Göbekli Tepe

Nimi

Göbekli Tepe tähendab türgi keeles 'vatsaga või nabaga mägi'. 
Kurdi keeles on mäe nimi Girê Navokê ja armeenia keeles Portasar ('Nabamägi').

Asukoht

Göbekli Tepe paikneb Türgi kaguosas Süüria piiri lähedal endises Lääne-Armeenias Şanliurfat 15 km kaugusel põhja või kirde pool paikneva mäe mäeharja kõrgeimal osal. 
Künkalt on võimalik saada ülevaade ümbruskonnast. Põhjas ja idas on näha Tauruse mäestikku ja Karacadaği mäge, lõunas Süüria poole laienevat Harrani orgu. Ainult vaade läände on piiratud ümbritsevate mägedega.

Päritolu

Göbekli Tepe ümbruses elasid umbes 14 000 – 10 000 eKr kütid-korilased.
Arvatakse, et Göbekli Tepe rajasid kütid-korilased mesoliitikumis või varaneoliitikumis. Kui tegu on pühamuga, on see maailma vanim teadaolev templikompleks.

Ajalugu

Asuala võeti küttide-korilaste poolt kasutusele u 10. aastatuhandel eKr (u 11 500 aastat tagasi) enne üleminekut paiksele eluviisile ja põllundusele. Hüljati ja kaeti seejärel juba lõplikult u 8000 eKr paiku pinnasega. Seejärel oli see küngas pikka aega mingist ajast alates kasutusel põllupidamiseks. Vähemalt 9,5 tuhandeks aastaks jäigi olukord samaks. Göbekli Tepet märgati esimest korda 1964. aasta USA arheoloogide uurimistöö käigus, mis tuvastas, et mägi ei saa olla täiesti looduslik. Ameerika arheoloog Peter Benedict oletas, et selle all on Bütsantsi kalmistu. Praegu toimuvaid 1994. aastal alustatud saksa ja türgi arheoloogide (Saksa Arheoloogia Instituudi (Deutsche Archäologische Institut, DAI) Istanbuli haru koostöö Şanlıurfa muuseumiga). Väljakaevamisi on juhtinud saksa arheoloog Klaus Schmidt (1995–2000: Heidelbergi Ülikool; alates 2001: Saksa Arheoloogiline Instituut).

Kompleks

Göbekli Tepe mäe harjal asub arvukalt lubjakivist valdavalt kaunistustega kaetud T-kujulisi 3–6 meetri pikkuseid ja 10–20-tonniseid megaliite. Megaliidid on paigutatud mitmete üksteise kõrval asetsevate ringidena. Seni on välja kaevatud vaid neli ringikujulist megaliitehitist diameetritega vahemikus 10–30 meetrit. Geofüüsilised uuringud näitavad lisaks neile veel vähemalt 16 samalaadse struktuuri olemasolu. Neis vähemalt kahekümnes ringikujulises ehitises on oletatavalt kokku umbes 290 megaliiti. Megaliite sisaldavad ringsed ehitised on ehitatud mäeharjale ajaliselt üksteise järel. Iga valmissaanud ring on hiljem mingil ajal kaetud pinnasega ja kogu protsessi on alustatud otsast peale.  Kuna asuala on olnud kasutusel ligi neli tuhat aastat, siis saab oletada, et megaliitide ringid olid mingite oluliste aeglaselt muutuvate taevaste ilmingute jälgimiseks. Näitajate, mille alusel sai ajastada, kavandada, korrastada ja läbi ühiste rituaalide korraldada oma koriluse, küttimisega ja muu eluks olulisega seotud ühistegevusi.

Üleminek neoliitikumi

Göbekli Tepe näitab eelkõige seda, et inimkonnal oli korraga piisavalt vahendeid ja ideid, et luua pühakoda. Sel ajajärgul võidi looduslikku teravilja kasutada enese ülalpidamiseks intensiivsemalt kui enne ja võib-olla hakata seda isegi teadlikult harima. Hiljutised kodustatud nisu võrdlevad DNA analüüsid loodusliku nisuga viitavad, et selle DNA ehituse kõige lähedasemat looduslikku nisu on leida Karaca Dagi mäelt 20 kilomeetri kauguselt Göbekli Tepest. See võib osutada sellele, et on tegemist kohaga, kus on asutud nüüdisaegse nisu eellast esmakordselt intensiivselt, järjepidevalt ja paikselt kasutama ning seejärel ka kodustama.   
Klaus Schmidt eeldab, et vajaliku ühiskondliku organisatsiooni loomine megaliitsete komplekside ehitamiseks toimus käsikäes organiseeritud looduslike kultuuride kasutamisega. Seni on leitud kaabitsaid ja nooleotsi, loomade luid (gasellid, jänesed ), looduslikke seemneid ja söestunud puitu. Ta oletab, et asukoht on mänginud võtmerolli üleminekul põllumajandusele, eeldades et ühiskondlikku organisatsiooni looma ajendas organiseeritud loodusliku nisu kasutamine. Liikuvad inimrühmad olid sunnitud tegema omavahel koostööd, et kaitsta varajasi paremaid looduslikke teravilja kasvualasid metsloomade (gasellide karjad ja looduslikud eeslid) eest. See võis juba varakult viia eri rühmade vahel Göbekli Tepes väljendunud sotsiaalse organisatsiooni tekkeni. Seega ei alanud vastavalt Schmidtile neoliitikum väikest viisi, läbi taimede aias kasvatamise üksikjuhtudega, vaid hakkas kohe laiaulatusliku ühiskondliku organisatsiooniga ("täismõõduline revolutsioon"  ). 
Kokkuvõtteks saab öelda et Viljaka Poolkuu nime all tuntud piirkonna keskel asuv Göbekli Tepe võis olla lähtekohaks üleminekule nisu kultiveerimisele. Kuigi asuala kuulub formaalselt võttes oma hilisemal ajajärgul ka varaseimasse neoliitikumi (PPN A), pole sealt veel siiani leitud ühtegi jälge kodustatud taimedest ega loomadest. Elanikud olid kütid ja korilased, kes elasid vähemalt osa aastast külades.  Ometigi on ilmne, et loomade ja teised kujutised on rahumeelse iseloomuga ning ei anna kuidagi märku organiseeritud vägivallast (jahist).
Samas võib Göbekli Tepe olla vastus ka küsimusele, miks inimene ei leiutanud põllumajandust juba varem. Toitumise kvaliteet polnud eelnevalt veel piisavalt kõrge ja alles siis, kui oli loodud "taimne religioossus", kui ühine usuline alus, võis oodata ka taimede ühist kasutuselevõttu. See "suur hüpe edasi" usus, kui millegi ühiselt tõsiseltvõtmises, toimuski arvatavasti 12 tuhat aastat tagasi Anatoolias.