google/wiki40b huggingface dataset:
Encore

Encore (prantsuse ’uuesti’) on etendusest või solisti esinemisest vaimustatud publiku hüüatus, mis esitab nõude kuuldud muusikanumbrit korrata.
See vaimustuseavalduse komme on olnud kasutusel juba ooperiajaloo algaastatest 17. sajandist. Mozarti "Figaro pulma" esietendusel Viini linnateatris (Wiener Burgtheater) 1. mail 1786 tulid mitmed muusikalood sedavõrd palju kordamisele, et kogu etendus läks poole pikemaks. Seetõttu kehtestas keiser Joseph II nädal aega hiljem lugude kordamise kindla korra.
Itaalias on publik läbi aegade olnud nii innukas nõudma lugude kordamist, et Milano La Scala juhtkond keelas kordused 1921. aastal. Seda suuresti nimeka dirigendi Arturo Toscanini nõudmisel, kes oli teinud endale nime sellega, et ei võtnud publiku kordamissoove kuulda, vaid jätkas etendust ka tormilise aplausi ajal. Ka New Yorgi Metropolitan Opera kollektiiv ei soosi keset etendusi lugude kordamist. Itaalia publik kasutab oma heameele väljendamiseks rohkem hüüdeid bravo (meeste puhul), brava (naiste puhul) ja bravi (koori või ansambli puhul).
Inglismaa publik on olnud palju vaoshoitum. Plaksutatakse või hüütakse bis. Inglaste ooperikeskuses Londonis on kõige rohkem lastud uuesti esitada inglise populaarse helilooja Arthur Sullivani operettide (Savoy ooperite) lugusid. D’Oyly Carte Opera Company, Sullivani operette ette kandnud trupp, nägi võimalikud kordamiskohad ette. Need olid partituuri ära märgitud, et näitlejad teaksid valmis olla.
Pärast Teist maailmasõda on tulnud Londoni populaarses ooperimajas Covent Garden eriti tormilisi kordamisi ette kaks korda. Maria Callas ja Ebe Stignani laulsid publiku tungival nõudmisel teist korda Norma ja Adalgisa dueti „Mira, o Norma” Vincenzo Bellini "Norma" etendusel. Korrata on lastud ka Malatesta ja Don Pasquale buffo duetti „Cheti, cheti, immantinente” Donizetti ooperist "Don Pasquale".
Pikim encore on teada 1792. aastal Viinis toimunud Domenico Cimarosa "Il matrimonio segreto" esietenduselt. Keiser Leopold II-le meeldis tükk niivõrd, et ta serveeris kõigepealt näitlejatele õhtusöögi ja pärast selle lõpetamist tuli terve ooper kordamisele. Ühel 1903. aasta etendusel Rio de Janeiros pidi Enrico Caruso laulma Mantua hertsogi bravuurset aariat „La donna é mobile” Verdi "Rigolettost" viis korda. 1951. aastal soovis Firenze publik, et tervet ühte Verdi "Othello" stseeni esitataks veel kord. Mehhiko päritolu prantsuse tenor Rolando Villazón pidi ühel 2005. aasta Viini Riigiooperi etendusel esitama Nemorino romanssi "Una furtiva lagrima" Donizetti ooperist "Armujook" kolm korda. Oli ka üks juhus, kus Parma publik soovis tenori üllatuseks, et ta laulaks oma aariat nii mitu korda, kuni publik jõudis veendumusele, et see on tal nüüd selge ja ta suudab seda esitada nõutaval tasemel.
Nõo koduloomuuseum

Nõo koduloomuuseum (ka: Nõo muuseum) on aastal 1999 asutatud muuseum, mis asub Nõo vallas Voika asulas.
Muuseumis saab ülevaate Nõo kihelkonna ja Nõo valla minevikust ja kultuuriloost.
Muuseumi eestvõttel on sarjast "Lehekülgi Nõo ajaloost" välja antud kolm osa.
Salongiorkester

