google/wiki40b huggingface dataset:
Püskumadal

Püskumadal (ka Piskumadal) on Saare maakonnas Saaremaa vallas Vilsandi rahvuspargis Atla lahes asuv 0,58 hektari suurune saar (madal). Saare rannajoone pikkus on 328 meetrit.
Saare koordinaadid on 58° 19′ N, 21° 50′ E. Saar asub 300 meetrit Aherahust lõunas, on pikliku kujuga ja liivase pinnamoega. Saarel esineb rohttaimestikku.
Eesti rahvusloom

Eesti rahvusloomaks kuulutati 2018. aasta aprillis erinevate loodushoiu ja kultuuriga seotud asutuste ja ühenduste koostöös hunt. Eesti looduses elab umbes 200 isendit.
Hunt on eesti rahvapärimuse populaarseimaid loomi, tema kohta on rahvasuust kirja pandud üle 500 nime ja arvukalt rahvajutte. Hunt sümbolliigina aitab kaasa metsikute ja puutumatute loodusmaastike väärtustamisele, kuna susi on tervikliku ökosüsteemi üks indikaatorliike. Eestlased kutsuvad enda rabasid ja suuremaid metsamassiive tabavalt hundimaastikeks.
Osava kütina on hunt kontrolli all hoidnud suurte rohusööjate arvukust ja kujundanud seeläbi kaudselt ka soome-ugri maastike metsarohket välisilmet. Ta on olnud meie raba- ja metsamaastike valitsejaks sadu ja tuhandeid aastaid. Samavõrra oluliseks on hunt tõusnud ka meie esivanemate keele- ja meeleruumis. Kui tekitada pingerida, millised metsloomad on rahvapärimuses esiplaanil, siis hõivab ülekaalukalt esikoha hunt.
Hunt on väga hea vastupidavusega, sitke ja äärmiselt nutikas. Hunt on ellujääja. Ta on julge oma pere ja territooriumi kaitsmisel teiste huntide eest. Hundid hindavad privaatsust ‒ tahavad, et neid rahule jäetaks. Hundid austavad oma vanemaid ja armastavad oma peret. Hunt on karismaatiline. Need kõik on põhjused, miks hunt sobib rahvusloomana Eestit ja eestlasi sümboliseerima.
Hundi kui rahvuslooma poolt räägib ka tõsiasi, et siiani ei ole meie rahvusmärkide hulka arvatud ühtegi metsaga seotud liiki. Suitsupääsuke, rukkilill ja pääsusaba seostuvad eeskätt põllundusliku talupojakultuuriga, rahvuskala räim ja rahvuskiviks valitud paekivi merega. Nii oleks hundi rolliks rahvusliku sümbolina tasakaalu loomine põllu- ja metsaelu vahel, mis on kujundanud eesti kultuuri olemusliku palge pikkade sajandite vältel.
Laiuse kihelkond

Laiuse kihelkonna külad

Alavere, Altküla, Altvälja, Eha, Ellakvere, Endla, Eristvere, Jõgeva, Kaasiku, Kaasikutaguse, Kaave, Kaera, Kalju (Ripuka), Kantküla, Kasevere, Kasvandiku, Kaude, Kemba, Kirikuküla, Kirivere, Kivijärve, Kodismaa, Koidu, Kurista, Kõola, Kärde, Küüravälja, Laiusevälja, Leedi, Lehtmetsa, Lemuvere, Liivoja, Lõpe, Metsaküla (Altmetsa), Mõisaküla, Mõisamaa (Jõgeva), Mõisamaa (Leedi), Mäeküla, Nukelise, Oonurme, Otiaru, Paduvere, Painküla, Pakaste, Palupere, Pedasi, Pedja (Pädeküla), Raaduvere, Rava, Reastvere, Ristimetsa, Rohe, Rääbise, Sadala, Saksamaa, Siimusti, Teilma, Tirma, Tislari, Tuimõisa, Tähkvere, Vaheküla, Vaimastvere, Vanatänava, Veneküla, Vilina, Villakvere, Viruvere, Võduvere, Võikvere, Väljaotsa, Õuna

