google/wiki40b huggingface dataset:
Leida Lepajõe

Leida Lepajõe (sünninimi Leida Tohver; 14. aprill 1928 Tohera, Tori vald, Pärnumaa – 6. mai 1993 Tartu) oli eesti põllumajandusteadlane.

Haridus

Ta õppis Viira Algkoolis ja Pärnu Tütarlaste Gümnaasiumis. Astus Tartu Riikliku Ülikooli põllumajandusteaduskonda ja peale selle reorganiseerimist jätkas õpinguid Eesti Põllumajanduse Akadeemias, mille zootehnikateaduskonna I lennu lõpetas ta 1952. aastal kiitusega. 
1953. aastal astus ta Leningradi Põllumajanduse Instituudi aspirantuuri. 1956. aastal kaitses ta seal põllumajandusteaduste kandidaadi väitekirja kanade jõudluse suurendamise võimalustest. 1969. aastast oli ta doktorantuuris ja 1972. aastal kaitses Eesti NSV Teaduste Akadeemia juures põllumajandusdoktori väitekirja "Kanade liha- ja munajõudluse hindamine tähtsamate toitainete saagise ja proteiini- ning energiakonversiooni alusel".

Töö

Aastatel 1952–1953 oli ta Otepää masina-traktorijaama vanemzootehnik. 
1956. aastast töötas ta Eesti Põllumajanduse Akadeemia põllumajandusloomade aretuse kateedri õppejõuna, algul vanemõpetaja, hiljem dotsent, 1973. aastast professor. Aastatel 1965–1968 oli ta EPA zootehnikateaduskonna dekaan. 1992. aastast emeriitprofessor.
Ta oli Eesti Põllumajandusmuuseumi üks asutajaid ja selle teadusnõukogu liige.

Isiklikku

Tema õde oli kauaaegne Viira kooli ja Tori (Virula) õpetaja, koorijuht ja kodu-uurija Juta Must, kelle poeg on Aadu Must. Tema vend oli Rootsis tegutsenud tšellokunstnik Gustav Tohver. Tema onu oli piimandusteadlane Mart Järvik. Tema abikaasa oli põllumajandusteadlane Jaan Lepajõe, nende tütar oli tõlkija ja usuteadlane Marju Lepajõe ja nende poeg on riigiametnik, sporditegelane ja munitsipaalpoliitik Madis Lepajõe.
Płošča Jakuba Kołasa metroojaam

Płošča Jakuba Kołasa metroojaam (vene keeles Площадь Якуба Коласа (Ploštšad Jakuba Kolasa metroojaam), valgevene Плошча Якуба Коласа (transkribeerituna Ploštša Jakuba Kolasa metroojaam), tõlkes Jakub Kołasi väljaku metroojaam) on üks Minski metroo jaamadest Maskoŭskaja liinil Saviecki rajoonis.
Jaam avati 26. juunil 1984; see oli üks Minski metroo algsetest jaamadest. Jaama perroon on 10 meetri laiune ja 100 meetri pikkune. Jaam on oma nime saanud Valgevene kirjaniku Jakub Kołasi järgi. Aastal 2013 oli jaam reisijate arvult teine, seda kasutas päevas keskmiselt 65.9 tuhat reisijat Aastal 2016 oli see reisijate arvult kolmas ja seda kasutas päevas keskmiselt 50 000 reisijat.
Jaama on rajatud raudbetoontarinditest. Selle kujundamisel on kasutatud valgevene rahvakunsti motiive. Jaama sambaid katavad kuldsetoonilised keraamilised plaadid. Samasugustest plaatidest on ka kassasaalidest perroonile viival teel asuv pannoo.
Baškortostan

Rahvastik

2002. aasta andmetel olid 36,3 protsenti elanikest venelased, 29,76% baškiirid, 24,14% tatarlased, 2,86% tšuvašid, 2,6% marid, 1,3% ukrainlased, 0,6% mordvalased, 0,6% udmurdid ja 0,5% valgevenelased. Eestlasi oli 301. Koguni 11% elanikest olid 1990. aastatel saabunud uusasukad.
Air Mauritanie

Lennukipark

2006. aasta juuli seisuga oli firmal kaks Fokker F-28 ja kaks Boeing 737-700 lennukit.

