google/wiki40b huggingface dataset:
Eerik Reino

Eerik Reino (? – 27. juuni 1974) oli eesti alpinist.
Ta astus Alpiklubi Firn liikmeks 1959. aastal.
1974. aastal võttis ta osa Ilmar Priimetsa juhtimisel ekspeditsioonist Lenini mäetipule (7134 m). Tippu tõusti kahe grupiga erinevatel marsruutidel. Reino tegi kaasa Enn Saare juhtimisel 5-liikmelises grupis, kes valis tippu tõusmiseks mitte tavapärase harjapidi marsruudi, vaid ronimise mööda kaguseina (marsruudi raskuskategooria Vene süsteemi järgi 5B). 6800 m kõrgusel tabas neid laviin, milles hukkusid Eerik Reino, Priit Vürst ja Tõnu Tennisson.
Uriekste raudteepeatus

Uriekste raudteepeatus on endine raudteepeatus Ieriķi–Gulbene–Abrene raudteel Gulbene piirkonna Ranka vallas.
Peatus asus Riia jaamast 145 km kaugusel. 
Peatus avati koos raudteeliiniga.  Toonase haldusjaotuse järgi jäi see Tirza kihelkonda Tirza mõisa maadele. Peatus sai oma nime lähistel asunud Tirza mõisale kuulunud Ureikste kõrtsi järgi.
Uriekste suleti raudtee sulgemisel aastal 1999, kuigi reisiliiklus lõppes seal juba aastal 1988.
Amuur (laev)

Amuur on Venemaal toodetud sisemootoriga mootorpaatide (Venemaa klassifikatsiooni põhjal kaatrite) seeria.

Ajalugu

Esimene Amuur valmistati 1966. aastal Amuuri-äärses Komsomolskis asuvas sõjatehases, mille põhitoodanguks olid hävituslennukid. Tollal oli tehas salastatud, tänapäeval kannab see nime КнААПО (Комсомольское-на-Амуре авиационное производственное объединение).
1970. aastal toodeti 400 5,5 m pikkust duralumiiniumist kaatrit Amuur ja Amuur M, mis varustati Moskvitš 412 60-hobujõuliste mootoritega. Mudeli Amuur-3 puhul võeti kasutusele uudne reduktor, mis tegi kaatri kiiremaks, juhtimise mugavamaks ja kokpiti ruumikamaks. Mudelile, mille nimeks hiljem sai Amuur-2, ehitati kajut panipaikade ja pehmete istmetega.
Amuuri järgmised modifikatsioonid olid Vostok ja Vostok 2 (kajutiga). Kasutusele võeti Moskvitš 248 90-hobujõuline mootor. Paigutades kaatrile 85-hobujõulised välismaised päramootorid, loodi Amuurist mudelid Strela ja Strela-2. Viimaste luksuslikumad versioonid kannavad tähistusi Strela-3, Strela-4 ja Strela-5. Strela-8 on juba 8,6 m pikk ja 2,9 m lai, sellel on kasutusel 240-, 270- või 415-hobujõulised bensiini- või diiselmootorid.
Nõukogude ajast on Amuure eesti kalameeste käsutuses veel praegugi.
Kihelkonna vald (1939)

Kihelkonna vald oli vald Saaremaal aastail 1939–1950.
Vald moodustati senise Kihelkonna valla maa-alast, välja arvatud Kuusiku ja Kõõru külade ning Kõnnu asunduse maa-alad ja osa Pidula asunduse maa-alast; senise Lümanda valla Tammiku, Lillepa, Audako ja Vahtrasoo talude maa-aladest.
Esimene vallavanem oli Konstantin Sepp, ta vabastati ametist ja tema asemele määrati ajutiseks vallavanemaks Priidu Tamm. 20. detsembril 1939 valiti vallavanemaks Jaan Pank. 1939. aasta detsembris määrati vallavanema palgaks 50 krooni.
Vald kuulus Riigivolikogu 41. valimisringkonda, kust valiti August Mälk.
Vald kuulus Kihelkonna põllumeeste konvendi tegevus- ja valimispiirkonda.
1940/41. aasta eelarve oli tasakaalus 24 182 krooni, millest tuluna kogukonnamaksu oli ette nähtud 1 334 krooni. Kogukonnamaksu maksjaid oli vallas 1424, maksu suurus oli 5–20 krooni.
13. septembril 1945 moodustati valla koosseisus Kihelkonna külanõukogu ja Tagamõisa külanõukogu.
Tagavere vald