Seltsid ja ühistegevus

Laiuse kihelkond oli rikas oma kultuurielu poolest. Laiusel tegutsesid oma laulukoor, puhkpilliorkester, näitering ja viiulikoor.
1827 peeti Laiusel esimene meeskoorikontsert.
1831 peeti esimene segakoorikontsert.
1832 asutati Laiuse Piibliselts, mille eesmärk oli pühakirja raamatute levitamine.
1849 asutati lugemisselts, mis oli Laiuse raamatukogu eelkäija.
1876 toimus Laiusel esimene eestlaste võimlemis- ehk turnipidu, mille korraldas kihelkonnakooli õpetaja Jüri Soo.
1892 asutati karskusselts Püüe, millel oli hiljem oluline roll kohaliku kultuurielu edendamisel.
1901 asutati Laiuse Põllumeeste Selts.
1903 asutati Laiuse Vabatahtliku Tuletõrje Selts.

Kooliharidus

Laiuse kool on üks vanemaid Eestis. Juba 1670. aastast on teada Laiuse kiriku juures tegutsev kool, mille rajajaks olnud kirikuõpetaja Reiner Brocmann. Brocmanni naise vend oli eestikeelse hariduse alusepanija Bengt Gottfried Forselius. 1692. aastal töötas Laiuse kiriku juures koguni kaks kooli – üks poiste, teine tüdrukute tarbeks.
1822. aastal avati Sootaga külas Laiuse kihelkonnakool, mis on tänapäeva Laiuse Põhikooli otsene eelkäija. Kihelkonnakooli esimene õpetaja oli köster Ludvig Nieländer, kes töötas koolis 1834. aastani.

Kihelkonna alad tänapäeval

Tänapäevase haldusjaotuse järgi jäävad kunagise kihelkonna maad pea täielikult Jõgeva maakonna Jõgeva valla koosseisu, vaid Villakvere küla kihelkonna põhjatipus jääb nüüdisajal Lääne-Virumaale Väike-Maarja valda.
Maarten Stekelenburg

Koondisekarjäär

Oma esimese mängu Hollandi koondises pidas Stekelenburg 3. septembril 2004, mil 3:0 alistati Liechtensteini jalgpallikoondis.
2006. aasta MM-iks, mis toimus Saksamaal, kutsus peatreener Marco van Basten Stekelenburgi koondisse, aga ta ei osalenud ainsaski kohtumises, sest kõigis Hollandi mängudes seisis algusest lõpuni väravas Edwin van der Sar. Holland jäi kahe võidu ja viigiga alagrupis Argentina jalgpallikoondise järel teiseks, kaotas siis 0:1 Portugali jalgpallikoondisele ja langes välja.
2008. aasta EM-il Šveitsis oli Stekelenburg samuti van der Sari varuväravavaht. Pärast seda, kui Holland oli kahe võiduga edasipääsu alagrupist taganud, saatis van Basten viimaseks alagrupimänguks Rumeenia jalgpallikoondise vastu platsile teise koondise, sealhulgas Stekelenburgi. Holland võitis ikkagi 2:0. Veerandfinaalis kaotas Holland lisaajal Venemaa jalgpallikoondisele 1:3.
2008. aasta septembris sõprusmängus Austraalia jalgpallikoondise vastu sai Stekelenburg pärast 44 minutit punase kaardi. Ta oli läbi aegade esimene väravavaht, kes Hollandi jalgpallikoondises mängides sai punase kaardi.
Pärast seda, kui van der Sar oli loobunud esindamast Hollandi koondist, sai Stekelenburg koondise esiväravavahiks. 2010. aasta MM-il Lõuna-Aafrikas kaitses ta Hollandi väravat kõigis mängudes. Alagrupi lõpetas Holland täiseduga, alistades Taani jalgpallikoondise 2:0, Jaapani jalgpallikoondise 1:0 ja Kameruni jalgpallikoondise 2:1. Seejärel alistas Holland 2:1 Slovakkia jalgpallikoondise, kuid Stekelenburg teenis 3. üleminutil kollase kaardi ja järgnes penalti, mille Slovakkia realiseeris. Veerandfinaalis alistas Holland Brasiilia jalgpallikoondise 2:1 ja poolfinaalis Uruguay jalgpallikoondise 3:2, kuid kaotas finaalis lisaajal Hispaania jalgpallikoondisele lisaajal 0:1.
Bihar