Endised sihtkohad

Lisaks siselendudele olid regulaarsed liinid järgmistesse sihtkohtadesse: Pariis, Abidjan, Bamako, Brazzaville, Casablanca, Cotonou, Dakar, Las Palmas, Lomé ja Pariis.
Sangaste vald

Alevik

Sangaste

Külad

Sangaste vallas oli 13 küla.
Keeni – Kurevere – Lauküla – Lossiküla – Mäeküla – Mägiste – Pringi – Restu – Risttee – Sarapuu – Vaalu – Ädu – Tiidu
Saastuse kompleksne vältimine ja kontroll

Saastuse kompleksne vältimine ja kontroll (inglise integrated pollution prevention and control, lühendatult IPPC) on eelkõige tööstusettevõtetele kohaldatud keskkonnalubade andmise süsteem, mille puhul saab ära hoida saastuse ülemineku ühest valdkonnast teise või väärtuslike varade (vesi, energia) kasutuse valedel eesmärkidel.
Keskkonna kui terviku kaitsele suunatud süsteem hõlmab järgmisi valdkondi: välisõhukaitse, jäätmehooldus, veekaitse, müra, vibratsioon, loodusvarade (vesi, tooraine, energia) kasutuse seire ja kontrolli protseduurid.
Aba piiskopkond (katoliku kirik)

Katoliku kiriku Aba piiskopkond (Dioecesis Abana) asutati 2. aprillil 1990, mil see eraldati Umuahia piiskopkonnast. Piiskopkonna keskus on Aba linn Nigeerias. 
Piiskopkond on Owerri peapiiskopkonna alluvuses. 
Piiskopkonna pindala on 2494 ruutkilomeetrit. 
Piiskop on Vincent-Valentine-Egwuchukwu Ezeonyia. 
Territooriumil elas 2006. aasta seisuga 2,322 miljonit inimest, kellest  731 234 olid katoliiklased. 
Kogudusi oli 52, kogudusepreestreid 97, munkpreestreid 19. Munki oli kokku 19, nunni 121.
Tiit Kalluste

Tiit Kalluste (sündinud 2. aprillil 1962) on eesti džässakordionist, helilooja, pedagoog ja produtsent.

Haridus

Tiit Kalluste alustas muusikaõpinguid Võru Laste Muusikakoolis (1969–1977), seejärel õppis Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis (1977–1981) ja Tallinna Riiklikus Konservatooriumis (1981–1986)

Muusik ja pedagoog

Tiit Kalluste esimene ülesastumine džässaordionistina leidis aset 1982. aasta festivalil Tudengijazz. Sellest alates on ta tegutsenud muusikuna paljudes erinevates koosseisudes, akordioni- ja improvisatsiooni õpetajana, helilooja ja arranžeerijana. Ta on andnud kontserte ligemale 30 riigis Baltimaades, Põhjamaades, Euroopas, Põhja- ja Lõuna-Ameerikas ja Aasias, festivalidel nagu Pori Jazz (Soome), Cork Jazz Festival (Iirimaa), Varna Summer International Jazz Festival (Bulgaaria), Festival Nordischer Klang (Saksamaa), Kaunas Jazz (Leedu), Festival Jazzycolors (Prantsusmaa), Paris Banlieues Tango (Prantsusmaa), Rigas Ritmi (Läti), Aile Jazz (Läti), Athens Technopolis Jazz Festival ( Kreeka), Naxos Festival (Kreeka), Baltic Jazz Festival (Soome), Dimitria Festival (Kreeka), Brussels Jazz Marathon (Belgia) ning esinenud kontserdipaikades nagu St. Micheli Catedral (Brüssel), Smolnõi Sabor (St. Petersburg), St. Thomas Morus Church (Mexico), Temppeliaukio Church (Helsinki), Abbaye de Neumünster (Luxemburg), Modern Museum (Stockholm), Lithuanian National Philharmonic Concert Hall (Vilnius), Wagner Hall (Riga), Läti Rahvusooper (Riia), State Kremlin Palace (Moskva), Berliner Philharmonie (Berliin), Rathaus Vienna (Viin), Slovak Radio (Bratislava), Salle des Etoiles Le Sporting Monte Carlo (Monaco), Print Room at the Coronet (London), Quebec University (Montreal), Alte Galerie (Berlin), The Royal College of Music (London), Jazz Club "The Music Village" (Brüssel), Koko Jazz Club (Helsinki), Jazz club "Porgy & Bess" (Viin), Jazz club ZAK (Gdansk), Jazzclub Birdland (Hamburg) jpt. Tiit Kalluste on teinud koostööd paljude eesti muusikute ja rohkem kui 60 välisartistiga. Koos sagedase lavapartneri Villu Veskiga on ta projektide Põhjala saarte hääled / NordicSounds ja Tango Nuevo / Jazz'n'Tango idee ja muusika autor ning omanimelise jazzbandi eestvedaja. Ta on mitme erialakonkursi žürii liige. Tiit Kalluste õpetab akordioni ja improvisatsiooni Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis ja Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias.

