google/wiki40b huggingface dataset:
Georg von Syburg zu Wischlingen

Georg von Syburg zu Wischlingen (ka Sieburg zu Wisslingen, Sieberg zu Wyschlingen jne) oli Dünaburgi komtuur Liivi sõja alguses ning Liivi ordu mitmekordne saadik Saksa-Rooma riigis aastatel 1554–1561.
Syburgi vanemad olid Jürgen von Syburg zu Wischlingen ja Anna von Plettenberg. Enne 1540. aastat sai temast Liivi ordu liige ja ta õppis 1540. aastatel nii Wittenbergis kui ka Rostockis. Aastatel 1544–1558 oli ta mitmete ordulinnuste linnusekomtuur (Hauskomtur) ning väidetavalt kuulus ta lühikest aega ka Riia toomkapiitlisse, seejärel sai temast aga Dünaburgi komtuur. Kõige rohkem on tema kohta teavet seoses diplomaatilise tegevusega Saksa-Rooma riigis Liivi sõja alguses.
1558. aastal saadeti Syburg Lübeckisse, et ta võtaks kinni Tallinna endise komtuuri Franz von Siegenhoveni, kes ordulossi Christoph von Münchhausenile, isehakanud Taani asehaldurile üle andis ning seejärel Saksamaale pages. See tal siiski ei õnnestunud, sest Taani kuningas kostis Tallinna komtuuri eest ning too sai pakku. Syburg jäi aga Saksamaale edasi ning esindas ordut ka 1559. aasta Augsburgi riigipäeval. Seal otsustati Liivimaale anda suhteliselt ulatuslikku riigiabi: paluda välisvõimude sekkumist, saada tsaarile kiri, et ta sõja Liivimaal lõpetaks ning maksta Liivile 100 000 kuldnat toetusraha. Ehkki reaalne abi jäi väheseks (raha kokku ei saadudki), andis Augsburgi riigipäev Liivimaale lootust Saksa riigi toetusele ning motiveeris ordu iseseisvusmeelset tiiba kuni 1560. aasta augusti sündmusteni (Härgmäe lahing ning Viljandi langemine) iseseisvuspoliitikat ajama. Syburg jäigi aga Saksamaale, kus ta 1561. aastal ostis Liivi ordule kuulunud Bremeni komtuurkonna ja Lübeckis asuva Liivi ordu maja ning müüs need 1564. aastal vastavalt Bremeni ja Lübecki linnale. 1566. aastal ta abiellus ning pärast seda pole ta elukäigust kindlamaid teateid.
Salomon Henningu kroonikale eessõna kirjutanud David Chytraeuse andmetel oli Syburg aga veel 1590. aasta paiku hertsoglik nõunik Jülichis (Jülich-Kleve-Bergi hertsogi juures) ja Blankensteini komandör.
Ka tema vennad Jasper ja Eberhard olid Liivi ordu liikmed.
Kim Aabech

Kim Aabech (sündinud 31. mail 1983 Birkholmi saarel) on taani jalgpallur, Hans Aabechi poeg.
Karmavõlad

Raamatu taustalugu

Pealtnäha on need kolm erinevat lugu. Üks toimub Tiibeti kloostris. Teine suure näljahäda aegsel Iirimaal. Kolmas kuskil siinsamas, mitte eriti ammu. Igas loos on kolm osalist, kes otsivad vastust küsimusele, mis siis tegelikult on armastus ning kust ja mis eesmärgil ta meie ellu tuleb. Miks vahel on tunne, et oled inimest, kellega just lähedaseks said, tundnud juba terve igaviku?
Raamat ilmus esmatrükis järjejutuna ajakirjas Naised 2011. aastal, kuid jäi seal lõpetamata.
"Karmavõlad" on ühtaegu nii romantiline armastuslugu ja samas ka põnevust täis fantaasiaromaan, kulgedes inimsuhete taha jäävates salapärastes saatuseniitides.

