google/wiki40b huggingface dataset:
Gerhard Buschmann

Gerhard Buschmann (17. juuni 1910 Poltaava, Venemaa – 13. märts 1981) oli baltisaksa päritolu Saksa sõjaväelane, eestlastest koosneva lennuväeüksuse Sonderstaffel Buschmann ülem.

Elukäik

Sündis Poltaavas farmatseudi perekonnas ning tuli optandina koos vanematega Eestisse. 1927. aastal lõpetas Tallinnas Saksa reaalkooli. Teenis sundaja Pioneeripataljonis ning töötas seejärel Oskar Stude juures. Oli väga mitmekülgne sportlane: kuulus Eesti parimate purjetajate hulka, harrastas poksi, mootorsporti, suusatamist ja purilendu. Oli kolmas C-liigi eksamid sooritanud Eesti purilendur (Saksamaal 1934. aastal). Oli Merijahtklubi, Tallinna Poksiklubi, Tallinna Õhuasjanduse Ühingu, hiljem Eesti Aeroklubi ning Eestimaa Spordiseltsi juhatuse liige. Lõpetas 1934. aastal Ida-Preisimaal Rosittenis purilennukursused, õpetas Tallinnas saksa koolipoistele purilendu. 
23. oktoobril 1937 sai ka mootorlenduri kutse teedeministeeriumi lennuasjanduse inspektuuri korraldatud kursustel Tallinnas. Alates 1937. aastast oli teedeministeeriumi õhusõiduosakonna teenistuses purilennutreeningu korraldaja inseneri ja inspektori kohustes, 1939. aastal sai temast Aeroklubi purilennusektsiooni esimees . 1. juuniks 1940 oli jõudnud mootorlennukeil iseseisvalt lennata 102 tundi ja 10 minutit. Lahkus ümberasumise käigus Saksamaale. 
Saksamaal asus sõjaväeluure Abwehr teenistusse. 1941. aastal oli Soomes, kus osales Erna grupi loomises ja väljaõppes. Tuli seejärel Eestisse, kus sai ülesandeks sarnase erikomando „Leningrad“ loomiseks. Erikomando pidi korraldama luuret ja diversioone Soome lahe idaosas, selle kaasorganiseerijaks oli üks soome mereväe ohvitser ning selle koosseisu kuulus eestlasi, soomlasi ja sakslasi. Eestis kohtus ta kolleegidega Aeroklubi ajast, kes informeerisid teda peidetud Aeroklubi lennukeist. Asus seejärel organiseerima mereluure lennusalka, mis alustas ametlikult oma tegevust 12. veebruaril 1942 nime Sonderstaffel Buschmann all. Üksuse esimese luurelennu sooritas ta ise koos Harry Habeliga PTO-4 tüüpi lennukil SB+AC. 
Sonderstaffel Buschmanni asemel moodustati 1. aprillil 1943 127. luurelennugrupp. Buschmann viidi üle ühte saksa luurelennuüksusesse, mille koosseisus võttis vaatlejana osa lendudest Leningradi rindel. Alates 1944. aasta kevadest oli ta Saksa lennuväe mittesakslastest personali ülema (General für ausländisches Personal der Luftwaffe) adjutant. 
Pärast sõda sai Münchenis USA okupatsioonivägede peakorteri juurde nõunikuna tööle. 1957. aasta märtsis kolis USA-sse, kuid naasis kohe Saksamaale kui nõunik USA kaitseministeeriumi juures, asukohaga Saksamaal. Kuulus Ülemaailmse Eesti Kesknõukogu ja Vabadusvõitlejate Liidu organiseerijate hulka, oli Eesti Vabadusvõitlejate Liidu esimees. Hiljem töötas kinnisvaramaaklerina Washingtonis.
Kergekaal (poks)

Kergekaal (inglise keeles lightweight) on kaalukategooria poksis, vahemikus 59,0–61,2 kg.
Maailma esimene kergekaalu poksitšempion oli Jack McAuliffe aastatel 1886–1893.
Nikortsminda katedraal

Nikortsminda katedraal (gruusia ნიკორწმინდის ტაძარი) on Gruusia Apostliku Õigeusu kiriku katedraal samanimelises külas (Nikortsminda) Ratša-Letšhumi ja Khvemo Svanethi piirkonnas Ambrolauri rajoonis. Läänesissepääsu kohal asuva raidkirja järgi ehitati katedraal esimese ühendatud Gruusia kuninga Bagrat III ajal 1010 kuni 1014. 
Kirikus on 17. sajandist pärinevad freskod. Katedraali fassaad on rikkalikult kaunistatud gruusia ornamentidega.
Katedraal on oma põhiplaanilt ristkuppelkirik. Kuppel toetub tamburile, millel on 12 akent arkaadivööndi ja dekoratiivse arhitraaviga.

