Kilpnäärmevähk

Kilpnäärmevähiks ehk kilpnäärme pahaloomuliseks kasvajaks ehk kilpnäärme kartsinoomiks (struma maligna, carcinoma glandulae thyroideae, neoplasma malignum glandulae thyreoideae) nimetatakse osade loomade (sealhulgas inimese) pahaloomuliste kilpnäärme kasvajate (nii esmaste kui ka sekundaarsete) põhjustatud progresseeruvat, vahel ka ravimatut ja surmaga lõppevat haiguste rühma. 
Kilpnäärmevähi täpseid tekkepõhjuseid, arengu ja taandarengu mehhanisme tänapäeval veel ei tunta. Seetõttu võivad sümptomid, põhjused, kulg, vastuvõtlikkus onkoteraapiale (või selle olemasolu), haiguse kestus ja suremus liigiti ja indiviidit erineda. 
Kilpnäärmevähk on haigus, mille olemuseks on erinevate kilpnäärmes olevate rakkude liikumine näiteks piiramatu vohamise rajale, nii seostatakse C-rakke (thyrocytys C) medullaarse kilpnäärme kartsinoomiga, thyrocytys T rakke aga papillaarse kilpnäärme kartsinoomi, follikulaarse kilpnäärme kartsinoomi ja Hürthle-rakulise kartsinoomiga. Kilpnäärme immuunrakud ja stroomarakud on seotud kilpnäärme lümfoomi ja kilpnäärme sarkoomiga.

Haigestumus kilpnäärmevähki

Kilpnäärmevähk on üks levinumaid endokriinseid pahaloomulisi kasvajaid, mille osakaal maailmas kliiniliselt diagnoositud vähivormide seas on alla 1%. 
2008. aasta andmetel esines Eestis 91 kilpnäärmevähi juhtu, neist 20 meestel ja 71 naistel.
2008. aastal diagnoositi maailmas ligikaudu 212 000 ja Euroopas 49 600 kilpnäärmevähi esmasjuhtu.

Soolised iseärasused

Kuna statistiliselt esineb kilpnäärmevähi juhte rohkem naistel, siis oletatakse, et siin mängivad rolli naissuguhormoonid, näiteks östrogeen ja östradiool.

Avaldumine ja sümptomid

Algfaasis ei põhjusta kilpnäärmevähk suuri kaebusi. Reeglina on esmaseks sümptomiks kaela eesküljel leitud valutu tihe sõlm või siis tekib märkimisväärne ebasümmeetriline kaela jämenemine. Seejuures võivad tunda olla ka suurenenud lümfisõlmed kaelal, kõrva taga ja rangluu peal. 
Üldjuhtudel ei avastata kilpnäärmevähki enne, kui on juba tekkinud siirded ehk metastaasid kopsu, mis võivad näha olla rindkerest tehtud röntgenipildil. Kilpnäärmevähiga võib kaasneda kilpnäärme ületalitlus ehk hüpertüreoos. 
Vähi õigeaegne avastamine sõltub kasvaja esmaste haigusnähtude äratundmisest ning seejärel kohe arsti poole pöördumisest. 
Erinevalt mitmest muust vähivormist, mille puhul peetakse algstaadiumis vähi avastamist elumusele kaasaaitamisel oluliseks, ei ole kilpnäärmevähi varajase avastamise ja elumuse vahel tihedaid seoseid seni tuvastatud.

Kiirgusekspositsioon riskitegurina

Lapseeas saadud tüümuse kiiritusravi või lapseea vähkide kontrollimise eesmärgil ioniseeriva kiirgusega saadud kiiritusravi võib 5–10 aasta pärast indutseerida kiirgusest põhjustatud kilpnäärmevähi teket.
Kilpnäärmevähki haigestumise riski võivad tõsta ka mitu korda sooritatud hambaröntgenid ning Hodgkini lümfoomi korral kasutatav pea ja kaela piirkonda osutatud kiirgusravi.
Samuti on riskiteguriks keskkonnast saadavad suured kiirgusdoosid, mis on uuringutes ka kindlaks tehtud, mis võivad hilisemas elus kilpnäärmevähki põhjustada. 
Nii joodivaegus kui ka joodi üleküllus võivad soodustada kilpnäärmevähi teket. 
Kindlaks on tehtud, et naised haigestuvad sagedamini ja naistest haigestuvad omakorda need, kellel on hormonaalsed häired (varane menopaus, rasedusvastaste pillide kasutamine, hiline sünnitus jne). Perekondlikku seost on leitud 20% medulaarse vähi juhtudest. Kui geneetilisel uuringul leitakse geenidefekt patsiendi veresugulastel, soovitatakse neile kilpnäärme profülaktilist eemaldamist. Follikulaarne vähk võib areneda kilpnäärme healoomulistest kasvajatest ehk follikulaarsetest adenoomidest.
Nagu mitme muu vähiliigi puhul, pole täiesti selge, miks sellised haigused tekivad. Kilpnäärmevähi esinemisel peetakse üheks oluliseks riskiteguriks meditsiiniliste protseduuride käigus kasutatud radioaktiivset kiirgust. Radioaktiivne kiirgus soodustab kilpnäärmekoes nii healoomuliste kui ka pahaloomuliste sõlmede moodustumist, mis võivad lõpuks üle minna kilpnäärmevähiks. Näärmekude muutub vormilt tihedamaks ja ebaühtlaseks ning vähiks nimetatakse seda siis, kui tekib rakkude kontrollimatu paljunemine.

