google/wiki40b huggingface dataset:
Palazzo Vecchio

Ajalugu

1299 otsustasid Firenze kommuun ja kodanikud ehitada linna tähtsuse väärilise palee, mis pakuks keerulistel aegadel kindlamat kaitset ka magistraatidele. Ehitamine tehti ülesandeks Arnolfo di Gambiole, kes on ka Santa Maria del Fiore katedraali ja Santa Croce basiilika autor.
Gambio ehitas palee Palazzo dei Fanti ja Palazzo dell'Esecutore di Giustizia varemetele. Need majad kuulusid kunagi Ubertide suguvõsale. Giovanni Villani (1276–1348) kirjutas teoses "Nuova Cronica", et Ubertid olid "mässulised Firenzest ja gibelliinid", lisades, et Palazzo Vecchio ja Sinjoriia plats rajati nii, et Ubertide maju ei saaks enam kunagi üles ehitada.
Villani kirjutas ka, et Gambio hõlmas oma rajatava hoone koosseisu ka varasema ehitise, 94 meetri kõrguse Foraboschi perekonnale kuulunud torni, mida nimetati ka La Vacca, vundamendi. Sel põhjusel ei ole torn ka täpselt lossi keskel. Hiljem nimetati see torn Gambio järgi ümber Arnolfo torniks. Selles tornis on kaks tillukest kongi, mille asukateks on olnud Cosimo de' Medici Vanem (1435) ja Girolamo Savonarola (1498).
Esialgu konstrueeris tornile ühe osutiga tornikella firenzelane Nicolò Bernardo, aga 1667 asendati see Vincenzo Viviani kellaga. Tänapäevase kella autor on Giorgio Lederle.
Palee on ehitatud rustikastiilis kivimüüritisena. Sellel on kaks rida gooti stiilis kahe poolega aknaid, millest igaühel on ristikheinalehekujuline kaar. Michelozzo Michelozzi lisas dekoratiivse reljeefi, mis koosneb ristidest ja Firenze liiliatest ning asub ristikheinalehtede vahel viklitel. Ehitise tipus on sakmete ja laskepiludega sakkparapett, mida toetavad väikesed kaared ja ulgkivid. Nende kaarte all on palju kordi üksteise järel reas 9 Firenze Vabariigi vappi. Mõni neist kaarakendest oli projekteeritud nii, et neist sai vaenlastele kive ja kuumi vedelikke kaela visata.
Hertsog Cosimo I de' Medici viis oma ametiruumid 1540. aasta mais Via Largal asuvast Medicite lossist üle Palazzo della Signoriasse ja see näitas, et Medicite võim Firenzes on kindlustunud. Hiljem kolis ta teisele poole Arno jõge Palazzo Pittisse ja andis Palazzo della Signoriale nimeks Palazzo Vecchio, kuigi väljak, millel see asus, jäi endiselt kandma Piazza della Signoria nime. Giorgio Vasari ehitas Cosimo de' Medici tellimusel maapinnast kõrgemal paikneva Vasari koridori, mis ühendas Palazzo Vecchiot ja Palazzo Pittit läbi Uffizi galerii. Cosimo de' Medici viis ka Firenze valitsuse asupaiga Palazzo Vecchiost ära Uffizi galeriisse.
Sajanditeks kaotas Palazzo Vecchio oma tähtsuse. Alles 1865, kui Firenze sai Itaalia pealinnaks, kolis Palazzo Vecchiosse Itaalia valitsus, mis jäi sinna kuni 1871. aastani, mil Itaalia pealinn koliti Rooma.
Kuigi suurem osa Palazzo Vecchiost on tänapäeval muuseum, on ta siiski endiselt tähtis kohalikus poliitikas. Alates 1872 asub seal Firenze linnapea tööruum ja seal on ka linnanõukogu asukoht.
Hoone teisel korrusel asus Niccolò Machiavelli kantselei.
Solovetsi klooster

