google/wiki40b huggingface dataset:
Põllumajandusloom

Eesti loomakasvatuse ajalugu

Aastatuhandeid elatusid Eesti ala esiasukad jahipidamisest, kalapüügist ja korilusest. Esimesed andmed maaviljeluse kohta Eesti alal pärinevad umbes 4300–3500 eKr, aga põlluharimine ja loomakasvatus jäid siiski erandlikuks tegevuseks. Rohkem tõendeid maaviljeluse kohta on III aastatuhandest eKr: matmispaikadest ja asulakohtadest on leitud koduloomade luid ja söestunud viljateri. Esimesed kodustatud loomad olid lambad ja kitsed. I aastatuhandel eKr põllumajanduse areng hoogustus. Võeti kasutusele uusi põlluharimisriistu ja rakendati veoloomi.

Haigused

Põllumajandusloomade seas levivad haigused seavad ohtu loomade heaolu, langetavad tootlikkust ja võivad osutuda ohtlikuks ka inimestele. Mõningad loomade seas levivad haigused ei ole ohtlikud, neil lastakse omasoodu kulgeda, väheneb ainult tootlikkus. Nii tehakse tihti arengumaades. Paljusid haigusi ravitakse siiski antibiootikumidega või ennetatakse vaktsineerides. 
Haiguste levikut piiratakse süstematiseeritud kaitsemeetoditega. Mõningad viisid haiguste ennetamiseks ja nende leviku kontrolli all hoidmiseks on kaitseriietuse kandmine, farmide sisse- ja väljapääsu piiramine, haigete loomade karantiini paigutamine. Ennetuse hulka käib ka vaktsineerimine. Antibiootikume kasutatakse ka loomade kasvu suurendamiseks, looma kasv võib sel juhul potentsiaalselt suureneda 10–15%. Murest antibiootikumi resistentsuse vastu on hakatud ennetavat antibiootikumide kasutamist vähendama, näiteks vähendatakse sööda kasutamist, kuhu on lisatud antibiootikume.
Saare mõis (Maarja-Magdaleena)

Saare mõis (saksa Saarenhof) oli mõis Tartumaal Maarja-Magdaleena kihelkonnas, Tartu kreisis. Tänapäeval jääb kunagine mõis Jõgeva maakonda. Mõisaansambel oli 18.–19. sajandil piirkonna üks esinduslikumaid. Praeguseks on peahoone lammutatud ja hoonete ansambel suures osas hävinenud.

Ajalugu

Esmateated Saare mõisast pärinevad 1512. aastast, mil see kuulus Tiesenhausenitele. Hiljem omandasid selle Böningid, nende järel Scottid ja Schaumannid (aadeldatuna von Greisenspeerid). 1685. aastal mõis riigistati, 1712. aastal tagastati viimaste omanike pärijannale, kelle kaudu läks Saare von Bockide omandusse. Abielu kaudu pärisid mõisa 1808. aastal Manteuffelid, kelle kätte see jäi kuni mõisate võõrandamiseni Eesti Vabariigis.
Mõis oli 18. sajandil ja 19. sajandi algul paljude kõrgete külaliste ööbimispaigaks, sest Peterburi Lääne-Euroopaga ühendav tee kulges tollal läbi Narva, Jõhvi, Tartu ja Riia, mõisani on aga Jõhvi–Tartu maanteelt vaid kaks ja pool kilomeetrit. Mõisas on peatunud Vene keisrinna Katariina II ning keisrid Paul I, Aleksander I ja Nikolai I.
Saare mõisal oli kõrvalmõis Vanamõisa (saksa Althof, varem Alt-Saarenhof) ja karjamõis Kose.