Kultuuris

Gruusia helilooja David Toradze II sümfoonia kannab pealkirja "Nikortsminda kiituseks" ja on pühendatud Neeme Järvile.
Denis Naughten

Isiklikku

Ta on aastast 1999 abielus, ta on nelja lapse isa. Tema isa Liam Naughten (1944–1996) oli Iirimaa poliitik.
Stepanov

Stepanov on venepärane perekonnanimi.2018. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Stepanov 697 inimesel: 662 mehel ja 35 naisel. Perekonnanimede levikult on Stepanov meeste puhul 32. kohal.
Nime naissoost vorm on Stepanova. 2018. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Stepanova 675 naisel. Perekonnanimede levikult on Stepanova  42. kohal.
Kollakas

Kirjeldus

Ristõieliste sugukonda kuuluv kaheaastane umbrohi. Kasvab kuni 60 cm kõrguseks. Õied väikesed, lõhnavad, kuldkollased, mis on koondunud tihedatesse õisikutesse. Lehed aluselt laienenud. Esineb sagedamini niiskemates kohtades, jõgede ja järvede kallastel, niisketel niitudel ja luhtadel. Õitseb maist augustini. Nektari ja õietolmutaim. Meeproduktiivsus 35–40 kg/ha. (kirjanduse andmetel kuni 184 kg/ha). Mesi rohekaskollane, nõrgalt aromaatne, kuid meeldiva maitsega. Kristalliseerub kiiresti, mistõttu ei sobi mesilastele talvesöödaks.
Kaarkollakas sarnaneb teiste ristõieliste taimedega, näiteks hariliku tõlkjaga (rahvapärase nimetusega Rakvere raibe). Tõlkjas aga hakkab õitsema hiljem.
Ta on Eestis tavaline taim, kes kasvab umbrohuna põldudel, niitudel, mererannas, põõsastikes, prahipaikades ja teede ääres. 20–60 cm kõrgune taim on püstine, harunev ja mitmevarreline. 
Kaarkollaka alumised varrelehed on kanneljad, rootsulised; ülemised lehed on varreümbrised, noolja alusega, hõlmised või suurte hammastega.
Kaarkollaka õite kroonlehed on kollased, tolmukatest pikemad, õitseb maist juulini. Kirjandusallikast leidsin vihje, et ta meeproduktiivsus on 30–40 kg/ha, mõne allika järgi isegi kuni 180 kg/ha. 
Mesi on rohekaskollane, nõrga aroomiga ja kiiresti kristalliseeruv. Kaarkollaka viljad on ristõielistele taimedele vastavad kõdrad, mis on kaarjad ja varrest eemaldunud.
Noori lehti süüakse salatina. Sisaldab C-vitamiini, kuid kasutamisel tasub olla ettevaatlik – taim on veidi mürgine. 
Kaarkollakas on ka värvitaim, ta õitest saadakse kollast värvi.
Frankenthal

Ajalugu

Frankenthali on esmakordselt mainitud 772. aastal. 1119. aastal rajati sinna augustiinide seminar.
1577. aastal sai Frankenthal linnaõigused. 16. sajandil said linnas varjupaiga flaami kalvinistid.
Kyoga järv

