google/wiki40b huggingface dataset:
Noarootsi Vabadussõja mälestussammas

Noarootsi Vabadussõja mälestussammas asub Lääne-Nigula vallas Hosby külas. Sammas avati 10. juunil 1935 valitsuse, riigivanema ning kaitsevägede ülemjuhataja esindaja kolonel Aleksander Jaaksoni poolt. Ajalehe Lääne Elu artikli põhjal jälgis teisel nelipühadel toimunud sündmust 1000 inimest ning avamisel peeti eesti- ja rootsikeelsed jumalateenistused (vastavalt Vormsi koguduse õpetaja Hjalmar Pöhli ning Noarootsi koguduse õpetaja Sven Danelli poolt). Avamisel peeti veel kõnesid, lasti Noarootsi kaitseliidu püssidest aupauke, esitati koorilaule ja koraale ning asetati sambale pärgasid.
Mälestussamba avamise idee kerkis esile ühel 1929. aastal toimunud Noarootsi koguduse täiskogu koosolekul ning küsimuse algatas hilisem komitee esimees Osterman. Samba kavandi valmistas arhitekt E. Sakkarias ning samba ehitas kohalik ehitusmeister Math. Pelmas. Ehitamine läks maksma 937 krooni, mis kaeti suuremalt osalt annetuste ja loteriidega ning kulude katteks saadi rahalist toetust ka avamisel (maavalitsuselt ning Paslepa, Sutlepa ja Riguldi vallavalitsuste esindajatelt).
Sambale on kirjutatud eesti keeles "Au Jumalale. Mälestus langenuile. Tänulik Noarootsi" ning rootsi keeles "Gud till ära. Minne för de fallna. Det tacksama Nuckö".
Sammas hävitati Nõukogude võimu ajal 1948 ja taastati 1990. aastal. 2012. aastal sammast remonditi.
Mehikoorma tuletorn

Mehikoorma tuletorn on tuletorn Põlva maakonnas Räpina vallas Mehikoorma alevikus Peipsi lõunaosa ja Lämmijärve kaldal. Majaka kujutis on ka Meeksi valla vapil ja lipul. 2008. aastal andis Eesti Post välja Mehikoorma tuletorniga margi.
Tuletorni geograafilised koordinaadid on 58° 14′ 0″ N, 27° 28′ 36″ E.
Laternaruumi ja rõduga valge raudbetoontorni kõrgus jalamist on 15 meetrit ja tule kõrgus merepinnast on 16 meetrit. On kolmes Peipsi järve tuletornist kõrgeim. ENSV ajal oli selle seinal tahvel, mis teatas et 1944. aastal jõudis sealtkaudu Eesti territooriumile 8. laskurkorpus. Tuletorn ehitati 1938. aastal.
Helle Tallo

Helle Tallo (neiuna Ritsing, sündinud 29. juuli 1940) on suusataja ja spordipedagoog. Helle Tallo lõpetas Tartu Ülikooli kehakultuuriteaduskonna 1964. aastal. Spordiga hakkas tegelema 1948. aastal, harrastas ujumist Voldemar Hünersoni juhendamisel. Ta on tegelenud ka aerutamise ja sportvõimlemisega, kuid põhialaks jäi suusatamine Herbert Abeli õpilasena.
Helle Tallo töötas 1964–72 ja 1992–2008 Otepää keskkoolis kehalise kasvatuse õpetajana, 1972–92 nn. suusakoolis - Eesti Spordigümnaasiumi Otepää filiaalis suusatreenerina. Alates 2008. aastast oli Helle Tallo Otepää spordihoone administraator.
Helle Tallo, Agnes Adamson (Levandi), Hain Kinks ja Aadu Pind olid eessõitjad Kääriku ajaloolisel suusasõidul, kui rajal oli põhjanaabrite president Urho Kaleva Kekkonen. Helle Tallo meenutustest:
"Meie järel sõitnud Kekkonen oli nobe suusataja. Teda saatnud kaageebeelased lendasid kohe raja alguses Kääriku mäelt laskudes lumme pikali. Ühel olevat relv lumme kadunud. Raja lõpus ootas Kääriku järvel kalastanud ENSV ülemnõukogu presiidiumi esimees Aleksei Müürisepp Kekkost. Õhtusel peol Käärikul kinkis Kekkonen mulle ruudulise laudlina, teised said sädelevad kellukesed." 
Helle Tallo abikaasa on Ilder Tallo , neil on tütar ja poeg.
Yasser Seirawan