Lugu

Raamat räägib algselt noorest ja edukast Irisest, kes kohtab lennukis meest. Mees ei sarnane üldse tema tüübiga, kuid siiski tekib kogu neil naise senist elu pea peale pöörav armulugu. Teine paralleelselt käiv lugu räägib imekaunist mõisahärra sohilapsest Ireen, kes armub vaesesse perepoega. See suvi saab saatuslikuks tervele külale ning hukatuslikuks talle endale. Kolmas lugu rändab ajas veel kaugemale – Tiibetisse, kus noor munk Ikaro on tunnistajaks parima sõbra räpasele saladusele. Tal on vaja teha valik, kas reeta kõik, mida ta pühaks peab või tunnistada endale, mida ta tegelikult ihaldab.  
Raamatu põhiküsimuseks on "Miks sekkub meie ellu saatuslik karma ja kaugele selle lõimed ulatuda võivad?"
2004. aasta suveolümpiamängude olümpiatuli

2004. aasta suveolümpiamängude olümpiatuli oli 2004. aasta suveolümpiamängude olümpiatuli.

Tulesüütamise tseremoonia

Ateena olümpiamängude tuli süüdati 25. märtsil 2004, 1896. aasta suveolümpiamängude avapäeva aastapäeval. Tseremoonia toimus ilma viperusteta. Ülempreestrinna Thalia Prokopiou andis peegli abil päikesekiirtest süüdatud tõrviku üle esimesele kandjale, Kreeka odaviskemeistrile Kostas Gatzioudisele.
Tseremooniast võtsid osa mängude peakorraldaja Gianna Angelopoulos ja Kreeka peaminister Kóstas Karamanlís.

Tule teekond Kreekas

Kreekas kandsid olümpiatuld teiste seas Monaco prints Albert, teivashüppe olümpiavõitja Sergei Bubka ning Hispaania veepallimängija Manuel Estiarte, kes osales kuutel olümpiamängudel.
Olümpiatule jõudmisel Ateenasse 1. aprillil rakendati enneolematuid julgeolekumeetmeid, muu hulgas 1500 politseinikku. Marmorstaadioni ümbrus oli liikluseks suletud. Staadionil süüdati olümpiatule tõrvikust altar. Tugev tuulepuhang kustutas tõrvikus tule, nii et see tuli uuesti süüdata.

Tule teekond maailmas

Kreekast jõudis tuli välja 4. juunil ning rändas 35 päevaga läbi 27 riigi, jõudes esimest korda ka Aafrikasse, Indiasse ja Lõuna-Ameerikasse. Selle teekonna alguses oli esimeseks kandjaks Austraalia jooksja Cathy Freeman, kes süütas 2000. aasta suveolümpiamängude tule. Muu hulgas läbis tõrvik kõik eelmised suveolümpiamängude linnad ning muid rahvusvaheliselt tähtsaid linnu: Sydney, Melbourne'i, Tōkyō, Seouli, Pekingi, New Delhi, Kairo, Kaplinna, Rio de Janeiro, México, Los Angelese, Saint Louise, Atlanta, New Yorgi, Montréali, Antwerpeni, Brüsseli, Amsterdami, Genfi, Lausannei, Pariisi, Londoni, Barcelona, Rooma, Müncheni, Berliini, Stockholmi, Helsingi, Moskva, Kiievi, İstanbuli, Sofia ja Nikosia. ROK-i nõudel lisati 2012. aasta suveolümpiamängude olümpialinnakandidaadud Havanna, Leipzig ja Madrid.
Riigist riiki transporditi tuld spetsiaalse Zeusi-nimelise lennuki (Boeing 747) pardal.
26. juunil oli olümpiatuli Wimbledonis, kus peeti parajasti Wimbledoni turniiri, ja alustas kesktenniseväljakult 48 km pikkust teekonda Londonis. Tulekandjate seas oli ka viiekordne olümpiavõitja, sõudja Steve Redgrave. Tuli jõudis Towerisse, Saint Pauli katedraali ja London Eye juurde ning Trafalgar Square'ile. Õhtul olid kesklinnas pidustused. Olümpiatuli oli Londonis esimest korda pärast 1948. aasta suveolümpiamänge.
Olümpiatule ümbermaailmareis lõppes 8. juulil Küprosel, kust see viidi tagasi Kreekasse.