Tagavere vald (saksa keeles Tackfer) oli vald Läänemaal Lääne-Nigula kihelkonnas. Vald eksisteeris 1867–1890 ja siis liideti see vald Vidruka vallaga.
Paula Brehm-Jürgenson

Paula Brehm-Jürgenson (7. veebruar 1877 Seliküla – 19. oktoober 1941 Tallinn) oli eesti laulja (sopran).
Paula Brehm sündis 1877. aastal Selikülas (Järva-Jaani kihelkonnas Võhmuta vallas Jalgsema koolimajas), Nadalama koolmeistri ja Nadalama-Pudivere segakoori juhi Priidik Brehmi tütrena. Alghariduse sai ta isa juures Selikülas ja Nadalamas, õppis siis Väike-Maarja kihelkonnakoolis ja Tallinnas ning sai spetsiaalset lauluõpetust Dresdenis ja Berliinis.

Isiklikku

Tema abikaasa oli insener ja riigiametnik Karl Jürgenson.
Armeenia kiri

Armeenia kiri on häälikkiri, mille lõi aastatel 405–406 Mesrop Maštotsh. Algsele 36 tähele on hiljem lisatud Օ, Ֆ, Ու ja և.
Kirjutatakse vasakult paremale. Kasutusel on suurtähed ja väiketähed.
Armeenia kirja on kasutatud vanaarmeenia keele, keskarmeenia keele ja uusarmeenia keele (armeenia keele (idaarmeenia kirjakeel ja läänearmeenia kirjakeel) ülesmärkimiseks. Aastatel 1921–1928 kasutati kurdi keele ülesmärkimiseks Nõukogude aladel kurdi armeenia tähestikku.
Unicode'i koodid armeenia tähtede ülesmärkimiseks on U+0530 – U+058F ja
U+FB13 – U+FB17.
Armeenia kirja tähis ISO 15924 järgi on Armn.
Histogramm

Histogramm ehk astmikdiagramm on statistiliste andmete graafiline kujutis (tulpdiagramm), mis annab ülevaate nende jaotumisest sageduse järgi.
Andmete (tunnuse) väärtused on enamasti kujutatud rõhtteljel ja andmete sagedused püstteljel.
Gideon Rinne

Gideon Rinne (28. märts 1861 Tallinn – 1. aprill 1897 Kuressaare) oli Eesti vaimulik
Õppis aastal 1873 Riia Kubermangugümnaasiumis, 1873–1879 Tartus Gümnaasiumis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1880–1887. Oli koduõpetajaks Hiiumaal, Suuremõisas krahv Ungern-Sternbergi ja Tallinnas parun Girard de Soucantoni juures. Oli prooviaastal Rapla- (Carl Eduard Malmi juures), Karuse- (venna Immanuel Rinne juures) ja Ridala koguduses (Magnus Heinrich Ferdinand Leopold Hörschelmanni juures). Ordineeriti õpetajaks 5. juunil 1888.
Oli aastal 1888 Paide ja Anna koguduse adjunktõpetaja. Aastatel 1888–1891 (introdutseeriti 4. septembril 1888) oli pastoriks Kiievis. Aastatel 1891–1897 (introdutseeriti 30. juunil 1891) oli Kuressaare Laurentiuse koguduses abiõpetajaks, olles samal ajal usuõpetajaks Gümnaasiumis, kõrgemas Tütarlastekoolis ja saksa Linnakoolis.

Isiklikku

Tema vend Immanuel Rinne oli Karuse Margareeta koguduse õpetaja, vend Richard Rinne oli Emmaste Immanueli koguduse õpetaja.
Sõidutee

Sõidutee (kitsamalt ka autotee) on ainult sõidukite liiklemiseks ettenähtud teeosa.
Teel võib olla mitu eraldusribaga eraldatud sõiduteed. Sõiduteel võib olla ka trammitee.
Sõidutee ületamiseks jala või kergliiklusvahendiga tuleb kasutada ülekäigurada.
Jalgrattatee ja kergliiklustee ei ole sõidutee.
Arto Paasilinna

