google/wiki40b huggingface dataset:
Tartu katoliku kirik

Tartu katoliku kirik (Tartu Pühima Neitsi Maarja Pärispatuta Saamise kirik) on tänapäeval Tartu ainuke katoliku kirik.
Tartu katoliku kirik asub aadressil Veski 1a.

Arhitektuur

Tartu katoliku kirik valmis vahemikus 1862–1899 Wilhelm Schillingi projekti järgi. Kaudseks eeskujuks on peetud Hannoveris olevat Apostelkirchet (arhitekt Conrad Wilhelm Hase). Tartu katoliku kirik on üks hilisemaid uusgooti stiili näiteid Eesti arhitektuuris, mis on laotud Tartule tüüpiliselt punastest tellistest.
Kiriku lõunaküljel on püha Joosafati kabel. Hoone eksterjööri ilmestavad tugipiilarid, külgedel kandilised trepitornid ja telkkiivrid. Kirikul on neljatahuline kellatorn, mis ulatub osaliselt pikihoonesse. Tornikiivri nurkadest kõrguvad omakorda fiaalid. Vahetult tornikiivri all on dekoratiivne telliskarniis.
Kirik on ühelööviline, võlvitud. Põhiplaanilt ristkülikukujuline pikihoone jätkub sama laia hulknurkse kooriruumiga.
Portaalipoolset fassaadi ilmestavad nii lantsettaknad, harilikud teravnurksed aknad kui ka roosaken, kasutatud on vitraaže. Reljeefornamentikaga peaportaali kohal on ehisviil ja kolmekordne arhivoldi astmestik. Viilu keskmes on sissepoole eenduv risti kujutis.
Liberty of the Seas

Ehitamine

Laev telliti 30. septembril 2004. Kiil pandi laevale tehasenumbriga 1353 Aker Yardsis Soomes Turus Turu laevatehases 17. oktoobril 2005. Vettelaskmistseremoonia toimus 4. augustil 2006 kuivdokis nagu teistelgi Freedom-klassi laevadel. Laeva ehitamine maksis umbes 800 miljonit USA dollarit ehk 550 miljonit eurot.
Tema sõsarlaevad on Freedom of the Seas ja Independence of the Seas. Valmides jagas ta koos oma sõsarlaevadega maailma kõigi aegade suurima ristluslaeva tiitlit. Laeva mahutavus on 154 407. 2009. aastal valmis Oasis of the Seas, mis on suurem.

Laeva andmed

Liberty of the Seas on 338,92 m pikk, veejoonel 38,6 m lai ja 63,7 m kõrge. Laeva süvis on 8,5 m ja suurim kiirus 21,6 sõlme. Laeval on 18 tekki, neist 15 reisijatele, reisijakohti on 3634 ja laevapereliikmeile 1300 kohta.
Laeva peamasina moodustavad 6 Wärtsilä diiselmasinat 12V46C koguvõimsusega 75,6 MW. Seega on iga üksiku masina võimsus 15,1 MW.
Laeva sõuseadme moodustavad 3 põtkurit, millest 1 on jäigelt kinnitatud ja 2 võivad asendit muuta. Neist igaühe võimsus on 14 MW ja koguvõimsus seega 42 MW.
Laeva suurt laiust on kasutatud promenaadi rajamiseks laeva keskele. See annab igale alumise teki kajutile oma akna, ühtedele väljapoole merevaatega ja teistele sissepoole promenaadivaatega.
Nagu teistelgi "Freedom"-klassi laevadel, on ka laeval Liberty of the Seas veepark ning täismõõtmetes võrkpalli- ja korvpalliväljak. Laeval on lainegeneraator surfamiseks siseruumis, uisuväljak, poksiring ja suur spordisaal.
Enamikus laevas on Wi-Fi ja mobiiltelefonilevi. Mõnes kajutis on lameekraanteler. Laeval on kümmekond söögikohta, nende seas itaalia restoran ja jäätiseputka.

