google/wiki40b huggingface dataset:
Lümf

Lümfiteedes

Lümfivool lümfiteedes oleneb paljudest füüsilis-keemilistest ning bioloogilistest teguritest. Nii voolab näiteks rinnajuhas rahuolekus 1 tunnis umbkaudu 100 ml lümfi. Lümfiringlus kiireneb pärast sööki, haiguslike seisundite ja lihastöö ajal. Lümfivoolu mõjutavad ka soole peristaltika, südame talitlus, rinnaõõnesisene negatiivne rõhk, lihaste kontraktsioon, hingamine ja temperatuur, aga ka ravimid, vaba hemoglobiin, hapniku radikaalid ja ringlevad tsütokiinid.
Lümfivoolu tagavad inimestel lümfiklapikute klapisegmendid (ingl lymphangion), paljudel teistel loomadel aga lümfisüdamed, mis kontraheeruvad inimesel harilikult 10–15 korda minutis.

Lümfisõlmedes

Lümf liigub enamikul imetajatel lümfisõlmedes harilikult üsna sarnaselt. Lümfi liigutavad lümfisõlme koorest läbi aferentsed lümfisooned. Edasi liigub lümf läbi lümfisõlme ja väljub elundist eferentsete lümfisoonte abiga lümfisõlme värati kaudu.
Erandiks on sigade lümfisõlmed, neil siseneb lümf aferentsete lümfisoonte abiga värati kaudu ja väljub elundist eferentsete lümfisoonte abiga lümfisõlme koore kaudu.

Lümfi liigitus

Lümfi võidakse liigitada lümfisõlmede või lümfitüvede paiknemise kaudu: näiteks maolümf, rinnalümf.
Lümfikapillaaride poolt kogutavat lümfi nimetatakse primaarlümfiks.

Kokkupuutel madudega

Pärast maohammustust soovitatakse võimalikult vähe liikuda ja näiteks hammustatud jäsemele rahu võimaldada, et mao sülg ei saaks levida lümfaatiliselt.

Lümfiringehäired

Inimestel seostatakse lümfiringlusega (liikumisega, kuhjumisega ja/või väljumisega) mitmeid patoloogilisi seisundeid nagu lümfostaas, lümfangiektaasia, lümfipais, lümfogeenne turse, lümfijooks, elefantiaas, küloosne astsiit, külotooraks jt.

Muu

'Lümfaatiline' (lad lymphaticus) võib tähendada lümfi, lümfikoesse või lümfiteedesse puutuvat.
Magister Wigbold

Magister Wigbold (umbes 1365 – tõenäoliselt 1401) oli saksa mereröövlite ehk vitaalivendade üks juhtidest.
Wigboldi hüüdnimi tulenes kahest alamsaksakeelsest sõnast: wig ehk tüli ja bold ehk vapper. Tema tegelik nimi on teadmata. Ka tema elukäigust enne mereröövliks saamist pole teada midagi kindlat. Väidetavalt oli ta enne seda kloostris, kus ta õppis kirjatarkust ja teisi oskusi, mistõttu teda hiljem hüüti ka "seitsme kunsti magistriks". Samuti olevat Wigbold õppinud Oxfordi ülikoolis.
Erinevalt vitaalivendade teistest juhtidest, Klaus Störtebekerist ja Gödeke Michelsist, oli Wigbold üpris lühike, nõrga kehaehitusega ega võtnud võitlustest isiklikult osa. Seevastu olid tema kavandatud erinevad plaanid ja läbirääkimised vastastega, millega vitaalivennad Lääne- ja Põhjamerel suurt edu saavutasid.
Pärast pikaajalist vitaalivendade võimutsemist Lääne- ja Põhjamerel suutis Hansa Liit nad 15. sajandi alguses hävitada. 1401. aastal tabati ja hukati Störtebeker, järgmisel aastal ka Gödeke Michels ning magister Wigbold, kes nagu Störtebekergi Hamburgi juures Grasbrooki saarel hukati.
Ilukirjanduses on magister Wigboldi tavaliselt kujutatud kõrvaltegelasena, kuna põhitähelepanu on suunatud Klaus Störtebekerile. 2010. aastal ilmunud Indrek Hargla romaanis "Apteeker Melchior ja Oleviste mõistatus" esineb Wigbold aga ilmikvennast dominiiklase, vend Wunbaldusena, kes ajaloolisest Wigboldist mõneti erineb: ta on pikka kasvu, tal on kümneid võitlustest saadud haavaarme ning tal on õnnestunud 1402. aastal hukkamisest pääseda, mistõttu ta leiab oma otsa alles 1409. aastal Tallinnas.
Sõlme tänav

