google/wiki40b huggingface dataset:
Salatsi kirikumõis

Salatsi kirikumõis ehk Salacgrīva kirikumõis, ka Salaca kirikumõis (saksa keeles Salis Pastorat, läti keeles Salacgrīvas mācītājmuiža, ka Salacas mācītājmuiža) oli kirikumõis Liivimaal Volmari kreisis Salatsi kihelkonnas. Mõisakompleks jääb tänapäeval Salatsi piirkonda Salatsi linna.

Mõisa suurus

Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 1 ja 1/4 adramaad, sellele allus 21 mees- ning 41 naishinge.  Aastal 1688 oli mõisa suurus 1 ja 1/4 adramaad, aastal 1734 oli adramaid 3/4, aastal 1757 aga 1 ja 1/4. Aastal 1823 oli mõisa suurus  10 ja 3/4 adramaad. Aastal 1836 oli adramaid 17/20, aastal 1881 adraiamid ei olnud, ent 71/80 adramaad oli mõisale kuuluvate talude valduses.
RedOne

Nadir Khayat (araabia keeles: نادر الخياط‎‎) (sündinud 9. aprillil 1972 Tétouanis Marokos), lavanimega RedOne,on Maroko-Rootsi produtsent, laulja, laulukirjutaja ja plaadifirma tegevjuht. 
Olles albumite produtsent, on ta töötanud selliste kuulsustega nagu Lady Gaga, Michael Jackson, U2, Nicki Minaj, Jennifer Lopez, Cross Gene, Pitbull, Enrique Iglesias, Shakira, Wyclef Jean, Mariah Carey, Paulina Rubio, Mylène Farmer, Inna, Alexandra Burke, Austin Mahone, One Direction, Marc Anthony, The Band Perry, Prince Royce, Rod Stewart. RedOne'il on ka endanimeline plaadifirma RedOne Records.
Mitmed tema laulud on jõudnud Billboardi edetabelisse ja saanud isegi ülemaailmseteks hittideks. RedOne on olnud nomineeritud kümnele Grammy auhinnale, millest ta on võitnud kolm. Ta võitis ka The Grammis auhinna "Aasta produtsent" kategoorias (võistlus on Grammy auhindade Rootsi versioon). Aastal 2009 oli ta edetabelis Billboard Hot 100 esikohal produtsendina ja kolmandal kohal laulukirjutajana, kuid BMI nimetas ta ka aasta laulukirjutajaks. Tavaliselt on ta pop-, rokk-, dance-, eurodance- ja house-muusika produtsent.
Kapiteel

Kapiteel on iluotstarbeline samba või pilastri ülaosa, samba tüvese ja kantava osa ehk antablemaani vaheline detail. Kapiteelile toetub talastik, kaar või võlv.
Eristatakse kuupkapiteeli, karik- ja lehtkapiteeli. Kapiteeli kujundus sõltub orderist: kas dooria, joonia või korintose stiil.
Romário

Klubikarjäär

Romário mängis oma karjääri jooksul sellistes klubides nagu Vasco da Gama, PSV, Barcelona, Flamengo, Valencia, Fluminense, Al Sadd, Miami FC ja Adelaide United.

Koondisekarjäär

Brasiilia jalgpallikoondises mängis Romário 70 mängu ja lõi 55 väravat. 
Ta aitas Brasiilial võita 1994. aasta maailmameistrivõistlused ning valiti ka sama turniiri parimaks mängijaks.

Isiklikku

Romário poeg Romáinho mängib Brasiilia kõrgliiga klubis Vasco da Gama.
Totti Kasekamp

Totti Kasekamp (22. september 1925 Kõdeküla, Vajangu vald, Järvamaa – 21. märts 2000 Lehtse, Järva maakond) oli eesti naiskergejõustiklane, õpetaja ja Lehtse spordielu eestvedaja. 
Totti Kasekamp on maetud Järva-Jaani I kalmistule.