Mõisaansambel

1730. aastal valminud härrastemaja oli üks Vana-Tartumaa uhkemaist. Kuna mõis jäi Peterburi postiteele, ööbisid seal mitmed Vene valitsejad. Hoone lammutati 1930. aastatel, mõisakompleksist on säilinud mõned kõrvalhooned. Mõisa ligidal metsas on Manteuffelite kalmistu.
Mõisa peamised ehitustööd said alguse 1730. aastatel. Otto Wilhelm von Bocki ajal 1730. aastal ehitati mõisa barokne kivist peahoone. Sellest sai üks Lõuna-Eesti esimestest Põhjasõja järel ehitatud esinduslikest mõisahoonetest. Kõrge sokliga hoone keskel oli segmentkaarega pealeehitis. Saali juures kasutati kunstmarmorit. Väliselt oli hoonel palju sarnaseid jooni 1738. aastal püstitatud Luua mõisahoonega. Peahoone ees asuva väljaku serva rajati ait ja tall-tõllakuur, peahoone taha barokne park. Majandushooned asusid peahoonest kirdes. Kokku kuulus mõisaansamblisse 14 kõrvalhoonet.
Mõisas oli ka suurejooneline alleede süsteem. 2,5-kilomeetrine sirge allee kulges Jõhvi–Tartu maanteele, 2-kilomeetrine õrnalt kaarduv allee viis lõunasse Saare järve äärde, millest läände rajati mõisnike perekonnakalmistu.

Seisukord

Praeguseks on mõisa peahoone hävinenud. 1930. aastatel ei leitud hoonele kasutust ja otsustati see lammutada. Senimaani on alles ait, tall-tõllakuur ja muud kõrvalhooned, mis on aga üsna lagunenud seisus. Lisaks on säilinud valitsejamaja, mille seinale on müüritud omal ajal peahoonet kaunistanud Bockide raidtahvel. Omaaegse mõisapargi joonis on praeguseni selgelt nähtav.
1990. aastatel hakkas Saare Mõisa Arendajate Selts mõisasüdant korrastama. Selle käigus puhastati võsastunud park, rajati koduloomaaed ja ürdiaed.
Page'i maakond (Virginia)

Ajalugu

Page'i maakond moodustati 1831. aastal Rockinghami ja Shenandoah' maakonna osadest. Maakond sai nime Virgina kuberneri John Page'i järgi.
Ivi Laas

Ivi Laas (sündinud 2. aprillil 1941) on eesti nahakunstnik.
Ivi Laas lõpetas Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi (ERKI) 1966. aastal nahkehistöö erialal. Töötas aastatel 1968–1975 tarbekunsti õpetajana Tallinna 24. Keskkoolis. Aastatel 1975–1981 oli tegev vabakutselise kunstnikuna. Ta oli 1981. aastast ERKI õppejõud, 1993–1997 dotsent, 1997. aastast lepinguline õppejõud.
Aastatel 1966–2002 kavandas ta tooteid ja töötas välja uusi mudeleid Kunstitoodete Kombinaadile ARS.
Ivi Laas on kuulunud Eesti Kunstnike Liidu ja Kunstitoodete Kombinaadi ARS kunstinõukogudesse, viinud läbi meistriklasse ja pidanud nahakunsti tutvustavaid loenguid Soomes, Tallinna Rahvaülikoolis ja Eesti Kunstiakadeemia Avatud Akadeemias. Ta on pidevalt esinenud nii kodu- kui ka välismaistel kunstinäitustel. 
Eesti Kunstnike Liidu liige 1971. aastast.

Looming

Eesti nahkehistöö kullafondi kuuluvad paljud Ivi Laasi köited, albumid, külalisraamatud ja laekad. Ivi Laas on loonud nahkehteid ning nahast aksessuaare: kotte, prillitoose, kaarditaskuid ja palju muud. Ta on tegelenud ka siidimaaliga.
Liberty suvemõis