Haldusjaotus

Osariik jaguneb 38 ringkonnaks, mis rühmitatakse 9 jaotiseks.
Kristjan Raua monument

Kristjan Raua monument on 1968. aastal Tallinna kesklinnas Hirveparki püstitatud monument kunstnik Kristjan Rauale.
Monumendi skulptor on Kalju Reitel, arhitekt Eha Reitel. Seda peetakse Kalju Reiteli üheks paremaks tööks.
Monumendil on kujutatud stseene Kristjan Raua illustratsioonidest Eesti rahvuseeposele "Kalevipoeg", samuti on selle fassaadil kunstniku nimi, eluaastad ja tsitaat:
 
„KUNST ON ELU
TIHENDATUD

PUHASTATUD ELU

AINULT SEE KUNST

ON ÜRGJÕULINE MIS

LUUAKSE ISIKUTE LÄBI

KES OMA KAHE JALAGA

SEISAVAD RAHVA SEAS

ILU EI VANANE IIALGI

KÕIK PÕLVED

KUMMARDAVAD TEMA EES“
Põllurull

Põllurull ehk maarull on künnijärgse põllu rullimiseks ning külvijärgse põllu tihendamiseks mõeldud tööriist.
Raske rull tagas mullakamakate purustamise ja tasandamise. Vanimad põllurullid olid raamita ja siledast puust kerega. Hiljem, 20. sajandi algul kasutati Eestis ka raamiga ja istmekohaga keerulisemaid põllurulle.
Saint-Gervais-Saint-Protais' kirik

Ajalugu

Selle kiriku praeguses asukohas olevat varasemat kirikut on mainitud juba 4. sajandil. Praeguse kiriku eelkäija seisis praeguses kohas aastatel 1212–1420.
Gervasiuse ja Protasiuse kirikut hakati ehitama 1494. Kiriku interjöör on gooti stiilis. Ehitus lõpetati 17. sajandil. 1620 valmis kiriku fassaad, mille põhilised autorid on arhitektid Salomon de Brosse (1571–1626) ja Clément Métezeau (1581–1652). Kirik on pühitsetud märtritest pühakute Gervasiuse ja Protasiuse auks. Vanasti oli kirikus aukoht veinikaupmeeste vennaskonna liikmetele.
Selles kirikus on üle kahe sajandi, alates 1653, töötanud organistidena Couperinide perekond. Seda märgib kirikus olev mälestustahvel. On säilinud orel, millel mängisid Louis ja François Couperin. Oreli ehitas Pierre Thierry 1649–1650. Franςois-Henri Clicquot rekonstrueeris oreli 1758. Orelit on küll mitu korda remonditud, kuid alles on oreli algne prospekt ja dispositsioon.
Esimese maailmasõja ajal 29. märtsil 1918 tulistasid Saksa väed Pariisi Keiser Wilhelmi kahurist (Kaiser Wilhelm Geschütz). Üks mürskudest langes kirikule, purustades katuse ning tappes 88 ja haavates 68 inimest. Ohvrite arv oli suur sellepärast, et parajasti toimus kirikus jumalateenistus. See oli kõige ohvriterohkem õnnetus Pariisi pommitamise ajal 1918. aastal.