Isiklikku

Kunstnik August Roosileht oli Totti Kasekampi emapoolse vanaonu poeg, sõjaväelane August Kasekamp oli isapoolse vanaonu poeg ja sportlane Ulvar Pavlov on õepoeg.
Thermophis

Levila

Perekonna kaks liiki on endeemsed Hiinas.
Hiidürask (perekond)

Klassifikatsioon

Hiidüraskite perekonda liigitatakse järgmised putukaliigid:
Alfred Schilling

Alfred Karl Wilhelm Schilling (6. oktoober (vkj. 22. september) 1861 Kuksema mõis – 12. november 1922 Tallinn) oli baltisaksa päritolu Venemaa keisririigi poliitik, III Riigiduuma koosseisu saadik.
Schilling õppis Tallinna Toomkoolis ja Viljandi Maagümnaasiumis ning aastatel 1880–1882, 1884 ja 1886 Tartu ülikooli õigusteaduskonnas. 
Ta oli aastatel 1901–1919 Haansalu mõisnik, aastatel 1906–1919 Pada ja Kabala mõisnik.  Aastatel 1907–1912 oli ta Venemaa keisririigi Riigiduuma III koosseisu saadik ning aastal 1911 Riiginõukogu liige. 
Aastast 1912 oli ta Eestimaa maanõunik, 1914. aastal valiti ta tagasi astunud Eduard von Stackelbergi asemel Eestimaa rüütelkonna peamehe asetäitjaks. Aastatel 1917–1918 esindas ta Eestimaa rüütelkonna huvisid Stockholmis ja Berliinis. 
Aastal 1922 oli ta Eestimaa Põlisaadlisse Kuulunute Liidu esimees Berliinis.
Šotimaa viimane kuningas

Süžee

Film "Šotimaa viimane kuningas" räägib noorest Šoti päritolu arstist dr Nicholas Garriganist (James McAvoy), kes aastal 1971 reisib Ugandasse, et seal arstina töötada. Juhuste kokkulangemisel ravib ta Uganda värskelt ametisse astunud presidenti Idi Amini (Forest Whitaker), kes pakub talle seejärel oma ihuarsti ametikohta. 
Algselt on Nicholas oma uuest ametikohast ja sellega kaasnevast aust vaimustuses ning keeldub nägemast koledusi, mida Idi Amin riigis korda saadab. Kui ta enam enda ümber toimuvat välja ei kannata ja soovib lahkuda, keelab Amin selle ja võtab talt reisipassi. 
Lõpuks ei näe Nicholas enam muud väljapääsu toimuvat peatada kui diktaator mõrvata ning olles Amini usaldusväärseim nõunik, üritab ta teda mürgitada. Samal ajal maandub Ugandas palestiina terroristide kaaperdatud lennuk ning Nicholas peab ohvritele appi minema. Amin saab aga teada, et Nicholas üritas teda tappa ja oli ka varem tema naisega maganud, ning määratab talle karistuseks kohutava piinamise. Nicholasele tõttab aga appi dr Junju (David Oyelowo), kes aitab tal lennukikaaperduse ohvritega tagasi Inglismaale suunduva lennuki peale pääseda, et too saaks Ugandas toimuvatest koledustest teistele teda anda.
Ann Malts

Ann Malts (sündinud 9. detsembril 1941) on eesti kirjandusteadlane.
Ta töötas Tartu Ülikooli vene kirjanduse kateedris õppejõuna. Ta oli Juri Lotmani kaastöötaja ning ajakirja Trudy po znakovym sistemam toimetajaid.