Ajalugu

18. aprillil 2007 sai laev valmis ja anti omanikele üle. 22. aprillil sõitis ta Southamptonisse ja 3. mail saabus ta pärast Atlandi ookeani ületamist USA-sse New Jerseys Bayonne'is olevasse sadamasse Cape Liberty Cruise Port. Seal laev ka ristiti. See sadam on Royal Caribbeani üks põhilisi sadamaid.
Laev ristiti 18. mail 2007 ja ristiemaks sai Donnalea Madeley. Esialgu plaaniti laevale nimeks anda Endeavour of the Seas, aga hiljem otsustati ümber. Järgmisel päeval asus Liberty of the Seas oma esmareisile.
2011. aasta alguses läbis laev renoveerimise kuivdokis. See kestis nädal aega ja lõppes 23. jaanuaril. Selle käigus muudeti laeva sisustust, nii et see vastaks Royal Caribbeani koostööle filmikompaniiga DreamWorks. See koostöö käivitus "Oasis"-klassi ristluslaeval Allure of the Seas 12. detsembril 2010 ning laienes 2011. aasta veebruaris laevale Oasis of the Seas ja märtsis laevale Freedom of the Seas. Seda projekti nimetatakse "DreamWorks Experience". Laeval saab sageli näha filmikompanii filmidest pärit tegelasi ja lasta end nendega pildistada, samuti võib nendega söögi ajal ühes lauas istuda ja nendega juttu vesta. Laeval saab näha DreamWorksi filme, mida näidatakse näiteks ujula seinale. Laevas on 3D-kino.
Pärast ümberehitust kasutati laeva Vahemerel, kuhu ta jäi kuni sügise alguseni. Siis sõitis laev Miamisse tagasi. 2012. aasta aprillis naasis laev Euroopasse, kus tema kodusadamaks sai Barcelona. Laev korraldab 5–7 päeva pikkusi reise Vahemerel.
Klaus Gustav von Essen (1720–1777)

Klaus Gustav von Essen (sündis augustis 1720; maeti 31. detsember (vkj. 20. detsember) 1777 Kalvi mõisas) oli baltisaksa mõisnik.
Klaus Gustav von Essen sündis Kalvi, Aseri, Vana-Alatskivi ja Kokora mõisniku Klaus Gustav von Esseni (surnud 1740) ja Lunetta von Rohri (maetud 1752) pojana. Tema noorem vend oli Venemaa sõjaväelane Reinhold Wilhelm von Essen (1722–1788).
Essen teenis Venemaa keisririigi ratsakaardiväes, kus sai rittmeistri auastme. Hiljem oli ta Eestimaa maanõunik.
Talle kuulusid Kalvi ja Aseri mõis.
Ronitaim

Ronitaim ehk liaan (laiemas mõttes) on taimede kasvuvorm, mida iseloomustavad rohtsed, poolpuitunud või puitunud, enamasti suhteliselt pikad väänlevad varred, mis vajavad toetumiseks teisi taimi. Kitsamas mõttes nimetatakse liaanideks poolpuitunud või puitunud varrega taimi, aga mitte rohtse varrega ronitaimi.

Kasvukohad

Ronitaimed on tüüpilised troopiliste vihmametsade taimed. Nad kinnituvad mulda ja kasvavad puid või muid objekte toeks kasutades vertikaalsihis kõrgemale, valguse poole. Troopikas kasvav ronitaim on näiteks rotangpalm, mida peetakse maailma pikimaks taimeks (varre pikkus kuni 200 m, diameeter aga ainult 1–5 cm). Et ronitaimed moodustavad metsavõrastikus sageli nii-öelda sildu, on nad loomadele (arborikoolidele) oluline liikumis- ja elupaik.
Ronitaimi leidub ka parasvöötme metsades, näiteks harilik luuderohi .

Ronitaimede liigitamine

Ronitaimede seas eristatakse horkronitaimi, juurronitaimi, köitronitaimi ja vään(roni)taimi. Köitronitaimed haarduvad toest köitrao ehk väänlaga, samas kui väänronitaim väändub ise ümber toe.