Liberty suvemõis oli suvemõis Tallinnas, mis tänapäeval jääb Haabersti linnaossa, Vabaõhumuuseumi tee 10 kinnistule.
Suvemõis rajati 18. sajandi teisel poolel. 1781. aastal ostis koha Carl Friedrich von Strahlborn, kes 1798. aastal lasi ehitada hiljem Vana-Liberty suvemõisaks nimetatud peahoone, mis oli barokkstiilis puitvoodriga palkhoone. Strahlborn pärandas suvemõisa oma tütrele, kes 1822. aastal abiellus raehärra Alexander Gustav Kochiga. Kuni baltisakslaste Eestist lahkumiseni 1939. aastal kuulus suvemõis Kochide perekonnale.
Vana-Liberty suvemõisa peahoone on hävinud, säilinud vaid vundament. Suvemõisa kompleksi kolm hoonet – Egbert Kochi suvila, Egon Kochi suvila ja Daheimi maja on ehitismälestistena võetud riikliku kaitse alla. Daheimi maja on historitsistlik palkmaja, mis on ehitatud 1865. aastal. Egon Kochi ja Egbert Kochi suvilad on heimatstiilis puithooned. Suvemõisa kompleksi abihoonetest on säilinud Vana-Liberty suvemõisa teenijatemaja ja jääkelder, Daheimi maja maakelder, aednik Jaulo maja (ehk sulastemaja) ja Egon Kochi Mercedese garaaž.
Nõukogude perioodil tegutses Liberty suvemõisa hoonetes Rocca al Mare pioneerilaager.
Per Nørgård

Per Nørgård (sündinud 13. juulil 1932 Gentoftes) on Taani helilooja.
Aastal 1974 sai ta ooperi "Gilgamesh" eest Põhjamaade Nõukogu muusikaauhinna ja 1996. aastal sai ta Léonie Sonningi muusikaauhinna.
Tema Kolmas sümfoonia on arvatud Taani kultuurikaanonisse.
Simone Veil

Simone Veil (13. juuli 1927 Nice – 30. juuni 2017 Pariis) oli Prantsusmaa advokaat ja poliitik. Ta oli Prantsusmaa tervishoiuminister, Prantsuse konstitutsiooninõukogu liige ja esimene otse valitud Euroopa Parlamendi president (aastatel 1979–1982). 2008. aastal valiti ta Prantsuse Akadeemia liikmeks.

Euroopa Parlamendis

Veil sai Euroopa Parlamendi liikmeks 1979. aasta Euroopa valimistel. Esimesel istungil valis uus parlament Veili oma presidendiks, kelleks ta jäi 1982. aastani. Peale esimese otsevalitud presidendi oli Veil ka esimene naissoost Euroopa Parlamendi president alatest selle loomisest 1952. aastal. 1981. aastal sai Veil Karl Suure auhinna. 1984. aastal valiti ta uuesti parlamenti, kus juhtis 1989. aastani liberaaldemokraatide fraktsiooni. Veil valiti viimast korda parlamenti 1989. aasta valimistel ning ta astus tagasi 1993. aastal.
Lehola mõis

Lehola mõis (saksa keeles Lehhola) kuulus ajalooliselt väga suurde Keila kihelkonda, olles üks selle territooriumile jäävast 38 rüütlimõisast. 
Mõisakeskuse kujunduslikuks eripäraks on tolle park, mis ei asu mõisa taga, vaid sellest paremal. Samuti sepikoda, millelaadseid on Lääne-Harjumaal vähe säilinud. Praktiliselt kogu mõisakompleks on kultuurimälestisena muinsuskaitse all. Kasutusel on praegu ainult 2 hoonet: mõisa valitsejamaja (viimastel aastatel restaureeritud) ja mõisa viinavabrik.

Ajalugu kuni sundvõõrandamiseni

Mõisa asutas 1626. või 1627. aastal Casper Krämer, kui Nils Jönssoni pärand jagati tema poegade Johann ja Caspari Nilssoni vahel, kellest viimane sai oma valdusse Kulna ja Lehola küla. Peatselt rajas viimane Lehola küla maadele oma eluaseme, mida on mõisana nimetatud juba samal, 1627. aastal. Rootsi aja lõpul mitu omanikku vahetanud mõis immiteeriti vabahärra Otto Schedingi võlgade katteks 18. juunil 1707 Tallinna magistraadile. Pärast Põhjasõda, 1726. aastal siirdus mõis Gernetite perekonna valdusse, kelle kätte jäi see kuni 1897. aastani. Siis omandas mõisa Woldemar Kirschbaum.
Alates 27. septembrist 1910 kuulus mõis prantsuse juurtega Girard de Soucantoni paruniperekonnale. Parun Edmund Girard de Soucanton müüs mõisa 14. aprillil 1917 sõlmitud lepingu alusel 250 000 rubla eest kahe eestlase kaasomandisse. Üks ostjaist oli Keila talupoeg August Busch ja teine agronoom Eduard Laur. Neilt kahelt mõis Maaseaduse alusel ka sundvõõrandati ning kinnistati 6. veebruaril 1926 Eesti Vabariigi nimele.