Yasser Seirawan (araabia keeles ياسر سيروان; sündinud 24. märtsil 1960 Damaskuses) on süüria päritolu Ameerika Ühendriikide maletaja, maletreener, maleliteraat ja malekommentaator, rahvusvaheline suurmeister (1980), FIDE vanemtreener (2004). 
Seirawan sündis Süürias süüria-inglise perekonnas. 1967. aastal emigreerus ta koos vanematega Ameerika Ühendriikidesse. Elama asuti Seattle'isse. 
Ta tuli 1979. aastal Skienis juunioride maailmameistriks. Suurmeistriks sai ta 20-aastaselt 1980. aastal. Aasta varem sai ta FIDE-lt rahvusvahelise meistri nimetuse. Ta on neljakordne USA malemeister (1981, 1986, 1989, 2000).
Seirawan mängis maailmameistrivõistluste tsoonidevahelistel turniiridel: 1982. Tolucas (14 osavõtjat) sai 7. koha, 1985. aastal Bielis tuli teiseks ja pääses 1985. aastal pretendentide turniirile Montpellier's (16 osavõtjat), kus ta sai 10. koha. 1987. aastal Zagrebis mängis Seirawan taas resultatiivselt: jagas koos Jaan Ehlvestiga Viktor Korchnoi järel 2.–3. kohta ja pääses 1988. aastal alanud pretendentide matšturniirile (16 osavõtjat), kus kaotas kaheksandikfinaalis Jon Speelmanile tulemusega 1:4. 
1990. aastal tsoonidevahelisel turniiril Manilas (64 osavõtjat) sai ta 18. koha.
1993. aastal FIDE maailmameistrivõistluste tsoonidevahelisel turniiril Bielis (74 osavõtjat) sai Seirawan 23. koha. 1997. aastal mängis ta FIDE MM-i turniiril Groningenis (100 osavõtjat, nokautsüsteem), kus ta võitis teises ringis Vassõl Ivantšukki, kuid kaotas 3. ringis Vadim Zvjagintsevile.
Seirawan võitis USA võistkonna koosseisus maleolümpiatel kolm medalit: 1982. aastal Luzernis ja 1986. aastal Dubais pronksmedali ning 1990. aastal Novi Sadis hõbemedali.
Kaljo Kiisk

Kaljo Kiisk (3. detsember 1925 Vaivina küla Voka vald Jõhvi kihelkond – 20. september 2007 Tallinn) oli Eesti näitleja, filmilavastaja ning poliitik.
1944. aastal teenis ta  Relva-SSi koosseisus ja võttis õhutõrjekahuri meeskonnas osa Sinimägede lahingust.
1946. aastal lõpetas ta Rakvere 1. keskkooli; õppis 1946–1947 Tallinna Polütehnilises Instituudis maavarade allmaakaevandamist. Asus 1947 õppima Eesti Riiklikku Teatriinstituuti, kuid aastal 1948 vahetas ta Tallinna teatrikooli Moskva "kaitsvate müüride" vastu, asudes õppima Moskva teatri- ja kinokunstiinstituudi eesti stuudios, mille lõpetas aastal 1953.
Pärast lõpetamist oli Kiisk Tallinna draamateatri näitleja ning aastatel 1955–1990 Tallinnfilmi lavastaja. Aastatel 1962–1987 oli ta Eesti Kinoliidu juhatuse esimene sekretär.

Tegevus NLKP-s ja Nõukogude Liidu võimuasutustes

Kiisk oli EKP Keskkomitee liige. Aastatel 1980–1990 oli ta Eesti NSV Ülemnõukogu saadik, alates 1985. aastast ühtlasi Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi liige, aastatel 1989–1991 NSV Liidu rahvasaadik.

Poliitiline tegevus Eesti Vabariigis

1995. aastal valiti ta VIII Riigikogu ja 1999. aastal IX Riigikogu liikmeks, kus ta esindas Eesti Reformierakonda. 2003. aastal Riigikogust lahkudes oli ta vanim Riigikogu liige läbi aegade.