Isiklikku

Ta oli abielus Igor Černoviga.
Riimvesi

Riimvesi ehk soolakas vesi on vesi, mille soolsus jääb vahemikku 0,5...18‰ (mõningail andmeil 0,5...30‰).
Riimveelised on tavaliselt mere- ja jõevee segunemisalad, näiteks lehtersuudmed ehk estuaarid. Ka maailmamere osad, mis ookeanidest eraldatud kitsaste väinadega, võivad olla riimveelised. Selliseks riimveeliseks sisemereks on näiteks Läänemeri.
Soolsuse alusel jagatakse riimvesi oligohaliinseks (0,5...5‰) ja mesohaliinseks (5...18‰).
Pritsikuur

Pritsikuur (ka pritsukuur) on 20. sajandi esimeses pooles levinud hoonetüüp. Hoonet kasutasid vabatahtlikud tuletõrjujad tuletõrjevahendite hoidmiseks.
Eesti Vabaõhumuuseumis asuva Orgmetsa pritsikuuri sarnaseid keskmise suurusega pritsikuure ehitati suurematesse küladesse 1920.–1930. aastatel. Pritsikuuride tornides kuivatati voolikuid. Tulekahjust teavitamiseks kasutatav häirekell asus kas tornis või kuuri seinal.
Pritsikuure kasutanud vabatahtlikel tuletõrjeseltsidel oli oluline osa kanda ka piirkonna seltsielus. Seltside juures tegutsesid puhkpilliorkestrid, seal korraldati pidusid, kontserte ja loteriisid. Seltside naisliikmete ülesannete sekka kuulusid puhveti pidamine ning eeskava ja loterii korraldamine.
Mart Soo

Mart Soo (sündinud 2. oktoobril 1964 Tallinnas) on eesti helilooja, kitarrist ja muusikaõpetaja, ansambli Weekend Guitar Trio üks juhte. Muuhulgas korraldab Soo koos Taavi Kerikmäega improvisatsioonilise muusika üritust "ImproTest". Samuti on ta ansambli Tunnetusüksus üks asutajatest ning liikmetest.
Aastal 1980 lõpetas Tallinna 27. 8-klassilise kooli ning 1983 Tallinna 10. Keskkooli. 
Aastail 1985–1986 töötas Vene Draamateatri orkestris Avi Nedzvetski juhatusel.
Aastail 1986–1990 õppis kitarri Georg Otsa nim. muusikakoolis Riho Lilje kitarriklassis. 1990. aastast töötab samas kitarriõppejõuna. 
Aastal 2004 sai Mart Soo Eesti Kultuurkapitali helikunsti sihtkapitali preemia (40 000 krooni) koos Robert Jürjendali ja Tõnis Leemetsaga Weekend Guitar Trio kontserttegevuse eest kodu- ja välismaal.
Aastal 2007 esines Mart Soo Eesti Vabariigi aastapäeva kontserdil Tartus, kus saatis koos Merje Käoga kitarril Liisi Koiksonit.
Aastast 2008 kuulub Mart Soo ansambli Estonian Guitar Octet koosseisu.

Isiklikku

Tema abikaasa Marika Vaarik on näitleja. Tütar Ruudu sündis 1994.
Dekabristide saar

Dekabristide saar (vene остров Декабристов, kuni 1775 aastani Galladai saar – остров Галладай, kuni 1926. aastani Golodai saar – остров Голодай) on saar Peterburis Neeva deltas, Vassili saarest põhjas.
Saare pindala on 410 ha. Saar on madal ja soine. Kuulub Venemaale.
Jäävetikad

Jäävetikad on vetikad, mis elavad igijääl.
Jäävetikad võivad elada jääkristallide vahel, näiteks jäässe tekkinud ja veega täitunud õõnsustes, ning jääkristallide küljes, näiteks merejää alaküljel. Teistsugused jäävetikad elavad liustike pinnal, mis pole merejää-, vaid mageveejää-ökosüsteemid.
Jäävetikad on tähtsal kohal jäämerede ökosüsteemides toiduahelate esimese astmena. Kuigi peaaegu kõigis Lõuna-Jäämere piirkondades toodab fütoplankton rohkem biomassi kui jäävetikad, erineb jäävetikate vohamine fütoplanktonite omast oluliselt nii aja kui koha poolest. Niimoodi pakuvad jäävetikad toiduahelas kõrgemal asuvatele organismidele toitu sel ajal ja kohas, kus ülejäänud organismid biomassi ei tooda või teevad seda ebaolulisel määral. Magevee jäävetikate kooslused muudavad liustike värvust, mõjutades sellega liustike peegeldumist. Kuna jäävetikad on kohastunud madala valguskiirgusega on piiravaks teguriks toitainete sisaldus vees. Rohkem leidubki vetikaid jää alumises kihis, mis on piisavalt poorne, võimaldades toitainete levikut.
Domineerivateks liikideks on Arktikas Nitschia frigida ja Antarktikas Fragilariopsis.