Arto Tapio Paasilinna (20. aprill 1942 Lapimaa, Kittilä vald – 15. oktoober 2018 Espoo) oli soome kirjanik.
Paasilinna sündis peres, kus oli viis poega ja kaks tütart. 1950. aastal isa suri ja ema jäi seitsme lapsega üksi.
Esimene raamat "Karhunkaataja Ikä-Alpi" ilmus 1964. aastal. 
Kuni 1975. aastani töötas Arto Paasilinna mitme ajalehe toimetaja, ajakirjaniku ja kolumnistina. Sel aastal avaldas ta romaani "Jänese aasta", mis osutus väga edukaks, ja ta hakkas elukutseliseks kirjanikuks. 
Kirjanikuna oli ta väga viljakas: alates 1972. aastast kuni 2009. aastani on ta igal aastal avaldanud romaani, välja arvatud aastad 1973, 1978 ja 2002. Raamatute kirjutamise kõrvalt on ta endiselt kirjutanud ajalehtedesse arvamuslugusid.
Oktoobris 2009 tabas teda ajuinfarkt ning pärast seda polnud ta enam võimeline kirjutama.
Tema raamatuid on tõlgitud 45 keelde. Tema romaanide põhjal on tehtud filme ja teatrilavastusi, sealhulgas kuuldemänge.
Arto Paasilinna on pälvinud kirjandusauhindu.
Arto Paasilinna vennad Erno, Mauri ja Reino on samuti kirjanikud. Õde Sirpa Paasilinna-Schlagenwarth on kunstnik.
Meririsla

Meririsla ehk merirüdi (Calidris maritima) on kurvitslaste sugukonda kuuluv lind. Ta on Eestis arvatud III kaitsekategooriasse (2012).
Eestis on ta harv läbirändaja (perioodidel oktoober-november ja märts-aprill (mai) ning talikülaline, keda kohtab peamiselt läänesaarte lõunaosas.
Corpse paint

Corpse paint on black metal'i bändidele iseloomulik näomaaling.
Tavaliselt kasutatakse musta ja valget värvi – valge taustavärvi peale tõmmatakse ümber silmade tugevad mustad tõmbed. Samuti on tugevalt rõhutatud suu ümbrus. Eriti levinud on nn teatraalne kurbuse-karmuse joon – suunurgad allapoole. Corpse paint'il ei ole kindlaid reegleid, mistõttu on levinud mitmekesised fantaasiavabad näomaalingud.
Balletitantsija

Balletitantsija on balletis esinev tantsija.
Naisballetitantsijaid nimetatakse baleriinideks.
Kaarel Orumägi

Kaarel Orumägi (sündinud 13. detsembril 1995 Paides) on eesti laulja, laulukirjutaja, lauluõpetaja, helilooja, näitleja ja lavastaja.
2013. aastal asutas ta Türile Eesti Noorte Muusikaliteatri.Ta on teatri kunstiline juht, lavastaja ja kunstnik.
Alates 2013. aastast on ta Kaari Sillamaa Laste Kaunite Kunstide kooli noorte muusikateatri muusikajuht ja kooli hääleseadeõpetaja.
Alates 2015. aastast juhib ta Türi Kultuurikeskuses omanimelist laulustuudiot. 
Alates 2016. aastast on ta Eesti Improteatri näitleja.
Ta on mänginud TV3 telesarjades "Kättemaksukontor" ja "Ment" ning Kanal 2 draamasarjas "Pilvede all".
Kaarel osales 2018. aastal Eesti otsib superstaari 7. hooaja saates.
Veterinaar- ja Toidulaboratoorium

Veterinaar- ja Toidulaboratoorium (kirjanduses ka Veterinaar(ia)- ja Toidulabor; lühend: VTL) on Tartus asuv Eesti Maaeluministeeriumi hallatav riigiasutus, mis teeb muu hulgas uuringuid loomahaiguste diagnoosimiseks, analüüse toidutoorme, toidu, vee ja söötade ohutuse ning kvaliteedi kontrollimiseks.
FC KTP

FC KooTeePee

FC KooTeePee loodi algselt kui Kotka TP duubelmeeskond. 2000. aastal klubi iseseisvus. Samal aastal mängis Kotka TP Veikkausliigas, kuid langesid Ykköneni ja läksid lõpuks pankrotti. Samal hooajal tõusis KooTeePee Kolmonenist Kakkoneni, ning järgmise kahe aastaga tõusti kõrgliigasse (peatreenerid olid alguses Pasi Rautiainen ja seejärel Ismo Lius).
Hooajal 2013 mängis klubi Ykkönenis ja treener oli Sami Ristilä.