Tunnustused

Eesti Akordioniliidu auliige
Modifitseeritud tärklis

Modifitseeritud tärklis, mida nimetatakse ka tärklise derivaadiks, on tavaline tärklis, mida on töödeldud keemiliselt, füüsikaliselt või ensümaatiliselt selleks, et muuta tema omadusi. Modifitseeritud tärklist kasutatakse toiduainetööstuses paksendajana, stabilisaatorina või emulgaatorina. Ravimitööstuses kasutatakse modifitseeritud tärklist lagundajana. Samuti on see sideaineks paberitööstuses.
Looduslik tärklis talub üpris halvasti nii termilist kui mehaanilist töötlust. Modifitseerimise tulemusel muutub tärklise vastupidavus kõrgele temperatuurile, hapetele, ajale, jahutamisele või külmutamisele. Modifitseerimine suurendab tärklise lahustuvust, plastsust, venivust, geelistusvõimet või veesiduvust. Samuti modifitseeritakse tärklist selleks, et muuta viskoossust või tekstuuri ja suurendada stabiilsust.

Ravimitööstus

Tärklis on ravimitööstuses hästituntud side- ja laguaine, kuid halva voolavuse tõttu on selle kasutamine piiratud. Ravimitööstuses kasutatakse kõige laialdasemalt eelgeelistatud modifitseeritud tärklist. Hiljuti selgus, et farmaatsiatööstuses saab kasutada ka happega töödeldud tärklist ning atsetüülitud tärklist. Modifitseeritud tärklist kasutatakse laguainena tablettides. On tõestatud, et see soodustab ravimi paremat imendumist ja teatud oludes uute punaliblede tekkimist.

Muud rakendused

Modifitseeritud tärklist kasutatakse veel kosmeetikatööstuses, tubakatööstuses, tekstiilitööstuses, liimides ja loomasöötades.

Geneetiliselt modifitseeritud tärklis

Modifitseeritud tärklist ei tohi segi ajada geneetiliselt modifitseeritud tärklisega. Geneetiliselt modifitseeritud tärklist saadakse taimedelt, mida on geneeniliselt muundatud selleks, et esile kutsuda omadusi, mis tegelikult sellele taimeliigile omased pole. Geneetiliselt muundatud tärklisel on muudetud DNA-d, kuid tärklise modifitseerimine keemiliselt, füüsikaliselt või ensümaatiliselt toimub alles siis, kui taimest (mis võib, aga ei pruugi olla geneetiliselt muundatud) on tärklis toodetud.
Edgar Schein

Edgar Henry Schein (sündinud 5. märtsil 1928 Zürichis) on USA psühholoog, organisatsioonipsühholoogia klassik. Tema mõjukamad tööd puudutavad karjääriarendust, organisatsiooni sotsialiseerumist ja organisatsioonikultuuri.
Ta on endine õppeasutuse MIT Sloan School of Managementi professor.

Ideed

Karjääriankur hoiab karjääri paigal või suunab seda kindlas suunas. Selle loovad kogemused ja see põhineb enda arusaamal oma võimetest ja väärtustest.
Organisatsioonikultuur koosneb vaadeldavatest artefaktidest, väärtustest ja fundamentaalsetest aluseeldustest. Artefaktid on organisatsiooni ja organisatsioonikultuuri füüsilised, käitumuslikud või sõnalised avaldused. Füüsilised artefaktid on näiteks logod, hooned ja riietuskoodid. Käitumuslikud artefaktid on näiteks tseremooniad, traditsioonid ja suhtlemismallid. Sõnalised artefaktid on näiteks anekdoodid, keelepruugid, jutustused ja metafoorid. Väärtused ja normid on põhimõtted ja kirjutamata reeglid, mis määravad oodatava ja vastuvõetava käitumise. Reeglid ja normid põhinevad aluseeldustel, mis moodustavad organisatsioonikultuuri tuuma. Need alusveendumused on sageli teadvustamata, kuid määravad organisatsioonis käibivad ideed ja rõhuasetused. Aluseelduste hulka kuuluvad näiteks arusaamad inimloomusest ja sellest, mis on reaalne. Artefakte saab tõlgendada aluseelduste pinnal.
Twice

Fännibaas

Twice fänniklubi nimi on ONCE. Grupi ametlikud värvid on aprikoosioranž ja magentaroosa. Nendes värvides andsid nad välja oma minialbumi "Twicecoaster: Lane 1" kaks versiooni.
Punamarjane kamalapuu

Kirjeldus

Punamarjane kamalapuu on põõsas või puu, mis kasvab kuni 25 meetri kõrguseks.