Muud

Kiriku ääres on François Mironi tänav (Rue François Miron), millel asuvad kaks Pariisi vanimat säilinud maja, number 11 ja 13. Tõenäoliselt pärinevad nad 14. sajandist.
Kiriku ees olevat Püha Gelasiuse väljakut (Place Saint-Gervais) tunti sajandeid Jalaka ristteena, sest keskajal kasvas selle keskel suur jalakas. Ümbruskonna elanikud vahetasid sellel väljakul raha. Sellest jalakast on säilinud palju keskaegseid pilte.
Gervasiuse ja Protasiuse kirik asub metroojaamade Hôtel de Ville ja Pont Marie lähedal. Sinna saab sõita metrooliinidega number 1, 7 ja 11.
Märdi linnamägi

Märdi linnamägi ehk Kõrgemägi on muinaseestlaste linnamägi Valga maakonnas Otepää vallas Väikse Emajõe ääres Ala-Trommi turismitalu lähistel.

Muistise kirjeldus

2010. aastal Andres Vindi avastatud ja 2011. aastal arheoloogiliste kaevamiste käigus läbi uuritud linnamägi asub järskude nõlvadega künkal. Muinaslinnus oli kaitstud 25 m pikkuse liivast valliga ja puitkonstruktsioonidega. Kultuurikihi puudumine viitab muinaslinnuse vähesele kasutusele.
Jääretk

Sõjaline olukord Läänemerel

Pärast Venemaa Nõukogude Vabariigi välisasjade rahvakomissari Lev Trotski poolt venitamistaktikaga läbiviidud läbirääkimiste katkemist Brest-Litovskis, kuulutas Saksa Keisririigi Sõjavägede ülemjuhatus vaherahu lõppenuks ning alustas 18. veebruaril 1918 täiemahulist pealetungi Saksa-Vene rindel (Idarindel), mille tulemusena vallutasid Saksa Keisririigi 8. armee väeosad 25. veebruariks Liivimaa põhjaosa ja Eestimaa.
Kuna pärast eelneva sõjategevuse käigus Läti okupeerimist ning Läti sadamate kaotamist oli Venemaa laevastik koondatud Tallinna ja Paldiski sõjasadamasse, siis oli sinna koondunud 62 laevastikualust, millest väärtuslikumad olid 5 ristlejat ning 17 erineva klassi allveelaeva.

Vastuolud juhtkonnas

Eirates Venemaa SFNV Rahvakomissaride Nõukogu korraldust laevastiku uputamise kohta, käskis Balti Merejõudude ülem (natšmorsi) Aleksei Štšastnõi evakueerida Balti laevastiku Tallinna sõjasadamas olnud sõjalaevastik pealetungivate Saksa Keisririigi vägede eest üle osaliselt jäätunud Soome lahe Helsingisse ja sealt Kroonlinna.

Laevastiku evakueerimine

21. veebruari l918. aastal lähenesid Tallinnale esimesed Saksa eelväed ning 22. veebruaril andis Tsentrobalt üldise evakueerimiskorralduse kogu allesjäänud laevastikule, mida juhatas vastavalt korraldusele Boriss Žerve (Peeter Suure Merekindluse Mereäärse kaitsepiirkonna suurtükiväe ja kaitse ülem) ning Merekindluse staabiülem B. Lovenets (Б. В. Ловенец).
22. veebruaril toimetas jäälõhkuja Jermak (Ермак) kahe reisiga Helsingisse evakueeritavaid varasid, abilaeva ning 2 allveelaeva, koos temaga liikus omal jõul ka allveelaev Jaguar; allveealev Tur, millel viis meeskonnaliiget ilma ohvitserideta, aga puksiiris.
23. veebruari hommikul väljus sadamast jäälõhkuja Volõnets koos miinitraaleriga Ural (Урал), 3 abilaeva ning päästelaevaga Volhov (Волхов) veel 2 allveelaeva. Selle transpordi käigus puksiiri Germanmark (Германмарк) poolt järelveetav allveelaev Jedinorog ('ükssarv') uppus Soome lahte, kuna asus enne Saksa vägede pealetungi remondidokis ning remont ei olnud enne evakuatsiooni lõpule viidud.
24. veebruaril lahkusid Tallinna reidilt  ristlejad Oleg (Олег), Bajan (Баян), Bogatõr (Богатырь), transportlaev  Jevropa (Европа) ning 2 allveelaeva Tigr ja Kuguar.
Helsingisse ei jõutud evakueerida allveelaevu Draakon, Kaiman ja Krokodill, Beluuga, Peskar, Sterljad ja Štšuka. Transportlaevadest jäid evakueerimata Svjatoi Nikolai (Святой Николай), millel oli AG-tüüpi allveelaevade – 4. Allveelaevade divisjoni vara, puksiir Grenen (Гренен) ning Vene-Balti laevaehitustehase ujuvremonditöökoda. Kõik need sattusid Saksa vägede kätte.