Sõlme tänav on tänav Tallinnas Nõmme linnaosas Hiiu asumis.
Sõlme tänav sai nime 8. novembril 1927. Enne seda oli tänava nimi Köie põik ehk Köie põiktänav (saksa keeles Seilgasse, vene keeles Канатный переулок), mille tänav oli saanud köietöökoja järgi. Sõlme tänav on nime saanud varasema nime mõjul.
Keith Richards

Keith Richards (sündinud 18. detsembril 1943) on inglise kitarrist, laululooja ja laulja, ansambli The Rolling Stones asutajaliige.
Avalik arutelu

Avalik arutelu keskkonnamõju hindamise menetlusel

Avalik arutelu on keskkonnamõju hindamise menetluse üks etapp, mille haldusorgan korraldab enne õigusakti andmist.
Paavstlik Teaduste Akadeemia

Akadeemia president

Paavsti TA presidendi nimetab Rooma paavst akadeemikute hulgast. Aastatel 2010–2017 oli akadeemia presidendiks Šveitsi mikrobioloog ja geneetik, nobelist Werner Arber. Arber oli presidenditoolis esimene usutunnistuselt protestant ja ühtlasi esimene mittekatoliiklane. Alates 2017. aastast juhib akadeemiat saksa põllumajandusteadlane Joachim von Braun.

Liikmeskond

Paavstliku Teaduste Akadeemia uusi liikmeid valib akadeemikute kogu, kuid kinnitab paavst. Akadeemiasse liikmete valimisel ei oma tähtsust kandidaadi poliitilised ega ka religioossed vaated.
Esialgu koosnes akadeemia 80 liikmest, kelle seas oli 70 eluajaks valitud akadeemikut (itaalia keeles Accademici ordinari). 1986. aastal tõstis paavst Johannes Paulus II eluksajaks valitud liikmete arvu 80-le. 
Akadeemia liikmete seas on olnud palju tuntud teadlasi, sealhulgas 1936. aastal valitud 
Ernest Rutherford, Guglielmo Marconi, Max Planck, Niels Bohr, Erwin Schrödinger, Georges Lemaître ja Thomas Hunt Morgan, 1955. aastal valitud Otto Hahn, Hermann Weyl, Werner Karl Heisenberg ja Artturi Ilmari Virtanen, samuti Paul Dirac (1961), John Carew Eccles (1961), Felix Andries Vening Meinesz (1964), Rita Levi-Montalcini (1974), Victor Weisskopf (1975), Abdus Salam (1981) ja paljud teised.
Ainuüksi Nobeli auhinna laureaate – Pieter Zeemanist (NP 1902) Gerhard Ertlini (NP 2007) – on akadeemias olnud kokku 75. 
Kuulus dirižaabliehitaja ja Arktika uurija Umberto Nobile valiti akadeemiasse 1936. aastal.
Ivan Kondakov

Ivan Kondakov (vene keeles Иван Лаврентьевич Кондаков; 8. oktoober 1857, Viljuisk, Jakuudi oblast — 14. oktoober 1931 Elva) oli Eestis tegutsenud vene keemik, sünteetilise kautšuki avastaja.
Kondakov lõpetas Krasnojarski poistegümnaasiumi. 1880. aastal astus Peterburi Ülikooli füüsika-matemaatikateaduskonna loodusteaduste osakonda, lõpetas ülikooli 1884. aastal. 1885. aastal jäeti ülikooli juurde, valmistuma professorikutseks.
1886. aastal määrati Kondakov laborandiks Varssavi Ülikooli keemiakateedris. 1894. aasta detsembris kaitses Peterburi Ülikoolis magistriväitekirja keemias "О синтезе под влиянием хлористого цинка в ряду жировых соединений".
1895. aastal määrati ta Tartu ülikooli farmaatsiaprofessoriks ja ta töötas Tartus 1918. aastani.
1899. aastal avastas Kondakov dimetüülbutadieeni katalüütilise polümerisatsiooni sünteetiliseks kautšukitaoliseks aineks. Tema uurimused panid aluse sünteetilise kautšuki toomisele Saksamaal Esimese maailmasõja ajal.
Aastatel 1918–1921 töötas Kondakov Praha ülikoolis. 
Kondakovil oli maja Elvas professorite linnaosas, kus ta elas aastatel 1911–1918 ja 1921–1931.
Winnigstedt