Solovetsi klooster (ka Solovetski klooster, rahvapärase nimega Solovki klooster; venekeelse täisnimega Спасо-Преображенский Соловецкий монастырь) on õigeusu mungaklooster, mis asub Valge mere Solovetsi saartel. See on üks Venemaa suurimaid õigeusu kloostreid. Kloostrikompleks on arvatud UNESCO maailmapärandi nimistusse.
Klooster asutati 15. sajandi I poolel.
Klooster oli suletud aastatel 1920-1990.
1923–1939 oli Solovetsi saartel GPU ja NKVD surmalaager.
XXL.EE

AS XXL.EE (varasema nimega AS Pennu) oli Eesti infotehnoloogiaettevõte. Ettevõte oli Tallinna börsi nimekirjas.
Hilda Raudkivi

Hilda Raudkivi (18. märts 1927 – 18. jaanuar 1996) oli eesti raadioajakirjanik.

Isiklikku

Tema abikaasa oli näitleja Priit Raudkivi, nende poeg Priit on ajaloolane.
Kaubanduskeskus Zeppelin

Kaubanduskeskus Zeppelin on Tartu kesklinnas aadressil Turu tänav 14 tegutsev kaubamaja, mis avati 28. septembril 2001. Zeppelin paikneb AHHAA keskuse, Tigutorni ja Aura keskuse vahetus läheduses.
Kahekorruselise hoone arhitekt on Vahur Sova, ehituse peatöövõtja oli AS KMG Ehitus. Postimehe hinnangul maja "kas meeldib või ei meeldi, ent ei jäta kedagi külmaks". "Mina tahtsin hoida Zeppeliniga sellist mahajäetud tööstusmaastiku lõhna," on Sova ise oma loomingut iseloomustanud.
Jaan Õun

Jaan Õun (1. oktoober 1945 Kohtla-Järve – 2. aprill 1996) oli eesti flötist.
Ta alustas muusikaõpinguid Kohtla-Järve Lastemuusikakoolis, kus tema viiuliõpetajaks oli Ago Kiisler ja klaveriõpetajaks Tooni Kroon.
Aastatel 1964–1965 õppis Tartu Muusikakoolis flööti Jaan Hargeli klassis ja võttis viiuli tunde Linda Riinerilt. Tartu Muusikakool jäi lõpetamata, sest pidi teenima aega Nõukogude Armees. 1969. aastal lõpetas ta Tallinna Muusikakooli Kaljo Westi flöödiklassi. 1974. aastal lõpetas ta Tallinna Riikliku Konservatooriumi Elmar Peäske flöödiklassi. Aastatel 1974–1978 täiendas end Leningradi Konservatooriumi aspirantuuris, kus tema juhendajaks oli Aleksandra Vavilina-Mravinskaja.
1970. aastal võitis ta esimese preemia ülevabariigilisel puhkpillimängijate konkursil.
1973. aastast surmani töötas ta ERSOs flöödimängijana, 1990. aastast ka flöödirühma kontsertmeister. Aastatel 1972–1979 mängis ERSO puhkpillikvintetis, 1979. aastast kammermuusikaansamblis Camerata Tallinn.
1979. aastast tegutses ka Tallinna Riikliku Konservatooriumi, hiljem Eesti Muusikaakadeemia õppejõuna, 1988. aastast dotsent, 1996. aastast professor. Tema õpilasi on Peeter Brambat, Janika Lentsius ja Mihkel Peäske. Ta andis meistriklasse Sibeliuse Akadeemias (1991), Karlsruhe Kõrgemas Muusikakoolis (1991, 1992) ja mujal.
Ta on maetud Tallinna Metsakalmistule.
Longituuduuring