1. järgu kapteni Štšastnõi saatus

Kohe pärast edukalt lõppenud laevastiku päästmist Štšastnõi arreteeriti ja anti "ametialase kuriteo ja revolutsioonivastaste tegude" eest kohtu alla. Ülevenemaalise Kesktäitevkomitee juures asuva Revolutsioonilise Tribunali langetatud karistus – mahalaskmine – oli esimene kohtulikult vormistatud surmanuhtlus Nõukogude Venemaal.
Hoplomachus

Hoplomachus (mitmuses hoplomachi; tõlkes 'soomustatud võitleja') oli Vana-Rooma gladiaator. Nimetus tuli Vana-Kreeka raskerelvastusega jalaväelase hopliidi nimetusest, kes oli Vana-Rooma leegionäride vastane ja selle gladiaatori eelkäija.

Relvastus

Ta kandis Vana-Kreeka stiilis kõrgete sulgedega kiivrit ning väikest ümarat metallist, enamasti pronksist kilpi erinevalt hopliitidest, kellel oli suur ja raske kilp. Kaitsevarustuseks olid veel mõõgakätt kaitsev turvis manica ning tepitud või metallist reie- ja säärekaitse. Hoplomachus kasutas ründerelvadena torkeoda ja lühikest mõõka, lisaks oli varustuses pistoda.

Võitlus areenil

Hoplomachuse vastaseks võitlusareenidel oli põhiliselt raskerelvastust kandev gladiaator murmillo, kelle relvastus sarnanes Vana-Rooma leegionäride omaga. Nende kahe gladiaatori võitlus sümboliseeris Vana-Rooma leegionide lahinguid Kreekas ja hellenistlikus Idas.  Hoplomachus oli kergemalt soomustatud võitleja, kes suutis kiirelt ümber vastase liikuda. Lisaks oli ta eeliseks torkeoda kasutamise võimalus, mis vastasel puudus. Mõnikord oli Hoplomachuse vastaseks traaklane, kes oli samuti kergegladiaator.
Päikese puiestee

Päikese puiestee on tänav Tallinnas Nõmme linnaosas Pääsküla asumis.
Tänav sai nime 13. novembril 1925.
Varem kandis nime Petrovski prospekt.
Steven Chu

Steven Chu (sündinud 28. veebruaril 1948 Saint Louises Missouris) on Ameerika Ühendriikide füüsik ja riigitegelane, Nobeli auhinna laureaat.
Steven Chu pälvis 1997. aastal Nobeli füüsikaauhinna koos Claude Cohen-Tannoudji ja William Phillipsiga aatomite laserkülmutuse uurimise eest. Ta on tuntud kui kliimamuutuse asjatundja, kes on töötanud kaua aega taastuvate energiaallikate arendamise alal.
Ta oli Barack Obama valitsuse energiaminister alates 21. jaanuarist 2009 kuni 22. aprillini 2013.
Ta on õppinud Rochesteri Ülikoolis ja California Ülikoolis Berkeleys, kus kaitses 1976 doktorikraadi. 1987. aastast oli ta Stanfordi Ülikooli professor. Alates 2004. aastast oli ta Lawrence Berkeley Riikliku Laboratooriumi direktor.
Nestori Kaasalainen

Isiklikku

Tema vend Väinö Kaasalainen oli aastal 1944 Teine teede- ja avalike tööde minister Edwin Linkomiehe valitsuses.
Jonava