Peahoone

Ühekorruseline poolkelpkatusega kivist peahoone kerkis mõisa hoonete keskele 18. sajandi teisel poolel, kui omanikuks oli aadliperekond von Gernet. 19. sajandi algul ilmestati esifassaad klassitsistliku kolmnurkfrontooniga. Suuremad ümberehitustööd tehti 19. sajandi lõpul: peasissekäik viidi keskteljelt hoone paremale tiivale, rajati hoonet pikisuunas jagav keskkoridor, tehti historitsistlik peauks ning interjöör kaunistati kahe ümarsambaga. Algsest sisekujundusest oli kuni viimase tulekahjuni säilinud mõned baroksed oinasarvhingedega uksed. Härrastemajale said saatuslikuks 1990. aastate alguses toimunud riigikorra muutus ja selle tagajärjed. Kolhoosikorra kadumisel hakkasid mõisa omanikud vahetuma. Natuke aega töötas hoones raamatukogu, kuid selle väljakolimisel jäi hoone tühjaks. 2000. aasta veebruaris süttis hoone põlema, tules hävis hoone praktiliselt kogu ulatuses. Püsti jäid ainult seinad ja kaks mantelkorstent.

Galerii

Keila kihelkond
Kirik: Keila kirik
Mõisad: Haabersti mõis | Harku mõis | Humala mõis | Hüüru mõis | Jõgisoo mõis |  Jälgimäe mõis | Keila mõis | Keila-Joa mõis | Klooga mõis | Koppelmaa mõis | Kumna mõis | Kõltsu mõis | Käesalu mõis | Laulasmaa mõis | Lehola mõis | Lucca mõis | Meremõisa mõis | Muraste mõis | Mustamäe mõis | Niitvälja mõis | Ohtu mõis | Peetri mõis | Rahula mõis | Rannamõisa mõis | Saku mõis | Saue mõis | Tuula mõis | Uue-Karjaküla mõis | Valingu mõis | Vana-Karjaküla mõis | Vanamõisa mõis | Vana-Pääla mõis | Viti mõis | Voore mõis | Vääna mõis | Ääsmäe mõis | Üksnurme mõis
Edgar Henning

Edgar Henning (19. oktoober /1. november 1900 Tsooru vald, Võrumaa – 19. oktoober 1975 Tartu) oli Võru linnapea aastail 1942–1944.
Ta lõpetas 1927. aastal Tartu Ülikooli õigusteaduskonna.
Edgar Henning osales Vabadussõjas, oli aastail 1931–1940 vandeadvokaat Erich Rummi abi Võrus. Pärast sõda oli ta tööline.
Sündis Karl ja Helene Henningi kolmanda pojana.
Samuel Nilsson