FC KTP

2013. aasta detsembris tegid FC KooTeePee ja Kotkan Työväen Palloilijat ühinemislepingu, mis võimaldas FC KooTeePee-l lühendada oma nimeks FC KTP. Nimetust FC KTP kasutatakse ametlikel eesmärkidel, esindusmeeskonda nimetatakst KTP-ks.
KTP sai 2014. aastal Ykönenis teise koha, kuid kuna FC Honka ei saanud Veikkausliigas mängimiseks luba, siis pääses nende asemel kõrgliigasse KTP.
2015. aasta suvel muutis klubi oma visuaalset identiteeti ja brändi, mis tähendas ka klubi logo muudatusi. Uuel logol on viie vertikaalse rohelise triibu asemel neli. Muutus oli klubi toetajate seas vastuoluline.
Alavuotto

Alavuotto (soome keeles ka: Ala-Vuotto) on küla Soomes Oulu Vuotto linnaosas, endises Ylikiiminki vallas. Asub Kiiminki jõe kaldal.
Külas elab umbes 60 inimest ja pindala on 95 km².
Friedrich Ludwig von Maydell

Elukäik

Sündis Läänemaal Teenuse mõisas. Õppis 1810–12 Tallinna toomkoolis. Teenis 1812–20 Vene sõjaväes ning osales Napoleoni-vastastes sõdades. Seejärel asus õppima õigusteadust Tartu ülikoolis, töötades samal ajal ülikooli arhiivis ning õppides Karl August Senffi juures joonistamist. 1822 siirdus Saksamaale, seejärel 1823 Rooma, kus lävis tihedalt natsareenidega. 1827 naasis Eestisse, aastast 1829 töötas Tartus. 1835 käis Saksamaal Berliinis ja Leipzigis puugravüüritehnikat õppimas ning töötas seejärel Tartusse rajatud ksülograafiatöökojas. Osales Õpetatud Eesti Seltsi tegevuses. Suri 1846 Tallinnas koolerasse, maetud Kullamaa kirikuaeda.

Isiklikku

Abiellus 1827 Therese Agrippina Konstanze von Mülleriga (1795–1882). Nende kuuest lapsest neli surid noorena. Poeg Gerhard Gustav Ludwig von Maydell (1835–1894) oli maadeuurija.

Looming

Tähtsamaid romantismi esindajaid Eestis. Tegutses maalija, skulptori ja tarbekunstnikuna ning oli võimekas raamatuillustraator (1837 Fr. de la Motte-Fouqée "Undiini" venekeelne värsstõlge Vassili Žukovskilt, 1830. aastatel Aleksandr Puškini "Mustlased" (ilmus 1924), 1843 osaliselt N. Lambini "История Петра Великого" jt). Kavatsetud 50-lehelisest Liivimaa ajaloopiltide sarjast ("Fünfzig Bilder aus der Geschichte der Deutschen Ostsee-Provinzen Rußlands") ilmus 20 lehte kahes vihikus (1839, 1842). Loonud altarimaale ("Ülestõusmine" Põlva kirikus, "Kolgata" Saarde kirikus) ja portreeskulptuure. 1828–40 osales Tallinna Oleviste kiriku restaureerimisel. Avaldas joonistamise käsiraamatuid.
Billy Connolly

William Connolly, Jr. (sündinud 24. novembril 1942) on šoti päritolu Ameerika Ühendriikide koomik, muusik ja näitleja.
Nikita Koljajev

JK Sillamäe Kalev

23. mail 2010 tegi Koljajev III liigas Sillamäe Kalevi duubelmeeskonna eest debüüdi, olles mängus täpne kaheksal korral. Ühtekokku lõi Venemaa mängumees viies duubelmeeskonna mängus 20 väravat ning lõpetas hooaja III liiga idatsooni väravalööjate edetabelis kolmanda kohaga. 10. juulil 2010, esindusmeeskonna debüütmängus Paide Linnameeskonna vastu, sai mängija hakkama kübaratrikiga.