Longituuduuring (või pikiuuring) on uuringutüüp, mille puhul viiakse läbi mitmeid korduvmõõtmisi kindlate ajavahemike tagant ühtede ja samade indiviidide hulgas. 
Esimeseks longituuduuringuks võib pidada Thomase ja Znaniecki poolt aastatel 1918–1920 tehtud klassikalist uuringut, kus nad analüüsisid maapiirkondadest pärit poola immigrantide kohanemist linnastunud USA ühiskonnas. Tüüpiliselt kogutakse ja analüüsitakse longituuduuringutes kvalitatiivseid ja/või kvantitatiivseid andmeid inimeste saavutuste, käitumise, tervise, hoiakute ja väärtuste kohta, et kaardistada nende muutumist ja arenguid ajas. Longituuduuringuid kasutatakse sageli sotsiaalteadustes, psühholoogias ja arstiteaduses. Sotsiaalteadustes on longituuduuringute laiemaks eesmärgiks sotsiaalsete nähtuste ning nende arengute põhjalik uurimine ja analüüsimine sotsiaalse keskkonna kontekstis.

Longituuduuringu eelised

Võrreldes läbilõikeuuringutega (andmeid kogutakse kindlal ajahetkel erinevatelt indiviididelt) on longituuduuringutel (andmeid kogutakse erinevatel ajahetkedel samadelt indiviididelt) mitmeid olulisi eeliseid sh (a) mingi fenomeni või näitaja kasvu, arengu ja muutuste kaardistamine läbi aja ning (b) mingite näitajate pikaajaliste mõjude väljaselgitamine. Longituuduuringute tugevusteks võib lugeda võimalust aja vältel läbi viia korduvaid uuringuid, kasutades selleks mitmeid erinevaid uurimismeetodeid (korduvad intervjuud ja osalusvaatlused, dokumentide analüüs, ankeetküsitlused jne). Selline pidev interaktsioon uuringus osalejatega võib aidata kaasa uurija-uuritava usaldusväärse koostöö ja suhte loomisele, mis omakorda suurendab võimalust, et analüüsi jaoks luuakse rikas ja põhjalik andmestik.

Longituuduuringu puudused ja kriitika

Peamisteks longituuduuringu puudusteks võib lugeda raha- ja ajakulu. Kuna longituuduuringu eesmärgiks on uurida ühtesid ja samu inimesi teatud aja tagant (mõnikord isegi aastate tagant), võib kõikide nende indiviididega regulaarselt kontaktis olemine keeruliseks kujuneda. Longituuduuringu puhul on loomulik, et mida aeg edasi, seda vähem respondente uuringusse alles jääb – osa neist kaovad ära ka surmade või väljarände tõttu. Sageli peavad uurijad motiveerima ja veenma uuringus osalejaid, et nende uurimine läbi aastate on vajalik ning panustab tagasi ühiskonda. Isegi kui see õnnestub, võib tekkida probleem kontakti hoidmisega ning respondentide motivatsioon võib aja jooksul langeda. Isegi kui koostöö on ka aja vältel edukas võib respondentide seas esineda Hawthorne'i efekt – respondendid võivad aja jooksul hakata kohandama enda vastuseid või käitumist vastavalt sellele, mis nad arvavad, et uurijad neilt ootavad. 
Lisaks võib longituuduuringu puuduseks pidada asjaolu, et uuringu alguses oluliseks peetud andmed võivad vananeda, samas kui praegu olulised andmed ei pruugi olla kogutud või korralikult kodeeritud. Ühtlasi võib probleemiks kujuneda uurimismeeskonna liikmete vahetumine, kuid selle vastu aitab tavaliselt põhjalik dokumentatsioon ja uute inimeste väljakoolitamine.
Tuli ja raud

Sisu

Jüri Säävel lõpetab 1880. aastail põlluharimise, kolib Tallinna ning hakkab tehasetööliseks. Ta elab üle 1905. aasta revolutsiooni, Esimese maailmasõja, Eesti iseseisvumise ja Vabadussõja. Kogu elu jooksul on tema ideaalideks raske töö, ausus ja ligimesearmastus. Üks tema poegadest hukkub õnnetuses ning teine poeg rändab isa eeskujul parema elu otsingutel Ameerika Ühendriikidesse. Jüri saadab oma vaeslapseks jäänud pojapoja vastloodud Tallinna Tehnikaülikooli. Viimane tähistab progressi: Jüri ise on valutehase tööline, tema poeg oli masinainsener ja lapselaps ülikoolidiplomiga insener.
Teoses esineb ka vastupidine arengusuund: Jüri lapselaps jätab oma naise koos väikese lapsega maha. Jüri sureb ilma pojapojale pere mahajätmist andestamata.
Rey Mysterio