Levik

Punamarjane kamalapuu kasvab looduslikult mitmes Aasia riigis, Afganistanis ja Austraalias.

Toimed

Punamarjase kamalapuu saadused evivad antimikroobset, antioksüdantset, antiviraalset, antihelmonitoosset, antituberkulossset, haavade paranemist soodustavat, tsütotoksilist, antiinflammatoorset, immunoregulatoorset aktiivsust reguleerivat ja vähirakkude valgu sünteesi inhibeerivat toimet.
Punamarjase kamalapuu seemnekstrakt toimib rottidel fertiilsuse pärssijana. 
Punamarjase kamalapuu etanooliekstrakt kontsentratsioonis 15.6–31.2 mg/L kohta avaldab tugevat anti-Helicobacter pylorivastast toimet vähemalt kaheksa tüve puhul.
Punamarjasest kamalapuust eraldatud rotleriinile omistatakse lisaks mitme südamehaiguse korral südant tugevdavale toimele ka mõningaid inhibeerivaid toimeid vähirakkudele ja inimese T-rakkudele ka allergiavastaseid toimeid. 
Antituberkuloosne toime tuberkuloosi mükobakteri tüvedele H37Rv ja H37Ra.
Lääts (kaunvili)

Ajalugu

Kõige varasem läätsede teadaolev ajalugu pärineb Kreeka Franchthi koobastest paleoliitikumi ja mesoliitikumi kihtidest 13 000 aastat eKr. Peamiselt kasvasid läätsed Indias, Bangladeshis, Pakistanis, Vahemere piirkondades ning Põhja-Ameerikas. Arheoloogiliste leidude järgi kasutati Põhja-Iisraelis läätsi põllumajanduses juba 6800 aastat eKr . Vanas Kreekas kasutati neid suppides ja lisati leibadesse.

Sordid

Maailmas on palju läätsesorte, allpool on toodud kõige tuntumad.

Rohelised läätsed

Rohelised läätsed on üpris suured. Keetmisel nad oma kuju ei muuda. Sobivad hästi salatitesse ja pilaffi.

Prantsuse rohelised läätsed

Prantsuse rohelised läätsed on rohelistest läätsedest väiksemad ning värvuselt tumedamad. Toidu valmistamisel on nende küpsemisaeg umbes 40 minutit .

Kollased läätsed

Kollased läätsed on magusad ning seest punaka viljalihaga. Toidu valmistamisel keevad nad väga ruttu katki ning seetõttu sobivad paremini India retseptidesse, kus läätsed keedetakse pudruks.

Punased läätsed

Punastel läätsedel on helepunane kuni oranž värvus. Nad on väikesemõõtmelised. Toidu valmistamisel valmivad need kõige kiiremini ning neist saab väga hea püree.

Mustad/beluuga läätsed

Mustad/beluuga läätsed on väikesed ja ümmargused. Neid kutsutakse tihti ka beluuga läätsedeks, sest küpsedes meenutavad nad beluuga kaaviari.

Tootmine maailmas

2016. aastal toodeti maailmas läätsi kokku 6,3 miljonit tonni. Maailmaturul on tootja ja eksportijana esikohal Kanada, kus läätsede toodang oli 2017. aastal oli 3,39 miljonit tonni. Kanadas toodetakse 95% läätsedest Saskatchewani provintsis, kus läätsed külvatakse mai alguses ning saak koristatakse juba augusti keskel.
2017. aastal toodeti läätsi kõige rohkem Kanadas (3,39 miljonit tonni aastas), sellele järgnes India (1,01 miljonit tonni aastas).