FC Levadia

28. veebruaril 2011 sõlmis 21-aastane ründaja üheaastase lepingu Meistriliiga klubiga FC Levadia. Ta lõi hooaja avamängus kaks väravat, kui Levadia alistas Lasnamäe Ajaxi 3–0.
Manfred Fiskar

Manfred Fiskar (11. september 1898 Tallinn – 26. jaanuar 1942 Turinsk, Sverdlovski oblast) oli eesti advokaat.
Ta oli raamatuköitja Juhan Fiskari poeg.
Ta õppis 1921–1925 (lõpetas) Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas (matrikkel nr. 1786), oli üliõpilasseltsi "Concordia" vilistlane.
Osales 1919–1920 Vabadussõjas, pärast sõda teenis 1920–1924 Kaitseministeeriumi kodifikatsiooniosakonnas ja 1924–1926 Teedeministeeriumis asjaajaja-sekretärina, oli Kohtupalati kohtuameti kandidaat, 1926–1931 vandeadvokaat P. Reisiki abi, alates 1931 vandeadvokaat Keilas.
Ta oli Kaitseliidu kompaniipealik ja Isamaaliidu juhatuses.
NKVD arreteeris ta Keilas 14. juunil 1941. Fiskar suri vangistuses.
Fallibilism

Fallibilism on filosoofiline põhimõte, mille kohaselt võivad meie uskumused, ootused ja arusaamad maailmast osutuda ekslikeks, kuid see ei tähenda, et me ei võiks neid olemasolevate teadmiste piires uskuda. Fallibilism on avatud uutele tõenditele, mis võivad minna vastuollu mõne varem tõeseks peetud uskumusega. Charles Sanders Peirce’i järgi ei pea uskumused olema tõsikindlad ning me võime rahulduda mõne uskumusega ka siis, kui see osutub uute tõendite valguses ümberlükatavaks.
Erinevalt skeptitsismist ei nõua fallibilism, et peaksime loobuma pretensioonist millegi teadmisele või et peaksime suutma oma teadmisi loogiliselt ammendavalt õigustada või põhjendada. Et empiirilised teadmised võivad järjest täpsemaks muutuva uurimise tagajärjel alati suuremal või vähemal määral revideerimist vajada, siis võib põhimõtteliselt ekslikuks osutuda kõik, mida me üldse teadmiseks peame. Mõned fallibilistid teevad erandi matemaatika- ja loogikatõdedele, kuid teised leiavad, et isegi kui sellised aksiomaatilised süsteemid ise ei saa olla ekslikud, siis võib ometi osutuda ekslikuks viis, kuidas me nende tõdedega ümber käime.
Grigol Vašadze

Grigol Vašadze (gruusia keeles გრიგოლ ვაშაძე; sündinud 19. juulil 1958 Thbilisis) on Gruusia diplomaat ja poliitik, Gruusia välisminister 5. detsembrist 2008 oktoobrini 2012. Tal on Erakorralise ja täievolilise suursaadiku diplomaatiline auaste.
Grigol Vašadze lõpetas 1981 Moskva Riikliku Rahvusvaheliste Suhete Instituudi. Seejärel töötas ta Nõukogude Liidu välisministeeriumis algul rahvusvaheliste organisatsioonide osakonnas, seejärel kosmose ja tuumarelvastuse osakonnas. 1988–1990 õppis Vašadze Nõukogude Liidu Välisministeeriumi Diplomaatilises Akadeemias rahvusvahelist õigust. Ta kuulus diplomaatide hulka, kes esindasid NSV Liitu START 1 läbirääkimistel USA-ga.
Aastatel 1990–2008 tegeles ta peamiselt äriga ning elas Moskvas ja New Yorgis. Temale kuulusid ettevõtted "Georgia Arts Management" ja "Gregori Vashadze and BR". Gruusiasse tuli ta tagasi 2005.
Enne välisministriks saamist oli ta lühiajaliselt Gruusia asevälisminister (6. veebruarist 1. novembrini 2008) ning kultuuri-, mälestiste kaitse ja spordiminister (alates 1. novembrist 2008).
Novembris 2009 loobus topeltkodakondsusega Grigol Vašadze Venemaa kodakondsusest, sest Venemaa riigiduuma liige Semjon Bagdassarov oli nõudnud temalt kodakondsuse äravõtmist venevastaste seisukohtade väljendamise eest.

Isiklikku

Grigol Vašadze abikaasa on alates 1988 baleriin Nino Ananiašvili. Neil on kaks last Nodar ja Elene.
Lisaks oma emakeelele gruusia keelele räägib Vašadze vene, inglise, portugali, itaalia, hispaania ja prantsuse keelt.
Vanamõisa mõis (Kirbla)

Vanamõisa mõis (saksa keeles Wannamois) oli rüütlimõis Läänemaal Kirbla kihelkonnas. Nüüdisajal jääb kunagine mõis Lääneranna valla territooriumile.