Salongiorkester on varieeruva koosseisuga instrumentaalansambel, millega eelkõige aastatel 1880–1950 esitati meelelahutuseks n-ö salongimuusikat. Salongiorkestri funktsioon pärineb 19. sajandi kodanlikest salongidest ja tantsusaalidest. Salongiorkestrite hiilgeaeg oli 1920. ja 1930. aastatel. 
Salongiorkestri repertuaari põhiosa moodustasid ooperi- ja operetimeloodiate, klassikaliste karakterpalade, filmimuusika ja lööklaulude seaded. Terve rida kirjastusi andis teoseid välja nii originaalkoosseisule kui ka seades salongiorkestrile.
Salongiorkestrit kasutati eelkõige pidude, tantsuteede ja väiksemate muusikateatrietenduste (sh revüüde) saateansamblina ning n-ö "kuurorkestrina" kuurkontsertidel kuursaalides.
Väikseimaks salongiorkestri koosseisuks on klaveritrio, kuid tavaliselt oli salongiorkestril erinevaid pillirühmi esindav variantne koosseis, millesse kuulus 5–15 muusikut. Ansambli tuuma moodustasid klaver ja keelpillirühm, mida võisid täiendada puupillid, vaskpillid, kitarr ja löökpillid. Varem oli populaarseks salongiorkestri pilliks ka harmoonium. Suurtes salongiorkestrites, mis lähenesid sümfooniaorkestrile või bigbändile, võis olla ka kuni kolm saksofoni. 
Salongiorkestri koosseise on nimetatud ka "pariisipäraseks" (sisaldab kornetit), "viinipäraseks" (sisaldab flööti) ja "berliinipäraseks" (sisaldab klarnetit ja trombooni).
Salongiorkestril oli harva dirigent, kes mingit pilli kaasa ei mänginud. Tavaliselt oli teisi instrumente juhtiva n-ö "direktsioonihääle" funktsioon esimesel viiulil või klaveril. Salongiorkestri eripäraks oli teise viiuli asemel violino obligato kasutamine. 
Salongiorkestri muusikud mängisid tihti kordamööda ka erinevaid instrumente. Maailmasõdadevahelisel ajal oli tavaline, et üks mängija võis mängida vaheldumisi näiteks viiulit ja saksofoni või sõjaväeansamblites tavalist kombinatsiooni tšello-tromboon. Tänapäeval kohtab selliseid multiinstrumentaliste harva, kuid suhteliselt levinud on kombinatsioonid laul-klaver (süntesaator), klarnet-saksofon või viiul-vioola.
Salongiorkestrile on kirjutatud ka originaalrepertuaari. Näiteks Kurt Weilli "Kolmekrossiooperit" saadab salongiorkester. Seadeid salongiorkestrile leiab ka Arnold Schönbergi loomingust.
Vasknarva ordulinnus