Samuel Nilsson, Hässle mõisast (surnud 1607 Tartu lähedal) oli Rootsi sõjaväelane.
Samuel Nilsson sündis Stockholmi kodaniku Nils Jönssonsi pojana. Sigismundi ja hertsog Karli vahelise võimuvõitluse ajal, 1598. aastal Linköpingis toimunud Stångebro lahingus juhtis ta hertsog Karli jalaväge. Tema ja Anders Lennartssoni väeüksustel oli märkimisväärne osa hertsog Karli juhitud mässuliste võidus. 1599. aastal osales sõjategevuses Soomes ja koos Carl Carlsson Gyllenhielmiga Kalmari lossi piiramisel.
Poola-Rootsi sõja ajal 1600. aastal määrati jalaväeülemaks Liivimaal, ning osales Viljandi (1600) ja Koknese (1601) vallutamisel. 3. novembril 1601. aastal määras kuningas Karl IX ta Narva asehalduriks (Täyssinä rahu tõttu oli Ingerimaa Vene haldusalas ja Ivangorodi vojevoodiks sel ajal Mihhail Glebovitš Saltõkov), kuid osales samal ajal ka sõjategevuses Liivi- ja Eestimaal.
1604. aastal sai ta Rootsi aadlikuks. Pärast 1605. aastal toimunud Salaspilsi lahingut (Kircholmi lahing) juhtis ta sõjaväeüksust Liivimaal ja hukkus Rootsi-Poola sõjas, 1607. aastal Tartu lähedal.
Talle kuulus Hässle mõis (Hessle) Upplandis.

Perekond

Ta oli abielus Carin Andersdotter Cruusiga, kes oli Edeby, Värnsta ja Lundby härra Anders Larsson Cruusi (1548–1591) ja Porvoost pärit Kristina Flemingi (surn.1578) tütar. Kristina Fleming oli Peder Johansson Flemingi (surn.1562) ja Hålbonäsis pärit Karin Håkansdotteri (surn.1578) tütar. Abikaasa vend Jesper Andersson Kruse (aastast 1625 Cruus af Edeby) (1576–1647) oli ooberst Liivimaal, osales samuti Poola-Rootsi sõjas ja langes koos hilisema Haapsalu asehalduri, ooberst Christer Sommega 1601. aasta Koknese lahingus poolakate kätte vangi.
Tabasalu kammerkoor

Tabasalu kammerkoor on Harju maakonnas Harku vallas Tabasalus tegutsev kammerkoor. Koori dirigent on Mai Ainsalu.
Koor asutati 2001.
Koor on osalenud muu hulgas üldlaulupidudel.
Düüs

Düüs (saksa Düse; ka geomeetriline düüs) on muutuva ristlõikega kanal (hrl toru otsmine kitsenev osa) vedeliku‑ või gaasivoo kiirendamiseks. 
Üldkujult saab eristada kahte tüüpi düüse: kitseneva kanaliga düüs ning algul kitseneva ja seejärel laieneva kanaliga düüs (ka Lavali düüs).
Düüse kasutatakse näiteks turbiinides, reaktiiv- ja rakettmootorites, karburaatorites, jugapumpades.
4. strategeem

4. strategeem 36 strategeemist on "oota rahus teise kurnatust".
Olulist jõudu rakendamata panna teine end väsitama: kaevukook. Kurnamine.

Näited

Aastal 342 eKr korraldas Sun Bin vaenlase ülekaalu ees näilise taganemise. Seejuures jättis ta maha algul 100 000, seejärel  50 000 ja lõpuks ainult 30 000 lõkkeaset. Jälitajad uskusid nüüd, et palju sõdureid on deserteerunud, ning alustasid kergelt relvastatud väega jälitamist.  Sun Bin ootas varitsuses ja tal õnnestus vaenlase vägi hävitada.
Relee

Relee (prantsuse k relais ′vahetus′) on seadis, mis välisele füüsikalisele toimele (sisendsignaalile) reageerides muudab hüppeliselt oma väljundtoimet vale(väljundsignaali). Laiemas tähenduses on relee aparaat, mis peale hüppelise toimega releeosa sisaldab ka andurit (tajurit),   võrdlus-, täitur- vm seadist. Andurseadis, näiteks relee mähis, võtab vastu releele mõju avaldava ja relee rakendumiseks tarviliku signaali. Täiturseadis, näiteks kontaktid avaldavad mõju juhtimisvooluahelale. Vaheorganid, näiteks vedrud, annavad mõju tajurilt täiturile.
Tänapäeval on levinuimad trükkplaadile monteeritavad elektromehaanilised pisireleed (vt keelrelee) ja lülitustransistoride või türistoridega pooljuhtreleed. Niisugused releed valmistatakse enamasti integraallülitustena.