Ajalugu

Keskajal kuulus ala Lääneranna naistsistertslaste nunnakloostrile. Mõis loodi 17. sajandil ja oli kogu Rootsi aja vältel Oxenstiernade valduses. Pärast Põhjasõda oli mõisal palju omanikke: De la Gardied, Derfeldenid, Huened ja paljud teised. Aastast 1830 kuulus mõis Julie Clodt von Jürgensburgile (sündinud Rehbinder). 1851. aastal läks mõis Budbergide omandusse. 1919. aastal mõis võõrandati.

Mõisakompleks ja selle viimased omanikud

Mõisakompleks ehitati 19. sajandi algul. Mõisa peahoone oli väga pikk ühekorruseline klassitsistlik kiviehitis. Selle ees kahel pool suurt auringi paiknesid kaaristuga ait ja tall-tõllakuur. Ülejäänud kõrvalhooned paiknesid nende vahetus läheduses. Kirblast viis Vanamõisa 4 km pikkune tee, mis vahetult enne mõisa auringi ületas seitsme kaarega kivisilla.
1905. aasta ülestõusu ajal, 16. detsembri varahommikul 1905 sõitsid mässajad Vanamõisa hoovi, punased lindid ümber käevarre, ja avastasid mõisa peahoone eest hobusaaniga noore paruni Otto von Budberg-Bönninghauseni, kes tahtis just mõisast lahkuda. Ta vangistati ja tema peal kasutati kehalist karistamist ja vaimset mõnitamist, sidudes ta saani kõrvale nööri otsa ja lastes tal mõne aja järgi lohisedes piinelda. Mõis süüdati ja seal lõhuti nii palju mööblit, kui kiiruga suudeti, sest mässajad ja röövlid suundusid edasi oma röövretke jätkama. Mõisa peahoone pandi põlema. Kuna aga tollane mõisa omanik parun Otto von Budberg-Bönninghausen oli oma talupoegade ja teenijarahva seas lugupeetud ja heas kirjas, siis mõisarahvas kustutas esimese tulekahju. Parun Otto von Budberg oli ise sel ajal Peterburis ja kohtus Tsarskoje Selos Venemaa suurvürstiga. Suurvürsti juures audientsil viibis ta palvega tuua Eestimaale kasakarügement (mustsadalased), et karistada mässajaid ja lõpetada rahutused, mille olid algatanud sotsiaaldemokraatidest riigipöörajad ja enamjaolt 16-25-aastastest meestest koosnevad mässavad lööksalgad. Tollane mõisa omanik Otto von Budberg-Bönninghausen tapeti 17. veebruaril 1907 57 aasta vanuselt päev enne oma 58. sünnipäeva. Mõrv toimus kella 12 ja 13 vahel Teenuse metsavahel umbes 4 versta kaugusel Vigala mõisast Risti suunas, kui parun oli teel Vigala mõisast Risti rongijaama. Eri andmetel võttis paruni ja tema koka Jaani mõrvamisest osa 5-6 sotsiaaldemokraatliku lendsalga löökrühma liiget. Kogu mõrva organiseerimisest võttis osa ja läks kohtu alla 19 inimest. Paruni abikaasa Elisabeth von Budberg (Dellinghausen) lahkus elama Tallinna ja paruni lapsed ei olnud huvitatud mõisa taastamisest, nii et selleks enam raha ei eraldatud ja põletatud hoone varemed jäid taastamata. Hoonest on vähe järel, selle keskosa on täiesti hävinud. Algses ilus on alles vaid kaartega kivisild. Paljud kõrvalhooned on tugevalt ümber ehitatud, osa on hävinud, osa on varemeis.