Rey Mysterio (õieti Óscar Gutiérrez; sündinud 11. detsembril 1974) on Ameerika Ühendriikide wrestler.
Kasutaja

Lõppkasutaja

Lõppkasutajad on ülimad inimestest kasutajad (operaatorid) tarkvara toodetel. Seda terminit kasutatakse selleks, et eristada lõppkasutajaid, kes saavad programmi tootjatelt, et seda testida ja parandada, nendest, kes tegelikult maksavad selle eest. Kasutajakeskses disainis eraldab see ka tarkvara operaatori ja teised asjaosalised, kes võib-olla ei kasuta programmi, kuid aitavad nõudeid täita, kliendist, kes maksab selle arendamise eest. See eraldamine on justnimelt kasulik kasutajaliidese disanimisel, sest nii saab jälgida, mis omadusi tavalised kasutajad vajaksid.
Need tarkvaratooted, kelle teenuseid kasutab mõni teine süsteem, neil ei ole ka otseseid lõppkasutajaid.
Vangelis

Evángelos Odysséas Papathanasíou (sündinud 29. märtsil 1943 Vóloses) on elektroonilise ja progressiivse orkestrimuusika helilooja esinejanimega Vangelis. 
Tema tuntud tööde hulka kuuluvad filmide "Tulevankrid" ("Chariots of Fire", 1981, võitis Oscari parima originaalmuusika eest), "Blade Runner" (1982) ja "1492: Paradiisi vallutamine" (1992, nimetati Kuldgloobuse kandidaadiks) muusika. "Tulevankrite" avamuusika lasti 1982 välja singlina ja see jõudis Billboardi edetabeli tippu. Suurbritannias tõusis see 5. kohale ja Jaapanis oli kogu aasta müüduim singel.
Vangelis kirjutas 2000. aasta Sydney olümpiamängude lõputseremoonia muusika ja 2002. aasta jalgpalli maailmameistrivõistluste ametliku laulu. See pani paljusid ja ka Vangelist ennast arvama, et ta võiks midagi kirjutada koduste 2004. aasta Ateena olümpiamängude jaoks, kuid see töö anti hollandi DJ Tiëstole. Esimest korda olümpiaajaloos valis ja kirjutas kogu olümpiamängude muusika DJ, tehes seda trance-stiilis. Vangelis ei kirjutanud oma koduolümpia jaoks midagi.
1987 kaebas kreeka muusik Stavros Logarides Vangelise kohtusse: filmi "Tulevankrid" avamuusika olevat plagiaat tema teosest. Vangelis seadis kohtusaali süntesaatorid ja mängis kohtule, et demonstreerida oma heliloomingu käiku, koostades kohtus uue helitöö. Kohus otsustas, et sarnasused "Tulevankrite" avamuusika ja Logaridese muusika vahel on väikesed ja muusika on Vangelise originaal.
Aastal 2003 ilmus tema teoste kogumik "Odyssey: The Definitive Collection".
Tennessee kõnnihobune

Tennessee kõnnihobune (inglise keeles Tennessee Walker või Tennessee Walking Horse) on hobusetõug, mille aretasid 19. sajandil Ameerika Ühendriikides Tennessees istanduseomanikud.
Tõug aretati maastikul ratsutamiseks ning sellele on iseloomulik niinimetatud "jooksev kõnd", mis teeb ratsutamise väga mugavaks. Seda tõugu hobused on rahuliku ja sõbraliku iseloomu ning sujuvate liigutustega. Õlakõrgus 155–165 cm, kaal 400–550 kg.
Brasiilia suursaatkond Tallinnas

Brasiilia suursaatkond Tallinnas on Brasiilia diplomaatiline esindus (suursaatkond)  Tallinnas. Suursaatkond avati suvel 2011.
Gustav Ernesaksa kuju