Isiklikku

Kaljo Kiisal on abielust Zinaidaga tütar Riina, kelle abikaasa oli poeet ja näitleja Juhan Viiding. Nende tütar ja Kaljo Kiisa tütretütar on poetess Elo Viiding.
Räsa

Räsa on põigiti varre otsas olev lühem pulk.
Räsa on näiteks labidal (labidaräsa) või hasplil (haspliräsad).
Jürgen Untermann

Jürgen Untermann (24. oktoober 1928 – 7. veebruar 2013) oli saksa keeleteadlane, filoloog ja epigraafikateadlane.
Untermann oli alates aastast 1965 Kölni Ülikooli ajaloolise lingvistika professor.
Untermann spetsialiseerus indoeuroopa keelte, indoeuroopa-eelsete keelte ning epigraafika alal. Peamine uurimisvaldkond oli itaalia ja paleohispaania keeled. Viimaste kohta võttis ta kasutusele termini Trümmersprachen ("keelevaremed").
Eesti Piibliselts

Eesti Piibliselts (harva ka Eestimaa Piibliselts) on 1813. aastal asutatud vanim rahvuslik organisatsioon Eestis.
1940. aasta sügisel Eesti Piibliselts suleti. 14. detsembril 1991 selts taastati.
Piibliselts tähistas 2006. aasta novembris taasavamise 15. aastapäeva ja 2008. aastal oma asutamise 195. aastapäeva. Eesti Piibliseltsi ülesandeks on organiseerida Piibli tõlkimist, trükkimist, levitamist ja tutvustamist. Eesti Piibliseltsi peasekretär ja juhatuse esimees on Jaan Bärenson.
Gdovi kihistu

Gdovi kihistu on Ülem-Vendi ladestu vanim stratigraafiline üksus (kihistu). 
Eestis esineb seda kihistut Haapsalu-Võrtsjärve-Haanja joonest kirde pool.
Kihistu maksimaalne paksus Eestis on 58 m. Selle moodustab valdavalt punane liivakivi.

Kihistu Eestis ei paljandu.
Apollodoros Damaskusest

Apollodoros Damaskusest (kreeka keeles: Ἀπολλόδωρος) oli süüria-kreeka päritolu vanarooma insener ja arhitekt (akme 2. sajandi algus). Ta oli keiser Traianuse ülemarhitekt. Keiser Hadrianuse ajal sattus ta ebasoosingusse.
Ta oli pärit Damaskusest, Rooma keisririigi Süüria provintsist.
Aastatel 103–105 projekteeris ja ehitas ta  keiser Traianuse käsul Daakia sõjakampaania vajadusteks 1,1 km pikkuse silla üle Doonau jõe (Traianuse sild).
Ta ehitas Roomas keiser Traianuse sõjaliste võitude auks Traianuse foorumi (väljakuansambel valmis 112. aastal) ja püstitas sellele väljakule Traianuse samba (valmis 112, samba pidulik avamine aastal 113). Ajavahemikus 114–117 valmis Beneventos Apollodorose ehitatud Traianuse triumfikaar.
Arvatakse, et paljuavalise Alconétari kivivõlvsilla (üldpikkus 290 m, suurima ava sille 15 m) Hispaanias üle Tejo jõe ehitas samuti Apollodoros.

Teadus

Ta kirjutas uurimuse piiramismasinatest "Πολιορκητικά" ('Piiramismasinad').

Mälestuse jäädvustamine

Apollodorose järgi nimetati üks Merkuuri kraatritest.
Zemfira Ramazanova

Zemfira, sünd. Zemfira Talgatovna Ramazanova (vene: Земфира Талгатовна Рамазанова, tatari: Земфира Тәлгать кызы Рамазанова; sünd. 26. august 1976 Ufa, Baškortostan) on volgatatari juurtega Vene rokkmuusik. Ta on esinenud alates aastat 1998. Selle aja jooksul on ta müünud rohkem kui 3. miljonit plaati.
Finney maakond

Ajalugu

Maakond moodustati 1883. aastal.
Otto Karell

Otto Karell (27. november 1893 Rae vald, Harjumaa – 3. jaanuar 1946 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (kolonelleitnant).
Ta lõpetas Tallinna Nikolai Gümnaasiumi 1914 ja Pauli Sõjakooli Peterburis 1915. aastal. Õppis aastatel 1921–1923 Tartu Ülikoolis õigusteaduskonnas kaubandust. Läbis Sõjakooli alalisväeohvitseride kursuste inseneriväe klassi 1927.
Osales Esimeses maailmasõjas ja sai seal haavata. Teenis Tartu Tagavarapataljonis. Vabadussõjas oli 4. Jalaväepolgu, Kalevlaste Maleva ja hiljem 3. Diviisi staabi ning Inseneriväe Valitsuse koosseisus. Sai haavata taandumislahingutes detsembri algul 1918.
Rahu ajal tegeles  eranditult sõjaväe sidealal, kus leidis tunnustust kui suurte kogemustega eriteadlane. Määrati Sidepataljoni ülemaks 1939. Kolonelleitnandi auaste anti 1940.
21?!