Tule jõudmine Ateenasse

8. augustil kandis olümpiatuld teiste seas Kreeka jalgpallikoondise sakslasest peatreener Otto Rehhagel. 11. augustil jõudis olümpiatuli Ateena lähistele ning 12. augustil viis 1996. aasta suveolümpiamängudel Atlantas kõrgushüppes hõbemedali võitnud Niki Bakoyiannis selle akropoli. Viimasel teeloleku päeval, 13. augustil, kandsid seda teiste seas modell Naomi Campbell (300 meetrit), kergejõustiklane Carl Lewis ja Jean-Michel Cousteau.
Tule süütas mängude avatseremoonial purjetaja Nikólaos Kaklamanákis.
McDowelli maakond (Põhja-Carolina)

Ajalugu

McDowelli maakond moodustati 1842. aastal Burke'i ja Rutherfordi maakonna osadest. Maakond sai nime Ameerika Ühendriikide Esindajatekoja liikme Joseph McDowelli järgi.
Andreas Kangur

Andreas Kangur (sündinud 11. detsembril 1978 Tartus) on eesti õigusteadlane, endine lapsfilminäitleja.
Kümneaastaselt mängis ta Jüri osa Leida Laiuse filmis "Varastatud kohtumine" (1988) koos Maria Klenskajaga. Ta mängis ka Jüri Sillarti filmis "Noorelt õpitud" (1991).
Lõpetanud 1997. aastal Tartu Mart Reiniku gümnaasiumi, 2001. aastal Tartu Ülikooli õigusteaduskonna ja 2002. aastal kaitsnud magistrikraadi õigusteaduses George Washingtoni Ülikoolis USAs. Magistritöö teema oli "Rules of Evidence in Trials of Suspec­ted Terrorists by Military Commissions".
2011. aastal asus ta õppima doktorantuuri Glasgow' Ülikooli Šotimaal, kus uurimistöö teemaks oli "In Search of a Common Framework for Rules of Evidence in Criminal Trials". Ta kaitses seal doktorikraadi ja töötab Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas õppejõuna, õpetades peamiselt kriminaalmenetlust.
Mustvee lipp

Mustvee lipp on Jõgeva maakonnas asuva Eesti linna Mustvee lipp.
Lipp on kinnitatud 21. juunil 1993.

Lipu kirjeldus

Mustvee lipuks on ristkülikukujuline kangas, mida läbib horisontaalne valge laineline joon, sellest üles jääb sinine ning alla must väli. Lipuväljade laius ülalt alla on vastavalt 4; 1 ja 2 ühikut. Laine sügavus 1/2 ühikut.
Lipu laiuse ja pikkuse suhe on 7:11 ning normaalsuurus 105×165 cm.
Dolichos

Dolichos ehk dolikhos [d'olikhos] ('pikk') oli jooksudistants antiikolümpiamängudel.
Selle pikkus oli 6 või 12 diaulos 't (12 või 24 staadioni).
Distants võeti kasutusele 720 eKr.
Arvo Sarapuu

Arvo Sarapuu (sündinud 26. augustil 1953 Tartus) on Eesti ettevõtja ja poliitik.
Arvo Sarapuu oli Tallinna abilinnapea 2011. aastast kuni tagasi astumiseni 26. mail 2017 seoses korruptsioonikahtlustusega. 25. mail 2017 pidas Kaitsepolitsei Arvo Sarapuu kinni kahtlustuses toimingupiirangu rikkumises eriti suures ulatuses. Sarapuu on ka Eesti Keskerakonna juhatuse liige.

Haridus

Arvo Sarapuu on lõpetanud Tartu 7. Keskkooli 1972 ning Tallinna Polütehnilise Instituudi ökonoomikainsenerina 1988.

Töökäik ja tegevus ühingutes

Sarapuu on töötanud Järva-Jaani kolhoosis töödejuhatajana 1973–1977, Alliku sovhoosi peainsenerina 1977–1980, Paide Remondi- ja Ehitusvalitsuse juhatajana 1980–1985, Paide MEKi juhatajana 1985–1988.
Sarapuu oli Eesti Maapanga juhatuse liige 1997–1998 ja ATKO Grupi juhatuse liige 2001 ning ta on ATKO Grupi nõukogu esimees alates 2001 ja ATKO Õlitööstuse nõukogu esimees alates 2003. Ta on ka AS ATKO Bussiliinid nõukogu liige, AS ATKO Trans nõukogu liige, AS Harjumaa Liinid nõukogu liige, AS Järvamaa Haigla nõukogu liige, AS ATKO Liinid nõukogu liige, AS ATKO Tours nõukogu liige ning AS Järve Bussipark nõukogu liige.