Ajalugu

Linn on rajatud 18. sajandil. Selle rajas Skaruliai mõisa omanik Dominik Kossakowski, pärimuse kohaselt kasutas ümbruskonna rahvas seda paika jaanipäeva tähistamiseks (leedu jonienė) ja jaanitule tegemiseks, sellest tulenevat ka asula nimi. Aastal 1729 läbi viidud rahvaloenduse kohaselt olid kõik alevi elanikud juudid. 
Aastal 1835 rajati sinna postijaam. Aastal 1838 hakkas asulat läbima telegraafiliin (alguses optiline, pärastpoole elektromagnetiline). Linnaõigused sai 1864. aastal. Aastal 1871 hakkas linna läbima Liibavi-Romno raudtee. Aastal 1893 püstitati linna esimene veski. Järgmisel aastal põles linn maha, see ehitati uuesti üles korrapärase planeeringuga asulana. Tulekahju laastas linna ka aastal 1905, mil põles raudteejaama ümbruskond.
Aastal 1912 avati linnas tikuvabrik. 14. augustil 1941 hukkasid saksa okupatsiooniväed 552 Jonava juuti, kokku hukati 2108 linna elanikku. Aastal 1946 kohandati tikuvabrik ümber mööblivabrikuks. Aastal 1962 rajati linna keemiatehas Achema, mis oli esimene tehas Leedu aladel, kus toodeti tööstuslikult ammoniaaki (1965). 20. märtsil 1989 toimus tehases maailma suurim ammoniaagileke (7500 tonni), millega kaasnes veel tulekahju nitrofosfaati tootvas hoones ja väetiseladudes. Õnnekombel hukkus katastroofis vaid 7 inimest. Kėdainiai suunas liikunud mürgipilv kattis 50 kilomeetrit pika ja 7 kilomeetrit laia maa-ala.
Alf Quad

Alf Quad (ka Aleff) oli Liivi ordu rüütelvend 16. sajandil.
Alfi vanemad olid Adolf Quad ja Alverad von Orsbeck, tema vend Anton oli Vasknarva foogt. Veel kaks tema sugulast, Eberhard ja Wolter Quad, olid ordu liikmed. Alf sündis Vestfaalis Buschfeldis Lechenichi lähedal. Quadi suguvõsa pärines Bergi krahvide ministeriaalidest ja omas lääne peamiselt Kölni peapiiskopkonnas.
1520. aastal on Quadi mainitud Põltsamaa drostina, rohkem tast teateid pole.
Birutė

Birutė (poola Biruta; valgevene Biruta (Бірута); umbes 1318 – oletatavasti 1382) oli kuralaste preestrinna ja Leedu, Vene ja Žemaitija Suurvürstiriigi suurvürsti Kęstutise teine abikaasa, Leedu suurvürstide Vytautas Suure ja Žygimantas Kęstutaitise ema.
Birutė elukäigu tkohta on vähe teada. Oletatavasti sündis ta Palanga lähistel. Kroonikate kohaselt oli ta paganlik preestrinna, keda Kęstutis kosimas käis. Birutė keeldus abielust, ent vürst viis seejärel väevõimuga Trakaisse, kus nad abiellusid. Oletatavasti soovis ta selle abieluga tugevdada oma mõjuvõimu paganlikel Žemaitija aladel. Birutėst sai vürsti teine naine.
Umbkaudu aastal 1350 sündis neil hilisem Leedu suurvürst Vytautas Suur, hiljem aga Žygimantas Kęstutaitis. Kokku sündis neil vähemalt kümme last, enne Vytautast veel Patrikejus ja Butautas, seejärel Tautvilas, Vaidotas, Vaišvilas, pärast Žygimantas Kęstutaitist veel ka Miklausė Marija, Ona Danutė ja Rimgailė.
Birutė surma asjaolud on lahtised. Pärast seda, kui Jogaila tema abikaasa vahistas, suundus ta Bresti, kus ühe kroonika kohaselt ta olevat aastal 1382 uputatud (eeldatavasti vastuseks Vytautase põgenemisele Kreva lossist). Siiski eitas žemaitide delegatsioon Konstanzi kirikukogul kümme aastat pärast neid sündmusi Birutė tapmist. Teise versiooni kohaselt olevat Birutė pärast oma abikaasa suma naasnud Palangasse, kus olevat tegutsenud preestrinnana kuni oma surmani aastal 1389. Selle versiooni kohaselt olevat ta maetud tänapäeva Palanga botaanikaaia territooriumil asuvale Birutė mäele.
Birutė eeldatav matusepaik kujunes paganlikuks pühapaigaks. Arheoloogilistel kaevamistel on leitud jälgi sealsest hiiepaigast ja observatooriumist. Väidetavalt olevat selle külastamine toonud inimestele head õnne. Aastal 1508 püstitas katoliku kirik Birutė kultusega võitlemiseks mäele Püha Jüri kabeli.
Aastal 1869 rajati leedu rahvusromantiliselt meelestatud inimeste eestvedamisel Birutė mäele uus kabel.
André Burakovsky