""21?!" on Maarja Kivi (aristinimi Marya Roxx) EP. See ilmus 5. septembril 2008. Selle tootis Kevin Shirley.
Georg Kaibel

Georg Kaibel (30. oktoober 1849 Lübeck – 12. oktoober 1901 Göttingen) oli saksa klassikaline filoloog. Ta oli Breslau (1879–1882), Rostocki (1882–1883), Greifswaldi (1883–1886), Straßburgi (1886–1897) ja Göttingeni Ülikooli (1897–1901) professor. Tema teadustöö kreeka inskriptsioonide osas ning ta kriitilised tekstiväljaanded olid 20. sajandi klassikalise filoloogia allikakriitika jaoks väga olulised.
Koor (muusika)

Koor (kreekakeelsest sõnast choros) on lauljatest koosnev muusikakollektiiv, mis esitab koorimuusikat.  
Koori juhatab koorijuht.

Ajalugu

Esmakordselt on laulukoori mainitud juba Homerose "Iliases".
Vana-Kreeka (antiikteatri) koori kuulusid peale lauljate ka tantsijad. Koorid osalesid usupidustustel ja neisse võis kuuluda kuni 600 lauljat. 
Vana-Kreeka tragöödia arenemisel eraldusid koorist solistid (näiteks Euripidese tragöödiates). 
Tragöödiakoor koosnes 12–15 meeslauljast (mehed mängisid ka naiste osi), komöödiakoor 24–50 lauljast.
Sõlmjaam

Sõlmjaam on soovitavalt vähemalt kolme raudteeliini ühinemiskohas moodustuv raudteesõlm, milles on ühtseks tehnoloogiliseks tervikuks seotud mitmeid raudteetaristu elemente (sealhulgas raudteejaamad).
Eesti raudtee-ettevõtete infrastruktuuris ametlikult sõlmjaamu pole.
Ajalooliselt on Eestis sõlmjaamana võimalik käsitleda Tapa, Tartu ja Valga raudteejaama.

Ajalugu

Maailma esimene sõlmjaam oli Earlestowni raudteejaam Newton-le-Willows'is (Merseyside, Ühendkuningriik). 25. juulil 1831 ühendati seal Liverpool-Manchesteri raudteeliin Warrington-Newtoni raudteeliiniga Newtoni raudteesõlmeks.
Järgmine, tänaseni tegutsev oluline raudteesõlm on 1837. aastal asutatud Crewe, mille ümber kasvas seejärel raudteelinn. Hiljem tekkisid raudteesõlmed juba Londonis ja teistes Briti suurlinnades.
Saksamaa esimene sõlmjaam oli 10. septembril 1841 ehitatud Köthen.
Washingtoni maakond (Virginia)

Washingtoni maakond (Washington County) on maakond USA-s Virginia osariigis. Geograafilised koordinaadid on 36° 45′ N, 81° 57′ W
Maakonna halduskeskus on Abingdon.
Maakonna pindala on 1466 km², millest 8 km² moodustab veepindala.
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 54 846. Aastal 2000 oli elanike arv 51 103.

Ajalugu

Washingtoni maakond moodustati 1776. aastal Fincastle'i maakonna osast. Maakond sai nime esimese Ameerika Ühendriikide presidendi George Washingtoni järgi.
Ashe'i maakond

Ashe'i maakond (Ashe County) on maakond USA-s Põhja-Carolina osariigis. Geograafilised koordinaadid on 36° 26′ N, 81° 30′ W
Maakonna halduskeskus on Jefferson.
Maakonna pindala on 1106 km², millest 3 km² moodustab veepindala.
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 27 281. Aastal 2000 oli elanike arv 24 384.