Poliitiline tegevus

Sarapuu oli EKP Paide Rajoonikomitee esimene sekretär 1988–1989 ning Järva maavanem 1989–1997. Ta oli Roosna-Alliku vallavolikogu liige 2005–2007 ning oli XI Riigikogu liige. Aprillis 2011 asus ta tööle Tallinna abilinnapeana. Sarapuu kuulub Eesti Keskerakonda alates 2006, ta on Keskerakonna juhatuse liige.
2015. aastal kandideeris ta Riigikogu valimistel valmisringkonnas nr 3. Ta sai 1662 häält, kuid ei osutunud valituks. 4. detsembril 2016 sai ta Riigikogu juhatuse otsusega alates 5. detsembrist Riigikogu asendusliikmeks kuni 2017. aasta 4. märtsini seoses Rein Ratase volituste peatamisega tema ajutise töövõimetuse tõttu. Sarapuu loobus asendusliikme kohast ning tema asemel sai Riigikogu asendusliikmeks Igor Kravtšenko.

Korruptsioonikahtlused

Alates 2017. a. märtsist on Arvo Sarapuu isikut hakatud meedias tugevalt seostama korruptiivsete tehingute ja meetoditega Tallinna prügiäris. Kahtlusi on asunud uurima ka Riigikogu korruptsioonivastane erikomisjon.

Isiklikku

Arvo Sarapuu abikaasa on endine Paide linnapea Kersti Sarapuu. Neil on viis last.
Karl Aleksander Freimann

Karl Aleksander Freimann (13. september 1896 Laatre vald, Valgamaa – 12. veebruar 1942 Magadan) oli Eesti mereväelane (mereväekapten), 1937–1940 Eesti Vabariigi Merekindluste ülem.

Elukäik

Lõpetas 1914. aastal Tallinna Reaalkooli kaubandusjaoskonna, astus sama aasta juulis vabatahtlikuna Viiburi 85. jalaväepolku teenistusse, kust komandeeriti septembris
Vilno sõjakooli. Lõpetas Vilno sõjakooli sõjaaegsed lipnike kursused ja ülendati lipnikuks 1. veebruaril 1915. a.
Võttis osa  Maailmasõjast polgu noorema ohvitserina, roodu- ja pataljoniülemana, sai põrutada lahingus Oginski kanali juures.
Vabadussõjas teenis vanema ohvitserina tagavarapatareis ja 1. raskesuurtükiväe divisjonis. 1920. a. jaanuaris määrati rannapatarei nr. 6 ülemaks. Hiljem teenis Suurupi ja
Aegna saare komandandina, 2. diviisi staabi ajutise ülemana, Merekindluste ajutise ülemana ja alates 1937. aasta aprillist kuni 1940. aasta märtsini Merekindluste ülemana. 1. aprillist 1940. aastal tema ametikoht nimetati ringi Eesti Vabariigi Merejõudude juhataja abiks merekindluste alal.
Lõpetas 1919. aastal tagavarapatareis korraldatud suurtükiväe kursused ohvitseridele, 1924. aastal alalisväe ohvitseride täienduskursuse
ja 1927. aastal Kõrgema Sõjakooli.
1941. aastal arreteeriti NKVD poolt ja suri Magadanis vangistuses 45-aastaselt.
Kristian Kullamäe

Kristian Kullamäe (sündinud 25. mail 1999) on Eesti profikorvpallur.
Ta mängib Saksa Bundesliga klubis "Rockets Gotha". Ta on 1.95 m pikk. Samuti esindab ta Eesti rahvusvõistkonda rahvusvahelistel võistlustel.
Ehituse Teadusliku Uurimise Instituut