Gustav Ernesaksa kuju on Gustav Ernesaksa skulptuur Tallinna lauluväljakul. 
Kuju paigaldati 29. juunil 2004. See kujutab lauluväljaku nõlval istuvat mõtlikku laulutaati. Ernesaks hoiab kätt lõua all, prillid on näppude vahel – justkui kuulaks tähelepanelikult ja mõtleks tehtu üle järele.  
Kuju autorid on kunstnikud Ekke Väli ja Vello Lillemets. Pronksist skulptuur on 2,25 meetrit kõrge ja kaalub 2,5 tonni.
Jaan Usin

Jaan Usin VR II/3 (12. august 1887 Kihelkonna vald, Saaremaa – 19. august 1941 Muhu väin) oli Eesti sõjaväelane (mereväekapten), Peipsi Laevastiku Divisjoni ülem.
Tömba allikad

Tömba allikad (ka: Pidula II allikad) on allikad Saare maakonnas Saaremaa vallas.
Allikad avanevad soostunud lohkudes. Tüübilt on nad tõusuallikad.
Automaatliin

Automaatliin on automaatsetest töömasinatest, teisaldusseadmetest ning juhtimis-, reguleerimis- ja kontrollseadmetest koosnev tööpink toodete valmistamiseks inimese vahetu osavõtuta. Teenindava personali põhiülesanne on liini seadistamine ja häälestamine, töö jälgimine ja tekkivate seisakute korral normaalse tööseisundi taastamine ning materjali etteandmine ja [valmistoode]te eemaldamine.

Automaatliinide kasutamine

Automaatliine kasutatakse väga mitmesugustes tööstusharudes. Tänapäeva automaatliine saab suhteliselt kergesti ümber kohandada ühetüübiliste toodete rühma piires ning nad õigustavad end sari- ja suursaritootmises.
Väikesaritootmises kasutatakse paindlikke robotsüsteeme kuhu kuuluvad ka automaatpingid koos tooriku- ja detailivaheladustuse, detailikinnitusrakiste, detailiteisaldus- ja laadimisseadmete, lõikeriistamagasinide, kontrollseadmete ning automaatjuhtimisseadmete kogum teatavate kindlate detailide automaattöötlemiseks. Automaatliinidest, robotsüsteemidest, toorikute ja detailide, rakiste ja lõikeriistade keskladudest ning teisaldus- ja laadimisseadmeist koosnev kompleks, mille tööd organiseerivad ja juhivad keskarvutid, nimetatakse automaattootmissüsteemiks.
Kristjan Raua õppestuudio

Kristjan Raua õppestuudio oli aastatel 1904–1914 Tartus tegutsenud kunstikool, mille asutas Kristjan Raud. Nagu Tallinnas asuv Ants Laikmaa ateljeekoolgi, pakkus see õpilastele professionaalset kunstiõpetust.
Õppestuudios õppisid teiste seas Johannes Einsild, Voldemar Kangro-Pool, Eduard Taska.
Põdruse–Kunda–Pada maantee

Põdruse–Kunda–Pada maantee (registrinumbriga 20) on üks Eesti tugimaanteedest. 
See saab alguse Tallinna–Narva maantee 93. kilomeetril Põdruse külas. Tee pikkus on 28,3 km. Tee lõpeb Tallinna
–Narva maantee 119. kilomeetril Võrkla külas. Kunda linna tänavatena kannab nimesid Selja tee, Võidu tänav, Kasemäe tänav, Jaama tänav.