Ajalugu

Peipsi järve ja Narva jõe veeteed kontrollima määratud linnuse rajas 1349. aastal Liivi ordu ordumeister Goswin von Herike, kuid pihkvalased hävitasid selle samal aastal toimunud sõjakäigu ajal.
1427–1442 aastal ehitas Liivi ordu linnuse endisele kohale uuesti üles. Linnust kutsuti Vastne-Narva, alamsaksa keeles Nyslot. Linnusehoone oli ehitatud paekivist ning seinte paksus oli 2,6–3,6 meetrit. Arvatavasti oli majalinnus omakorda ümbritsetud ringmüüriga. Elamiseks ettenähtud kolmekorruseline majalinnus pindalaga 345 m² oli suurte akende ja müürisiseste treppidega hoone, mis olevat olnud 12 meetrit kõrge, 23 meetrit pikk ja 15 meetrit lai. 
Vasknarva foogtkonna keskusena oli linnusel suur tähtsus Vana-Liivimaa kaitsmisel. 
Laagerkastelli müüride ja ümartornide praeguseks säilinud jäänused pärinevad tõenäoliselt 15. sajandi II veerandist. Need on juba selgelt kohandatud tulirelvadele. Tornid läbimõõduga 12–12,5 m asusid pikliku põhiplaaniga ringmüüri loode- ja kagunurgas, põhjamüüris asuvat väravat kaitses spetsiaalne väravhoone. Algne majalinnus jäi kagutorni lähedusse idamüüri äärde. 
Liivimaa sõja käigus vallutasid linnuse Vene väed 1558. aastal pärast Narva piiramist, 5. juunil. Sõjas sai linnus tugevasti kannatada, kuid taastati 17. sajandi alguseks. 1581. aasta talvel saabus sõjakäigul Soomest Pontus De la Gardie oma väega üle külmunud Soome lahe, vallutas Vene tsaaririigi vägedelt Rakvere, Toolse, Narva ja Ivangorodi ning hõivas ka Vasknarva linnuse.
Linnust mainiti 18. mail 1595 sõlmitud Täyssinä rahulepingus, kui venelased loobusid muuhulgas kõigist õigustest mitmete Eestimaa linnuste ja nende läänide üle. Juba sama sajandi lõpul pidi linnus olema aga kas hüljatud või purustatud, sest Põhjasõja ajal seda enam ei kasutatud.
Sidekest

Sidekestaks ehk konjuktiiviks ehk silmasidekestaks (ladina tunica conjunctiva) nimetatakse inimeste ja paljude loomade silmamuna kõvakesta ja silmalaugude sisepinda katvat kesta. 
Sidekesta areng, anatoomia, füsioloogia, morfoloogia, histoloogia ja patoloogia võivad erineda nii liigiti kui ka indiviiditi ja arenguastmeti.

Roomajatel

Enamikul roomajatel on sidekest. Silmasidekest puudub kokkukasvanud laugude ja silmakilbisega roomajatel, näiteks madudel.

Limaskestaga seotud lümfikude

MALT-süsteemi hulka liigitatakse vahel ka vaidluse all olev CALT – 'silmasidekestaga seotud lümfikude' (Conjunctiva-Associated Lymphoid Tissue).

Patoloogia

Sidekestapõletik on konjuktiviit. Silmasidekesta turse on kemoos.
Soobkand

Soobkand (ka: Ninase järv) on Saaremaal Saaremaa vallas Ninase külas asuv järv.
See on randvalliga merest eraldatud jäänukjärv. Järve pindala on 1,5 ha.
Varangu vald (Koeru kihelkond)

Varangu vald (saksa keeles Warrang) oli vald Järvamaal Koeru kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1893 ja siis liideti see vald Kapu vallaga.
Konserveerimine (ehitus)

Konserveerimine on ehitustööd objekti (ehitise või rajatise) säilivuse parandamiseks.
FIM-92 Stinger

FIM-92 Stinger on kantav pind-õhk-tüüpi rakett, mis kasutab sihtimiseks infrapunakiirgust. Seda kasutatakse õhutõrjes. FIM-92 töötati välja USA-s ja võeti kasutusele 1981. Tänapäeval kasutatakse seda 30 riigis, sealhulgas USA sõjaväes.
Stingeriga on hävitatud 270 õhusõidukit.
Juha Veijonen

Juha Veijonen (hüüdnimega Vexi; sündinud 29. augustil 1959 Helsingis) on Soome näitleja.
Veijonen on tegev 1990. aastast.

Preemiad

Juha Veijonen on saanud Jussi-auuhinna parima meespeaosatäitjana filmis Esa ja Vesa - auringonlaskun ratsastajat
Andrus Allikas

Andrus Allikas on eesti loodusfotograaf.
Ta on pälvinud Eesti suurima loodusfotokonkursi peaauhinna.