Ajalugu

Ashe'i maakond moodustati 1799. aastal Wilkesi maakonna osast. Maakond sai nime üheksanda Põhja-Carolina kuberneri Samuel Ashe'i järgi.
Jevpatorija

Moinaki järv

Linna edalaservas asub Moinaki limaan ehk soolajärv.
Aastatuhandeid tagasi oli veekogu üks Musta mere lahesopp. Tormid uhtusid liiva ja eraldasid lahe merest paarisajameetrise ribaga. Lahte paisatud meresetetest tekkis aastatega mustjas muda. Auramise tagajärjel suurenes soolsus ja alanes veetase. Limaan ei ole ära kuivanud, sest meri toidab seda liivakihtide vahelt. Soolajärv asub allpool merepinda (merest 400 m kaugusel). Pikkus 2 km, sügavus kuni 1,5 m. Vee soolsus ligi 60‰ (60 g soola 1 liitri vee kohta ) on üle 10 korra suurem kui Läänemeres. Suure soolsusega vesi kannab inimest ja pole uppumisohtu. Vees on naatriumjodiidi, räni, alumiiniumi, bromiidi, magneesiumi, uraani, strontsiumi jne, ehk teisisõnu – mineraalsoolades on esindatud pea kõik Mendelejevi tabeli elemendid. Limaanivees (vene keeles "рапа") on mitmeid orgaanilisi aineid ja mudal on järvepõhjas radioaktiivne toime. Kuurordina sai Jevpatorija tuntuks 1830. aastast, kui muda hakati kasutama reumaraviks. Algul toodi muda paarikümne kilomeetri kauguselt Saki järvest ja soojendati seda türgi saunas, mis nüüdki töötab. Hiljem läks kasutusele kohalik Moinaki järve muda. Nõukogude ajal ehitati limaani kaldale supluseks ja mudaprotseduurideks mitmeid paviljone ja ujumissildu. Kohaliku limaani muda sai kasutada kuni Ukraina iseveissumiseni, mil linna joogivesi sattus reguleerimatult järve. Samaaegselt lagunesid rannapaviljonid, ujumissillad ja allesjäänud puitmaterjal tassiti laiali. 21. sajandil tuuakse ravimuda jälle Sakist ja võeti kasutusel väike, Nõukogude ajal üksnes supluse tarvis ametkondlik (kinnine), rannaehitis. Tervisefirma Panatseja rajas Moinaki kaldapealsele jugadušiteenuse. Möödunud sajandi esimesel kümnendil ehitati Jevpatorijasse trammitee (roobaste vahekaugus nagu Tallinnas), et ühendada kesklinn mudaravilaga. Mõned aastat hiljem valmis raudteeliin, laiendades mudaravi kättesaadavust Sevastoopoli ja Harkivi linnarahvale. Rongiga jõuab tänapäeval Peterburist (2200 km) Jevpatorijasse 32 tunniga.
Limaani raviv toime algab ligilähedaselt 27 kraadi juures. 
 Mudase põhjaga järvevesi soojeneb suvel pärast keskpäeva üle 30 kraadi. Limaanis kümblemine on tulemuslik mitmesuguste liigesevaeguste, tugi- ja liikumiselundite haiguste ning traumajärgsete tüsistuste puhul. Soolases vees liikumine tugevdab organismi energiapotentsiaali, tugevdab vastupanuvõimet haigustele ja suurendab ainevahetust (kehakaalu alandav toime). Neil, kellele ei meeldi traditsioonilises mudavannis lesida või lasta end mässida sooja mudaga linadesse, on võimalus limaani ääres püsti seistes egiptlaste ravimeetodil muda tarvitada. Muda määritakse õhukese kihina nahale nagu see sai alguse Niiluse jõemuda puhul. Pärast pooletunnist päikese käes kuivamist pestakse end soolavees puhtaks. Limaani kaldapealsel võimalik ka hüdromassaaž (kehakaalu langetajatele). Jugadušš (kohapeal öeldakse "šarko") on hea enesetunde parandaja. Soolavee jugasid nagu ka muda tuleb vähemalt 10 korda kasutada ja puhkepausidega. Kuidas mudaravi päikesepaistel võtta või kui kaua soolajärves supelda, saab kohapeal arstilt teada. Igale isikule oma ravirežiim, kus Monaki järvel on nagu apteegi tähendus.
Maalse mõis