André Burakovsky (sündinud 9. veebruaril 1995 Klagenfurtis, Austrias) on Rootsi jäähokimängija, vasakäär. 
Ta mängib NHL-i klubis Washington Capitals.
Burakovsky sündis Austria lõunaosas Klagenfurtis, kus tema isa Robert Burakovsky oli sel ajal hokit mängimas. Ta kasvas üles Rootsis Malmös. Ta on vene-juudi päritolu.
Ta alustas karjääri Rootsi kõrgliiga klubis Malmö Redhawks. Rootsi kõrgliigas tegi ta klubi esindusmeeskonnas debüüdi hooajal 2011–12.
2013. aastal valiti ta NHL-i draft '​is Capitalsi poolt 23. valikuna. Esimese hooaja Põhja-Ameerikas mängis ta Ontario Hockey League'i klubis Erie Otters. Ta lõi NHL-is esimese värava oma debüütmängus 9. oktoobril 2014 mängus Montreal Canadiensi vastu.
22. jaanuaril 2017 toimunud mängus Dallas Starsi vastu viskas Burakovsky neljandat mängu järjest mängu esimese värava, jagades sellega NHL-i rekordit. Viimane mängija, kes seda enne teda suutis, oli Jonathan Cheechoo hooajal 2007–2008.
2018. aastal võitis ta Capitalsiga Stanley karika.
Rootsi jäähokikoondisse on ta kuulunud 2016. aasta maailmameistrivõistlustel.
Highland

Viski tootmine

Regioonis asuvad Aberfeldy, Balblairi, Ben Nevise, Blair Atholi, Clynelish, Dalmore'i, Dalwhinnie, Deanstoni, Edradouri, Glen Gariochi, Glencadami, Glengoyne'i, Glenmorangie, Singleton of Glen Ord, Glenturret', Knockdhu, Loch Lomondi, Obani, Old Fettercairni, Old Pulteney, Royal Lochnagari, Strathisla, Teaninichi, Tullibardine'i, Tomatini ja Wolfburni viski destilleerimiskoda.
Pojeng

Pojeng (ka pujeng; Paeonia) on õistaimede perekond, ainus perekond pojengiliste (Paeoniaceae) sugukonnas. Pojengid on levinud Aasias, Lõuna-Euroopas ja Põhja-Ameerika lääneosas. Liikidevahelised piirid on hägusad ning liikide arv jääb eri andmeil 25 ja 40 vahele.
Enamik pojengidest on puitumata varrega püsikud kõrgusega 0,5–1,5 meetrit, kuid mõned meenutavad 1,5–3 meetri kõrgusi puid. Pojengidel on harulised lehed ja suured, sageli lõhnavad õied, mille värv varieerub punasest valge või kollaseni. Nad õitsevad hiliskevadel ja varasuvel.
Gravensteen

Ajalugu

Esimene kindlusehittis rajati Gravensteeni kohale 9. sajandil, kaitseks viikingite sõjaretkede eest.
Linnus selle praegusel kujul on rajatud 1180. aastal, 1176. aastal tules hävinud eelmise linnuse asemele. Linnus ümbritseti müüriga, milles on 24 kaitsetorni.
Erinevatel aegadel on linnuses asunud rahapaja, vangla ja riidevabrik.
Sirbik