Kyoga järv on järv Uganda keskosas.
Kyoga järve pindala on 1720 km². Ta on umbes 200 km pikk ja väga sopilise kaldajoonega. Järve valgla on 75 tuhat km². Ta asub merepinnast 914 m kõrgusel. Järve suubub Valge Niilus, mis voolab välja Victoria järvest, suubub Kyoga järve, voolab temast välja ja suubub Alberti järve. Järve kaldal asub Soroti linn.
Kyoga järvest pisut põhja pool asub Kwania järv. See on väiksem, aga sügavam kui Kyoga järv. Sellest voolab välja lühike jõgi, mis suubub Valgesse Niilusesse.
Järve keskmine sügavus on umbes 4 m, suurim 5,7 m. Vee juurdevoolu reguleerib Nalubaale hüdroelektrijaam.
Järve need piirkonnad, mille sügavus on väiksem kui 3 meetrit, on täielikult kaetud vesiroosilehtedega. Soostunud kallastel kasvavad papüürus ja vesihüatsint. Papüürusest on moodustunud ujuvad saared, mis ujuvad Kyoga alaliste saarte vahel. 
Kyoga järves elutseb 46 kalaliiki ja arvukalt krokodille.
Tugevad vihmad tõstsid aastail 1997–1998 järvevee erakordselt kõrgele. Selle tulemusena rebenesid vesiroosid, mille suuri lehti järjest ülespoole kisuti, järve põhjast lahti, nad kuhjusid äravooluavasse ja ummistasid selle, mistõttu järve veetase tõusis veelgi kõrgemale ning Kyoga ja Kwania järv ühinesid. 2002. aasta seisuga oli üle ujutatud 580 km² kaldaäärseid alasid ja see oli sundinud inimesi ümber asuma. Egiptuse valitsus eraldas Ugandale 13 miljonit USA dollarit tagastamatut abi ummistusega võitlemiseks, aga 2007. aasta seisuga oli väljavool järvest endiselt suuresti blokeeritud.
Viittala

Viittala ehk Bolšoje Vittolovo (ka Suuri-Viittala, vene Большое Виттолово) on endine ingerisoome küla ajaloolises Tuutari kihelkonnas Kesk-Ingerimaal Peterburi linnast lõunas. Kaasaegse haldusjaotuse järgi jääb kunagine küla Leningradi oblasti Lomonossovi rajooni Villozi valla territooriumile.
1676. aastal on küla mainitud kui Wittala, kuuludes Duderhofi valla (Duderhosskoj Pogost) koosseisu.
18. sajandil, peale Tsarskoje Selo tsaariresidentsi rajamist, sai Viittala tuntuks oma allikate poolest, mis varustasid Katariina lossi suurt tiiki. Küla nimest sai oma nimetuse Vittolovo kanal ja tiik Puškini Babolovski pargis.
1817. aastal oli külas (mainitud kui Бол. Виттолово) 50 talu.
1831. aastal oli külas endiselt 50 talu.
1838. aastal elas külas 283 inimest, kellest 129 olid mehed ja 154 naised.
1848. aastal elas külas (nimetatud kui Suuri Wiittala ehk Iso Wiittala) 282 ingerisoomlast (132 meest ja 150 naist), kellest 166 olid äyrämöised ja 116 savakod.
1856. aastal oli külas 49 talu 139 meeshingega.
1913. aastal oli külas 84 talu.
Küla hävis Teises maailmasõjas.
Sfinks

Sfinks Egiptuses

Egiptuses tähistasid sfinkside skulptuurid valitsejat või päikesejumalat, tavaliselt oli neil mehe pea. Kõik sfinkside kujud pärinevad Vana Riigi perioodist. Egiptlaste sõna sellise skulptuuri tähistamiseks ei ole teada.
Tuntuim sfinksi kuju on Chephreni sfinks, mis asub Egiptuses Giza platool vaarao Chephreni püramiidi kõrval. Samuti on kuulus sfinkside allee, mis kulgeb Karnaki templist Luksori templini. Algselt koosnes see rohkem kui 900 sfinksist, tänaseks on säilinud 300. Karnaki templist Niiluse suunas kulgeb teine, oinapeadega sfinkside (criosfinkside) allee.

Sfinks Kreekas

Hiljem laenati sfinksitaoline olend tegelasena arhailise perioodi kreeka mütoloogiasse. Kreeklased nimetasid teda Sphinxiks, millest hiljem kujundati üldnimetaja nii mütoloogilisele olendile kui ka egiptlaste kujudele. Kreeka käsitluses muundus mehe pea naise omaks, lisandusid naiserind ja tiivad. Kõige tuntum vanakreeka tekst, milles Sphinx esineb, on Sophoklese "Kuningas Oidipus".
Tänapäeval on sfinks üks tuntumaid mütoloogilisi olendeid, kes esineb sageli kunstis ja kirjanduses.

