 cm läbimõõduga, taskus kantav seade.

Mälestuse jäädvustamine

Tema järgi nimetati kaks mäetippu – Alpides Parrotspitze ja Pamiiris Parroti mäetipp.

Isiklikku

Tema isa oli taasavatud Tartu Ülikooli esimene rektor George Frederic Parrot.
Tema üks tütar Anna Margaretha abiellus Conrad Jacob Strauchiga. Nende järeltulijad elavad tänapäeval Austraalias.
Tema teise tütre Berta Henriette Wilhelmine poeg oli Werner Zoege von Manteuffel.
Tempa–Suuresadama tee

Tempa–Suuresadama tee (registrinumbriga 12104) on kõrvalmaantee Hiiumaa vallas. Tee pikkus on 6,6 km.
Tee saab alguse Tempa külas Heltermaa–Kärdla–Luidja maanteel, kulgeb läbi Hellamaa, Kuri ja Sääre külade ja lõpeb Suursadamas.
Metste

Loodus

Külast voolavad läbi Orajõe lisajõed Lepä oja, Tännassilma oja, Helloro oja ja Ost'oja. Küla keskel asub Metste järv. Tänassilma oja kaldal asub looduskaitsealune Metste rändrahn. Külas asub ka Metste ristipuu.

Ajalugu

Metste kuulus Võrumaa Põlva kihelkonda.
Küla lääneosas, Tännassilma oja lõunakaldal asub endine kalmistu, 13.–18. sajandi Lõuna-Eestile omane külakalmistu, mis on arheoloogiamälestisena kantud kultuurimälestiste riiklikku registrisse.

Tuntud isikuid

Metstes on sündinud kultuuritegelane Jaan Plado.
Metstes asus külakool, kus aastatel 1902–1909 oli koolmeistriks Jaan Vahtra.

Taristu

Küla läbib Meemaste–Tännassilma tee (18151).
Ida-Traakia

Ida-Traakia või Anatoolia-Traakia (türgi keeles Doğu Trakya või lihtsalt Trakya; kreeka keeles Ανατολική Θράκη ehk Anatolikí Thráki; bulgaaria keeles Източна Тракия ehk Iztochna Trakiya), on Türgi osa Kagu-Euroopas, mis jääb Bosporuse väinast, Marmara merest ja Dardanellide väinast läände.
Ka Türgi-Traakiana või Euroopa-Türgina teatud piirkond asub Mandri-Euroopas, täpsemalt Balkani poolsaarel (Traakias). Riigi pindalast moodustab ala 3% ja seal elab 14% Türgi rahvastikust. Ida-Traakias paikneb pool riigi suurimast linnast İstanbulist, sealhulgas selle keskus ja vanalinn. Bikontinentaalne linn on üks väheseid linnasid ja ühtlasi suurim, mille halduspiirid paiknevad kahes maailmajaos, Euroopas ja Aasias korraga.
Kreeta Riik

Kreeta riigi rajamine

1897. aasta märtsiks olid Euroopa suurriigid otsustanud saarel korra taastada, valitsedes saart ajutiselt nelja admirali juhitud komitee kaudu. Admiralid jäid ametisse seni, kuni 1898. aasta 9. detsembril saabus saarele autonoomse Kreeta esimene ülemkomissar (Ὕπατος Ἁρμοστής, Hýpatos Harmostēs), prints Geórgios. 1898. aasta 25. augustil tapsid türklased saarel sadu Kreeta kreeklasi, Briti konsuli ning 17 Suurbritannia sõdurit. Selle tagajärjena ajasid suurjõud Türgi väed saarelt sama aasta novembris välja ning loodi autonoomne Kreeta Riik. Riik oli veel siiski osaliselt Osmanite riigiga seotud, kuid seal olid rahvusvahelised väed ning riigi ülemkomissari üle otsustas Kreeka.
Kreeka Riigipank asutas seejärel Kreeta Riigipanga, millel oli 40-aastane monopol võlakirjade väljaandmisel. Kreeta riik lõi avaliku korra hoidmiseks oma poolsõjaväelise Kreeta Sandarmeeria, mis oli loodud Itaalia Carabinieri eeskujul. Sandarmeeria hõlmas nelja okupeeriva jõu poolt varem loodud sandarmeeriaüksusi.

