Liivimaa-Moskva sõda

Eellugu

Sõda sai alguse tänu Liivimaa idapiiril 15. sajandi lõpus kujunenud pingelisele olukorrale. Moskva oli Ivan III valitsusaja (1462–1505) algusest peale kiirendanud oluliselt "kõigi Vene maade kogumist". 1478. aastal langes Moskva otsese võimu alla ka Novgorod ning Pihkva muutus Moskvast üha enam sõltuvaks. Tugeva ekspansiivse ning tsentraliseeritud riigi jõudmine suhteliselt lõdvalt seotud Liivimaa konföderatsiooni piirideni tekitas üha suuremaid probleeme. Moskvalased muutusid liivimaalaste suhtes aina enesekindlamaks ning üleolevamaks, asudes nõudma idapiiri senisest täpsemat (Moskva kasuks) äramärkimist ning endi kaubaõiguste suurendamist.
1492. aastal ehitasid venelased Narva linnuse vastu Jaanilinna linnuse, mis tähendas Vadjamaa minekut Moskva kindla kontrolli alla, 1494. aastal suleti Novgorodis Hansa kaubakontor, vangistati ka seal olnud kaupmehed, kellest enamik olid liivimaalased, ning konfiskeeriti nende kaubad. See tekitas mõistagi suurt rahulolematust ning kuigi ordumeister Wolter von Plettenberg eelistas esialgu rahu hoida, hakati üha intensiivsemalt valmistuma ka sõjaks. 1498. aastal hakati Valga maapäeva otsusega Liivimaal koguma sõjamakse iga Eesti ala majapidamise pealt 15 ja Läti ala pealt 20 marka. Samuti saadeti abipalveid nii keisrile kui ka paavstile.
Oli selge, et üksi Liivimaa Moskva vastu ei saa, seetõttu hakati otsima liitlasi. Ent Taani ja Rootsi, mis olid parasjagu ühise kuninga Hansu võimu all, polnud idasõjast kuigivõrd huvitatud ning Hans püüdis pigem diplomaatiliste läbirääkimiste teel tagasi saada Eestimaad. Nii jäi ainsaks liitlasena Leedu suurvürstiriik, mis oli enam kui sajandi olnud Moskva konkurent "Vene maade kogumisel" ja pidas oma järjekordset sõda Moskvaga aastatel 1499–1503. Selles läks tal küllaltki halvasti ning Leedu oli juba korduvalt Liivimaalt abi palunud. Liivimaalased ei tahtnud küll sõda, kuid samas läksid nende suhted venelastega üha pingelisemateks, Pihkvast ja Jaanilinnast korraldati pidevalt rüüsteretki Liivimaa idaalade vastu, pealegi kardeti, et Moskva võib Polatski enda kätte saada, mis tähendanuks Väina jõe kaubatee langemist tema kontrolli alla. 1500. aastal pöördus Leedu suurvürst Aleksandras juba otseselt Plettenbergi poole ning pärast mõningast kõhklust sõlmiti 1501. aasta alguses Vilniuses ametlik kaitse- ja ründeliit Moskva vastu. Liit ratifitseeriti 17. mail Vilniuses ning 21. juunil Võnnus Maapäeval.

Vaherahu sõlmimine

Kuna Leedu kaldus sõlmima rahu ning Liivimaa ressursid olid otsakorral, otsustati 1503. aasta alguses asuda rahuläbirääkimistesse. 1503. aasta 25. märtsil sõlmiti Leedu vahendusel Liivimaa ja Moskva vahel kuueks aastaks vaherahu, millega põhimõtteliselt kinnitati asjade sõjaeelset seisu. Rahu pikendati enam-vähem samadel alustel ka 1509., 1521., 1531. ja 1551. aastal. Ehkki Vene pool esitas Liivimaale mitmeid nõudmisi kaubanduse ja usuasjade osas, ei hakatud nende reaalset elluviimist nõudma.
Liivi-Moskva sõda oli Liivimaa viimane katse kõrvaldada Moskva-poolset ohtu relva jõuga (esimese taolise katse oli teinud Bernhard von der Borch aastatel 1480–1481). Ilmselt oleks sõda Liivimaa ja Moskva vahel varem või hiljem puhkenud nagunii, vähemalt nõnda tundus see tolleaegsetele liivimaalastele. Seega püüdis Plettenberg kasutada sõjaks võimalikult soodsat momenti. Siiski kukkus tema üritus läbi ning Liivimaa päästis tema Smolino võidust enam Venemaa huvide pöördumine itta (Pihkva vürstiriik annekteeriti 1510, seejärel asuti tegelema tatari khaaniriikidega). Samas võis siiski just sisuliselt viigiseisu, ent suurema Liivimaa-poolse sõjalise aktiivsusega peetud Liivimaa-Moskva sõda vähemalt osaliselt põhjustada Moskva läänepoolsete huvide ajutise raugemise. Liivimaa-Venemaa vahelise pika rahuperioodi põhjuseks on peetud ka Poola-Leedu ja Venemaa vahelist jõutasakaalu 16. sajandi esimesel poolel.