Eestis kasvavaid ronitaimi

Eesti taimedest on ronitaim näiteks humal. Ronitaimena võib kasvada ka harilik maavits. Eestis haruldane harilik luuderohi ei kasva siin enamasti ronitaimena, vaid roomab maapinnal.
Selgise mäed

Selgise mäed on mõhnastik Tartu maakonnas.
Mõhnastiku kõrgeim koht on 107 m, pinnavormide suhteline kõrgus kuni 40 m.
Paul Loppenowe

Paul Loppenowe (1. veebruar/13. veebruar 1826 Kaive, Cēsise lähedal – 1. juuni/14. juuni 1901 Tallinn) oli Eesti vaimulik.
Loppenowe sündis Kaives, Cēsise lähedal. Ta õppis aastatel 1835–1844 Riia gümnaasiumis. Aastatel 1844–1849 õppis ta Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Aastatel 1849–1863 oli ta Narvas Konstantin Hunniuse poeglaste erakooli vanade keelte õpetaja. Prooviaastal oli ta Konstantin Hunniuse juures Narva Johannese koguduses. Ordineeriti 2. veebruaril/14. veebruaril 1861 Peterburis õpetajaks.
Ta oli aastatel 1861–1863 Narva soome-rootsi Püha Mihkli koguduse ja filiaalkoguduse Kosemkina (Narvusi) adjunktõpetaja (pidades Kosemkinas ka eestikeelseid jumalateenistusi, mõlemas ülemuseks pastor Andreas Schening). Oli aastatel 1863–1896 Jõelähtme koguduse kirikuõpetaja (kutsuti kevadel 1863, introdutseeriti 14. juulil/26. juulil 1863). Jäi aastal 1896 emerituuri. Emerituuris olles elas Tallinnas.
Loppenowe andis välja Kentmanni geograafiaõpiku juurde kaardid, kirjutas külakoolidele vene keele õpiku (Vene keel küla koolis 1877, ka kordustrükid) ja aritmeetikaõpiku (Rehkendamine küla koolis). Tema eestvõttel rajati 1869. aastal Prangli saarele kool.
Peter, Paul and Mary

Peter, Paul and Mary (lühendatult PP&M) on USA folkmuusika ansambel, mis loodi 1961. aastal New Yorgis. 1970. aastal läks trio laiali, et igaüks soolokarjääri teha, kuid ühinesid taas 1978. aastal ning sellest ajast saati on nad koos kontserte andnud ja albumeid lindistanud.
August Riismann

August Riismann (vene keeles Рийсман Аугуст Тынисович) (28. veebruar 1890 Rapla maakond – 23. aprill 1926 Tallinn) oli kooliõpetaja, tööliikumise tegelane ja kommunistlik poliitik Eestis ja Venemaal. Ta on kasutanud ka nime August Ristmets.
Riismann õppis pedagoogilistel kursustel ja pärast lõpetamist töötas aastast 1908 rahvaõpetajana Tallinnas ja Kodilas. Aastal 1914 Riisman mobiliseeriti Venemaa Keisririigi sõjaväkke. Pärast sõjaväeteenistust naasis Kodilasse koolijuhataja ametikohale ja täitis seda suveni 1921. Seejärel pühendus ta täielikult poliitikale.

Tegevus Eestis

Riisman hakkas poliitikaga tegelema 1919, ühines töölisliikumisega ja sai 1921 Rapla vallavalitsuse liikmeks ja vallavalitsuse esimeheks.
Riisman oli 1920. aastast Eestimaa Kommunistliku Partei liige, tegutses samal ajal Üle-eestimaalise Noorproletaarlaste Ühingu Rapla osakonna juhatuses. Ta kuulus ka Eesti Õpetajate Seltsi juhatusse.
1922. aastal emigreerus ta Nõukogude Venemaale.