Suur Hunt

Eesti suurima loodusfotokonkursi "Looduse aasta foto" žürii eesotsas Rein Maraniga määras 2014. aastal peaauhinna – Suure Hundi auhinna – Andrus Allikasele foto "Karge hommik" eest. Kargel talvehommikul Kaberneeme rannas tehtud foto sai esikoha ka kategoorias "Maastikupildid".
Addold Mossin

Addold Adolf Mossin (sündinud 12. detsembril 1919) on taarausu vaimulik (hiislar), kes on tegutsenud paguluses Rootsis ja pärast Eesti taasiseseisvumist ka Eestis.
Mossin kuulus vabatahtlikuna Soome armee jalaväerügementi JR 200.
Osalenud Taarausuliste ja Maausuliste Maavalla Koja asutamisel 1995. aastal, oli ta selle ühenduse esimene vanem.
Mossin on 2006. aastast alates Erakonna Eestimaa Rohelised liige.
Ta on Colombo College'i (Sri Lankal) audoktor ja Valgetähe V klassi teenetemärgi kavaler (2003).
Tema abikaasa on Hilma Nerep-Mossin.
Kadima

Kadima [kad'iima] (heebrea קדימה 'Edasi') on Iisraeli tsentristlik partei.
Kadima asutati 2005. aasta novembris, mil tollane peaminister Ari'el Sharon otsustas paremtsentristlikust Likudist lahku lüüa. Sharon lahkus Likudist, võttis kaasa endale lojaalsed inimesed, esitas presidendile avalduse valitsuse tagasiastumiseks ja kuulutas välja ennetähtaegsed valimised. Uus erakond muutus rahva seas populaarseks kohe, kui see loodi. Parteile ennustati juba 2005. aasta lõpus Knesseti valimistel kindlat võitu.
Pärast Sharoni haiges­tumist ja alates 4. jaanuarist 2006 koomasse jäämist juhis Kadi­mat Ehud Olmert. Knesseti 17. koosseisu valimistel, 28. märtsil 2006, võitis Kadima partei 29 kohaga 120 kohalises Iisraeli parlamendis.
Knesseti 18. koosseisu erakorralistel valimistel 10. veebruaril 2009 sai Kadima 28 kohta, vaid ühe koha rohkem kui Likud. Vaatamata sellele, et Kadima sai kõige rohkem kohti, on paremjõududel Knessetis enamus ja Iisraeli president Shim'on Peres oli sunnitud pöörduma valitsuse moodustamiseks Likudi esimehe poole. Aastatel 2009–2012 kuulus partei opositsiooni.
8. mail 2012 moodustas valitsev erakond Likud erakonnaga Kadima uue valitsuskoalitsiooni, mille Knesset ka järgmisel päeval heaks kiitis. Kadima esimees Shaul Mofaz sai Iisraeli asepeaministriks.
2008. aasta septembri seisuga oli Kadimal üle 74 000 liikme.
Kolmogorovi keerukus

Kolmogorovi keerukus väljendab lõpliku bitijada genereerimise algoritmilist keerukust. See põhineb arusaamal, et mõnede asjade puhul on lõpptulemusest märgatavalt lihtsam ära kirjeldada selle saavutamiseks vajalikke reegleid.
See on nimetatud vene teadlase Andrei Kolmogorovi järgi, kes avaldas sel teemal esimese artikli 1963. aastal. Iseseisvalt jõudis sama teooriani ka Argentina-Ameerika teadlane Gregory Chaitin, kelle auks on seda nimetatud ka Kolmogorov-Chaitini keerukuseks.
Nunn-kivitäks

Nunn-kivitäks (Oenanthe pleschanka) on rästaslaste sugukonda kuuluv lind.
Eestis on ta eksikülaline.
Mimosa

Mimosa on alkohoolne kokteil, mis sisaldab üks osa šampanjat (või teist vahuveini) ja üks osa külma tsitrusemahla, tavalist apelsinimahla. Jooki serveeritakse tavaliselt bruch`idel, pulmades ja jooki serveeritakse ka esimese klassi reisijatele lennukites ja rongides.
Helme Maarja kogudus