Kilpnäärmevähi ülediagnoosimine

Kilpnäärmevähi ülediagnoosimise all peetakse silmas nendele inimestele pandud diagnoose, kellel kilpnäärmesõlmed on küll tuvastatud kuid kellel ei esine sümptomeid ja kellel kilpnäärmevähk ei põhjusta surma.

Ravi/protseduurid

Oluline on enne ravi alustamist alati välja selgitada haigusnähtude põhjus. Haiguse hiline diagnoosimine raskendab ravi läbiviimist.
Kilpnäärmevähi peamiseks ravimeetodiks on operatsioon, millele lisandub radioaktiivse joodiga järelravi ja kilpnäärme vohamist stimuleerivate hormoonide mahasurumine türoglobuliiniga.  Operatsioon võib tähendada kas täielikku või osalist kilpnäärme eemaldamist. Täielikult kilpnäärme eeldamise puhul tekib pärast lõikust püsiv kilpnäärme alatalitlus ehk hüpotüreoos, mille leevendamiseks võetakse kilpnäärmehormooni tabletina. Kuna kilpnäärmevähk võib anda siirdeid lähedal asetsevatesse lümfisõlmedesse, siis need eemaldatakse lõikuse ajal. Kilpnäärmekude säästvat operatsioonimeetodit kasutatakse siis, kui ollakse täiesti kindel, et allesjääv kude on terve. Selle piirkonna vähi korral on sagedasemaks operatsioonitüsistuseks närvivigastus, mis reeglina avaldub ajutises hääle kähisemises.
Kilpnäärme kartsinoom on keemiaravi suhtes üldiselt resistentne.

Hormoon-asendusravi

Pärast kilpnäärme täielikku eemaldamist vajab haige eluaegset hormoonasendusravi. Kui eemaldatud on ka kõrvalkilpnäärmed, tuleb asendada ka nende näärmete nõre (parathormoon) koos kaltsiumi lisamisega.

Sekundaarsed kilpnäärmevähid

Kilpnäärmesse võivad metastaseeruda paljudes elundites, nagu kopsudes, rinnanäärmes, söögitorus, emakas, seedekulglas, neerudes, nahas arenevad ja kontrollimatult paljunevad vähirakud, kuna teisene kasvajakolle koosneb neoplastilistest vähirakkudest, mis ei ole neoplastilised kilpnäärmerakud, siis nimetatakse kasvajaid sekundaarseteks kilpnäärmevähkideks.

Ebaharilikud kilpnäärmevähi vormid

Ebaharilike (ka harva esinevate) kilpnäärmevähi vormide all võidakse silmas pidada mitmeid vähivorme, nagu mucoepidermoid carcinoma, sclerosing mucoepidermoid carcinoma with eosinophilia hyalinizing trabecular tumor, Langerhansi rakkude histiotsütoos, spindle epithelial tumor with thymus-like differentiation jt.

Uuringud/diagnostika

Kilpnäärmekasvaja sümptomiks on valutu ja tihke sõlm kaela ees alaosas. Samas võib tihedam kude paikneda ka mujal kaelal, kuna haigus võib avalduda siirdena kaela lümfisõlmedes. Uuringuid tehakse kaelal ultraheli abil. Kogenud arstid tunnevad kilpnääret käega komplemisel, kas on tegu kasvajaga. Ultrahelianduri kontrolli all võetakse kasvaja piirkonnast peene nõelaga materjali mikroskoopilisteks uuringuteks. Radioisotoopuuring annab kilpnäärmest ja selles olevatest tihenditest hea ülevaate. Verest määratakse hormonaalsed markerid. Leviku hindamiseks tehakse rindkerest röntgenpilt, kaela ja rindkere kompuutertomograafia ja luustiku radioisotoopuuring.

Prognoos

Kilpnäärmevähi korral tekib üldjuhtudel kilpnäärme alatalitlus ja närvikahjustus ning võib esineda ka kõrvalkilpnäärmete kahjustus, millest omakorda tekivad surinad sõrmedesse ning tõmblused jalgades ja kätes.
Kilpnäärmevähi operatsiooni võib lugeda õnnestunuks, kui pärast lõikust saadud järelravi radioaktiivse joodiga ja türoglobuliiniga on efektiivne. Kõige sagedamini esineva kasvaja rakutüübi (papillaarse kilpnäärmevähi) puhul elab üle 90% inimestest rohkem kui viis aastat.
Aastail 2000–2004 diagnoositud kilpnäärmevähi puhul oli Eestis haigete viie aasta elumus 88,9%. Diferentseerunud kasvaja puhul on prognoos parem. See hõlmas alla 40-aastasi haigeid ja levikuta kasvajat. Madalalt diferentseerunud kasvaja on enamasti agressiivne.