Unioon Kreekaga

1907. aasta veebruaris avaldati uus põhiseadus, kuid aastal 1908, kasutades ära noortürklaste revolutsiooni tekitatud rahutusi Türgis ning ka Zaïmise puhkuse ajal saarelt eemal viibimist, kuulutasid Kreeta saadikud ühepoolselt välja uniooni Kreekaga. Kreeta Riigi lipp asendati Kreeka lipuga, kõik riigiametnikud andsid vande Kreeka kuningas Geórgios I ees ja saarel kehtestati Kreeka põhiseadus ning seadused.
Seda aga rahvusvaheliselt ei tunnustatud – sealhulgas ei tunnustanud seda Kreeka, mille peaministriks oli samal aastal valitud Elefthérios Venizélos. 1912. aasta mais sõitsid Kreeta saadikud Ateenasse ning püüdsid Kreeka parlamenti siseneda, kuid politsei takistas neid jõuliselt. Viimaks Kreeka siiski tunnistas uniooni ning saatis Esimese Balkani sõja puhkemisel Stefanos Dragoumise kindralkubernerina Kreetale. Suurriigid tunnustasid juhtunut taktikalistel eesmärkidel ning langetasid Souda linnuses oma lipud 1913. aasta 14. veebruaril. Sama aasta mais sõlmitud Londoni lepinguga loobus sultan Mehmed V oma formaalsetest õigustest saarele.
1. detsembril toimus ametlik liitumistseremoonia: Chaniás asuvas kindluses tõusis Elefthérios Venizélose ja kuningas Konstantínos I kohalolekul Kreeka lipp. Kreeta muslimitest vähemus jäi esialgu saarele, kuid oli hiljem sunnitud Türgisse ümber asuma – seda lähtuvalt kahe riigi vahel 1923. aastal sõlmitud Lausanne'i rahust, mis puudutas Türgis elavaid õigeusklikke ja Kreekas elavaid muslimeid.

Rahvaarv

Kreetal elas 1911. aastal 336 151 inimest. Neist 307 812 kristlast, 27 852 moslemit ja 487 juuti.
Pauldingi maakond (Ohio)

Pauldingi maakond (Paulding County) on maakond USA-s Ohio osariigis. Geograafilised koordinaadid on 41°12' N, 84°58' W.
Maakonna halduskeskus ja suurim linn on Paulding.
Maakonna pindala on 1085 km², millest 6 km² moodustab veepindala.
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 19 614. Aastal 2000 oli elanike arv 20 293.

Ajalugu

Pauldingi maakond moodustati 1. aprillil 1820. aastal Darke'i maakonna osast.
Talisuplus

Talisuplemise ajaloost

Juba Vanas-Roomas harjutati lapsi magama kütmata ruumides, et neid ette valmistada tulevaseks sõjamehe elukutseks. Roomlased kasutasid välibasseine aastaringselt. Samuti kasutasid Vana-Rooma arstid külmas vees kümblemist ravivahendina. Filosoof Seneca harrastas 1. sajandil eKr ujumist külmas Tiberi jões.
Tulenevalt kiriku vastuseisust keskajal Euroopas talisuplusega ei tegeletud, sest enda avalikku paljastamist peeti amoraalseks. Uuesti hakati sellega tasapisi tegutsema alles 18. sajandil. Kuid ka veel siis tauniti rannas suplemist kõvasti. See olevat amoraalne, sest mehed-naised satuksid seal kokku, ja ka ebahügieeniline, sest tol ajal lasti kõik reoveed otse linnade juurde vette.

Talisuplus raviviisina

1. sajandil eKr ravis Bitüüniast pärit ja Roomas tegutsenud kuulus arst Asklepiades külmaveevannidega paljusid haigusi. 23 eKr. ravis keiser Augustuse ihuarst Antonius Musa keisri nõrka tervist suplustega külmas Gabii järves.
Massilia kreeklasest arst Charmis sai 1. sajandil eKr kuulsaks külmaveeraviga. Ta mõistis hukka eelnevad arstid ja kuumaveevannid ning veenis inimesi hoopis talvekülmaga suplemas käima. Selle ravimeetodi pooldajaid tunti nimetuse all psychrolutes, sageli lõpetasid nad oma orgiastilise tantsu jääkülma veega basseini hüpates.