Mõisa kalmistu

Kalmistu jääb Vanamõisa mõisa südamest linnulennult 1,3 km kaugusele lääne-edelasse. Algselt viis mõisast sinna kivisilla lääneotsast hargnenud tee, kuid hilisemad maaparandustööd on selle otsetee kaotanud.
Monika Soćko

Monika Soćko (sünninimi Monika Bobrowska; sündinud 24. märtsil 1978 Varssavis) on poola maletaja, rahvusvaheline suurmeister (2008).
Soćko on 8-kordne Poola malemeister (1995, 2004, 2008, 2010, 2013, 2014, 2016, 2017). Ta  võitis 2010. aastal Rijekas Euroopa naiste meistrivõistlustel pronksmedali.
Ta mängis naiste maailmameistrivõistlustel. 2008. aastal MM-i turniiril Naltšikis (64 osavõtjat, nokautsüsteem) kaotas Soćko teises ringis Hoang Thanh Trangile ja 2010. aastal MM-i turniiril Antakyas kaotas ta teises ringis Zhu Chenile. 2012. aastal MM-i turniiril Hantõ-Mansiiskis võitis ta avaringis Almira Skripchenkot ja teises ringis Hou Yifani, kuid kaheksandikfinaalis kaotas ta Antoaneta Stefanovale. 2015. aastal MM-i turniiril Sotšis võitis ta avaringis Deimantė Daulytėt, kuid teises ringis kaotas selle turniiri võitnud Marija Muzõtšukile.
Soćko sai FIDE-lt 1994. aastal naiste rahvusvahelise meistri, 1995. aastal naiste suurmeistri ja 2008. aastal rahvusvahelise suurmeistri nimetuse. 
Ta on abielus malesuurmeistri Bartosz Soćkoga.
Tartu Lastekunstikool

Tartu Lastekunstikool on kunstikool Tartus. 
Kool on asutatud 1957. aastal. Kool paikneb Tartus aadressil Tiigi 61. Tunnid toimuvad ka  Jakobi 51 asuvas hoones. Jakobi 51 majas tegutseb ka kooli galerii.
Aiguille du Tour

Alpinism

Aiguille du Tour on alpinistidele populaarne kergete raskuskategooriatega ronimise koht. Lõunatipule tõustakse sagedamini. Marsruudid lõunatipule algavad 2702 m kõrgusel asuvast Alberti hütist (jääb Prantsusmaa territooriumile).
Esmatõus lõunatipule toimus 1864. aastal ja põhjatipule 1875. aastal.

Eesti alpinistide tipputõusud

2008. aastal korraldas Alpiklubi Firn klubireisi Touri liustiku piirkonda ja seal roniti Aiguille du Touri tippu kahel erineval marsruudil (Alpi süsteemis raskuskategooriaga PD+ ja AD)
Toomla mõis

Toomla mõis (saksa keeles Thomel) oli poolmõis Rakvere kihelkonnas Virumaal.
Mõis rajati 1851 Andja mõisast eraldatud alast. Enne eraldamist oli Toomla mõis Andja mõisa karjamõis
Laelatu puisniit

Laelatu puisniit on puisniit Virtsu lähedal Laelatul.
Laelatu puisniit on olnud niidetavana (ja servades karjatatavana) kasutusel sajandeid. Et Laelatu asub Lääne-Eestis, kus maapind aastas kuni poolteist millimeetrit kerkib, on meri sealt aastasadade jooksul taandunud. Laelatu kõrgemad kohad võisid mere alt laidudena vabaneda umbes 2000 aasta eest. On võimalik, et laiud võeti suviste karjamaadena kohe kasutusele, mistõttu võis Laelatul juba algusest kujuneda puisniit ning õiget metsa pole seal võib-olla kunagi olnudki.
Laelatu puisniidul on teadaolevalt nii Eesti kui kogu Põhja-Euroopa kõige liigirikkam taimekooslus. Kui arvestada maailma väikesemõõtkavaliste (kuni 1 m²) alade soontaimede absoluutset liikide arvu, siis jääb Laelatu puisniit 2. kohale (kuni 76 liiki ruutmeetril), jäädes alla vaid Argentina madala rohuga kuivale mägikarjamaale, kus on loendatud kuni 89 taimeliiki ruutmeetril. Laelatul on leitud kasvamas 546 liiki soontaimi; muuhulgas kasvab siin 2/3 kodumaistest orhideeliikidest.
Laelatu puisniit on pikka aega olnud botaaniliseks ja ökoloogiliseks uurimisalaks, seal paikneb Laelatu bioloogiajaam. 
Laelatu puisniit asub Puhtu-Laelatu looduskaitseala põhjaosas ja sinna pääseb mööda aastatel 1931–1968 tegutsenud Rapla–Virtsu raudteetammi kulgevat teed.