Kohastumused

Et jääda ellu karmis merekeskkonnas, peavad organismid olema kohastunud suurteks soolsuse, temperatuuri ja valguskiirguse kõikumisteks. Vetikad, kes elavad soolastes kanalites jää sees, eritavad osmolüüte, mille abil nad suudavad mõjutada osmoosi. Seetõttu on nad võimelised elama nii väga soolases kui ka suhteliselt magedas vees. Soolasem vesi on talvel jäätekke perioodil, kui puhas vesi seotakse jääks ja jäätumata vee soolsus tõuseb. Magedam vesi on kevadel ja suvel kui jää sulavesi tungib kanalitesse. Mõned jäävetikad eritavad rakuväliseid polümeerseid aineid, et kaitsta rakumembraane jääkristallide moodustumise eest. Pinnal kasvavad vetikad toodavad pigmente, mis kaitsevad neid tugeva UV-kiirguse eest. Kõrges kontsentratsioonis ksantofüllid käituvad päikesekaitsena valguskahjustuste vastu.
Kooraste vald (Kanepi kihelkond)

Kooraste vald (saksa keeles Korast) oli vald Võrumaal Kanepi kihelkonnas. Valla pindala oli 85 km² ja elanikke oli 1897 (1934. aasta seisuga). Vald eksisteeris 1866–1939.
Vallas oli 389 talundit ja elamut ning need kasutasid 7049 ha maad.
Vallas asus Kooraste asundus.
Jaak Jakobson (majandusühisuse juhataja)

Jaak Jakobson (2. august 1891 Tarvastu – 1. aprill 1972) oli Pärnu majandusühisuse arendaja, Pärnu linnavolikogu liige ja kaitseliitlane.
Villa Benita

Benita Kodu AS (endise nimega Villa Benita) on vanadekodu ja tervishoiukeskus, mis asub Harju maakonnas Lääne-Harju vallas Valkse külas. Keskuse omanik on Benita Kodu AS.
Keskuse rajasid 2008 Eerik-Niiles Kross ja Margus Linnamägi.
Rhamphiophis oxyrhynchus

Levila

Neid võib kohata roomamas Mauritaanias, Malil, Senegalis, Guineas, Guinea-Bissau Vabariigis, Elevandiluurannikul, Ghanas, Togos, Beninis, Burkina Fasos, Nigeerias, Kamerunis, Kesk-Aafrika Vabariigis, Kongo Demokraatlikus Vabariigis, Sudaanis, Lõuna-Sudaanis, Etioopias, Somaalias, Keenias, Ugandas, Rwandas, Burundis, Tansaanias, Malawis, Zimbabwes, Mosambiigis ja Botswanas.
Tausuugid

Tausuugid (Suluk) on üks üheksast morode etnilisest rühmast, kes elavad peamiselt Filipiinidel, Malaisias ja Indoneesias. Lisaks etnilisele tähendusele tähistab tausuug olemine ka kohaliku piirkonna muslimite poliitilist identiteeti Mindanaos, Palawani ja Sulu saartel. Tausuugid on peamine rahvus ka Sulu sultanaadis.
Filipiinide keskvalitsuse jaoks on morode etniliste rühmade näol tegemist relvastatud vastupanu osutavate separatistidega. Kõige tuntum morode relvarühmitus on sissiliikumine Moro Islami Vabastusrinne (MILF). Morodele on läbi ajaloo olnud traditsiooniline Sulu sultani muhameedlik monarhia vastuvõetav alternatiiv Filipiinide riigikorraldusele.
Markasiit