Tegevus Venemaal ja Eestis

Aastail 1922–1925 oli ta Venemaal õpetaja ja eesti koolide inspektor ning täiendas ennast Leningradis Andrei Ždanovi nimelise Riikliku Ülikooli kaugõppe osakonnas. Ta töötas seal ka õpetajana ning eesti koolide inspektorina.
Aastal 1925 koopteeriti Riisman sellal Venemaal asuva EKP Keskkomitee liikmeks. Komintern lähetas ta sama aasta teisel poolel illegaalsele tööle Eestisse, nimelt EKP Tallinna ja Harjumaa piirkonna vastutavaks organisaatoriks. Põrandaalusena tegi ta järgnevatel kuudel kommunistlikku propagandat, valmistas lendlehti ja korraldas nende levitamist. Samuti püüdis August Riismann sõlmida sidemeid legaalse Eesti Tööliste Parteiga salajase koostöö alustamiseks riigikogu valimistel, kuid 20. aprillil 1926 politsei tabas ta ja järgmisel päeval keelustati ajutiselt ka Eesti Tööliste Partei seadustes ettenähtud piiride ületamise eest.
August Riisman anti sõjakohtu alla, mõisteti riigikorra õõnestamise eest surma ja lasti maha ööl vastu 23. aprilli 1926.
Valter Taremaa

Valter Taremaa (enne eestistamist Valther Oskar Johann Treumann; 17. oktoober 1901 Tallinn – 5. mai 1956 Geesthacht) oli Eesti kohtunik.
Ta lõpetas aastal 1923 Tallinna Poeglaste Gümnaasiumi. Ta õppis aastail 1923–1929 (lõpetas) Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas.
Valter Taremaa oli aastail 1929–1944 kohtuameti kandidaat, notari abi ja kohtunik.
1944. aastal põgenes ta Saksamaale.
Anna-Maria Tamm

Anna-Maria Tamm (ka Anna Tamm, 1902. aastani Anna Viira, 1902–1913 Anna Karzeva, hiljem ka Anna Karzeva-Tamm; 20. aprill (ukj) 1880 Viljandi – 4. aprill 1964 Tallinn) oli eesti näitleja.
Ta oli Vanemuise teatri näitleja, 1911. aastast Endla teatri näitleja.
1930. aastate alguses oli ta Ugala näitleja. 1930. aastate teises pooles kuni 1941. aastani oli ta Tallinna Töölisteatri näitleja. 1944. aastast Noorsooteatri näitleja.
Tegi kaasa mängufilmis "Tagahoovis".
Ta on maetud Tallinna Metsakalmistule.
Uuskantiaanlus

Päritolu

"Tagasi Kanti juurde" liikumine algas 1860ndatel, reaktsioonina materialistide vastu 1850ndatel. Lisaks Hermann von Helmholtz ja Eduard Zelleri elutööle, mängisid suurt rolli ka Kuno Fischeri tööd Kanti kohta ja Friedrich Albert Lange "Materiaalsuse ajalugu" ("Geschichte des Materialismus"). Viimane vaidles, et transtsendentaalne idealism asendas ajaloolise vaidluse materiaalse idealism ja mehaanilise idealism vahel. Fischer oli varemt segatud vaidlusse Aristotelese idealisti Friedrich Adolf Trendelenburgiga, mis puudutas "Transtsendentaalse esteetika" vastuste tõlgendamist – vaidlus, mille ajendas Hermann Coheni 1871. aasta teose "Kanti kogemuse teooria" ("Kants Theorie der Erfahrung"). Seda raamatut on peetud 20. sajandi uuskantiaanluse aluseks. See on viide Fischer-Trendelenburgi debatile ja Coheni tööle, mille alusel Hans Vaihinger alustas oma suurt reportaaži "Critique of Pure Reason" kohta.