Kasutamine

Elektromehaaniline relee võeti kasutusele telefonsides ja raudtee kontrollisüsteemides juba 19. sajandil. Tugevvoolutehnikas on releeprintsiip teostatud kontaktorina.
Releesid kasutatakse näiteks temperatuuriregulaatorina (triikrauas, külmikus), signalisaatorina, automaatlülitina ja kaitsmena. Releesid kasutatakse ka elektriseadmete distantsjuhtimiseks ning vooluahelate eemalt kommuteerimiseks.
Palivere künnapuu

Palivere künnapuu on hiiepuu (künnapuu) Läänemaal Lääne-Nigula vallas ja kihelkonnas Allikmaa külas Palivere aleviku piiril.

Kohapärimus

Kohapärimuses on puud ekslikult nimetatud ka pärnaks. Rahvaluulekoguja V. Eenveer on paikkonna elanikult Kustas Sandbergilt üles märkinud Palivere künnapuu kohta järgmise loo:
„Paleveres on iiepärn. See oo siin raudteejaama ligidal suure maandi ääres. Rääkisid ikka, kui me Paleveres elasime, et see oli na muhkusi täis. See oo na pahamoodi mügar: kõva puu, aeab kusagilt koorest välla, niisugune muhumoodi. Ma ei tea, kis rääkis, et teind ühe muhul augu sisse – veri tulnd välla."
Suure-Jaani Pühade apostlite Peetruse ja Pauluse kirik

Suure-Jaani Pühade apostlite Peetruse ja Pauluse kirik on õigeusu kirik Viljandi maakonnas Põhja-Sakala vallas Suure-Jaanis. Kirik on tunnistatud riiklikuks kultuurimälestiseks.
Selle puidust eelkäija ehitati 1848. aastal Olustvere mõisa lähedale Papiorgu, ent oli kiiruga ehitatud ja vajas seetõttu hiljem pidevalt remonti. Aastatel 1906–1908 ehitati selle asemele uus kirik Suure-Jaani asulasse.
Nikolai Matussevitš (insener-viitseadmiral)

Mälestuse jäädvustamine

Severnaja Zemlja saarestikus asuva Oktoobrirevolutsiooni saare üks lahtedest (Matussevitši fjord) sai oma nime Nikolai Matussevitši järgi. Tema auks nimetati ka kaks laeva, neist tuntum on hüdrograafialaev Nikolai Matussevitš.
Suur Kollaps

Ülevaade

Kui universumi paisumise kiirus ei saavuta ülekaalu paokiirusest, siis hakkab kõik aine universumis vastastikkuse gravitatsiooni mõjul kokku tõmbuma. Erinevalt algsest universumist, mis oli ühtne, muutub meie praegune universum kokku tõmbumise kühmuliseks. Lõpuks kukuks kõik aine kokku mustadeks aukudeks, mis liiguvad kokku, et moodustada üks suur must auk ehk suure kollapsi singulaarsus.
Tulevikusündmuste täpsed detailid, mis toimuvad enne suure kollapsi lõppfaasi, sõltuvad nii universumi paisumise faasi kui ka eelmise kokkutõmbumisfaasi pikkusest. Siiski tuleb ära märkida, et teadlased ei suudaks kohe kindlaks teha millal universum läheb üle kokkutõmbumisfaasi, sest valgus ei jõua maale silmapilkselt ja seetõttu ei saa ka täpselt kindlaks teha millal üks faas asendub teisega.
Meie universumile võib ennustada, et kõigepealt ühinevad superklastrid, neile järgneb galaktikaklastrite ja galaktikate ühinemine. Kui tähed on üksteisele nii lähestikku, et nendevahelised kokkupõrked on muutunud tavaliseks, tõuseks kosmiline mikrolaine-taustkiirgus nii kõrgeks, et tähed ei suudaks enam enda soojust eraldada ja nad kuumeneksid seestpoolt niivõrd, et nad plahvataksid ja jätaksid maha kuuma gaasi, mille aatomid kukuksid suure kuumuse tõttu oma ehituskiviksesteks.
Hubble`i konstant mõõdab praegust universumi paisumist. Gravitatsioonilise jõu tugevus sõltub universumis leiduva aine tihedusest ja survest ehk kriitilisest tihedusest. Kui universumi tihedus osutub suuremaks kui kriitliline tihedus, siis toimub paisumise pidev aeglustumine, mis asendub kunagi kokkutõmbumisega ja põhjustab lõpuks universumi kokkukukkumise. Kui tihedus on väiksem kriitilisest tihedusest või sellega võrdne, siis jätkub paisumine igavesti. Järgneks universumi külmussurm, milles universum jahtub samal ajal kui toimub paisumine. Üks teooria oletab, et universum kukub kokku olekusse millest ta alustas ja seejärel algaks Suure Pauguga uus universum. Selle teooria järgi elaks universum igavesti ja temas toimuksid paisumise(Suur Pauk) ja kokkutõmbumise (Suur Kollaps) faasid.
Halliku vald (Kodavere kihelkond)