Esinemine

Markasiit tekib tavaliselt madalatel temperatuuridel tugevalt happelises keskkonnas. Markasiiti võib leida settekivimitest (kiltkivi, lubjakivi ja kivisüsi) ja ka madalatemperatuurilistest hüdrotermilistest kohtadest. Markasiidiga sarnanevad mineraalid on näiteks püriit, pürrotiit, galeniit, sfaleriit, fluoriit, dolomiit ja kaltsiit.
Markasiit võib moodustada settelistes kivimites muguljaid agregaate, konkretsioone ja kristalle. Markasiidimoodustiste kuju võib olla leiukohale spetsiifiline ja selgelt eristatav.
Markasiit moodustub ka pürrotiidi või kalkopüriidi keemilisel muundumisel.

Keemiline muundumine

Markasiit reageerib niisketes tingimustes aktiivsemalt kui püriit ning moodustab veega reageerides raud(II)sulfaadi ja väävelhape. Vett sisaldav raudsulfaat on sinakas mineraal, mida nimetatakse melanteriidiks ehk raudvitrioliks (FeSO₄·7H₂O).
Geoloogilistes kogudes võib suure õhuniiskuse korral tulla ette markasiidi reageerimist õhus oleva vee ja hapnikuga, mille tulemusel markasiidis olev väävel oksüdeerub ja liitub vee molekulidega, moodustades väävelhappe, mis võib hakata mineraali ümbrust söövitama ja reageerima teiste kogus olevate mineraalinäidistega. Sellise reaktsiooni tekkimise vältimiseks piisab õhuniiskuse hoidmisest alla 60%.
Roś

Ajalugu

Alevit on esimest korda mainitud XVI sajandil. Toona kuulus see Navahradaki vojevoodkonda ja Vaŭkavyski maakonda. Toona kandis asula nime Padroś (Падрось). Esimesed teadaolevad omanikud olid Chodkiewiczid. Asustus oli selles piirkonnas küll juba XII sajandil, seal asus mitu erinevatele omanikele kuulunud küla. XVI sajandi lõpus sai Rośist alev. Chodkiewiczite kätte jäi alev aastani 1644, mil nad selle Rakowskitele müüsid, aga juba samal aastal said Rośi omanikeks Hlebowiczid.
Edasi vahetusid omanikud kiiresti, Roś kuulus nii Ogińskitele, Sapiehadele, Braniczkytele kui ka Potockitele. Alates kolmandast Poola jagamisest aastal 1795 oli alev Venemaa koosseisus, kuuludes nüüd algul Słonimi kubermangu, hiljem aga Hrodna kubermangu. Aastal 1886 avati Rośi raudteejaam.
Pärast esimest maailmasõda kuulus Roś Poola koosseisu, 1939. aastast Nõukogude Liitu. Toona asus alevi lähistel suur lennuväebaas.
Männiku kivi-kurereha püsielupaik

Männiku kivi-kurereha püsielupaik on Saaremaa vallas, Leedri külas kivi-kurereha püsielupaik. 
Männiku kivi-kurereha püsielupaik on registriobjekt, mille maismaa pindala on 11,1 ha. 
Geranium columbium (kivi-kurereha) tõttu on see looduskaitse all.
Pierre Minuit

Pierre Minuit (Pieter Minuit, Peter Minuit või Peter Minnewit; 1580–1585 Wesel Kleve hertsogkond – 5. august 1638 Saint Christopheri saar) oli Uus-Madalmaade (Uus-Belgia) III peajuhataja ja koloniaalkuberner aastatel 1626–1631.

Elulugu

Minuit sündis vallooni kalvinistide perekonnas, kes lahkusid Vallooniast hispaania katoliikluse tõusu tõttu.
Gustav von Stryk

Wilhelm Gustav von Stryk (27. jaanuar (ukj 8. veebruar) 1850 Pühajärve − 15. august 1927 Tartu) oli baltisaksa päritolu agronoom.