Ehituse Teadusliku Uurimise Instituut (lühend ETUI või Ehituse TUI) oli aastatel 1946–2000 tegutsenud asutus. 
ETUI asutati 1946, kuid tööle hakkas 1947. aastal Tallinnas nimega Eesti NSV Teaduste Akadeemia Ehituse ja Arhitektuuri Instituut. Aastal 1952 nimetati see ümber Ehituse ja Ehitusmaterjalide Instituudiks. Aastatel 1963–1988 oli ETUI Eesti NSV Ministrite Nõukogu alluvuses; seejärel 1988–2000 allus Eesti Ehitusministeeriumile.
ETUI peamised töösuunad olid põlevkivituhkbetoonidest ehitusdetailide tehnoloogia, püsivus ja kasutamistingimused, sisepingete ja deformatsioonide määramine betoon- ja raudbetoonkonstruktsioonides, vabariigi asulastiku rekonstrueerimine ning matemaatiliste meetodite rakendamine ehitustegevuse juhtimises. 1969. aastal oli instituudis 152 töötajat, neist 52 teadustöötajat.
Pärast ETUI tegevuse lõpetamist 2000. aastal asutas osa töötajaid osaühingu ETUI BetonTEST.
Neeme Punder

Tegevus

Tegutsenud aastaid varajase muusika ansambli Hortus Musicus solistina. Juhendab varajase muusika interpretatsiooni kursust Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias. Neeme Punder on tuntud ka kaasaegse muusika interpreteerijana ja paljude eesti heliloojate teoste esmaesitajana (Peeter Vähi, Galina Grigorjeva, René Eespere, Helena Tulve, Toivo Tulev jt), ta on ka nüüdismuusikaansambli Reval Ensemble liige.

Isiklikku

Tema vend on Meelis Punder.
Viimsi segakoor

Viimsi segakoor (ka segakoor Viimsi) on Harju maakonnas Viimsi vallas Viimsis tegutsev segakoor. Koori dirigent on Vaike Sarn ja koorivanem on Marko Laving.
Koor asutati 1982.
Koor on osalenud muu hulgas üldlaulupidudel.
Koor harjutab Viimsi Huvikeskuses.
Paadla mõis

Paadla mõis (saksa keeles Padel) oli rüütlimõis Kärla kihelkonnas Saaremaal.
Mõisast on teateid alates 16. sajandi keskpaigast.
USA Neitsisaarte lipp

Ühendriikide Neitsisaarte lipp on USA inkorporeerimata ala Ühendriikide Neitsisaarte ametlik lipp.
Lipp võeti ametlikult kasutusele 17. mail 1921.
Valgel kangal on kujutatud USA lihtsustatud vappi ning tähti V ja I (nime Virgin Islands esitähed). Kolm noolt, mida kotkas jalaga hoiab sümboliseerivad kolme saart: Saint Croix, Saint Thomas ja Saint John.
Tõnu Lauk

Tõnu Lauk (sündinud 5. juunil 1938 Tallinnas) on eesti metallikunstnik ja falerist.

Õpingud ja töökäik

Tõnu Lauk lõpetas 1958. aastal Tallinna 1. Keskkooli ja 1966. aastal kiitusega hinnatud diplomitööga cum laude Eesti Riikliku Kunstiinstituudi.
1966–1969 oli ta Paide Rajoonidevahelise Koduloomuuseumi direktor. 1969–1972 oli Tõnu Lauk Tallinnas Kunstitoodete Kombinaadi metalliehistööateljee kunstiline juht. 1972–1978 töötas ta õppejõuna Eesti Riiklikus Kunstiinstituudis. Hiljem on ta töötanud Tallinna Arsis ning 1995. aastast Ars-Juveelis.
Aastast 1980 kuulub ta Eesti Kunstnike Liitu.