Teised samalaadsed olevused

Kõik muistsed inimpäised olendid ei ole sfinksid.
Klassikalises Kreeka mütoloogias on kõik inimese ja looma tunnustega olendid inimlikud, kuid võivad käituda ka oma loomanatuurist lähtudes. Kreeka säärased olendid (kentaurid, Typhon, Medusa jt) on pärit Olümpose-eelsest religioonist.
India mütoloogias on üks Višnu avataarasid Narasimha ehk Narasingh, mis tähistab mees-lõvi. Sellel avataaral oli inimese keha ja lõvi pea.
Akkadi mütoloogias olid jumalused nimega šedu või lamassu, kes kaitsesid maju, losse ja linnu. Tavaliselt kujutati neid tiivuliste härgadena, harvemini tiivuliste lõvidena. Mõlemal juhul oli kujul inimese pea.
Kalev Ots

Elulugu

Kalev Ots sündis 1949. aastal Viljandimaal Valma külas. Tema isa Valter Ots arreteeriti juunis 1949 ja saadeti Siberisse. Tema vanaisa oli Kõo vallavanem Jaan Ots. 1956. aastast elas Kalev Ots Arukülas Harjumaal, kus alustas ka kooliteed. 1967. aastal lõpetas ta Tallinna 21. Keskkooli ja 1973. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi keemiateaduskonna. 1975. aastal ta abiellus ja asus elama Nõmmele. Aastatel 1971–1982 töötas Kalev Ots Pirita tee elektroonikainstituudis Tallinnas teadusliku töötajana ja astus kaugõppe teel aspirantuuri Moskva Terase ja Sulamite Instituudis. Talle tehti 1977. aastal Tallinnas pakkumine tööstusspionaažiks välismaal, millest ta keeldus. 1982. aastal asus tehnoloogina tööle Tondi Elektroonikatehasesse. 1987. aastal kaitses Moskvas elektroonika erimaterjalide tehnoloogia erialal tehnikakandidaadi kraadi.

Poliitiline ja sõjaline tegevus

19. aprillil 1989 ta astus ta ERSPsse. Samaaegselt oli ka Nõmme Eesti Kodanike Komitee liige (hiljem esimees). 1990. aasta veebruaris valiti Kalev Ots Eesti Kongressi saadikuks. 1990. aasta kevadel oli ta üks Kaitseliidu taastajaid Nõmmel, algselt malevkonna pealiku abi, siis Nõmme Malevkonna pealik ja Harju maleva pealik.
Pettununa mõlemas institutsioonis astus 16. märtsil 1991. aastal välja ERSPst ja nädal hiljem Eesti Komitee juhatusest.
5. septembril 1991 andis Heinrich Mark talle kapteni aukraadi. Seoses nn Ellamaa lahinguga peatas Kalev Ots 1992. aasta juulis oma tegevuse malevapealikuna kuni sõjaministri otsuseni, mida ei tulnudki.
30. jaanuaril 1995 suunati ta 4,5-kuulisele täiendusõppele Saksamaal Euroopa kaitseuuringute keskusse. Alates 1. juunist 1996 arvati ta reservi, kuna loobus poliitilistel põhjustel pikendamast oma senist teenistuslepingut. Kuulub jätkuvalt Kaitseliitu.
Alate 2012. aastast on Kalev Ots MTÜ Nõmme Vana Apteegi Sõprade Seltsi juhatuse liige. 2013. aastal avaldas Kalev Ots Tallinnas raamatu "Eestlaste ajalugu – müüdid ja tegelikkus", 2018. aastal selle raamatu teise, parandatud ja täiendatud trüki.

Tsitaat

Liivimaa Kuller, 8. juuli 1993
Luu

Luude tüübid

Luud on väga erineva kujuga, kuid nad jaotatakse kuju ja ehituse järgi tüüpideks.

Inimese luud

Täiskasvanud inimese luud sisaldavad umbes 50% vett, 15,7% rasva, 12,5% muid orgaanilisi aineid (enamasti valgud, näit kollageen) ja 21,8% anorgaanilisi aineid (peamiselt soolasid – kaltsiumfosfaat, kaltsiumkarbonaat jt). Anorgaanilised ained annavad luukoele kõvaduse, orgaanilised ained elastsuse ja sitkuse. 
Luude keemiline koostis sõltub inimese vanusest, dieedist, perekondlikest teguritest ja ka indiviidist.  
Noore organismi luu sisaldab orgaanilisi aineid rohkem kui vana luu, seepärast on nad ka painduvamad. Mida vanem on organism, seda rohkem on temas anorgaanilisi aineid, mis muudavad luud hapramateks. See on üks põhjustest, miks esineb vanematel inimestel luumurde sagedamini kui noortel.