Maalse mõis (saksa keeles Maals) oli Ehmja mõisa kõrvalmõis Martna kihelkonnas Läänemaal. Nüüdisajal jääb mõis Lääne maakonda Lääne-Nigula valda.
ATTAC

ATTAC (Association pour la Taxation des Transactions pour l' Aide aux Citoyens 'Kodanike Abiks Tehingute Maksustamise Assotsiatsioon') on aktivistide organisatsioon, mis taotleb börsitehingutele maksu kehtestamist.
ATTAC, mis algselt oli valuutaspekulatsioonile niinimetatud Tobini maksu kehtestamist nõudev liikumine, pühendub nüüd globaliseerumisega seotud probleemide laiale ringile, seirates Maailma Kaubandusorganisatsiooni (WTO), Rahvusvahelise Valuutafondi (IMF) ja Majandusliku Koostöö- ja Arenguorganisatsiooni (OECD) otsuseid. ATTAC on kohal G8 kohtumispaikades, et mõjutada poliitikute otsuseid.
Kuigi ATTAC kritiseerib majandusliku globaliseerumise valdavalt uusliberaalset ideoloogiat, ei ole ta globaliseerumisvastane. Ta toetab globaliseerumispoliitikaid, mis on jätkusuutlikud ja sotsiaalselt õiglased. Üks ATTAC-i juhtlauseid on "Maailm ei ole kaup": ATTAC on ühiskonna kaubastumise vastu.
Voldemar Kangro-Pool

Elukäik

Ta sündis Tartu lähedal Vahi mõisas sepa perekonnas. Kui poiss oli kolmene, kolis perekond Tartusse, kus Voldemar lõpetas 1906. aastal Tartu Linnakooli. Alustas kunstiõpinguid Aleksander Prometi juures ja 1907 kunstnik Kristjan Raua stuudios. Koos temaga õppisid seal Johannes Einsild, Oskar Karin ja Eduard Taska. 
Noored kunstnikud unistasid edasiõppimisest välismaal. Oma õla pani alla Postimees, kus ilmus artikkel, mis kutsus annetama noore kunstniku toetuseks ja mõned tema tööd pandi müüki. 31. augustil 1909 asusid Einsild ja Kangro-Pool Müncheni poole teele, kus täiendati ennast Anton Ažbe kunstikoolis, kus õppisid ka Ado Vabbe ja Anton Starkopf. Veel sama aasta novembris sõideti edasi Pariisi. Kangro-Pool jäi sinna kolmeks aastaks, õppides École des Beaux Arts’is ja Colarossi, Grande Chaumière ja Vene eraakadeemias. 
Kuulus 1913–1914 futuristlikku kirjandus- ja kunstirühmitusse Moment. 1918. aastast kuulus kunstiühingusse Pallas, olles üks selle asutajaid.
Vabadussõjast võttis ta osa Kuperjanovi pataljoni ja soomusrongide diviisi lipnikuna. 1922–1923 õppis ta Hamburgis kunsttööstuskoolis Otto Larseni juures puulõike alal. Oli alates 1925. aastast Tallinnas vabakunstnik.
Voldemar Kangro-Pool suri 1943. aastal Tšeljabinskis, kuhu ta sattus Punaarmeesse mobiliseerituna.

Looming

Kunstniku loominguline pärand on väikesearvuline ja küllaltki haruldane. Ta viljeles tuši-, pliiatsi- ja söejoonistust, puulõiget ja õlimaali. Tema varast graafikat iseloomustab juugendlikult voolav kontuur ja dekoratiivne lahendus, mis 1920. aastatel asendus ekspressiivsema ja kohati erootilisema käsitlusega. Just noorusaastaisse, mil kunstnik seisis lähedal kirjanduslikule rühmitusele Siuru ja noore Ado Vabbe loomingule, jääb ka tema loomingu paremik: arvukad tušijoonistused kaunitest, meelelistest, end julgelt eksponeerivatest naistest. Vabadussõja ajast pärinevad mõned tema rindeteemalised joonistused ja akvarellid.  
Saksamaal veedetud õpinguaastate tulemusena valmis tal mapp 19 puulõikega ning mitu, sealhulgas ka värvilist puulõikelehte. Teda huvitas ka juba Kristjan Raua juures õppimise aegadest Kalevipoja temaatika. Temalt on nimede järgi teada vähemalt kolm selleteemalist õlimaali, mis pole kahjuks säilinud. Ka on ta ajakirjanduse andmeil illustreerinud 50 Marie Underi sonetti, millest pole ükski säilinud.   
Oli tuntud ka portretistina, kes on maalinud kirjanik Friedebert Tuglast ning heliloojaid Mart Saart ja Rudolf Tobiast. Tellimustööna maalis ta Narva kalevivabriku osaniku Robert von Pelzeri suguvõsa portreid.  
Voldemar Kangro-Pooli teosed olid esimest korda väljas 1909. aasta augustis Vanemuises toimunud Kristjan Raua õpilaste tööde näitusel. Ta võttis osa 1910 toimunud Eesti Kunsti III ülevaatenäitusest. 1918 osales kunstiühing Pallase esimesel ja teisel kunstinäitusel, kus tal oli väljas lausa 15 õlimaali ja 11 akvarelli. Tema viimaseks näituseks jäi 1932. aasta Eesti Kunstnike Liidu ja Uue Kunstnike Koondise näitus.