Talisuplus Eestis

Kuna keskajal kirik rannas suplemist ei soodustanud, ei ole sellest ajast ka Eestis toimuva talisupluse kohta teateid. Näiteks veel 1810 seisis Haabersti rannas spetsiaalne suplusvanker, kus sees sai ennast privaatselt lahti riietuda ja siis koos vankriga end vette lükata. 19. sajandist on teateid eesti baptistide poolt korraldatud talvistest ristimistest looduslikes veekogudes.
Kindlad kirjalikud andmed Eestis harrastatavast talisuplusest on Eesti Spordilehes 1926 ilmunud teade: "On veesportlasi, kes oma lemmikala talvelgi hooletusse ei jäta. Enne jõulu, kui natuke soojemad ilmad, võis supelusmajas kentsakat pilti näha. Pool basseini on jääst vaba, seal ujuvad inimesed. Vahetevahel hüppab mõni tornist… Samal ajal ujusid mehed kui ka naised suurima mõnuga."
Nõukogude okupatsiooni ajal levis Eestisse ka ukraina talisupluse praktiku ja koolkonna rajaja Porfiri Ivanovi õpetusi.
Tänapäeval leidub Eestis arvestatav hulk talisuplejaid, kellest osa on liitunud vastavatesse klubidesse. Korraldatakse ka talisupluse võistlusi.
Johann Zimmermann

Isiklikku

Tema abikaasa Christina Elisabethi isa Johann Bärner oli Hanila Pauluse koguduse õpetaja.
Salvinoriin A

Keemiline valem

Aine keemiline valem on C₂₃H₂₈O₈.

Looduslik psühhotroopne aine

Salvinoriin A erineb teistest looduslikult esinevatest hallutsinogeenidest (nagu näiteks DMT, psilotsübiin ja meskaliin) selle poolest, et ta ei sisalda lämmastikku, ehk ta pole alkaloid, vaid on terpenoid.
Salvinoriin A sisaldus luulusalvei lehtedes on varieeruv: 0,126–1,137 mg/g. Salvinoriin A leidub vaigus, mida komplekteerivad ja eritavad luulusalvei lehtedel paiknevad karvakesed.

Loomkatsed

Loomkatse isaste hiirtega (CD1 hiired, Charles River Kanadas), kellel indutseeriti koliit ja kellele manustati salvanoriin A-d, võib näidata selle aine teatud põletikuvastast ning valuvaigistavat toimet.

Inimkatsed

Salvinoriin A toimet inimestele on vähe uuritud. Arvatakse, et selle aine toime on üsna lühiajaline (sõltuvalt manustamisviisist 2 minutit kuni umbes tund), kuid samas olevat see oma koguse kohta üks tugevamaid hallutsinogeene planeedil Maa.
Salvinoriin A metabolism toimub arvatavasti tsütokroom P450 ensüümisüsteemi kaudu.
Wilfred Bouma

Wilfred Bouma (sündinud 15. juunil 1978 Haagis) on endine Hollandi jalgpallur, kaitsja.
Hollandi jalgpallikoondises mängis ta aastatel 2000–2012 kokku 37 korda ja lõi kaks väravat. Debüüt koondises toimus septembris 2000, kui Holland mängis Iirimaa vastu.
Bouma alustas oma jalgpallurikarjääri amatööride klubis SV Rood-Wit '62. Aastal 1994 sõlmis ta noortelepingu profijalgpalliklubiga PSV Eindhoven. Klubi tollane peatreener Aad de Mos kasutas teda esimest korda 26. oktoobril 1994 klubiga Willem II Tilburg, mille tema meeskond kaotas 1:2. 
Bouma ei saanud pika aja jooksul oma klubi eest mängida ning otsustas 1996 üle minna klubisse MVV Maastricht ning mängida Hollandi tugevuselt teises liigas Eerste Divisie. Oma esimesel hooajal seal (1996/97) mängis ta 18 kohtumist ning lõi 7 väravat. Tema meeskond pääses järgmiseks hooajaks (1997/98) tagasi Hollandi tugevaimasse liigasse Eredivisie. Tol hooajal mängis Bouma 33 kohtumist ning lõi 6 väravat.