Elulugu

Ta põlvnes nimekast baltisaksa aadliperekonnast. Sündis Pühajärve mõisniku kindralmajor Wilhelm Johann Bernhard von Stryki (1793−1876) ja tema abikaasa krahvinna Elisabeth Igelströmi (1813−1885) pojana. 1870−1871 tudeeris Tartu ülikoolis põllumajandust ja sai põllumajanduskandidaadi kraadi. Täiendas end Berliini ülikoolis. 1876. aastal sai temast Liivimaa sotsieteedi alaline sekretär. Toimetas nädalakirja Baltische Wochenschrift für Landwirtschaft, Gewerbefleiß und Handel. Oli Liivimaa Põllumajanduse ja Töönduse Edendamise Seltsi ning Balti Karjakasvatajate Ühingu sekretär. 1926. aastal valiti Leipzigi ülikooli audoktoriks. Ta oli teenekas põllumees ja viljakas kirjanik.

Perekond

Ta abiellus 1879. aastal Konstanze von Lodega, tal oli poeg Friedrich Torsten (1881–1920) ja tütar Luise.
Bernhard Laipman

Bernhard Laipman (ka Laipmann; 2. veebruar 1865 Araste – 29. jaanuar 1906 Vigalas) oli Eestimaa talupoeg, kelle hukkasid karistussalklased.

Elulugu

Suhteliselt hea haridusega Bernhard Laipman kujunes Paiba talu peremehena üheks Vigala seltsielu juhttegelaseks. Tema algatusel koostati 1905. a. talumeeste märgukiri Vigala mõisnikule Bernhard Uexküllile, ta võttis osa Tartu aulakoosolekust. Kindral Vladimir Bezobrazovi karistussalk vangistas Laipmani. Koos Madis Lensmanni ja Anton Kolumbusega lasti ta Vigala vallamajast kilomeetri kaugusel Hansu talu koplis maha. Laipmann maeti Vigala kalmistule.
Kohe pärast Laipmani surma läks rahva hulgas liikvele legend (dokumendid seda ei kinnita), et talle määrati peksukaristus, kuid tema kui vaba mees keeldus häbistavast ihunuhtlusest ning valis surma. Seda motiivi on kasutanud Aino Kallas novellis "Bernhard Riives". Filmi "Jõulud Vigalas" (režissööriks Mark Soosaar) peategelaseks on samuti Laipman, Haapsallu on püstitatud Bernhard Laipmani monument.

Isiklikku

Tema vend oli kunstnik Ants Laikmaa. Tema poeg oli Vabadusristi kavaler sõjaväearst Aleksander Laipman.
Männiheinik

Männiheinik (Tricholoma matsutake, sünonüüm Tricholoma nauseosum) on heiniku perekonda kuuluv seeneliik.
Eestis on männiheinik väga haruldane. Ta kasvab vanades männimetsades.
Banaanikala

"Banaanikala" on rahvusvaheline laste- ja noortelavastuste teatrifestival.  
Festival toimus aastatel 1996–2005 kas igal aastal või üks kord kahe aasta jooksul. MTÜ Banaanikala andmeil on festival praegu puhkusel. 
Festivali enamik osalejaid on kutselised teatrid. 
Aastast 2002 on festivale korraldanud MTÜ Banaanikala. Festivalide peakorraldaja on Allan Kress.
Siim

Siim on eestipärane mehenimi.
2018. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis eesnimi Siim 2972 mehel. Siim oli populaarsuselt 48. mehenimi. Siim oli keskmiselt 27 aasta vanune (mediaanvanus oli 28). Kõige populaarsem oli eesnimi Siim vanuserühmas 25–29, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 85,33.
Jõutõstmine