Asulad Põdruse–Kunda–Pada maanteel

Põdruse küla, Essu küla, Katela küla, Toomla küla, Andja küla, Ojaküla küla, Kunda linn, Malla küla, Kutsala küla, Nugeri küla, Kanguristi küla, Vasta küla, Viru-Nigula alevik, Võrkla küla.
Juulivihm

Süžee

Filmi peategelane Leena töötab trükikojas insenerina. Tema peigmees Volodja on andekas ja lootustandev teadlane. Filmis jälgitakse nende suhteid mitme kuu jooksul, juulist kuni hilissügiseni. Nende suhe tundus esialgu olevat ideaalne, kuid Leena pettub Volodjas ja nad lähevad lahku.
Piotr Rudomina-Dusiacki

Piotr Rudomina-Dusiacki (suri 1649) oli Rzeczpospolita riigitegelane. Ta kuulus Trąby aadlisuguvõssa.
Aastatel 1638–1643 oli ta Tartu kastellaan (ametis fiktiivselt). Seejärel oli ta Smolenski kastellaan.
Nūrī al-Mālikī

Nūrī Kāmil Muḩammad Ḩasan al-Mālikī (araabia نوري كامل محمّد حسن المالكي; sündinud 20. juunil 1950) on Iraagi poliitik, kes oli 20. maist 2006 kuni 8. septembrini 2014 Iraagi peaminister.
Nūrī al-Mālikī on šiiit. Ta on Islami Da‘wa Partei esimees.
Nūrī al-Mālikī sündis Iraagi keskosas Bābili kubernerkonnas Abū Gharaqis. Ta õppis Bagdadi Ülikoolis araabia kirjandust. Üliõpilasena 1960. aastate lõpus liitus ta Da‘wa Parteiga.
Şaddām Ḩusayni vastase aktivistina oli ta sunnitud 1979. aastal välismaale põgenema. Aastal 1980 mõisteti ta tagaselja surma. Esialgu siirdus ta Süüriasse ning hakkas kasutama pseudonüümi Jawād al-Mālikī. Välismaal elades jätkas ta püüdlusi Şaddām Ḩusayni võimult kõrvaldamiseks. Aastatel 1982–1990 elas ta Iraanis, peamiselt Teheranis, seejärel uuesti Damaskuses kuni Şaddām Ḩusayni kukutamiseni 2003. aastal.
Pärast Iraaki tagasi pöördumist osales Nūrī al-Mālikī uue põhiseaduse koostamises ning Ba‘athi liikmete võimult eemaldamises.
Pärast seda, kui detsembris 2005 toimunud parlamendivalimised võitis šiiitide koalitsioon, sai peaministriks tollane Da‘wa Partei esimees Ibrāhīm al-Ja‘farī. Kevadel 2006 oli ta aga eelkõige kurdi ja sunniidi parlamendiliikmete rahulolematuse tõttu sunnitud ametist loobuma ning tema asemele valiti Nūrī al-Mālikī.
Mais 2007 valiti Nūrī al-Mālikī Ibrāhīm al-Ja‘farī asemel ka Da‘wa Partei esimeheks.
14. augustil 2014 astus ta ametist tagasi, kuid jätkas peaministri kohusetäitjana kuni Ḩaidar al-‘Ibādī valitsuse ametisse kinnitamiseni septembris 2014.
8. septembril 2014 kinnitas Iraagi parlament al-Mālikī üheks kolmest Iraagi asepresidendist.
Teopi keel

Fonoloogia

Teopi keeles on 13 konsonantfoneemi ja 7 vokaalfoneemi. Eristatakse pikki ja lühikesi vokaale.

Morfoloogia

Nimisõnad jagunevad kolme klassi, mis on osaliselt semantiliselt motiveeritud. Nimisõna ei käänata.
Verbi aega, tegumoodi ja aspekti väljendatakse abisõnade ja reduplikatsiooniga.
Ovulatsioon