Vorm

Hermann Cohenist sai Marburgi koolkonna juht, teised tuntud esindajad olid Paul Natorp ja Ernst Cassirer. Teine tähtis grupp oli Badeni koolkond (teatud ka kui Heidelbergi koolkond), kuhu kuulusid, teiste hulgas, Wilhelm Windelband, Heinrich Rickert ja Ernst Troeltsch. Marburgi koolkond rõhutas epistemoloogiat ja loogikat, samas Baden’i koolkond rõhutas kultuuri ja väärtuste küsimusi. Kolmas grupp, peamiselt esindatud Leonard Nelson’i poolt, oli neofriisi koolkond.
Uuskantiaani koolkonnad kippusid rõhutama Kanti teaduslikke lugemusi, tihti alandades intuitsiooni rolli kontseptsiooni poolt. Kuid uuskantiaanlaste eetilised aspektid tõmbasid neid tihti sotsialismi poole ning neil oli tugev mõju austromarksismile ja Eduard Bernsteini revisionismile. Lange ja Cohen olid eriti kiindunud ühendusele, mis oli kantiaanluse ja sotsialismi vahel. Veel üks oluline aspekt uuskantiaanluse liikumises oli selle katse propageerida muudetud arusaama judaismist, seda eriti Coheni töödes, mis on üks vähestest, mis on saadaval inglise keeles.
Uuskantiaani koolkond oli väga oluline kavandades filosoofia jagunemist, millel on olnud tugev mõju Saksamaast kaugemale. Koolkond võttis varaselt kasutusele termini epistemoloogia ja kinnitas ontoloogia tähtsust. Natorpil oli määrav mõju fenomenoloogia ajaloole ning on tihti tunnustatud, koos Edmund Husserliga, selle eest, et nad võtsid kasutusele sõnastiku transtsendentaalsele idealismile.
1933. aastaks, pärast natside võimuletulekut, olid paljud natsikantiaanluse kogukonnad laiali hajunud. Üheks suurteks ja püsivateks saavutusteks oli uuskantiaanlaste loodud ajakiri Kant-Studien, mis on tänaseni alles.

Tänapäevane uuskantiaanlus

Sõna "uuskantiaan" võib kasutada igaühe kohta, kes pooldab mingeid selle koolkonna vaateid. Inglise keeleruumis on uuskantiaanlus taaselustunud tänu Gillian Rose'ile, kes uuris selle mõju tänapäeva filosoofiale.
Rein Kuresoo

Rein Kuresoo (sündinud 21. augustil 1959 Tartus) on eesti bioloog, looduskaitsja, looduskunstnik ja -esseist.

Elukäik ja teadustöö

Aastatel 1986–1988 töötas ta TA Zooloogia ja Botaanika Instituudi botaanikalaboris nooremteadurina.
1989–1991 oli Tartu Ülikooli Zooloogiamuuseumis linnukogude kuraator.
Ta on Eestimaa Looduse Fondi üks asutajaliikmeid, 1991–1995 oli sama organisatsiooni juhataja.
Ta on teinud arvukalt loodusteemalisi kunstitöid ning kirjutanud vesteid ja esseid.

Isiklikku

Tema vend on Andres Kuresoo. Ta on abielus Tiia Kuresooga, neil on kolm last: Siim Kuresoo, Liis Kuresoo ja Kail Kuresoo.
Henrik Kristoffersen

Henrik Kristoffersen (sündinud 2. juulil 1994 Lørenskogis) on Norra mäesuusataja, kes on spetsialiseerunud slaalomile ja suurslaalomile.
Kristoffersen on neljakordne juunioride maailmameister. 2014. aasta taliolümpiamängudel Sotšis võitis ta 19-aastaselt slaalomis pronksmedali, saades nii noorimaks meesmäesuusatajast olümpiamängude medalivõitjaks.
2018. aasta taliolümpiamängudel Pyeongchangis võitis ta hõbemedali suurslaalomis.
2019. aasta maailmameistrivõistlustel Åres tuli ta suurslaalomis maailmameistriks.
Hooajal 2015–2016 sai ta esimeseks pärast Alberto Tombat hooajal 1991–1992, kes on võitnud ühel hooajal slaalomis kuus võistlust.
A. H. Tammsaare muuseum (Tallinn)