Halliku vald (saksa keeles Hallick) oli vald Tartumaal Kodavere kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1893 ja siis liideti see vald Pala vallaga.
Johanna Sild-Rebane

Johanna Sild-Rebane (17. märts 1882 Tarvastu – 23. november 1946 Stockholm) oli eesti majandusteadlane ja ajakirjanik. 
Õppis kuni 1903. aastani Tartu Puškini Gümnaasiumis, sealt edasi Berni Ülikooli majandusteaduskonnas. 1911. aastal kaitses esimese eesti naisena doktoriväitekirja. Lõputöö teemaks oli Th. R. Malthuse teooria. Eestisse tagasi jõudes asus tööle Postimehe toimetusse majandusajakirjanikuna. Ta oli Eesti Naisüliõpilaste Seltsi liige ja auvilistlane.
1912 osales esimesel ülevenemaalisel naishariduse kongressil eesti naiste esindajana. "Kongress toimub "hariduse" tähe all, kuid tegelikult arutatakse seal naiste õiguste taotlemise ja naise juhtivatele kohtadele pääsemise küsimusi." 
Avaldas naisõiguse alaseid kirjutisi ajakirjas Naiste Töö ja Elu. 1916/4 kirjutas näiteks naiste tööalastest probleemidest, 1917 organiseeritud naisliikumise tähtsusest, emade ja rinnalaste kaitsest. Esines Eestimaa Esimesel Naiskongressil 27.–28. mail 1917 ettekandega naisest abielus ja kutsetöös.
1933. aastal valiti ta Eesti Akadeemilise Naiste Ühingu esimeseks auliikmeks.
1946. aastal hukkus autoõnnetuses.