Ovulatsioon ehk munairre (ladina ovulatio) on küpsenud munasarjanääpsu ümbritseva folliikulikesta (theca folliculi) puhkemine (rebenemine) ja folliikulivedeliku valla pääsemine. Koos follikulivedelikuga (liquor folliculi) liigub munasarjast irdunud munarakk munajuhade kaudu emakasse. Ovulatsiooni kaugem eesmärk on luua naise kehas sobiv eeldus uue võimaliku viljastatud munaraku arengule, uue elava hulkrakse organismi tekkeks ja arenguks, ontogeneesiks. Laiemas kontekstis on see üks eluliselt tähtis osa isendi ja ka liigi geenide edasipärandumise keerukast protsessist.
Ovulatsiooni füsioloogia ja sagedus võivad erineda nii liigiti kui ka indiviiditi. Ovulatsioon hakkab umbes 11–14 aasta vanustel tütarlastel ja munarakkude valmimine lõpeb umbes 50–55-aastastel naistel. Munarakkude perioodiline valmimine kordub umbes iga 28 päeva järel. Selle tagab aju ja munasarjade omavaheline koostöö.
Ovulatsioon allub ajuripatsi poolt nõristavate hormoonide toimele, mis reguleerivad nii organismi vee ja temperatuuri homöostaasi ja vererõhku, kui ka kilpnäärmete, kasvu, suguelundite, raseduse ning sünnituse ja piimanäärmete, aga ka valuretseptorite tööd.
Ovulatsioon on koduloomadel innaajaga seotud, kas spontaanne või provotseeritud protsess, mil lõhkeb lõpliku küpsuse saavutanud põisfolliikul ja vabaneb viljastumiseks küps munarakk.
Ovulatsiooniga on vahetus seoses menstruatsioon. Regulaarse ja normaalse menstruaaltsükliga naistel (ka suguküpsetel tütarlastel) toimub ovulatsioon kaks nädalat enne järgmist menstruaalverejooksu.
Emakasse liikunud munaraku asemel areneb järelejäänud munasarjafolliikuli rakkudest kollaskeha (corpus luteum). Naise rasestudes püsib kollaskeha kuni sünnituseni, mitterasestumise korral aga hääbub.
Neli aastaaega (Vivaldi)

Sonetid

Nelja kontserti saadavad neli sonetti, mille autor on teamata, kuid oletatakse, et see võis olla Vivaldi ise. Iga sonett on jaotatud kolmeks osaks, mis vastavad täpselt iga kontserdi kolmele osale.
Helle Tiikmaa

Helle Tiikmaa (sündinud 22. mail 1967) on eesti ajakirjanik.
1985–1990 õppis Tiikmaa Tartu Ülikoolis ajakirjandust (magistritöö "Perekonnaajakirjad "Eesti Kodu" ja "Kodu"", juhendaja Krista Aru).
1990–1993 töötas ta Eesti Televisioonis reporterina, 1993–2001 oli ta samas Euroopa Ringhäälinguliidu (EBU) kontaktisik, 1995–2007 välisuudiste toimetaja ja välispoliitikasaate "Välisilm" saatejuht Eesti Televisioonis ja 2007–2009 Eesti Rahvusringhäälingus. Aastail 1998–2009 tegi autorina 8 suurt dokumentaalsaadet (vt dokumentaalsaated).
2008. aastast on Tiikmaa Tartu Ülikoolis doktorantuuris ajakirjanduse ja kommunikatsiooni instituudis, töö teema on "Avalikkuse printsiip ringhäälingus: Briti (BBC) ja Eesti (ER, ETV) võrdlus" (juhendaja Maarja Lõhmus).
2009. aastast tegutseb Tiikmaa vabakutselise ajakirjanikuna. 2010 töötas mõnda aega Arengufondis meediasuhete eksperdina. 2011. aastal avalikustas dokumentaalses mälestusteraamatus "Sõda nähtamatu vaenlasega" nende eestlaste lugusid, kes saadeti koristustöödele Tšornobõli tuumaelektrijaama piirkonda 1986. aasta katastroofi järel. 2011. aastast on ta Eesti Ajakirjanike Liidu juhatuse liige, aastail 2012–2017 juhatuse aseesimees ja alates maist 2017 liidu esimees.
Mari Plakk

Mari Plakk (sündinud 24. novembril 1951 Tallinnas) on eesti tehnikateadlane.