Looming

Tõnu Laugu kujundatud ja teostatud on arvukad Tallinna vanalinnas ja ning mujal Eestis asuvad sepised, muuhulgas restorani Nord kaksiktuulelipp ja rõduvõre (1973), Tallinnas Vana turg 1 asuva pakkhoone kaks tuulelippu (1989) ja Lühikese jala trepikäsipuu (1991), Soome firma Puolimatka Kirkkonummi õues asuvad tulepajad (1984) ning Rakvere linnuse õuevalgustid, sisevalgustid ja väravad.
Rida 1971–88 loodud suurejoonelisi sepiseid on valminud koostöös Heino Mülleriga. Muuhulgas valmis Laugu ja Mülleri ühistööna Tallinna Suur-Karja 8 hoone sepisvärav (1979), Pirita kloostri sepistatud väravad (1980), Lühike jalg 9 akna- ja väravavõred (1983), Niguliste kiriku Antoniuse kabeli väravate võred (1982), Edise mõisa Valge Hobu trahteri sepised (1982), Karja Keldri interjöörisepised (1972), Karika baari interjöörisepised (1978), Soome firma Puolimatka Kirkkonummi nõupidamissaali valgustid (1984) ning Narva Hermanni kindluse valgustid ja kaminad (1986).
Tõnu Laugu loodud on filmis "Viimne reliikvia" kasutatud kostüümide metallist valmistatud detailid, muuhulgas sõjasulaste rõivaste pandlad ning Ivo Schenkenbergi kiiver ja turvis.
Eesti taasiseseisvumise järel on Tõnu Lauk kujundanud teenete- ja ametimärke. Tema kavandatud on ka vehklemisturniiri Tallinna Mõõk püsiauhinnad.
Tõnu Lauk on koostanud, kujundanud ja teostanud ajaloolise tarbekunsti näitusi.
Ta on uurinud Ruhnu etnograafilist ainest ja asutanud saarele talumuuseumi.
Tõnu Lauk tegeleb faleristikaga ja ta on tunnustatud koolilõpumärkide asjatundja.

Isiklikku

Tõnu Laugu abikaasa on maali- ja polükroomse puidu restauraator Ene Tromp. Tõnu Laugul on eelmisest abielust sisearhitekt Malle Lauguga neli last. Tema tütar on näitleja Katariina Unt.
Ta on Üliõpilasselts Liivika liige.
Arnold Harju

Arnold Harju (24. veebruar 1902 Rogosi vald, Võrumaa – 20. jaanuar 1982 Mõisaküla) oli eesti advokaat.
Ta lõpetas aastal 1923 Võru Rahvahariduse Seltsi Poeglaste Gümnaasiumi. Õppis aastatel 1923–1927 Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas, mille lõpetas cum laude.
Osales Vabadussõjas, 1927–1930 oli notari abi, 1930–1936 vandeadvokaat Vidrik Kakko abi Võrus, 1936–1941 samas vandeadvokaat, 1945–1966 Abja linavabriku plaaniosakonna juhataja.
Hellamaa rahu

Hellamaa rahu on Hiiu maakonnas Hari kurgus asuv saar (rahu). Rahu pindala on 17,8 hektarit ja rannajoone pikkus 2,6 kilomeetrit.
Hiiumaa rannikul asuv Tähva nina jääb rahust 800 meetri kaugusele. Rahu on pikliku kujuga, madala pinnamoega ja rohttaimestikuga.
Rahu kuulub Väinamere hoiualasse ja on looduskaitse all.
Saare koordinaadid on 58° 57′ N, 22° 58′ E.
Põltsamaa vana Niguliste kirik

Põltsamaa vana Niguliste kirik oli keskajal ehitatud kirik praeguses Põltsamaal Jõgeva maakonnas.

Ajalugu

Esimene preester tollases Mõhu maakonnas on teada aastast 1234. Arvatavasti oli esimene kirik ehitatud puidust, selle asukoht pole praegu teada. Esimene kivikirik kerkis Põltsamaale arvatavasti juba 13. ja 14. sajandi vahetusel ning see paiknes Põltsamaa jõe vasakul kaldal.
On tõenäoline, et Põltsamaa Niguliste kirik sarnanes Järvamaa kirikutega, sest kiriku asukohast on leitud võlvikonsool lamereljeefse kaksiknäoga, mis sarnaneb väga Türi kiriku samalaadse keskaegse raiddetailiga.
Kirikuhoone hävis 17. sajandi alguses Poola-Rootsi sõjas. Kuni 1633. aastani tegutses kirik praegu teadmata asukohaga puithoones, aastast 1633 hakati kohandama kirikuks linnuse kaguküljes asuvat endist värava- või laohoonet, millest hiljem sai Põltsamaa uus Niguliste kirik.
Kiriku ümber oli Põltsamaa kesk- ja uusaegne kalmistu, kuhu maeti arvatavasti veel kuni 1773. aastani.
Oskar Loorits

Oskar Loorits (9. november 1900 Suure-Kõpu vald – 12. detsember 1961 Uppsala) oli eesti usundiloolane ja folklorist.