A. H. Tammsaare muuseum on Eesti kirjandusklassiku A. H. Tammsaare korter-muuseum Kadriorus, aadressil Koidula 12A.
Muuseum avati kirjaniku sajandal sünniaastapäeval 30. jaanuaril 1978. Samas hoones asub tänapäeval ka Kadrioru raamatukogu.
Selles hoones elas kirjanik aastatel 1932–1940 ning kirjutas oma 1930. aastate kõrgperioodi loomingu ("Tõde ja õigus V", "Elu ja armastus", "Ma armastasin sakslast", "Kuningal on külm", "Põrgupõhja uus Vanapagan").
Maja teisel korrusel asub kirjaniku viietoaline korter, mis on sisustatud algupärasel kujul. Hoone teises tiivas on kirjanduslooline väljapanek Tammsaare elust ja loomepärandist. 2006. aastal avatud uus püsinäitus "Tõde on inimeses" püüab vaadata maailma Tammsaare silmade läbi ning läheneb kirjanikule selliste märksõnade nagu "maastikud", "linnad", "inimesed" ja "ühiskond" kaudu.
Aastast 1971 oli A. H. Tammsaare muuseum halduslikult ühendatud Eduard Vilde muuseumiga ning muuseumi nimi oli E. Vilde ja A. H. Tammsaare Memoriaalmuuseum. 2005–2016 kuulus Tammsaare muuseum Tallinna Linnamuuseumi koosseisu. 2017. aastal moodustati Tammsaare ja Vilde muuseumide haldamiseks Tallinna Kirjanduskeskus.
Muuseumi kogudes on ligikaudu 10 000 säilikut.
Éverton Ribeiro

Koondisekarjäär

Debüüdi Brasiilia rahvuskoondises tegi ta 5. septembril 2014 sõprusmängus Colombia vastu.
Ta kuulus Brasiilia koondisse 2015. aasta Copa Américal. Ta pääses vahetusest platsile esimeses alagrupimängus Peruu vastu ja veerandfinaalis Paraguay vastu. Veerandfinaalis oli ta üks kahest Brasiilia mängijast, kes penaltiseerias eksis, makstes sellega Brasiilia pääsu poolfinaali.
Meerapalu raamatukogu

Meerapalu raamatukogu oli raamatukogu Tartu maakonnas Meeksi vallas Meerapalu külas. Raamatukogu lõpetas tegevuse 2017.
Harkujärve põhikool

Harkujärve põhikool on põhikool Harju maakonnas Harku vallas Harkujärve külas.
2017 oli kool 6-klassiline ja 12 klassikomplektiga.
Kool asutati 1990.
Korporatsioon Ave

Korporatsioon Ave (ka Korporatsioon AVE) on Tallinna Tehnikaülikooli juures tegutsev meeskorporatsioon.
1. novembril 1987 asutasid TTÜ energeetikateaduskonna üliõpilased ja õppejõud üliõpilasseltsi AVE. Tollal ei lubatud organisatsiooni korporatsioonina registreerida. Nimi AVE tuleneb TTÜs kasutusel olnud eriala lühendusviisist: elektrisüsteemide (lühend AV) eriala (lühend E). 1990. aastate alguseks olid korporatsioonist välja visatud kõik naisliikmed.
Korporatsiooni värvid on kollane-must-valge.
Pythonodipsas carinata

Levik

Neid võib roomamas kohata Sambias, Namiibias ja Angolas.
Piiroja raudteepeatus

Piiroja raudteepeatus oli raudteepeatus Põlva maakonnas Värska vallas Tartu–Petseri raudtee ääres.
Peatus asus Kliima ja Petseri raudteejaama vahel (Tartust 83,5 km kaugusel), Kolodavitsa külas. Raudteepeatus suleti 1990. aastate keskpaigas.
Seoses Koidula raudteepiirijaama ehitusega 2011. aastal ning seoses sellega muudetud raudteetrassiga ei läbi raudtee enam endist Piiroja peatuskohta.
Połack