Kasutamine

Läätsed sisaldavad ohtralt valke, nad on mineraalaine- ja vitamiinirikkad. Tänapäeval valmistatakse läätsedest suppe ja putrusid. Neid kasutatakse ka salatite valmistamiseks, vormiroogades või lihatoitude kõrvale taimse lisandina. Samuti kasutatakse haljasmassi loomasöödana ja seemnejahu mitmesuguste söötade toiteväärtuse tõstmiseks.
Villu Jürjo

Elulugu

Villu Jürjo on lõpetanud Rakvere kaugõppekeskkooli eksternina 1968, EELK Usuteaduse Instituudi 1975 ja ordineeriti 5. oktoobril 1975. 1971–1975 oli ta kogudusetöö praktikal Saarde koguduses Elmar Salumaa juures.
Jürjo on töötanud kirikuõpetajana 1975–1978 Häädemeeste ja Treimani, 1978–1981 Võru koguduses, ametist vabastatud 1981–1983 valimistel mitteosalemise pärast, sel ajal ta oli Pindi koguduses kirikuteener. 1983–1984 oli Jürjo õpetaja Petseris, 1984–1995 Urvastes. 1990–1991 oli ta ühtlasi Eesti NSV Ülemnõukogu ja Ülemnõukogu presiidiumi liige, 1990–1992 Eesti Vabariigi Ülemnõukogu liige, 1992–1994 EELK Konsistooriumi assessor ning 1991–1992 oli Võru praostkonna abipraost, 1992–1995 Võru praostkonna praost, Tartu abipraost 1997–2000. 1995–2000 oli ta õpetaja Tartu Maarja koguduses, kus osales Tartu Maarja kogudusemaja taastamises. Oli Vara koguduse hooldajaõpetaja 1995–1998.
1. juulist 2000 kuni 4. novembrini 2014 oli Jürjo Narva Aleksandri koguduse õpetaja, samuti Viru praostkonna sinodi saadik. Oli EELK Kirikukogu saadik 1990–1994 ja 2001–2013, Agendakomisjoni liige 1988–1990. Ta oli ka SA Narva Aleksandri Kirik juhatuse esimees. Asutas Narva Aleksandri Kiriku muuseumi. Emerituuris alates detsembrist 2014. 
Villu Jürjo on osalenud Kraavi kiriku, Tartu Maarja kogudusemaja ja Narva Aleksandri Suurkiriku taastamises. Oli ajalehe Eesti Kirik peatoimetaja kt 1993–1994.
Jürjo on kuulunud Eesti Kristlik-Demokraatlikku Liitu, Isamaaliitu ja Keskerakonda (2000–2018).
1990. aastal kuulus Jürjo pastor Harald Mere ja tema koduabilise tapmise uurimise järelevalve parlamendi erikomisjoni.

Raamatud

Kirjutas Tartu Maarja koguduse ajaloost raamatu "Kodutu kogudus" (EELK Tartu Maarja kogudus, 1998).
Koos Sirje Simsoniga on ta kirjutanud raamatu "Viru praostkonna kirikud" (Logos, 2003). Ta on tõlkinud Michel Quoisti raamatu "Palved ristiteel" (Logos, 1993).
2009 kirjutas ja koostas raamatu "Mälestusi Narva luterlikest kirikutest" (EELK Narva Aleksandri kogudus, 2009), 2010 kirjutas ja koostas raamatu "Narva – kadunud kirikute linn" (EELK Narva Aleksandri kogudus, 2010). Kirjutas kahes keeles välja antud raamatu "Narva kui Ingeri vaimulik värav 1960tel aastatel" (Gjöll, 2014). 2017 oli raamatu "Viljandi Pauluse kirik 1866-2016" autor ja toimetuse kolleegiumi liige (Viljandi, 2017).

Isiklikku

Abielus Tuuliki Jürjoga (sünd Kade) alates 2000.
Mati Klooren

Mati Klooren (31. juuli 1938 Tallinn – 16. juuli 2000 Tallinn) oli eesti näitleja ja teatrijuht.
Ta lõpetas aastal 1957 Türi 1. Keskkooli ja aastal 1961 Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri (1. lend).
Oli aastatel 1961–2000 Eesti Draamateatri näitleja, aastatel 1983–1989 ka sama teatri direktor.
Ta on mänginud paljudes filmides. Filmis "Viimne reliikvia" luges ta sisse Gabrieli eestikeelse teksti.