Isiklikku

Wilfred Bouma on 180 cm pikk ja kaalub 82 kg.
Päivo Kasekamp

Päivo Kasekamp (25. jaanuar 1924 Tallinn – 21. juuni 2013 Tartu) oli soomepoiss ja eesti metodisti vaimulik.
Ta lõpetas aastal 1942 Jakob Westholmi Gümnaasiumi. Aastatel 1942–1943 oli ta riigitööteenistuses Saksamaal, seejärel õppis Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas.
9. novembrist 1943 oli ta Soome armees, ta viibis väljaõppel Taavettis ja oli rindel Rajajoel JR 47 koosseisus, lõpetas ohvitserikursuse. Tagasi Eestisse saabus ta 19. augustil 1944, ta viibis Klooga õppelaagris. Ta taandus Saksamaale, oli väljaõppel Neuhammeris ja Beneschaus, võitles Sileesia rindel, langes 19. märtsil 1945 Oppelni lahingus vangi. Ta oli vangilaagris Komi ANSV-s ja tööpataljonis Narvas, ta vabastati aastal 1946 tervislikel põhjustel. Arreteeriti uuesti 18. jaanuaril 1948, talle mõisteti 10+5 aastat. Ta vabanes Inta vangilaagrist Komi ANSV-s 24. oktoobril 1955, ta jäi samasse tööle kaevurina.
Eestisse tagasi saabus ta aastal 1958, ta oli organist ja metodisti pastor EMK Haapsalu koguduses. Aastatel 1969–1972 oli ta pastor EMK Rakvere koguduses, aastatel 1972–1987 EMK Tartu Püha Luuka koguduses, seejärel jäi ta pensionile.
Aastal 1994 läks ta perega USA-sse, kus viibis aastani 2005, mil ta tuli tagasi Eestisse. Elu lõpuaastatel elas ta Tartus.

Isiklikku

Tema isa oli eesti sõjaväelane, kindral August Kasekamp, vennapoeg Andres Kasekamp on Tartu Ülikooli Rahvusvaheliste suhete õppetooli Balti poliitika professor.
Karl-Arnold Jalakas

Karl-Arnold Jalakas (10. veebruar 1901 Tallinn – 3. august 1942 Sverdlovski oblast) oli Eesti poliitik ja advokaat. 
Lõpetas 1919 sõjakooli, 1925–1929 (lõpetas) õppis Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas, korp! Sakala liige.
Osales Vabadussõjas, 1930–1936 vandeadvokaat Artur Sirgu abi, 1936–1938 patroonita vandeadvokaadi abi, seejärel vandeadvokaat Tallinnas. Võitluse peatoimetaja, 1934–1935 vangis. 
12. valimisringkonnast valitud I Riigivolikogu liige. Valimiskampaania ajal nimetas ta end vabadussõjalaseks, mis oli keelatud Vabadussõja nimetuse tarvitamise seadusega. Seetõttu karistati teda 4. veebruaril 1938 1-kuulise arestiga. Kohtus kaitses teda vandeadvokaat Viktor Päts. 
NKVD arreteeris ta 14. juunil 1941. Surmaotsus, hukati.
Bensopüreen

Bensopüreen ehk benso(a)püreen (keemiline valem C₂₀H₁₂) on viie benseenituumaga polütsükliline aromaatne süsivesinik, mille ainevahetussaadused (metaboliidid) on mutageensed ja väga kantserogeensed.
Bensopüreeni leidub kivisöe-, põlevkivi jt tõrvades ja -suitsus, tubakasuitsus ning suitsutatud toiduainetes.
Kápolnásnyék

Kápolnásnyék on küla ja vald Ungaris Fejéri komitaadis Gárdonyi alampiirkonnas.
Valla pindala on 41,50 km².
2010. aastal oli valla elanike arv 3525.
Rahvastiku tihedus oli 84,94 in/km².
Arno-Toomas Pihlak

Elulugu

Arno-Toomas Pihlak oli raudteeinseneri ja tehnikateadlase Artur Aleksander Pihlaku poeg.
Ta lõpetas 1949. aastal Tallinna 2. Keskkooli ja 1966. aastal Norilski Õhtuse Industriaalinstituudi mäeteaduskonna, tehnikakandidaat (1974, Aleksandr Skotšinski nimeline Mäendusinstituut Ljubertsõs; väitekiri: "Исследование процессов окисления сульфидных медно-никелевых руд Талнахского рудного узла"). Oli aastatel 1966–1975 Norilski Mäemetallurgia Kombinaadi spetsialist, 1975–1976 ja 1977–1979 ENSV Geoloogia Valitsuse vanemgeoloog, 1976–1977 Tallinna Polütehnilise Instituudi vanemõpetaja, 1979–1982 töötas Teemanditööstuse Instituudis Mirnõis Jakuutias, aastast 1982 Eesti NSV TA Keemilise ja Bioloogilise Füüsika Instituudi teadur.