Luude ainevahetus

Luude ainevahetust mõjutavad valgud, mineraalained, hormoonid, D-vitamiin jpt ained.
IS (auruvedur)

IS (vene keeles ИС) oli Nõukogude Liidus aastail 1932–1942 toodetud auruveduri tüüp (teljevalem 1-4-2).
Hännak-rabakiil

Hännak-rabakiil (Leucorrhinia caudalis) on vesikiillaste sugukonda kuuluv kiililine. 
Tema iseloomulikuks tunnuseks on isaste valged tiivatäpid.
Eestis asustavad tema valmikud paiguti taimerohkeid järvi (ka kalgiveelisi).
Ta on Eestis arvatud III kaitsekategooriasse (2012) ja loodusdirektiivi IV kategooriasse.
Benny Shanon

Benny Shanon (heebrea keeles בני שנון; sündinud 1948 Tel Avivis) on Iisraeli psühholoog.
Tema peamised uurimisvaldkonnad on inimteadvuse fenomenoloogia ja psühholoogiafilosoofia.
Shanon on Jeruusalemma Heebrea Ülikooli kognitiivse psühholoogia professor. Ta on õppinud filosoofiat ja keeleteadust Tel Avivi Ülikoolis ja saanud doktorikraadi eksperimentaalse psühholoogia alal Stanfordi Ülikoolist.
Praegu töötab Shanon raamatu kallal, mis käsitleb inimteadvuse üldist psühholoogilist teooriat.

Ayahuasca kogemus

Shanon avaldas 2002. aastal raamatu "Antipodes of the Mind: Charting the Phenomenology of the Ayahuasca Experience" ("Vaimu antipoodid: ayahuasca kogemuse fenomenoloogia kaardistamine"). Selles teoses annab ta põhjaliku ülevaate ayahuasca kasutamise toimest. Shanon kirjutab, et ta on ise ayahuascat tarbinud palju kordi ning töötanud läbi eelneva selleteemalise kirjanduse.

Piibli entogeenid

Aastal 2008 avaldas Benny Shanon ajakirjas Time and Mind: The Journal of Archaeology Consciousness and Culture artikli "Biblical Entheogens: a Speculative Hypothesis" ("Piibli entogeenid: spekulatiivne hüpotees"). Selles esitab Shanon spekulatiivse hüpoteesi, mille kohaselt vana-iisraeli religioon oli seotud enteogeenide kasutamisega. Hüpoteesi aluseks on Vanas Testamendis esitatud Moosese elu käsitlevate tekstilõikude tõlgendamine ja põhneb asjaolul, et Siinai poolsaare kuivades piirkondades ja Lõuna-Iisraelis kasvab kaks taimeliiki, mis sisaldavad samu psühhoaktiivseid molekule, mis Amazonases kasvavates ayahuasca valmistamiseks vajaminevates taimedes. Hüpoteesi kinnitavad võrdlevad empiirilis-fenomenoloogilised vaatlused, keelelised aspektid, vana-juudi tekstide ja muude iidsete Lähis-Ida traditsioonide tõlgendamine, antropoloogilised teadmised ja etnobotaanilised andmed.
Janek Tombak

Janek Tombak (sündinud 22. juulil 1976 Põltsamaal) on eesti jalgrattasportlane.
Alustas treeninguid 12-aastaselt Põltsamaal Jõgevamaa jalgrattaklubi Centrum Põltsamaa osakonnas. Esimene treener oli Mallor Türna. Aastatel 1989–1995 juhendas teda Margus Ääremaa.
1999. aastal sõlmis Janek Tombak profilepingu Prantsusmaa jalgrattaklubiga Cofidis, mille ridades sõitis 2005. aastani. Osales kahel korral olümpiamängudel maanteesõidu grupisõidus. 2000. aasta Sydney mängudel katkestas, 2004. aastal Ateena olümpiamängudel aga sai 61. koha.
Oma Ateena olümpiamängude võistlussärgi kinkis Tombak pärast mängudelt naasmist Põltsamaa linnale.
Bolesław Krzymowski