Elukäik

Ta õppis Supsi ministeeriumikoolis, Kõpu kihelkonnakoolis ja 1914–17 Tartu Aleksandri gümnaasiumis.
Osales Viljandi kooliõpilaste pataljoni koosseisus Vabadussõjas.
1919–22 Tartu ülikoolis, mille lõpetas keeleteaduse magistrina.
1919. aasta sügisemestril liitus Eesti Üliõpilaste Seltsiga, kust lahkus aasta hiljem ja pärast EYS Veljesto asutamist.
Alates 1920. aastast hakkas ta käima Kuramaal, esialgu prof. Lauri Kettuse abilisena. Juba esimesel ekspeditsioonil õppis ta ära liivi keele ja sai liivlastelt nime Vāldapǟ, mida ta hiljem kasutas kirjandusliku pseudonüümina liivikeelseid luuletusi avaldades. 1926 kaitses Oskar Loorits Tartu Ülikoolis doktoritöö liivi rahva usundist. Ta võitles ägedalt liivlaste õiguste eest ja käis Kuramaa liivlaste juures pidevalt kuni 1937. aastani, mil Läti Vabariigi valitsus võttis temalt õiguse Lätimaale siseneda.
1927 asutas Oskar Loorits Eesti Rahvaluule Arhiivi ja sai selle juhatajaks. Ta tõi tagasi Jakob Hurda 162-köitelise vanavarakogu, mida oli alates 1907. aastast hoitud Helsingis Soome Kirjanduse Seltsis, ja hakkas seejärel koondama kõiki varasemaid rahvaluulekogusid.
1927–37 oli Tartu Ülikoolis rahvaluule eradotsent ja alates 1938. aastast dotsent.
1925 valiti ta Soome Kirjanduse Seltsi ja 1933 Soome-Ugri Seltsi kirjavahetajaliikmeks, 1938 Kalevala Seltsi välisliikmeks.
1938 nimetati ta Eesti Teaduste Akadeemia liikmeks.
5. veebruaril 1938 peetud kõnes nõudis ta kõigi Eesti üliõpilasorganisatsioonide sulgemist.
Saksa okupatsiooni ajal saadeti Oskar Loorits Tartust välja. 1944 emigreerus ta Rootsi, võttes kaasa hulga materjale, mille põhjal sai paguluses uurimistööd jätkata. Kuni surmani 1961 töötas Oskar Loorits teadurina Uppsala Ülikooli murde- ja rahvaluulearhiivis.

Isiklikku

Oskar Looritsa vanemad olid Andres Loorits ja Liisa Loorits, neiupõlvenimega Leesment. Oskar Loorits abiellus 1927 Hiiumaalt pärit Ellen Espenbergiga (1907–1991). Oskar Looritsa vend oli Aleksander Loorits. 
Hellar Grabbi väitel oli Looritsa poeg Ülo Koit.
Tömbiõiene luga

Tömbiõiene luga (Juncus subnodulosus) on loaliste sugukonda kuuluv taimeliik.
Ta on Eestis arvatud II kaitsekategooriasse (seisuga 2012).
Heinrich Bauer