EELK Helme Maarja kogudus on luterlik kogudus Tõrvas.
Kogudus kuulub EELK Viljandi praostkonda, varem kuulus EELK  Valga praostkonda.
Koguduse õpetaja on Arvo Lasting, organist Thea Leitmaa. Juhatuse esimees on Vaiko Püttsepp.
Jumalateenistused on igal pühapäeval algusega kell 11.00 Helme vennastekoguduse palvemajas.
Alexis Kreutzwald

Alexis Kreutzwald (1845 – 1910 Tallinn) oli Friedrich Reinhold Kreutzwaldi poeg ja esimene Kadrina jaamaülem.
Alexis Kreutzwald teenis raudteeametnikuna, viimased 19 aastat oli ta halvatud.
Ta abiellus 1871. aastal Amalie Sophie von Huseniga (1847–1931), abielu jäi lastetuks.
Alexis Kreutzwald oli maetud Kopli kalmistule.
Vidva oja

Kirjeldus

Vidva oja pikkus on 16,4 km, valgla suurus 68 km², langus 50,5 m ja lang 3,07 m/km. Oja kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda. Oja saab alguse 96 m kõrguselt Mäeküla järvest ja suubub 45,5 m kõrgusel Õisu järve. Ojale on paisutatud Paluküla järv, Kalvre järv ja Õisu Veskejärv.

Looduskaitse

Vidva oja lähteks olev Mäeküla järv kuulub Muti maastikukaitseala koosseisu, oja alamjooks voolab pärast Kalvre järvest väljumist Õisu maastikukaitsealal asuvas Õisu Põrguorus.
Bitt

Bitt (inglise keeles bit; lühend sõnadest BInary digiT) on informatsiooni põhiühik. 1 bitt on teave, mis esitab ühe kahest võimalikust väärtusest. Inglise keeles tähendab bit 'natuke'. Biti tähis on bit (nt andmeedastuse kiirus 30 Mbit/s).
Tüüpilisteks teaveteks, mille väärtus on 1 bitt, on: parem või vasak, mees või naine, kull või kiri. Ent seda vaid juhul, kui mõlemad on võrdtõenäosed. Kui eeldada, et inimkonnast kolmveerand on paremakäelised ja veerand vasakukäelised, siis lause "Mina olen paremakäeline" kannab teavet vähem kui 1 biti jagu, täpsemalt 0,5 bitti, aga lause "Mina olen vasakukäeline" 2 bitti. Kui valimistel osaleb pool hääleõiguslikust elanikkonnast ning erakond X saab 25% häältest ja erakond Y 0,2%, siis lause "A ei läinud valima" kannab teavet 1 biti, "B valis erakonna X poolt" 3 bitti (sh 1 bitt selle eest, et üldse valima läks) ja "C valis erakonna Y poolt" 10 bitti.
Üks bitt vastab ühele kahendsüsteemi arvu kohale. Biti väärtusi tähistatakse harilikult 1 ja 0.
Neli bitti moodustavad näksi. Levinum nimetus on ingliskeelne nibble.
Kaheksa bitti moodustavad baidi. 1 bait esitab ühe 256 (2⁸) võimalikust võrdtõenäosest väärtusest.
Valge Roos

Valge Roos oli Teise maailmasõja ajal natsionaalsotsialistliku Saksamaa vastu tegutsenud haritlaste vastupanuliikumise grupp. 
Grupi tuumiku moodustasid Müncheni ülikooli tudengid, nendehulgas ka üks ülikooli professor.
Ühenduse eesmärk oli kutsuda üldsust üles teadvustama ja taunima natsistliku režiimi kuritegusid. Grupi tegevus väljendus eeskätt anonüümsete lendlehtede ja opositsioonilise sisuga grafitite levitamises. 
Organisatsiooni tuumiku moodustasid Hans ja Sophie Scholl, Alexander Schmorell, Willi Graf, Christoph Probst ning Müncheni ülikooli muusikateaduse ja filosoofia professor Kurt Huber.
18. veebruaril 1943 arreteeris Gestapo Hans ja Sophie Scholli Müncheni ülikooli peahoones, kui nad olid levitamas lendlehti. 22. veebruaril toimus kohtuprotsess (kohtunik Roland Freisler). Osa grupi liikmeid hukati kohtuotsuse põhjal juba samal päeval.
Kõrgõzstani ajutine valitsus