Jõutõstmine on spordiala, mis koosneb kolmest alast: kükist, lamades surumisest ja jõutõmbest.
Tänapäeval kuuluvad jõutõstmise alla kolm ala: klassikaline jõutõstmise kolmevõistlus (kükk, lamades surumine ja jõutõmme), varustusega jõutõstmise kolmevõistlus (kükk, lamadses surumine ja jõutõmme) ning lamades surumine (üksikalana).
Klassikaline jõutõstmine erineb tavalisest jõutõstmisest selle poolest, et võistlustel ei tohi kasutada spetsiaalset tugivarustust (surumissärki, küki- ning tõmbetrikood ja põlvesidemeid). Lubatud on vaid vöö, randmesidemed ja põlvesoojendused, mis ei anna tulemusele midagi juurde.

Kükk

Kükkimisel võetakse esmalt kang pukkidelt turjale ja fikseeritakse algasend. Pärast peakohtuniku märguannet "start" laskub sportlane kükki, mille sügavus peab olema vähemalt paralleelne põrandaga. Kükk vastab määrustele, kui sportlase reite esiküljed on madalamal kui põlve ülaosa. Pärast piisava kükisügavuse saavutamist annab kohtunik märguande kang pukkidele tagasi asetada.

Lamades surumine

Lamades surumist alustades võetakse kang pukkidelt sirgetele kätele ja fikseeritakse algasend, kus käed on sirged ning keha ja jalad liikumatus asendis. Seejärel lastakse kang rinnale ja hoitakse seal liikumatult seni, kuni peakohtunik annab loa kangi üles surumiseks. Kui kang on üles surutud ja sirgetele kätele fikseeritud, annab kohtunik käskluse kang tagasi pukkidele asetada.

Jõutõmme

Jõutõmbes tuleb esmalt kang tõstepõrandalt üles tõsta nii, et lõppasendis oleksid põlved lukustatult sirged ning selg fikseeritud sirges asendis nii, et õlad on vähemalt kaelaga ühel maal või kaugemal taga. Pärast lõppasendi saavutamist annab peakohtunik märku tõstekang põrandale lasta.
Võistlejate paremusjärjestus kehakaaluklassides määratakse kogusumma järgi, mis saadakse kükkimise, lamades surumise ja jõutõmbe parima tulemuse liitmisel. Kehakaaluklasside meistritele lisaks selgitatakse tiitlivõistlustel välja ka absoluutmeister (inglise Champion of Champions). Absoluutmeistri selgitamisel reastatakse võistlejad kogusumma Wilksi punktide järgi, mille arvutamisel võetakse arvesse nii võistleja kogusumma lõpptulemust kilogrammides kui ka võistleja kehakaalu. Wilksi punktide alusel on võimalik öelda, kes võistlejatest on oma kehakaalu kohta kõige tugevam. Ametlikult hoiab jõutõstmise rekordit (457,5 kg) Andy Bolton, mitteametlikult (500 kg) Louis Cyr.

Eestis

Eestis edendab jõutõstmist kui spordilala Eesti Jõutõsteliit. Eestis peeti esimesed ametlikud jõutõstmise võistlused Tallinnas 1979. aastal Harjuoru võimlas. Alates 1979. aastast peetakse Eesti meistrivõistlusi kolmevõistluses ning alates 1994. aastast peetakse Eesti meistrivõistlusi lamades surumises. Üks Eesti jõutõstmisele aluse panijaid Mati Õun olnud aastatel 1980–1991 Eesti NSV Tõstespordiföderatsiooni jõutõstekomisjoni esimees.
Mukaš Abdrajev

Mukaš Abdrajev (5. mai 1920 – 18. mai 1979) oli kirgiisi helilooja ja muusikapedagoog.
Cattaro provints

Cattaro provints (itaalia keeles Provincia di Cattaro) oli üks Itaalia Dalmaatsia kubermangu kuulunud provintsidest tänase Montenegro riigi territooriumil. Provints loodi Teise maailmasõja ajal 1941. aasta mais ja lakkas eksisteerimast 1943. aasta septembris.