Teadustöö

Uurimusi maavarade rikastamise, kaevandusgaaside tõrje, sulfiidimaakide, kivisöe, põlevkivi ja diktüoneemaargilliidi isesüttimise ning põhja- ja pinnavee hüdrokeemia, samuti keskkonnaprobleemide kohta. Üle 180 teadustrükise, publitsistlikke ja aimeartikleid.
Claes Oldenburg

Elukäik

Claes Oldenburg sündis 1929. aastal Rootsi diplomaadi peres. 1936. aastal kolis pere USA-sse: esialgu New Yorki, hiljem Chicagosse, kus ta lõpetas kooli. Aastatel 1946–1950 õppis Oldenburg Yale'i Ülikoolis kirjandust ja kunsti. Chicagosse naastes õppis ta 1954. aastani sealses kunstiinstituudis direktor Paul Wieghardti käe all. 1953. aastal sai ta naturalisatsiooni korras USA kodakondsuse. 
Oma kunstnikukarjääri alguses töötas Oldenburg Chicago uudisteagentuuris. 1953. aastal avas ta oma stuudio. Esimesed teosed, viis eset koguhinnaga 25 dollarit müüs Oldenburg kunstilaadal Chicagos 57. tänaval. 1956. aastal kolis ta tagasi New Yorki, kus kohtus selliste kunstnikega nagu Jim Dine, Red Grooms ja Allan Kaprow. Nende käest sai ta teatraalseid alternatiivseid ja abstraktseid ekspressionismi mõjutusi, mis said mõjutavaks tema loomingus.

Kunst ja looming

Meeldejäävaim osa Oldenburgi loomingust on kolossaalsed skulptuurid. Hoolimata tööde suurusest on neil suhtluslik omadus. Üks sellise interaktiivsuse näidetest on n-ö pehme huulepulga kuju, mis kukuks kokku, kui sellesse pidevalt õhku juurde ei pumbataks. 1974. aastal disainiti see ümber alumiiniumi ja algselt Caterpillari ratastel olnud kuju pandi vertikaalselt tankiroomikutele. Esialgu oli kuju paigutatud Beincke Plazale Yale'i, hiljem viidi Morse'i Kolledži kohtuaeda.
Mitmeid Oldenburgi gigantseid maalähedasi objekte salati maha ja naeruvääristati, kuid hakati aja möödudes võtma naljakatena ja osana avalikust kunstist. 1960. aastatel osales ta mitmes popkunsti liikumises ja tegeles nn happening-kunstiga, mis oli tolleaegne performance-kunsti üks tugevamaid voolusid. Enda loomingule andis ta nimeks Ray Gun Theatre. Tema esimene abikaasa (1960–1970) Pat Muschinski, kes aitas tal õmmelda pehmeid skulptuure, oli sage esineja tema performance-kunstis. Oldenburgi jultunud, tihti humoorikas lähenemine kunstile andis valdavalt tundlikule kunstile loomuse tegelda sellega kui taasleitud ekspressionismiga. Kõigepealt leidis Oldenburg niši kunstielus ja sai alles siis selle najal kuulsaks ning kuulsus kestab tänapäevani. Alates 1976. aastast teeb Oldenburg koostööd hollandi-ameerika popkunstniku Coosje van Bruggeniga. Nad abiellusid 1977. aastal.
Martti Lehtevä