Kõrgõzstani ajutine valitsus oli 2010. aasta Kõrgõzstani revolutsiooni käigus 8. aprillil võimu võtnud vahevalitsus, mis võimule asudes teatas kavatsusest poole aasta jooksul läbi viia konstitutsioonireform ning vabad valimised. Valitsus oli ametis 14. juulini, mil andis võimu üle Roza Otunbajeva juhitud "tehnilisele valitsusele".
Augustin Müristaja

Augustin Müristaja (11. aprill 1895 Tuhalaane vald, Viljandimaa – 8. oktoober 1964 Tallinn) oli Eesti kohtunik.
1915–1918 ja 1920–1921 (lõpetas) õppis Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas, EÜS Ühenduse vilistlane.
1921–1922 Viljandi-Pärnu Rahukogu kohtuameti kandidaat, 1922–1924 Pärnu 2. jaoskonna kohtu-uurija, 1924–1929 Viljandi-Pärnu Rahukogu, 1929–1935 Rakvere-Paide Rahukogu, 1935–1939 Tallinna Ringkonnakohtu alaline liige, alates 1939 Kohtukoja kriminaalosakonna liige.
Arreteeriti 1950 Tallinnas, oli vangilaagris Irkutski oblastis, vabastati 1956. Naasis Eestisse.
Eesti Geenikeskus

Eesti Geenikeskus on aastal 1999 Tartus asutatud sihtasutus, mis edendab Eesti geeni- ja biotehnoloogiat.
Geenikeskuse asutasid 1999. aastal Tartus 34 eraisikut.
Geenikeskus toetab nt geenitehnoloogia valdkonna tudengeid ja teadureid. Aastal 2001 loodi selleks Artur Linnu Geenitehnoloogia Stipendiumifond.
Lea Prunsvelt

Lea Prunsvelt (varem Lea Kukk; sündinud 19. novembril 1931) on eesti alpinist.
Ta on esimesi eesti alpiniste, kes on tõusnud kuuetuhandelise mäe tippu (1960).  
1960. aastal töötas ta Kontrollmõõteriistade tehases.

Alpinism

1960. aastal võttis ta osa ekspeditsioonist Pamiiris Taga-Alai ahelikus. Selle käigus 30. juulil esmavallutati Hillar Kaalu juhtimisel 6211 meetri kõrgune seni veel vallutamata mäetipp. Tipp nimetati Estonia mäetipuks. Esmatõusjate seas tõusis tippu ka Lea Kukk. See oli eestlaste esimene kõrgtõus.
Leo Õispuu

Leo Õispuu (sündinud 3. augustil 1930 Kuressaares) on eesti mehaanikainsener, küüditatu ja ajaloolane.
Ta oli küüditatud 1941–1947 ja jaanuarist 1950 kuni 1958 ning viibis mõne kuu vanglates 1950. aastal. Vahepeal naasis kodusaarele ja õppis.
Ta lõpetas Tallinna Tehnikaülikooli 1960 mehaanikainsenerina. Ta on Tallinna Tehnikaülikoolis Soojustehnika Instituudi Ph.D., dotsent.
Eesti Represseeritute Registri Büroos aastast 1989, juhataja alates 1992.
Eesti Memento Liidu juhatuse esimees.
Aado Algvere

Aado Algvere (sündinud 14. mail 1947) on eesti metallikunstnik.

Isiklikku

Tema abikaasa on maalikunstnik Liia Lüdig.
Schlössli

Schlössli on linnus Šveitsi linnas Aaraus. Ta paikneb vanalinna loodeserval, pärineb 13. sajandist ning on linna vanim säilinud hoone.