Ajalugu

1941. aasta aprillis vallutasid itaallased Jugoslaavia Kuningriigilt Dalmaatsia rannikuala. Seejärel lõid nad piirkonnas mitu 1943. aasta septembrini eksisteerinud provintsi. Üks neist oli Cattaro lahe ümbruses asunud Cattaro ehk Kotori provints. Piirkonna halduskeskus oli Cattaro linn (Kotor).
15 omavalitsusüksusest (comuni) koosnenud provintsi pindala oli 547 ruutkilomeetrit ja selle rahvaarv oli 39 800. Enamik piirkonna elanikest olid rahvuselt serblased (peamiselt õigeusklikud, kuid leidus ka katoliiklasi). Lisaks elas seal 300 Dalmaatsia itaallast, kes elasid peamiselt Cattaro linnas ja Perasto (Perast) linnas.
1941. aasta suvel parandasid itaallased küll piirkonna olusid, rajades sinna haiglaid ja taristuga seotud objekte, kuid alustasid ka sealsete alade italianiseerimist (Veneetsia Albaania ja Veneetsia vabariigi ajalooga seoses). Pärast ühte aastat rahumeelset administreerimist ja kontrolli leidis 1942. aasta suvel italianiseerimise põhjusel aset väike ülestõus itaallaste vastu. Sarnastel ülestõusudel ei olnud märkimisväärseid tagajärgi kuni 1943. aasta suveni.
Septembris 1943 võttis liitlasvägedele alistunud Itaalia asemel kontrolli piirkonna üle endale Saksamaa armee. Vahetult pärast seda algas viimaste ja Josip Broz Tito partisanide vaheline sissisõda. Cattaro provints likvideeriti septembris 1943.
Paepark

Paepark (ka Pae park) on park Tallinnas Lasnamäel.
Paepark asub Sikupilli asumis ning jääb Laagna teest lõuna poole vana paekarjääri maa-alale.
Pae pargis asub Pae järv. Veekogu on eri allikates tähistatud erinevate nimedega. Kohanimeregistris on see kirjas Lasnamäe karjääri nime all, kasutatud on ka Lasnamäe järve nime. Tallinna nimekomisjon kinnitas 2011. aastal nimeks Pae järv. See on suuremõõtmeline tehisveekogu, mis on tekkinud pikaajalise paekivi kaevandamise tulemusel. Järve sügavus on 8 m. Ümber korrastatud veekogu kulgeb 1,9 km pikkune asfaltkattega kergliiklustee.

Pargi elustik

Puuliikidest leiduvad pargis näiteks remmelgas, haab, kask, hall lepp, vaher, toomingas, harilik pooppuu, aprikoosipuu.
Veekogul armastavad pesitseda ja puhata veelindudest naeru- ja kalakajakas, sinikael-part, kühmnokk-luik, tuttvart, tuttpütt, lauk. Järve lasti 2009. aastal 350 karpkala.
Hellamaa külanõukogu

Hellamaa külanõukogu (ka Hellama külanõukogu) oli külanõukogu Eesti NSV-s aastatel 1945–1960. 
Hellamaa külanõukogu moodustati 1945 septembris Saaremaal Muhu vallas. Külanõukogu keskus asus Hellamaa külas. Külanõukogu hõlmas Muhu saare idaosa.
Seoses maakondade ja valdade likvideerimise ning maarajoonide moodustamisega arvati Hellamaa külanõukogu 1950 septembris Orissaare rajooni koosseisu.
1954. aasta seisuga tegutsesid külanõukogu piirides "Ühismaa", "Lõunaranna", "Suure Väina" ja "Kalevi" kolhoos.
Seoses Orissaare rajooni likvideerimisega liideti Hellamaa külanõukogu 1959 veebruarist Kingissepa rajooniga.
1960 oktoobrist Hellamaa külanõukogu likvideeriti. Selle territooriumist koos likvideeritud Piiri külanõukogu territooriumiga moodustati Muhu külanõukogu.