Martti Alvari Lehtevä (sündinud 4. juunil 1931 Helsingis) on Soome endine poksija.
Lehtevä oli 1958. aastal Soome meister I kergekeskkaalus (kuni 63,5 kg). Ta sai I kergekeskkaalus (kuni 63,5 kg) 1952. aastal III koha.
Lehtevä osales ühe korra Eesti NSV - Soome sõpruskohtumistel ning kaotas oma kohtumise 1959. aastal.
Lehtevä osales 1960. aasta Rooma olümpiamängudel I kergekeskkaalus (kuni 63,5 kg), kuid kaotas I ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja. Ta osales 1959. aastal Luzernis 13. Euroopa meistrivõistlustel poksis I kergekeskkaalus (kuni 63,5 kg), kuid kaotas I ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Tabanipäev

Tabanipäev (ka: tehvanusepäev) on 26. detsembril, kirikukalendris on see teine jõulupüha ja ühtlasi ristiusu esimese märtri Püha Stephanose mälestuspäev.
Eesti rahvakalendris tähistati tabanipäeva peamiselt Põhja-Eestis. 17. sajandi eesti tavade kohta on Johann Forselius kirjutanud, et "Tehvanuse päeval ratsutavad nad harilikult oma hobuseid ja lasevad neile aadrit; siis olevat need väledad jooksma ja kosuvat hästi."
Hüperlink

Hüperlink (lühivormina link) on hüpertekstis viide (ühesuunaline osutamine) teisele (hüper)dokumendile (vms objektile võrgus, nt viirusele) või selle osale. Link võib viidata ka sama dokumendi muule osale. Hüpertekst on hüperlinkidega tekst (näiteks veebileht).
Lingi järgimiseks ehk viidatud objektile ligi pääsemiseks vajutatakse tavaliselt hiire või mõne muu osutusseadmega hüperlingina markeeritud objektile, mis võib olla tekst, pilt vms.
Hüperlinke kasutatakse laialdaselt veebis.
Silvia Oja

Silvia Oja (aastani 1954 Silvia Kureniit; 28. aprill 1924 Tallinn – 7. mai 2012) oli Eesti spordipsühholoog, suusataja, ujuja ja ujumistreener.

Elulugu

Lõpetas 1943 Nõmme Gümnaasiumi, 1948 Tartu Riikliku Ülikooli kehakultuuriteaduskonna, pedagoogikakandidaat (1960, TÜ), väitekiri "Naisujujate stardieelse seisundi uurimus". Aastast 1948 TÜ kehakultuuriteaduskonna õppejõud, sh 1951–1966 veespordi kateedri õpetaja ja vanemõpetaja, 1965 dotsent, 1966–1974 kehalise kasvatuse ja spordi kateedri, 1975–89 spordifüsioloogia kateedri, 1990–1992 sporditeooria kateedri ja 1992–1995 spordipedagoogika õppetooli dotsent, 1968–1970 ka teaduskonna prodekaan. Lugenud peamiselt spordipsühholoogia kursust.

Teadustöö

Uurinud sportliku tegevuse mõju psüühikale, kasutades eksperimentaalpsühholoogia meetodeid. Kujundas spordipsühholoogia labori, juhendas aspirante ja kraaditaotlejaid (H. Valgmaa, A. Kivistik, M. Tõnts, Eva Peebo, H. Aunin, R. Roosi jt). Esinenud rahvusvahelistel kongressidel ja konverentsidel. Osalenud aktiivselt treenerite, kehalise kasvatuse õpetajate ja kehakultuurimetoodikute täiendusõppes. Sportlasena oli korduvalt Eesti NSV meister suusatamises ja ujumises. Kuulus Eesti NSV Spordikomitee teadus-metoodilise nõukogu presiidiumi ja üleliidulisse spordipsühholoogiakomisjoni. Eesti NSV teeneline sporditegelane 1984. Üle 300 teadustrükise, samuti aimeartikleid.

Isiklikku

Silvia Oja oli raamatupidaja tütar. Tema abikaasa oli psühholoog Arnold Oja ja tema poeg on ökoloog Tõnu Oja.
San Luis Potosí osariik

Ajalugu

San Luis Potosí osariik loodi 1824. aastal.

Haldusjaotus

San Luis Potosí osariik on jagatud 58 kohalikuks omavalitsuseks.
Ya Ding

Kirjandusteadus

Ya Dingi loomingut on uurinud Muriel Détrie. Tema teoseid on retsenseerinud teiste seas Jack Yeager.