Hoone

Ehitise tuuma moodustab hästi säilinud 25 m kõrgune keskaegne elutorn. See koosneb kihiti laotud jämedalt välja raiutud rändrahnudest (megaliitmüür). Sellele on peale ehitatud 14. sajandi algusest pärinev palatium, 16. sajandist pärinev elukompleks ning 1790. aastast pärinev trepikoda. Kunagisest linnusekraavist sissekäigu juurde viib varikatusega puusild.
Schlösslis paikneb Aarau linnamuuseum. See tutvustab linna ajalugu, näitab mineviku käsitööd ja elamiskultuuri. Üks osa muuseumist on pühendatud mõõteriistadele ja fotograafiale. Üksikud ruumid on pühendatud Aarauga seotud isikutele.
Schlössli vahetus läheduses on Haus zum Schlossgarten, kus 1798 oli Helveetsia Vabariigi valitsuse residents.
Manuel Blas Antonio Sáenz

Manuel Blas Antonio Sáenz (1800 Rivas – ?) oli Nicaragua poliitik, aastail 1845 Nicaragua ülemdirektori kohusetäitja.
Aastal 1842 esindas Sáenz Nicaraguat Costa Ricaga peetavatel piiriläbirääkimistel. Aastal 1843 võeti tema juhtimisel vastu seaduseelnõu riikliku ajalehe Registro Oficial loomiseks.
Kui El Salvadori riigipea Francisco Malespíni vastu sõda alustati, saatis riigipea Manuel Pérez Chinandegas kogunevad Nicaragua väed Chichigalpasse, takistades nii sõjategevust. See Malespínile osutatud toetus kutsus aga esile parlamendi vastuseisu, nii tagandas põhiliselt Liberaalse partei poolt kontrollitav parlament Péreze 16. septembril ja tema kohuseid asus täitma liberaalide hulka kuuluv Emiliano Madriz. 25. oktoobril tungisid Malespíni juhitavad El Salvadori ja Hondurase ühisväed Nicaraguasse. 26. novembril alustasid nad rünnakut Leónile. Rünnak kestis 45 päeva. Konfliktid tekkisid ka Nicaragua konservatiivide ja liberaalide vahel, konservatiivid lahkusid linnast ja otsustasid valida endi seast uue ülemdirektori kohusetäitja, kelleks sai 16. detsembril Silvestre Selva, osad konservatiivide väesalgad liitusid ka linna ründajatega. Uue konservatiivide valitsuse residentsiks kujunes Masaya. 20. jaanuaril sai tema asemel ülemdirektori kohusetäitjaks Sáenz.
Pärast Leóni langemist sai sealseks kuberneriks konservatiivide vägesid juhatanud José Trinidad Muñoz Fernández. 3. märtsil sõlmis Sáenz Malespíniga rahu ja 10. märtsil alustas taas tööd Nicaragua parlament. Kaks päeva hiljem valis see uueks riigipeaks José León Sandovali.
Emumäe maastikukaitseala

Emumäe maastikukaitseala on kaitseala Lääne-Virumaal Väike-Maarja vallas Pandivere kõrgustiku lõunaserval. Selle pindala on 536 hektarit.
Maastikukaitseala moodustati 1978. aastal, kaitsmaks Pandivere kõrgustiku servamoodustisi.
Kaitseala territooriumile jääb Emumäe kõrgeim tipp.
Ingeburg Lange