Elulugu

Mari Plakk on Paul Plaki tütar ja Peeter Plaki õde.
Ta lõpetas 1970 Tallinna 24. Keskkooli, õppis 1970–1972 Tallinna Polütehnilise Instituudis (TPI) tööstuselektroonikat ja 1972–1975 Saksa DV-s Karl-Marx-Stadti Tehnikakõrgkoolis informaatikatehnikat. 1978–1980 oli ta TPI aspirant. 1984 kaitses ta Küberneetika Instituudis tehnikakandidaadi kraadi tehnilises küberneetikas ja informaatikateoorias väitekirjaga "Разработка и исследование методов синтеза тестов для дискретных устройств на основе модели альтернативных графов". 1994. aastal läbis ta täienduskoolituse Bentley Kolledžis USAs. 
1975–1977 oli Mari Plakk TPI teadusliku uurimise sektori elektronarvutite kateedri insener ja vaneminsener, 1978–1980 samas aspirandina nooremteadur, 1981–1990 Teadusliku Õppe-Tootmiskeskuse Algoritm vanemteadur, 1991–2001 TTÜ majandusteaduskonna arvutisaali juhataja ning teoreetilise majandusteaduse ja -metodoloogia instituudi vaneminsener, 2001–2002 Tiigrihüppe Sihtasutuse internetiportaali Koolielu toimetaja, 2003–2005 TPÜ haridustehnoloogia keskuse koolitusjuht, 2006. aastast keskuse teadur. Ta on õpetanud digitaalsüsteemide diagnostikat, informaatikat, arvutiõpetust ja arvutite kasutamisega seotut eri rakendusvaldkondades, samuti koostanud õppematerjale.

Teadustöö

Mari Plaki peamised uurimisvaldkonnad on arvutustehnika ja informaatika, sh digitaalskeemide testdiagnostika; ta on töötanud välja testide sünteesi meetodid alternatiivsete graafide mudelil, tegelenud e-õppe juurutamise ja arendamisega seotuga (uuringud, võtted, metoodika, virtuaalsed e-õppe keskkonnad) ning haridusuuringutega. Ta on avaldanud üle 15 teadustrükise.
Piret Peiker

Piret Peiker (sündinud 11. detsembril 1971) on eesti kirjandusteadlane ja tõlkija.
Bermuda

Majandus

Bermuda põhilised sissetulekuallikad on finantsteenuste vahendus ja turism. Sisemajanduse kogutoodang inimese kohta aastal 2005 oli ostujõudu arvestades 69 900 dollarit. See näitaja on maailma maade seas suurim (et Bermuda ei ole iseseisev riik, loetakse rikkaimaks riigiks Luksemburgi, mille sisemajanduse kogutoodang elaniku kohta oli 2005. aastal 69 800 dollarit). Turismi arengule on aluse pannud Bermuda kaunid liivarannad ja soe troopiline kliima. 
Rahaühik on Bermuda dollar (BMD), mis on seotud USA dollariga kursiga 1:1.

Sport

Bermuda ROK-i kood on BER.
AIA kuldmedal

AIA kuldmedal (inglise keeles AIA Gold Medal) on Ameerika Arhitektide Instituudi kõrgeim autasu panuse eest arhitektuuri arengusse. Alates 1947. aastast on auhinda välja jagatud enam-vähem igal aastal. Esimene auhind anti välja 1907. aastal.

Arhitektid

AAI kuldmedali on saanud paljud tuntud arhitektid, sealhulgas Louis Sullivan (1944, postuumselt), Eliel Saarinen (1947), Frank Lloyd Wright (1949),  Walter Gropius (1959), Ludwig Mies van der Rohe (1960), Le Corbusier (1961), Eero Saarinen (1962, postuumselt), Alvar Aalto (1963), Pier Luigi Nervi (1964),  Louis Kahn (1971), Kevin Roche (1993),  Norman Foster (1994), Richard Meier (1997), Frank Gehry (1999), Michael Graves (2001), Santiago Calatrava (2005) ja Renzo Piano (2008).

Erandlik auhinnasaaja 1993. aastal

1993. aastal määrati auhind postuumselt Thomas Jeffersonile (1743–1826), Ameerika Ühendriikide kolmandale presidendile.