Elukäik

Heinrich Bauer sündis Paides vana kalendri järgi 30. juulil 1874 Paide kaupmehe ja endise mõisavalitseja pojana. Lõpetas aastal 1896 Tallinna Nikolai I Gümnaasiumi. Õppis 1896–1900 Tartu ülikooli ajaloo-keeleteaduskonnas, mille lõpetas aastal 1900 cand. hist. kraadiga, pälvides väitekirja eest kuldauraha. Üliõpilasena sooritas ta 1897. aastal saksa keele ülemkooliõpetaja kutseeksami. Oli seejärel Hugo Treffneri Eragümnaasiumi saksa keele ja ajaloo õpetaja (1898–1903).
Aastatel 1905–1906 täiendas Bauer end Saksamaal ja Šveitsis. Oli Varssavi I reaalkooli õpetaja ja kõrgemate pedagoogiliste naiskursuste lektor (1903–1906) ning 1906–1911 ülemkooliõpetaja Tallinna Nikolai I Gümnaasiumis.
1911. aastal sai Tallinna Tütarlaste Kommertskooli (Kommertsgümnaasiumi) direktoriks. Töötas 1919–1927 Tallinna linna 29. algkooli direktorina. Osales Vabadussõjas (1918–1920) ning oli kaks aastat Eesti Vabariigi haridusminister Konstantin Pätsi esimeses valitsuses (1921–1922). Kuulus 1923–1926 Riigikogu II koosseisu Kristliku Rahvaerakonna rühmas.

Ühiskondlik tegevus

Palju jõudu pühendas Bauer rahvahariduse alasele ja seltskondlike organisatsioonide tööle. Ta oli Eestimaa Rahvahariduse Seltsi abiesimees (1906), Eesti Lastekasvatuse Seltsi asutaja ja juhataja (1907–1927), Korporatsiooni Fraternitas Estica asutajaliige (1907) ning 12 aastat Tallinna linnavolikogu liige. Heinrich Bauer oli Eesti Punase Risti asutajaid, abiesimees ning sanatooriumite ja varjupaikade osakonna juhataja; nende teenete eest anti talle 1920. aastal Vabadusristi III liigi 2. järk.
Bauer avaldas ajakirjanduses juhtkirju ja haridusartikleid. Toimetas kooliraamatuid, eriti Saksa autorite väljaandeid Eesti koolidele.

Isiklikku

Tema tädipoeg Friedrich Wilhelm Ederberg oli Kaarma ja Kambja koguduse õpetaja.
Samuel Morse

Samuel Finley Breese Morse (27. aprill 1791 Charlestown, tänapäeva Boston – 2. aprill 1872 New York) oli Ameerika Ühendriikide leiutaja ja maalikunstnik.
Tema tuntumad leiutised on juhtmeta elektromagnetiline telegraaf (1836) ja morsetähestik (1838).
Sajandi keskel oli Morse katoliikluse ja immigratsiooni vastase liikumise juht. 1836 kandideeris ta New Yorgi linnapeaks immigratsioonivastase Nativistliku Partei kandidaadina, aga kogus üksnes 1496 häält. Kui ta külastas Roomat, keeldus ta paavsti juuresolekul pead paljastamast, mispeale Šveitsi kaardiväelased tema juurde ruttasid ja tal mütsi peast maha lõid. Morse püüdis ühendada protestante katoliiklaste vastu, soovis keelata katoliiklastel riigiametnikena töötamise ja piirata sisserännet katoliiklikest maadest. Tema vend Sidney oli New Yorgi ajalehe Observer toimetaja ja tänu sellele sai Morse seal avaldada mitu kirja, kus ta kutsus inimesi üles võitlema ähvardava katoliiklusega. Neid artikleid avaldati korduvalt teisteski ajalehtedes. Muu hulgas uskus Morse, et Austria-Ungari valitsus ja katoliiklikud abiorganisatsioonid toetavad katoliiklaste immigratsiooni USA-sse, et saada see oma kontrolli alla.

Tunnustused

Samuel Finley Breese Morse valiti 1848. aastal Ameerika Filosoofiaseltsi liikmeks.

Isiklikku

Morse oli kaks korda abielus. 29. septembril 1819 abiellus ta New Hampshire'is Concordis Lucretia Pickering Walkeriga. Abielust sündis kolm last: Susan (1819), Charles (1823) ja James (1825). Pärast kolmanda lapse sündi suri Lucretia 7. veebruaril 1825. Seejärel abiellus Morse 10. augustil 1848 New Yorgi osariigis Uticas Sarah Elizabeth Griswoldiga. Sellest abielust sündis neli last: Samuel (1849), Cornelia (1851), William (1853) ja Edward (1857).