Geograafia

Küla asub Großes Bruchi soost põhjas ja Magdeburger Bördest läänes, ümbritsevas piirkonnas on hea mulla kvaliteet. Lõunas külgneb see vahetult Hesseni külaga Saksi-Anhaltis.
Vald koosneb Winnigstedti alast ja Mattierzolli lõunapoolsest veerandist, mis on olnud sajandeid tollitee ja -jaam Wolfenbütteli ja Halberstadti vahelisel teel (Hessendammiks kutsutud, tänapäeval Bundesstrasse 79). See võimaldas reisijatel läbida märgalasid teetammil, mis ühendas Braunschweig-Lüneburgi maid põhjas vürstliku Halberstadti piiskopkonna territooriumiga lõunas. Pärast Teist maailmasõda külgnes see Nõukogude okupatsioonitsooniga, hiljem Saksa Demokraatliku Vabariigiga ja tee oli suletud kuni Rahuliku revolutsioonini 1989. aastal. Säilinud vahitorn maanteel tähistab endist Saksamaa sisepiiri.
1902. aastast oli Mattierzoll ka raudteesõlm, kus Jerxheimi–Börßumi raudtee oli ühendatud liiniga Braunschweigist Schöningeni ja eraraudteega Heudeberi. 1950. aastatel raudteeühendus Ida-Saksa Heudeberiga katkes, sellest hoolimata jäi piirijaam raudtee sõlmpunktiks Braunschweigi-Schöningeni liini ja Helmstedti-Holzmindeni raudtee vahele. Kõik liinid likvideeriti 1970. aastate lõpuks.

Ajalugu

Winnincstedet Saksimaa hertsogiriigis on esmakordselt mainitud 1182. aasta dokumendis, toona Marientali kloostri valdus. 1351. aastal läks kihelkonnakiriku eestkoste Riddagshauseni kloostrile. Tänapäeva vald loodi 1939. aastal, kui ühendati kaks küla, Groß ja Klein Winnigstedt.
Hageri kihelkond

Piirkonna ajalugu

Oletatavasti oli kihelkond Lohu muinaslinnuse ümber olemas juba muinasajal, kuid kihelkonna toonane nimi ei ole teada. 
Esmakordselt on Hageri kihelkonda kirjalikes allikates mainitud 1241. aastal. Aastal 1240 eraldus Hageri kihelkonnast Juuru kihelkond.

Kihelkonna alad tänapäeval

Kihelkonna piiridesse jääb tänapäevane Kohila vald ühes Kohila aleviga. Samuti jäävad kihelkonna piiridesse Kiisa ja Kurtna küla.
Kalevi jalaväepataljon

Juhtkond

Kalevi jalaväepataljoni ülem on Major Ain Tiidrus.