Poliitika

Ya Ding kommenteeris Tiananmeni väljaku veriseid sündmusi nii: "Vanamees sureb, laps sünnib."
Naljalisa

Naljalisa : "Wirulase" hinnata kaasanne oli huumoriajakiri, mis ilmus Rakveres 1911. veebruarist – 1911. maini Wirulase lisana.
Väljaandjateks olid Peeter Grünfeldt ja Jaan Muni. Vastutavaks toimetajaks Peeter Grünfeldt. Ilmumisageduseks 1 kord kuus. 
Ajakirja trükiti Tallinnas M. Antje trükikojas.
Riigi valimisteenistus

Riigi valimisteenistus on Riigikogu Kantselei struktuuriüksus, mille põhiülesanneteks on tagada Riigikogu valimiste, Euroopa Parlamendi valimiste, kohaliku omavalitsuse volikogu valimiste ja rahvahääletuste seadusekohane korraldamine, valvata valimiste korraldajate tegevuse järele ning korraldada valimiste läbiviimiseks vajalike tehniliste lahenduste arendus ja haldus.
Teenistuse ingliskeelne nimetus on "State Electoral Office of Estonia".

Riigi Valiministeenistuse kujunemine

Kuni 1. jaanuarini 2017 oli valimiste korraldamine Vabariigi Valimiskomisjoni (VVK) pädevuses. Varasemat korda otsustati muuta, sest VVK igapäevaste korralduslike küsimuste lahendamine oli jäik, teisalt oli ka komisjoni töömaht kasvanud oluliselt suuremaks võrreldes 1990. aastatega.
Riigikogu põhiseaduskomisjon moodustas 14.09.2015 valimiskorralduse ja valimissüsteemi alaste ettepanekute läbitöötamise töörühma koosseisus Riigikogu liikmed Martin Kukk (töörühma juht), Jüri Adams, Martin Helme, Kalev Kotkas, Mart Nutt, Priit Toobal, põhiseaduskomisjoni nõunik-sekretariaadijuhataja Erle Enneveer, Vabariigi Valimiskomisjoni esimees Aaro Mõttus ja Riigikogu Kantselei valimiste osakonna juhataja Priit Vinkel.
17.12.2015 algatas põhiseaduskomisjon seaduseelnõu "Riigikogu valimise seaduse ja teiste seaduste muutmise seadus 160 SE", mis pärast kolme lugemist võeti Riigikogu poolt vastu 13.04.2016. Muudatuste kohaselt jääb Vabariigi Valimiskomisjoni ülesanneteks tagada valimiste aususe ja seaduslikkus, teha kindlaks valimistulemus, teostada järelevalvet valimiste korraldajate üle ja vaadata läbi kaebused.
Mari Pärtelpoeg

Mari Pärtelpoeg (sündinud 24. aprillil 1956 Tallinnas) on eesti metalli- ja ehtekunstnik.
Ta lõpetas 1974. aastal Tallinna 7. Keskkooli ja 1979. aastal ERKI.
Aastatel 1979–1980 töötas ta Eesti Vabaõhumuuseumis restaureerimiskunstnikuna ja 1983–1990 ERKI metallehistöökateedris õppejõuna. Aastast 1990 on vabakutseline kunstnik. 
Eesti Kunstnike Liidu (EKL) liige aastast 1990. Kunstnik on üks ON-grupi asutajatest. 
Paljud suved on veetnud Ruhnul, kus on endise Ida-Steffensi talu omanik.

Looming ja näitused

Osalenud näitustel aastast 1978. Võtnud osa nt Jabloneci ehtenäitusest, Erfurdi tarbekunstikvadriennaalist, tarbekunstinäitusest Karlsruhes, Baltimaade ja Taani tarbekunsti näitustest. Isikunäitusi on korraldanud Tallinna kunstisalongis 1986. aastal koos Anu Paaliga ja 2006. aastal üksi ning A-Galeriis 2009. aastal. 2017. aastal avas koos Katrin Veegeniga näituse "Garten". Näitus oli aasta varem toimunud samanimelise näituse edasiarendus. Loob peamiselt geomeetriliste kujunditega ehteid. Osa inspiratsioonist saab mere ääres jalutamisest.

Isiklikku

Tema ema on sisearhitekt Leila Pärtelpoeg, isa suusataja, treener ja sporditegelane Ilmar Pärtelpoeg ning õde sisearhitekt Kadri Tarbe.