Isiklikku

Tema vend oli kunsti- ja teatrikriitik Rasmus Kangro-Pool.
1916. aastal abiellus ta Natalie Mutsenekiga.
Piibe

Piibearu

Piibe mõisast lõunas paiknenud Pagari talu taguse silla kaudu pääses Kanamatsi raba ja Linnusaare raba ääres asuvasse Piibearu külasse, kus asusid Põltsamaa jõe äärsed aruniidud. 
Jõe süvendamise käigus 20. sajandi keskel mitmed väiksemad jõekäärud sirgestati, alles jäid soodid. Külas oli mitmeid talukohti. Endise küla lõunaservas Linnusaare rabas algab Endla looduskaitseala Piibearu piiranguvöönd.
Rõngu vald

Ajalugu

Rõngu valla omavalitsuslik staatus kinnitati aastal 1991.

Alevikud

Käärdi – Rõngu

Külad

Kalme – Kirepi – Koruste – Kõduküla – Käo – Lapetukme – Lossimäe – Piigandi – Raigaste – Rannaküla – Tammiste – Teedla – Tilga – Uderna – Valguta

Majandus

Vallas asuvad muuhulgas ettevõtted Rõngu Pagar, Rõngu Aed AS, Rõngu Mahl, plastiktoodete valmistaja Promens AS, Waide motell ja palkmajade valmistaja RPM.
Bruno's Dream

"Bruno's Dream" on Iris Murdochi kaheteistkümnes romaan. See ilmus 1969.
Murdoch oli selle raamatuga 1970. aasta Bookeri auhinna nominentides seas.

Sisu

Tegevus toimub Londonis. Peategelane on voodisse aheldatud surev vanamees Bruno. Ta on kaotanud autonoomia, ja mis hullem, tunde, et väärib armastust. Teda hooldab ainult tema väimees Danby, surnud tütre Gweni lesk ja tema ettevõtte pärija. Nad ei taju oma suhet armastusena. Bruno on üsnagi mõistuse juures. Ta piinab end mõtetega minevikust, pojast, kes on temast võõrdunud, rasedast miniast Dianast, keda Bruno ei võtnud omaks ja kes ootamatult suri, ja kõige rohkem oma abikaasast Janiest, kelle ta oli reetnud teise naise Maureeni pärast ja kelle surivoodile ta ei läinud, kartes etteheiteid. Peale mõtete sisustab tema üksindust pisut alkoholi ja margikogu. Teda piinab eelkõige mõte, et temast on saanud koletis, olend, kes ei vääri armastust. Ta huvitus noorena ämblikest, ja tunneb end nüüd ämblikuna, ning tunneb, et kui naine või tütar või minia oleks elus, nad ei armastaks teda. 
Danby toob tema hooldajaks majja Adelaide'i, kelle poolt Bruno kogeb mitteseksuaalset armastust, tunnistades ja aktsepteerides seda imestuse ja tänulikkusega. See, et teda armastati, näitas talle, et teda on võimalik armastada.  Ta pooleldi lootis ja pooleldi taipas, et Janie oli kutsunud ta oma surivoodile selleks, et andestada ja temaga koos olla. Minevik hakkas talle lohutust pakkuma. See võimaldas meeleheite asemel mina pärast aktsepteerida oma süüd.