Ingeburg ("Inge") Lange (sünninimi Ingeburg Rosch; 24. juuli 1927 Leipzig – 13. juuli 2013 Berliin) oli Saksa DV riigitegelane.
Ingeburg Lange isa oli kommunistlik poliitik Alfred Rosch (1899–1945). Rahvakooli lõpetamise järel õppis ta rätsepaks. 1945. aastal astus ta Saksamaa Kommunistliku Partei liikmeks. Kommunistide ja sotsiaaldemokraatide sundliitmise järel sai temast 1946. aasta aprillis Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei liige. 1946–1961 töötas Ingeburg Lange erinevatel ametikohtadel Saksa Vaba Noorsoo Liidus. 1951. aasta septembrist kuni 1952. aasta juulini õppis ta Moskvas Komsomoli Kõrgkoolis. 1955–1961 õppis ta kaugõppes Parteikõrgkoolis Karl-Marx, mille lõpetas ühiskonnateadlasena.
Alates 1961. aasta augustist oli Ingeburg Lange Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee naiste osakonna juhataja. 1963. aastal sai Ingeburg Lange Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee liikmekandidaadiks ja 1964. aasta detsembris Keskkomitee liikmeks. Alates 1973. aastast oli ta SSÜP Keskkomitee Poliitbüroo liikmekandidaat ja Keskkomitee Sekretariaadi naisasjade sekretär. Lisaks oli ta 1952–1954 ja 1963–1989 Rahvakoja (parlamendi) liige.
8. novembril 1989 astus Ingeburg Lange koos kogu Poliitbürooga ametist tagasi, valiti aga seejärel uude Poliitbüroosse tagasi. 3. detsembril 1989 astus ta koos kogu Keskkomiteega teist korda ametist tagasi. 21. jaanuaril 1990 heideti Ingeburg Lange Demokraatliku Sotsialismi Parteist välja. Seejärel elas ta tagasitõmbunult pensionärina.

Isiklikku

Ingeburg Lange tütar Katja Lange-Müller (1951) on kirjanik.
Botaanika terminoloogia komisjon

Botaanika terminoloogia komisjon on Eesti looduseuurijate seltsi juures tegutsev eestikeelste taimenimetuste ja botaanika terminite loomise, korrastamise ja taimenimetuste andmebaasi pidamisega tegelev mitteformaalne ühendus, kutsutud ka kui "nimekomisjon".

Ajalugu

Botaanika terminoloogia komisjoni on aegade jooksul korduvalt moodustatud, igatahes komisjoni ajalugu on jäädvustatud ebapiisavalt ja ebaühtlaselt. Komisjon loeb oma algusajaks 1907. aastat, mil EÜSi loodusteaduste osakond avaldas üleskutse eestikeelste taimenimetuste kogumiseks. Pärast materjali kogunemist asus EÜSi loodusteaduste osakond 1915. aasta kevadel nimesid kindlaks määrama. Tulemusena ilmus Eesti taimede nimestik 1918. aastal.

Komisjoni liikmed läbi aegade

Läbi aegade on komisjoni kuulunud nii botaanikuid, teisi loodusteadlasi ja aednikke: Aleksander Audova, Hendrik Bekker, Artur Luha, Hugo Kaho, Teodor Lippmaa, Gustav Vilbaste, Karl Eichwald, August Vaga, Erast Parmasto, Maret Kask, Viktor Masing, Aleksei Paivel, Jaak Palumets, Erich Kukk jmt.
Keeleteadlasi on komisjonis läbi aegade olnud kolm:
Johannes Voldemar Veski, komisjoni algusest 1907 kuni oma surmani 1968,
Eduard Vääri, 1969 kuni oma surmani 2005
Sirje Mäearu, alates 2005. aastast.

Komisjoni liikmed 2019

2019. aasta seisuga kuuluvad komisjoni botaanikud, aednikud ning keeleteadlane:
Toomas Kukk
Urmas Laansoo
Ott Luuk
Ülle Reier
Sulev Savisaar
Kersti Tambets
Sirje Mäearu.
Makrofüüdijärv

Makrofüüdijärv ehk suurtaimerikas järv on järv, millele on omane rikkalik suurtaimestik ehk makrofüüdid, mis hõlmavad enamasti 3/4 järve üldpindalast. Neis järvedes on üldjuhul nii biogeenide, mineraal- kui ka huumusainete sisaldus keskmine või suur.
Neid järvi ei saa küll kategoriseerida eraldi limnoloogilise tüübi alla, kuid enamasti on neil väga selgesti piiritletavad hüdrokeemilised ja morfomeetrilised parameetrid. 
Eestis on sellised järved näiteks Aardla järv, Ainja Sinejärv, Ermistu järv, Endla järv, Lindjärv, Tõhela järv.