Bolesław Krzymowski (30. märts 1894 Kosobudy – 19. august 1969 Varssavi) oli Poola sõjaväelane (major) ja salateenistuse tegelane.
Ta on pälvinud mitmeid tunnustusi, sh Kotkaristi III klassi teenetemärgi.
Eesti Evangeelne Vennastekogudus

Eesti Evangeelne Vennastekogudus (lühend EEVK) on Eesti vennastekogudusliikumist ehk hernhuutlust korraldav ja juhtiv organisatsioon. EEVK keskus asub Tallinnas aadressil Endla 68.
EEVK kutsub igal aastal kokku sinodi, kus valitakse viieks aastaks eestseisus ja peavanem.
1993. aastast annab EEVK välja "Vaimulikke loosungeid".
Sepa Jalgpallikeskus

Kasutajad

Tammeka kodustaadion on Tamme staadion, aga meeskond mängib talvisel ajal Sepa kunstmuruväljakul. Tammeka duubelmeeskond Tartu JK Tammeka U21 mängib peamiselt Sepal.

Vana Sepa staadion

Esimese Vasara (või Sepa) tänava staadioni rajas 1972-1975 aastatel Tartu Katseremonditehas, ja seal treenis sellel ajal ENSV jalgpalli kõrgliigas mängiv Tartu Katseremonditehase jalgpallimeeskond.

Renoveerimisplaan

2012. aastal hakkas Tammeka juhatus arutlema, kus oleks võimalik rajada kunstmurustaadion, mis oleks talvel hästi kasutatav. 2013. aastal otsustati, et vana Sepa staadioni renoveerimine oleks parim võimalus, ja 2015 jaanuaris andis Tartu linnavolikogu vana Sepa staadioni hoonestusõiguse Tartu JK Tammekale. Kui esimestel eskiisidel oli uus kunstmuru pneumaatilise kupliga kaetud, otsustati lõpuks siiski rajada katmata väljak altküttega.

Ühisrahastuskampaania

Jalgpallikeskuse ehitamise eelarve oli 452 818€. 100 000€ sai Tammeka Eesti Jalgpalli Liidust, 200 000 pangalaenuna, ja 150 000€ jaoks korraldasid Tammeka ja Neway Eesti spordiajaloo suurima ühisrahastuskampaania, mis algas 2. novembril 2015. Üle 3000 inimese aitas uut staadioni rahastada, ja kampaania lõppes edukalt 12. jaanuaril 2016. Rahastuskampaania sai 2016. Kuldmuna galal Aasta Turundustegu avaliku sektori auhinna.

Renoveerimine, avamine ja edasiarendus

Staadioni renoveerimine algas 2016. aastal aprillis, ehitusfirma oli Jaagor Grupp. Renoveerimise käigus paigaldati uued väljakud, ehitati ka tribüün, riietusruumid ja valgustussüsteem. Jalgpallikeskuse avamine toimus 10. juulil 2016 festivalina, kus esines muusik Daniel Levi ja mis lõppes Euroopa meistrivõistluste finaali ühisvaatamisega.
2017 suvel ehitati tribüün ümber, ja lisati sellele katus. Pärast ümberehitamist on tribüünil 487 istekohta.
Organ²/ASLSP

"Organ²/ASLSP" (ingl As SLow aS Possible 'nii aeglaselt kui võimalik') on John Cage'i oreliteos. Teose noot koosneb kaheksast leheküljest.
Cage kirjutas selle 1987. aastal oma varasema klaveriteose "ASLSP" põhjal. 1985. aastal valminud klaveriteos kestab olenevalt ettekandmisel valitud tempost tavaliselt 20 kuni 70 minutit. Cage jättis selgitamata, kui aeglaselt täpselt teost esitada tuleb.
Teost "Organ²/ASLSP" kantakse praegu ette St. Burchardi kiriku orelil Halberstadtis Saksamaal.