Ajalugu

Połack (Polotsk) on üks vanemaid idaslaavi linnu. Seda mainiti Nestori kroonikas koos Muromi ja Beloozeroga seoses 862. aasta sündmustega. Połack koos Kiievi ja Novgorodiga on üks vanemaid idaslaavi linnu. Połack asus vanade kaubateede ääres, mis ühendasid läänt ja ida. 10. sajandil oli Połack Polotski vürstiriigi keskus, 12. sajand jagunes vürstiriik maakondadeks ning 1223. aastal liideti ja muudeti Smolenski vürstiriigi osastisvürstiriigiks.
Linnas on 1044–1066 ehitatud Püha Sofia katedraal. 11.–12. sajandil toimusid Polotski vürstiriigi ja Kiievi suurvürstiriigi vahel sagedased sõjaretked eesmärgiga allutada iseseisev Polotski vürstiriik Kiievi suurvürstiriigile. Połackis ehitati Püha Sofia katedraal, märk iseseisvusest ja võimsusest, osa võimuvõitlusest Novgorodi Vabariigi ja Kiievi suurvürstiriigiga, kus ehitati samuti Ida-Rooma Konstantinoopoli Hagia Sophia eeskujul Novgorodi Püha Sofia katedraal ja Kiievi Püha Sofia katedraal.
Enne Läänemere ristisõdu kogusid Połacki vürstid andamit neid ümbritsenud balti hõimudelt (žemaitid, latgalid jt) ning vürstiriiki kuulusid ka osastisvürstiriigid: Jersika vürstiriik ja Koknese vürstiriik. Liivimaa ristisõja algetapil, asudes levitama ristiusku Daugava jõe suudmes liivlaste seas, nõutas Üksküla piiskop Meinhard nõusolekut Połacki vürstilt Vladimirilt. Liivimaa vallutamise käigus Riia piiskopi ja Mõõgavendade ordu poolt püüdis Połacki vürst taastada oma mõjuvõimu liivlaste aladel (Daugava alamjooksul), tehes 1203. aastal sõjakäigu Riiale, kuid oli sunnitud 1212. aastal sõlmima Riia piiskopiga leedulaste vastase liidulepingu ning loobuma liivlaste alade taotlemisest. 1216. aastal kavandas vürst Vladimir saarlastega ühist sõjakäiku Riiale, kuid suri enne sõjakäiku.
13. sajandil liideti Valge-Vene alad Leedu, Vene ja Žemaitija suurvürstiriigiga ja hiljem Rzeczpospolitaga. 
17. sajandi Vene-Poola sõdade 1654–1667 aastate Vene-Poola sõja ajal kuulus linn ja kindlus aastatel 1654–1665 Moskva tsaaririigi võimu alla.
1772. aastal liideti Esimeses Poola jagamises Połacki piirkond Venemaa keisririigiga.
1777. aastal nimetati Połack kubermangulinnaks, aastatel 1778–1796 oli linn Polotski asehalduskonna keskus. 1796. aastast Valgevene, Vitebski kubermangu maakonnalinn.
Physicum

Physicum on Tartu Ülikooli õppehoone Tartus Wilhelm Ostwaldi tänaval. Seal tegutseb Tartu Ülikooli füüsika instituut.
Nurgakivi pandi 4. oktoobril 2012, sarikapidu peeti 27. märtsil 2013 ning hoone avati 25. augustil 2014.
Füüsikahoone pindala on 12 700 m². Hoone ehitus maksis üle 16 miljoni euro. Sellest 13,5 miljonit kaeti SA Archimedes vahendusel Euroopa Regionaalarengu Fondi vahenditest.
Maja ehitas Astlanda Ehitus OÜ ja arhitektuurse osa autorid on Kadarik Tüür Arhitektid OÜ (arhitektid Ott Kadarik, Mihkel Tüür ja Villem Tomiste, sisearhitekt Kadri Tamme).
Hoones tegutseb alates septembrist 2014 Physicumi kunstigalerii. Galerist on Jaak Kikas.
Hoone katusel töötab ilmajaam.
Aasta loom (Läti)

