Modernne stoitsism

Filosoofiliselt

Modernne stoitsism kujunes 20. sajandi lõpus vooruseetika vastu kerkinud huvi tõttu. Filosoofid, nagu Philippa Foot, Alasdair MacIntyre, Martha Nussbaum ja teised on toonud tagasi vooruspõhise eetika üheks potentsiaalseks alternatiiviks inimestele, kes soovivad elada lähemal loodusele ja kogeda elu uue suhtumisega. Modernne stoitsism võtab eeskuju 20. sajandi lõpus ja 21. sajandi alguses avaldatud antiiksete stoikute kohta (nt Marcus Aureliuse) tehtud teadustöödest ja toovad välja seoseid tänapäeva maailma toimimise kohta. Liikumise juured ulatuvad tagasi Albert Elliseni, kes arendas välja ratsionaal-emotsionaalse käitumisteraapia, kuid ka Aaron T. Beckini, keda peetakse kognitiivne käitumisteraapia varase versiooni loojaks. Viktor Frankl sõja ajal stoitsismist abi saanuna, arendas hiljem välja teooria, mis on tuntud logoteraapiana.
Modernse soitsismi ideed tutvustas esimesena Lawrence Becker oma teoses "Uus stoitsism" ("A new Stoitsism"), mille esmatrükk ilmus 1997. aastal.

Populaarse liikumisena

E. O. Scott nimetab Modernset Stoitsismi tõeliseks Web 2.0 fenomeniks. Üks põhilisemaid saite modernsel stoitsismil on "Stoicism Today" blogi, mis kajastab "Stoic Week" (võrgusisene) ja Stoicon (võrguväline) üritusi. Teine tähtis koht on New Stoa, mis on alguse saanud 1996. aasta mais ning see on esimene järjepidev stoikute kommuun internetis. 
Sealt võib leida isiklikke blogisid, mis uurivad stoitsismi, osad neist on juhitud stoitsismi õpetlaste poolt (nt Massimo Pigliucci, William Irvine or John Sellars) ja mõned kuuluvad terapeutidele, kes uurivad stoitsismi rakendumist (nt Donald Robertson). E. O. Scotti sõnul on sotsiaalmeedia ja mõndade avaldatud raamatute ja artiklite kombinatsioon algatanud stoitsismi huviliste hulga jõudsa kasvu. Seal on näha erinevaid stoikute kokkusaamisi ja gruppe kohtades nagu Austraalia, Denver, Dublin, Edinburgh, Fremont, Helsingi, London, Manchester, Milwaukee, New York, Orlando, San Francisco, Toronto ja Varssavi.

Põhikontseptsioon

Arvatavasti üksik suur keeruline väljakutse, mida modernne stoitsism käsitleb, on suhestumine antiikstoitsismi põhiprintsiibiga, milleks oli loodusesse tagasi pöördumine ja selle järgimine. Antiikstoikud olid üksmeelel, et hea elu jaoks on vaja elada järjepidevalt loodusega harmoonias olles. Põhinevalt antiikstoikutel, oli loodus defineeritud hea ja kõikehõlmavana. Enamgi veel, antiikstoikutel oli teleoloogiline väljavaade maailmast, mis tähendas, et kõigel universumis oleval on eesmärgikohane ratsionaalne organiseeritud hea lõpp. Kuid tänapäeval on teoloogilist maailmavaadet palju keerulisem üleval pidada, kui seda oli 2000 aastat tagasi. Teadus esitab märkimisväärseid väljakutseid stoikute metafüüsilistele vaadetele ja maailmatõlgendustele ning käsitlus ratsionaalselt üles seatud maailmast ei tundu usutav enam paljudele.
Halvad sündmused igapäevaelus annavad neile võimaluse tunda tugevaid negatiivseid emotsioone nagu: pahameel, kadedus, kurbus, kahetsus, protest ja ebameeldivus, mis annavad mõtteainet sotsiaalsete tingimuste muutmiseks. Inimene saab oma elu muuta paremuse poole, aktsepteerides võimalust, et eeloleval päeval võib talle ette tulla ebameeldivaid sündmusi, nt kohtumine vaenuliku inimesega. Ükski inimene ei ole halb, sest ebamoraalset käitumist põhjustavad mitmed asjaolud, mis ei pruugi olla lihtsasti lahendatavad: kompleksid, hirm, halvad kogemused jne.