Taasloomine

Kalevi Üksik-jalaväepataljon, asukohaga Jägalas, taasasutati 18. märtsil 1992 (algselt oli asukoht Kose kutsekooli ühiselamu). Pataljoni ülem oli kapten Albert Helme. Tolleaegse pataljoni eesmärk oli koolitada ajateenijatest võitlusvõimelisi jalaväe reservüksusi. Pataljon oli 1990. aastail ka lahinguvalmiduses. Lisaks täideti enne Üksik-vahipataljoni toimima hakkamist tseremoniaalülesandeid. Pataljon oli relvastatud soomustransportööridega BTR-80UNSh ja mõne luuresoomukiga BRDM-2. Väeossa üritati koondada muudki kaitseväe soomustehnikat, mis oli peamiselt saadud lahkuvalt Vene armeelt. Pataljon eksisteeris 2002. aastani, mil likvideeriti seoses linnaku logistiliselt ebasobiva asukohaga ning ebavajalikkusega kaitseväe uues struktuuris ja arengukavas. Soomustehnika ja suur osa kaaderkoosseisust suunati samal ajal Paldiskis rahuvalveüksuse baasil formeeritud Scoutspataljoni. Seal jätkas tegevust ka Kalevi pataljoni ohvitseride kogu. 
Jägala linnakusse jäi alles valveteenistus ja seal korraldati hajusalt kaitseväe ja Kaitseliidu väljaõppeüritusi.
1. jaanuaril 2009. aastal taastati Kalevi jalaväepataljon kiirreageerimisüksusena 1. jalaväebrigaadi koosseisus, asukohaga Paldiskis. Pataljoni isikkoosseis formeeriti suures osas Rahuoperatsioonide Keskuse väljaõppesektsiooni kaitseväelastest. Kalevi jalaväepataljon võttis üle 2008. aasta lõpus likvideeritud Rahuoperatsioonide Keskuselt ülesande plaanida ja valmistada ette rahvusvahelistel sõjalistel operatsioonidel osalevaid Eesti kontingentide allüksusi ja kaitseväelasi. Praegu on pataljonil teised ülesanded.

Tegevus

Kalevi jalaväepataljoni ülesanne on välja õpetada lahinguvõimelisi mehhaniseeritud reserv manööver- ja toetusüksusi.
Yamaha Diversion

Yamaha Diversion on tänavasõidu tüüpi (street bike) mootorratas, mis põlvneb Yamaha varasematest XJ mootorrataste seeriast.Varajastel mudelitel on nelja taktiline sisepõlemismootor õhk jahutusega 8-klapiline rida neli mootor.

Diversioni mudelid

Enne 2009. aasta mudeli turuletulekut koosnes Diversioni seeria neljast põhimudelist: XJ600S, XJ600N, XJ900S ja XJ900GT.

XJ600S Diversion/Seca II

XJ600S on tuntud kui Diversion suuremas osas maailmast, kuid Põhja-Ameerikas ja Austraalia turgudel on see tuntud nimega Seca II. Mootorrattal on väike ülemise osa kondel, alumise osa kondel on saadaval lisana. XJ600S põlvneb XJ600 mudelist, mida toodeti aastatel 1984–1991. Mootorrattal on 598 cm³, õhkjahutusega rida neli mootor, mille võimsus on 45 kW (61 hj). Algupärase XJ600 mootor on seadistatud madalatele ja keskmistele pööretele tippvõimsuse arvelt.
600 cm³ Diversioni mudeleid toodeti aastatel 1992–2004. Seca II oli tootmises aastatel 1992–1998. Diversioni konstruktsioon baseerub varasemal hästi välja arendatud XJ600 mudelil. Muudatused, mida mootorrattal tehti tootmise aastatel, olid pigem tagasihoidlikud: need puudutasid kondlite arendust, lisati teine esipiduriketas ning väike õlijahutus 1998. aasta mudelile koos karburaatorite täiustamisega.
Diversionil on püstine sõiduasend, võrreldes enamiku 600 cm³ sportmootorratastega. See püsis tootmises päris pikka aega, ilmselt oma soodsa hinna, tagasihoidliku kütusekulu ja vastupidavuse ning töökindluse pärast. Väga vähesed seeriatootmise mootorrattad on olnud nii kaua aega tootmises.

XJ600N

XJ600N on peaaegu identne XJ600S-iga, kuid see on naked bike tüüpi mootorratas. Erinev on näidikute plokk ja see liigub koos juhtrauaga. Lisaks on esilatern ümmargune ja see liigub samuti koos juhtrauga.