Halberstadti ettekanne

1997. aastal arutasid muusikud ja filosoofid, mida Cage ikkagi oli mõelnud instruktsiooni "nii aeglaselt kui võimalik" all, sest hästi hooldatud orelil on võimalik tekitada katkematut ja praktiliselt igavesti kostvat heli. Esimene dokumenteeritud oreli paigaldamine kirikusse toimus 1361. aastal Halberstadtis, seega otsustati, et Cage'i teost kantakse ette just sealse kiriku orelil. Ettekande alguseks määrati aasta 2000 ja kestuseks 639 aastat (nii palju aastaid jäi aastate 1361 ja 2000 vahele).  Ettekanne algas siiski 2001. aastal ning on seega plaanitud kestma kuni aastani 2640.
Teost esitav orel valmistati spetsiaalselt selleks otstarbeks. Kuna orel kõlab lakkamatult, on selle ümber heli levimise vähendamiseks klaaskast. Masin varustab orelit konstantse õhuvooluga.
Teose esitamist alustati 5. septembril 2001 (Cage'i 89. sünniaastapäev) pausiga, mis kestis 5. veebruarini 2003. Siis vajutati orelil alla esimene akord. Sellest ajast on orelil kõlavaid noote mitmeid kordi muudetud, 2008. aastal lisati neljale orelivilele veel kaks uute nootide mängimiseks.
Sargėnai mõis

Sargėnai mõis (leedu Sargėnų dvaras) on endine mõis Leedus Kaunases Šilainiai vallas Šilainiai asumis. Mõisa säilinud hooned asuvad aadressil Panerių g. 263E.
Mõisa mainiti esimest korda Novembriülestõusu ajal, mil selle omanikeks olid Macianskised. Pärast ülestõusnute luhtunud rünnakut Kaunasele kindlustasid nad end mõisa hoonetes. Vene vägedel ei õnnestunud mõisa rünnakuga vallutada ja nii süütasid nad sealsed hooned põlema, sisse põlesid ka mõisa kaitsjad.
Macianskiste valdusesse jäi mõis ka edaspidi. Aastal 1898 rajas toonane omanik  Ignatijus Karlovičius Macianskis mõisa juurde telliselöövi, mis sai hoo sisse küll alles Esimese maailmasõja järel, mil sõjakahjustuste likvideerimiseks kulus palju telliseid. Sõja järel tükeldati suurem osa mõisa maadest; pärast maareformi kuulus mõisale 80 hektarit maad mõisasüdame ümber. Evelina Macianskienė müüs selle maa aastal 1923 Amanda Pudymaityte-Šodienele, kes asus mõisa maadest tükke ümbruskonna põllumeestele müüma. Mõis likvideeriti aastal 1938, mil riigi eestvedamisel kõik selle maad kruntideks jagati.
Mõisakompleks kaotas taolise tükeldamise tagajärjel oma terviklikkuse. Hiljem rajati selle kohale Šilainiai asumi korterelamud, mõisa ehitistest on säilinud vaid kivist lehmalaut, mis ehitati ümber kahekorruseliseks korterelamuks, ja teenijatemaja. Ülejäänud mõisakompleksi hooned, mis olid puidust, on tänaseks hävinud. Osaliselt on säilinud on ka mõisapark, kuigi see on kaotanud oma esialgse struktuuri - seal puuduvad teed ja praktiliselt on tegemist jäätmaaga.
Hapestumine

Hapestumine ehk atsidifikatsioon on veekogu või mulla (mulla hapestumine) muutumine happelise(ma)ks.
Tänapäeval on keskkonna hapestumise üheks oluliseks põhjuseks happesademed.
Hapestumise vastandprotsess on leelistumine.

Veekogude hapestumine

Nüüdisajal on atmosfäärist sadenevad happesademed oluliselt mõjutanud paljude piirkondade veekogude keskkonnareaktsiooni. Enamik parasvöötme veekogudest on võimelised osaliselt happesademeid neutraliseerima, seda tänu karbonaatpuhversüsteemile.
Globaalses skaalas on oluline probleem ookeanide hapestumine.
Polki maakond (Missouri)

Ajalugu

Maakond moodustati 1835. aastal.
Karbonaatsed mineraalid

Karbonaatsed mineraalid on mineraalid, mis sisaldavad karbonaatiooni (CO₃2–) ning metallikatiooni.
Tähtsamad karbonaatsed mineraalid on kaltsiit, dolomiit, aragoniit, sideriit, ankeriit, rodokrosiit, magnesiit jne.
Kivimeid, mille koostisest üle 50% moodustavad karbonaatsed mineraalid, nimetatakse karbonaatkivimeiks. Karbonaatkivimeid esineb nii tard- (karbonatiit), moonde- (marmor) kui ka settekivimite (lubjakivi) hulgas, kuid kõige levinumad on nad kindlasti settekivimite seas.