Isiklikku

Tema abikaasa oli Hans Rebane.
Lund

Ajalugu

Lund asutati umbes aastal 990. Siis koliti praegusest Lundist umbes 5 km kaugusel Uppåkra lähistel paiknenud asula kuninga initsiatiivil varasemast asupaigast ära. Arheoloogilise väljakaevamised Uppåkra lähistel on näidanud, et seal oli asula juba enne meie ajaarvamist, kuid see põletati maha 10. sajandi lõpul. Arheoloogilised leiud viitavad, et asula Uppåkra lähistel oli Edela-Skåne keskuseks alates 5. sajandist ning selle rolli võttis üle Lund. 
Linna uus asupaik oli soodne. Lund paikneb Romelåsensi ülangu edelanõlval, selle jalamil asuvad sooda ja rabad ning Höje oja pakkusid täiendavat kaitset. Sarnaselt Uppåkraga asub Lund põhja–lõunasuunalise maantee ääres, kuid kolimisega paigututi ümber kohale, kus maantee ristus ida–läänesuunalise teega. Lundi asutamist käsitletakse üldiselt kui sammu taanlaste kuningriigi rajamisel. 
Lund sai piiskopilinnaks 1060. aastal. Kuni 1066. aastani oli Lund tihedalt seotud Canterbury peapiiskopkonnaga, kuid siis allutati praeguse Lundi piiskopkonna ja Bornholmi ala Hamburgi-Bremeni peapiiskopile. 1103. aastast sai Lundist Põhjamaade peapiiskopi asupaik. 1085. aastal rajati Katedralskolani kool, mis on Põhjamaade vanim kool. 12. sajandi esimesel poolel ehitati Lundi toomkirik, klooster ja mitu väiksemat kirikut. Lund oli tollal Taani olulisim linn ning seal elas 3000–4000 inimest. 14. sajandi alguses kaotas Lund oma positsiooni Malmöle, mis oli Hansa linn ja kasvas kiiresti. Endiselt jäi Lund siiski kiriklikuks, kultuuri- ja hariduskeskuseks. 1425. aastal rajati Lundis Taani ja kogu Põhjamaade esimese ülikoolina Studium Generale. 
Reformatsiooniga 1536. aastal kaotas Lund oluliselt mõjuvõimu, kuna kirikuvarad võõrandati. 1658. aastal läks Lundi piiskopkond Rootsi kätte ning rootsistamise toetamiseks rajati 1666. aastal Lundi Ülikool. Rootsi koosseisu minemine tähendas Lundi jaoks suurt muutust, sest endisest kesksest asulast sai ääremaal paiknev väikelinn. 
18. sajandil tabas Rootsit sõda. Nii Rootsi kui Taani väed asusid linnas, 1703. ja 1711. aastal olid Lundis tulekahjud ning aastatel 1712–1713 laastas linna muhkkatk. Ajutiselt sai Lundist ka Rootsi kuninga elukoht, kui kuningas Karl XII elas 6. septembrist 1716 kuni 11. juunini 1718 Lundis.
Kuigi kaubanduslikus mõttes oli Lund tähtsust kaotanud, siis olulisel kohal oli käsitöö ning tähtsat rolli mängisid piiskopkond ja katedraalikool. Hoolimata ülikooli rajamisest oli linna elanike arv 19. sajandi aluses umbes 3000.
1856. aastal rajati raudtee Malmö ja Lundi vahele ning aasta hiljem hakati ehitama raudteed Lundist edasi põhjasuunas. 
19. sajandi kestel arenes ja kasvas linn kiiresti ning 20. sajandi alguseks oli Lundi elanike arv kasvanud 17 000-ni. 1990. aastaks elas linnas juba 65 400 inimest. Linna kasvu aluseks 20. sajandil on olnud ülikooli ja tervishoiuasutuste kasv, samuti seoses ülikooliga tekkinud tehnoloogiatööstusettevõtted Tetra Pak ja Gambro.
Vello Pällin

Elulugu

Vello Pällin on raamatupidaja poeg ja Regina Pällini abikaasa.
Lõpetas 1957 Tartu 5. Keskkooli, 1965 TÜ keemia osakonna, 1994–99 oli TÜ magistrantuuris ja doktorantuuris; keemiamagister (1995, TÜ), väitekiri "Jotalaamhappe tootmise laboratoorse tehnoloogilise reglemendi väljatöötamine", keemiadoktor (2001, TÜ), väitekiri "The role of solvation in the formation of iotsitch complexes". Oli 1979–86 Tartu Ülikooli üld- ja molekulaarpatoloogia instituudi röntgenoloogia kontrastainete labori juhataja, 1987–94 hormonaalse regulatsioon labori juhtivinsener, vaneminsener ja teadur, 1999–2004 TÜ keemilise füüsika instituudi assistent ja teadur.

Teadustöö

Uurimisvaldkond: laserspektroskoopia ja orgaaniline süntees, Mg-orgaanilised ühendid.
Skylla ja Charybdis

Skylla ja Charybdis olid kaks koletist antiikmütoloogias Odysseuse teel, kes valvasid sissepääsu teise merre merekitsuse kahel pool Messina väinas.
Charybdisest eemale hoidumine tähendas Skyllale liiga lähedale sattumist, ja vastupidi. Sellest ka Skylla ja Charybdise kasutamine väljendina ülekantud tähenduses.