XJ900S/XJ900GT

XJ900S ja XJ900GT on sisuliselt sama mootorratas, mille erinevus seisneb kondlites ja lisavarustuses. GT-l on suurem kondel ja kaks Krauser K2 küljekohvrit. XJ900S kondel on väiksem ja sarnaneb XJ600S välimusega. Näidikute plokk on laiem ja lisatud on kütusenäidik. XJ900S mootorrattal on 892 cm³, õhkjahutusega, 8 klapiga rida neli mootor, võimsusega 66 kW (89 hj). XJ900S/GT mudelitel on kardaanülekanne ja 600 cm³ mudelid on kettülekandega.
Kätelkõnd

Kätelkõnd ehk kätel käimine on inimese liikumine pea alaspidi nii, et keha toetub ainult kätele. Seejuures on jalad täielikult välja sirutatud, harkis, ettepoole kallutatud või muus asendis.
Kätelkõnd on akrobaatiline tegevus, mida kasutatakse muu hulgas tantsus ja tsirkuses.

Oskused ja tehnika

Kätel kõndimine eeldab võimet kätelseisuks, mis omakorda eeldab küllaldast ülakeha vastupidavust surveks õlavarte kolmpealihasele ja deltalihastele, samuti head tasakaalu ja ruumitunnetust. Kuna keha on kätel kõndimise ajal tagurpidi, siis on vererõhk ajus suurem kui tavaliselt.
Kätelkõndi tuleb vilumuse ja vastupidavuse saavutamiseks palju harjutada. Kätelseis ja kätelkõnd õpitakse sageli ära korraga, kuna kätelkõnd aitab säilitada tasakaalu kätelseisuks enne, kui õpitakse ära stabiilne kätelseis. Tasakaalu aitab säilitada ka selja kumeruse varieerimine.

Loomad

Mõned neljajalgsed suudavad kõndida esikäppadel. Näiteks kui skunki rünnatakse, siis tõuseb ta esikäppadele, et pihustada haisev vedelik otse ründaja suunas.
Dire Straits (album)

"Dire Straits" on ansambli Dire Straits esimene stuudioalbum. See ilmus 1978.
Offroad

Offroad (toorlaen inglise keelest) on sõitmine teekatteta  maapinnal.
Motospordialana on see võidusõit, kus spetsiaalsed maastikuautod võistlevad raskel maastikul (soodes, rabades, metsades ja mujal). Eesmärgiks on jõuda esimesena finišisse.
Et maastik on valitud võimalikult keeruline, siis  parandatakse autosid alatasa, sest elektroonika ega mootor ei talu niiskust ega tolmu.
Offroad on saanud terava kriitika osaliseks, sest see kahjustab taimi, häirib loomi ja põhjustab pinnase erosiooni.
Pierre Dørge

Muusikaline tegevus

Teismelisena võitis ta auhinna Taani Radio Jazzi võistlusel.
1980. aastal asutas ta instrumentaalansambli New Jungle Orchestra, mida juhatab tänapäevani. Ansambli liidrina on ta kujundanud unikaalse lõbusa kombinatsiooni traditsionaalsest ja modernsest džässist koos lääneaafriklaste highlife-stiilis kitarrimuusikaga. Ta on koondanud eurooplaste, asiaatide, aafriklaste ja afroameeriklaste traditsioonid.

Ansamblikaaslased

Tema ansambli muusikute seas on ta abikaasa pianist Irene Becker, bassist Johnny Dyani ja löökpillimängija Marilyn Mazur.

Muusika

Dørge on üks viljakamaid ja mitmekülgsemaid loomeinimesi tänapäeva Taanis. Ta on olnud huvitatud modernsest džässist oma karjääri alguses (1960. aastatel). Läbi nende aastate on ta näidanud suurt uudishimu ka teiste kultuuride ja žanrite vastu ning on mänginud džässrokki. Pierre on olnud tugevalt mõjutatud ka Araabia muusikast ning Balkani ja Gambia folkmuusikast. Tal on väga eriline muusika. Dørge toetub oma taustale, luues tugevat ja üllatavat muusikat. Enamiku oma ansambli repertuaarist on koostanud ja korraldanud ta ise. Ta kasutab kontraste, vahel lihtsuse ja keerukuse vahel, tuulevaikuse ja tormi vahel jne. Muuhulgas on ta kuulanud palju Duke Ellingtoni ja Charles Mingust. 1998. aastal sai ta Taani riigilt helilooja staatuse.