Kirjeldus

Sirbikud on suhteliselt suured lehtsamblad, kelle varre pikkus on keskmiselt 5–20 cm. Taime lehed on alaosas munajad ja tipu pool ahenevad teritunud tipuks (kallas-sirbiku lehed võivad vahel ka sirged olla). Leheservad on siledad. Rood on lihtne ja ulatub lehe keskpaigani, lehe tippu või tipust välja. Tiivakrakud on põisjad või väikesed ja paksukestalised. 
Sirbikud eelistavad kasvada liigniisketes paikades või lausa veekeskkonnas.
Animaniakid

Film

1999. aastal valmis täispik joonisfilm "Animaniakid: Wakko ja Soovitäht" (ingl. "Animaniacs: Wakko’s Wish").
Keila lipp

Keila lipp on Harju maakonnas asuva Eesti linna Keila lipp.
Keila lipp võeti kasutusele pärast Keilale linnaõiguse andmist 1938. aastal, kuid Nõukogude korra ajal lipu kasutamine katkes. Peale Eesti taasiseseisvumist võeti lipp  24. juulil 1992 uuesti kasutusele.

Lipu kirjeldus

Keila linna lipp koosneb kahest sinisest ja ühest valgest laiust, kusjuures valge laid asetseb horisontaalselt siniste laidude vahel. Siniste laidude laius on 3/7 ja valge laiu laius 1/7 linnalipu laiusest. Linnalipu laiuse ja pikkuse suhe on 7:11 ning normaalsuurus 1050×1650 mm.
Lõuna-Ruhja kirikumõis

Lõuna-Ruhja kirikumõis ehk Dienvidrūjiena kirikumõis, varem Ruhja ehk Rūjiena kirikumõis (saksa keeles Pastorat Süd-Rujen, varem Pastorat Rujen, läti keeles Dienvidrūjienas mācītājmuiža, varem Rūjienas mācītājmuiža) oli kirikumõis Liivimaal Volmari kreisis Lõuna-Ruhja kihelkonnas. Praeguse haldusjaotuse järgi asub see Lätis Ruhja piirkonnas Rūjienas.
Inčukalnsi mõis

Inčukalnsi mõis (saksa keeles Hinzenberg, läti keeles Inčukalna muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Riia kreisis Allaži kihelkonnas. Tänapäeval asub mõisasüda Lätis Inčukalnsi piirkonnas Inčukalnsi vallas.
Eestlased Rootsis

Eestlased Rootsis (ka rootsieestlased) on Rootsis elanud või elavad eestlased. Eestlased on Rootsis rahvuslik vähemus, keda 2012. aasta lõpu seisuga oli 26 854.
Kiil (tähtkuju)

Kiil (ladina Carina, lühend Car) on lõunataeva tähtkuju, mis asub Ahtrist ja Purjedest lõuna pool. See on osa kunagisest Argo Laevast. Selle lõi Nicolas Louis de Lacaille 1763. aastal.
Heledaim täht on öötaeva heleduselt teine täht, sinakas ülihiid Canopus (α Car) suurusega −0,72. 
Tähtkujus paikneb udukogu NGC 3372.
Vologda oblast

Loodus

Oblastis asuvad Valgjärv, Kubena järv ning Rõbinski ja Šeksna veehoidla.

Rahvastik

Rahvaarv oli 2002. aasta rahvaloenduse andmetel 1 269 568, kellest 96,6% olid venelased ja 1% ukrainlased. 2009. aasta alguses oli oblasti rahvaarv 1 218 200.
Suuremad linnad on Tšerepovets (309 500), Vologda (288 400), Sokol (41 700) ja Veliki Ustjug (32 700).

Haldusjaotus

Oblast jaguneb 26 rajooniks ja 2 oblastilise alluvusega linnaks (Vologda ja Tšerepovets).