Aasta loom on loomaliigile antav aunimetus, mille valimist Lätis korraldab igal aastal  alates 2000. aastast Läti loodusmuuseum. Tavaliselt valitakse aasta loomaks seda loomaliiki, mille poole loodusmuuseum soovib ühiskonna tähelepanu pöörata, et levitada rohkem infot sellest liigist või selle liigi kaitseks erimeetmeid võtta vastu. Selle ürituse eesmärgiks on mitte ainult ohustatud loomaliikide määratlemine, vaid Läti looduse jaoks tähtsate liikide säilitamisest diskussiooni algatamine jne.
Vallassündimuskordaja

Vallassündimuskordaja on sündimuskordaja, mille lugejasse arvatakse ainult vallassündide ja nimetajasse mitteabielus naisrahvastiku arv.
Sündimuskordajaid väljendatakse tavaliselt promillides (1000 inimese kohta) ning ajavahemikuks võetakse aasta.
Kodupart

Kodupartideks nimetatakse kodustatud parditõuge, kes enamjaolt pärinevad sinikael-pardist (Anas platyrhynchos). Kodustatud on ka muskuspart (Cairina moschata).
Koduparte kasvatatakse enamasti liha või munade pärast, sestap jagatakse parditõud liha-, liha-muna- ja munatõugudeks. Tuntakse ka ilutõuge. Lihatõugude hulka kuuluvad näiteks pekingi, roueni ja eelsberi part, liha-munatõugude hulka orpingtoni ja kaiuuga part (ehk korallpart), munatõugude hulka kampelli, khaki-kampelli, tsaia ja india jooksupart. Ilutõugudest levinuimad on mandariinvart, karoliinpart ja mõrsjapart. Teine parditõugude liigitus on kääbuspardid (cayuga kääbusversioon must ida-india part, miniatuurne tanupart ja miniatuurne appleyard), kerged tõud (kampelli, orpingtoni ja india jooksupardid) ning rasked tõud (roueni, pekingi, eelsberi, kaiuuga, saksi ning rootsi sinist tõugu part).
Munema hakkab part 5-6 kuu vanuselt. Munetakse kella 2-3st öösel 10ni hommikul. Munemisperiood kestab 6–7 kuud, selle vältel võib emaspardilt saada üle 200 parditibu ning toota sel viisil 400–500 kg pardiliha.
Kodupartide kehatemperatuur on 42 kraadi, neil on kiire ainevahetus. Pardid on kartlikud ning tundlikud süsihappegaasi, ammoniaagi ja niiskuse suhtes. Nad võivad süüa mitmesuguseid loomseid söötasid. Eesti oludes võib parte kasvatada maist septembrini vähese jõusöödaga, pidades neid loodusliku sööda poolest rikastel veekogudel.
Pardid kodustati arvatavasti 3000–4000 eKr. Euroopas kodustati nad Antiik-Roomas, muskuspart kodustati Lõuna-Ameerikas.
Eestis ei ole pardikasvatus küll tundmatu, kuid see pole ka kuigi levinud, ehkki Eesti kliima sobib partidele hästi. esimesed teated pardikasvatusest Baltimaades pärinevad Salomon Guberti 1645. aastal Riias avaladatud põllumajanduskäsiraamatust.
2013. aasta augustis oli Eesti suurim pardikasvataja Renno Nurmela, kelle laudas Tarvastu vallas kasvas 3000 parti. Peamiselt tuuakse pardiliha Eestisse Ungarist ja Poolast.
Eesti pardikasvatajaid ühendab Eesti Väikelinnukasvatajate Selts.
Anatol Pikas

Teadustöö

Uurimisvaldkonnad: pedagoogika, pedagoogika psühholoogia, rahukasvatus. Umbes 70 teadustrükist.