Karjäär

Oma karjääri jooksul on ta töötanud paljudes ansamblites ja neist mitu ise loonud. Ta on mänginud tasuta muusikat (ikka koos saksofonist John Tchicaiga) ja svingipalu (koos viiuldaja Svend Asmusseniga). Ta on käinud turneedel kõikidel mandritel. Nende reisidega ja salvestistega on ta pälvinud suurt tähelepanu.
Mikk Matsi

Mikk Matsi (sündinud 7. juulil 1986 Pärnus) on eesti loodusfotograaf.

Haridus ja töökäik

Mikk Matsi lõpetas 2005. aastal Kilingi-Nõmme Gümnaasiumi. 2008. aastal lõpetas ta Tallinna Tehnikaülikooli bakalaureuseõppe puidutehnoloogia erialal ja 2011. aastal samas magistriõppe (magistritöö teemaks oli "Puidu omaduste ja spooni tootmisprotsessi mõju liimitavuse kvaliteedile"). 
Ta töötab peakonstruktori ja kavandamisosakonna juhatajana mööbliettevõttes AS Sarkop.

Suur Hunt

Eesti suurima loodusfotokonkursi "Looduse aasta foto" žürii eesotsas Rein Maraniga määras 2018. aastal peaauhinna – Suure Hundi auhinna – Mikk Matsile foto "Karupere" eest. Harjumaal ühe suure looduskaitseala serval 2017. aasta augustis tehtud foto emakarust kolme pojaga sai esikoha ka kategoorias "Parim loomaportree". 
Konkursi auhinnatseremoonia peeti 12. mail 2018 Estonia kontserdisaalis. Rein Maran sõnas "Looduse aasta foto 2018" galal Estonia kontserdisaalis aasta loodusfotot – "Karuperet" – iseloomustades, et selles pildis on selge sõnum: "Võidupildis on pöördumine, et meil peaks olema kõigil ruumi. Meie seisame teeserval, meie ja metsa vahel on karud ja vaatavad küsivalt meie poole, kas ka neile on kohta."

Isiklikku

Lisaks fotograafiale on Mikk Matsi meelisalaks käia Põhja-Eesti kärestikerohkeil jõgedel lõhelisi püüdmas. Pildistamas käib ta aga enamasti Pärnumaal.
Aksi

Nimi

Rootsi keeles nimetati saart Lilla Wrangelsö ja saksa keeles Klein-Wrangelsholm.
Aksi eestikeelse nime päritolu on teadmata. 17. sajandi teise poole rootsikeelsel kaardil on kasutatud nimekuju Hackesahr, millest võis tuleneda hilisem Aksi. Nimi võib tuleneda haha nimest või soomekeelsest sõnast haaksi, mis tähendab 'laeva' või 'paati'.

Loodus

Saare pindala on 59 hektarit. Saare kuju on piklik, umbes 2,3 km pikk ja 500 m lai. Aksi loodeots on kivine, kaguots liivane.
Saare pind on kaetud metsade ja heinamaade. Saare 12 hektari suurune madalsoo kujunes, kui luidetevaheliselt madalalt alalt juhiti väikejärvede vesi 4 kuivenduskraavi abil minema, et alasid kasutada heinamaadena. Kui elanikud saarelt lahkusid, hakkasid heinamaad soostuma. Rannikul on maaliline liivarand, kiviklibused rannaalad ja liivaluited. Saare kesk- ja lõunaosa katab 18,8 hektari ulatuses kadastik, kohati ka arukaasik. Rohkesti kasvab vesi-kirburohtu. Saare idarannikul on nõmmeniidud.
Saarel leidub nastikuid.
Haruldastest lindudest pesitseb saarel merikotkas.
Saar kuulub 1999. aastast Prangli maastikukaitseala Aksi sihtkaitsevööndisse. Aksi saarel on linnukaitseala, mis kuulub koos Prangli saare osaga Natura 2000 programmi loodushoiualade hulka. Turistidele on saarel lõkkeplats.
Septembris 2004 tabas saart ulatuslik maastikupõleng.

Ajalugu

Aksilasi tunti heade paadi- ja mööblimeistritena. Aksi on olnud ajalooliselt paadiehitajate suurpere Aksbergide kodusaareks. Aksi paadimeistrite paadid ja kalapaadid, eriti mootorpaadid, olid 20. sajandil hästi tuntud ja hinnatud randlaste hulgas. Ka Aksi kiiktoole peeti eriti headeks.
Saar kuulus Eestimaa kubermangu Harju kreisi Harju-Jaani kihelkonda. 1790–1953 oli saarel alaline asustus. 1918 elas Aksil 46 inimest. Enne Teist maailmasõda oli saarel 5 perega küla, kus oli 24 hoonet. Küla viimased elanikud sunniti lahkuma NSV Liidu piirivalve algatusel. Paljud olid põgenenud juba 1944. Mitmed läksid Rootsi, mõned viimastest saareelanikest töötasid veel sealgi paadimeistrina.
1849 ladus David Weckmann, kelle koolmeistri-laadse töö tõttu olid saareelanikud ümbruskaudsetest veidi haritumad, väikestest kividest aastaarvu ning tegi samasse kividest labürindi.
Ööl vastu 25. augustit 1941 ujus saarele alasti mees, kes põgenes kaubalaevalt Eestirand pommitamise eest.
1986. aastal rajati saare lõunaotsale Aksi tulepaak.
Hikkoripuu

Liigid

Pekani-hikkoripuud (Carya illinoinensis) paiknevad Lõuna-Iowast Mehikko põhjaosani. Pekani-hikkoripuu on kõrgeim looduslik hikkoripuu (52 m). Puud paiknevad ainult soojadel aladel ning Briti saartel leidub neid väga harva.
Puude võra on laiem kui enamikul hikkoripuudel, harud ja tüved on saledad. Puu koor on hallikaspruun, tihedalt rõmeline. Võrsed on algul tihedalt karvased, hiljem läikivad ja pruunid. Pungadest on tipupung väike, šokolaadipruun, tipust udekarvane.
Valge-hikkoripuu paiknevad pigem soojadel aladel, Briti saartel harva. 
Vanemas eas ümar, kõrge tüvi, kõrgus kuni 27 m. Koor purpurjas hall, madalate, ümarate, risti-rästi rõmedega. Võrsed läiketa pruunid, lühikeste jäikade karvadega. Pungad :tipupung väga suur, sametjas. Lehed on hiigelsuure paksu, rippuva, lehekesega, pealt läikiva tumerohelised. Viljad on väga paksu kestaga luuviljad, mittesöödavad.
Hatune-hikkoripuu paikneb New Yorgist Oklahomani. 1804.a leidub Briti saartel harva, paiknevad suurtes soojades alades
Võra kitsas, ebakorrapärane, kõrgel tüvel, kõrgus kuni 27 m. Koor muutub liistakutena korduvaks, kitsad kooresoomused ülalt ja alt väljapoole kaardus. Võrsed kollased kuni roosad, algul udekarvased. Tipupung hiigelsuur, udekarvaste roheliste kuni pruunide kattesoomustega. Lehed hikkoripuude seas suurimad, 7 tugeva lehekesega, tipmise lehekese roots 1 cm, pealt peaaegu paljad, alt peenelt udekarvased, ei lõhna. Viljad on pähklikujulised luuviljad, peaaegu sama head nagu pekani-hikkoripuul.
Trimble'i maakond

Ajalugu

Maakond moodustati 1837. aastal.
Surju vald

Külad

Surju vallas on 11 küla: Surju, Metsaääre, Jaamaküla, Lähkma, Saunametsa, Kikepera, Kalda, Ristiküla, Kõveri, Ilvese ja Rabaküla.

Ajalugu

12. detsembril 1991 kinnitati Surju valla omavalitsuslik staatus, Surju külanõukogust sai Surju vald. 2017. aastal ühines Surju vald Saarde vallaga.
Limestone'i maakond

Ajalugu

Limestone'i maakond moodustati 11. aprillil 1846 Robertsoni maakonna osast. Maakonna keskuseks sai Springfield, 1873. aastal sai keskuseks Groesbeck.
Septembri keskmine õhutemperatuur

Septembri keskmine õhutemperatuur on kliimanäitaja, mis arvestatakse mingis kohas tehtud mitmeaastaste vaatluste alusel.
Septembri jooksul mõõdetud õhutemperatuuride alusel arvestatakse kuu keskmine temperatuur. Kogu vaatlusperioodi andmed liidetakse ja jagatakse aastate arvuga.