Isiklikku

Näitleja Enn Klooren oli Mati Klooreni vend.
Peeter Kõpp

Peeter Kõpp (22. märts/3. aprill 1888 Kärstna vald, Viljandimaa – 20. august 1960 Chicago) oli eesti põllumajandusteadlane.
Ta sai aastal 1907 Peterburis õpetajakutse. Aastal 1914 lõpetas ta agronoomina Königsbergi ülikooli.
Akadeemilise Põllumajandusliku Seltsi esimees ja auliige.
Heljo Talmet

Heljo Talmet (30. september 1922 Tallinn – 30. august 1974 Haapsalu) oli eesti rahvatantsujuht.
Ta sündis Tallinnas, õppis Nõmme gümnaasiumis ja Tallinna konservatooriumis.
1942. aastal asus ta elama Haapsallu. Töötas algul Haapsalu haigla laborandina, hiljem kirurgiaõena. Õppis rahvatantsu 1946. aastal Ullo Toomi juhendatud tantsujuhtide seminaris.
Aastatel töötas 1951–1956 töötas paralleelselt haiglatööga klaveriõpetajana Haapsalu Pedagoogilises Koolis, 1954. aastast oli ta ka Haapsalu Muusikakooli klaveriõpetaja.
Ta on loonud tantse, millest tuntumad on 1955. aastal segarühmadele kirjutatud "Läki tantsule" ja 1956. aastal naisrühmadele kirjutatud "Kalurineiud". Tema tantse on tantsitud üldtantsupidudel ja noorte tantsupidudel.
1971. aastal hakkas ta korraldama kalurikolhoosis Lääne Kalur varietee-etendusi.
2007. aastal, tema 85. sünniaastapäevaks, ilmus tema kohta raamat "Heljo Talmet ja tema tantsud" (koostajad Helgi ja Ants Miller).
Ta on maetud Haapsalu Metsakalmistule.

Isiklikku

Tema onu (ema vend) oli helilooja Adolf Vedro.
Reintroduktsioon

Reintroduktsioon ehk taasasustamine (inglise reintroduction, reestablishment) on mingi liigi taasasustamine tema kunagisele asualale ja seal endisega sarnase populatsiooni taasloomine.
Juris Umbraško

Juris Umbraško (sündinud 29. juulil 1978 Jēkabpilsis) on Läti korvpallur.
Aastast 2011- 2015 mängis klubis BC Rakvere Tarvas. Aastast 2016 on Umbraško korvpalli klubi Valga-Valka/Maks & Moorits peatreener.
Repressaal

Repressaal ehk vastumeede on vastusena teise riigi õiguserikkumisele või kahjustavale teole sooritatud vaenulik tegu. Hirm repressaalide ees on peamine tegur, mis säilitab korda anarhilises rahvusvahelises süsteemis.
Repressaalidena kasutatakse tegusid, mis on põhimõtteliselt õigusvastased; nad ei ole õigusvastased seetõttu, et nendega vastatakse teise poole eelnevatele õiguserikkumistele. Repressaaliks võivad olla näiteks rahumeelne blokaad või varade sundvõõrandamine.
Mõnikord kasutatakse sõna "repressaal" kitsamas tähenduses, viitamaks üksnes sellistele repressaalidele, mida rakendatakse rahvusvahelises humanitaarõiguses. Sel juhul jäetakse sõna muud tähendused lihtsalt kõrvale.
12. augusti 1949. aasta Genfi konventsioonid keelustavad repressaalid lahinguväljal langenute, laevahuku üleelanute, sõjavangide ja tsiviilisikute vastu, samuti mõningate hoonete ja varade vastu. 1977. aasta lisaprotokolloga laiendatakse seda keeldu ajalooliste mälestusmärkidele, kunstiteostele ja kultusekohtadele. Mitmed riigid, sealhulgas Ühendkuningriik ja Saksamaa, on reserveerinud endale õiguse siiski tsiviilisikute vastu repressaale ette võtta.
Astrahani oblast

Rahvastik

2010. aasta rahvaloenduse andmetel elas oblastis 1 010 073 inimest, kellest 618 204 (67,6%) olid venelased, 149 415 (16,3%) kasahhid, 60 523 (6,6%) tatarlased ja 8 132 (0,9%) ukrainlased.
Linnades elas 2002. aastal 67,7% elanikest. Oblastis on 6 linna: Astrahan, Ahtubinsk, Znamensk, Harabali, Kamõzjak ja Narimanov.

Haldusjaotus

Oblast koosneb 11 rajoonist ja 3 oblastilise alluvusega linnast.
Carl Axel Mothander

Carl Axel Mothander (14. jaanuar 1886 Stockholm – 29. aprill 1965 Stockholm) oli Rootsi sõjaväelane, ajakirjanik ja tõlkija, kes võttis osa Eesti Vabadussõjast ning elas aastast 1928 kuni sügiseni 1940 Eestis.

Elulugu

Carl Axel Mothander sündis 1886. aastal Stockholmis. Tema vanemad olid raenõunik Axel Mothander ja Beda Lagerholm. Lapsena tegi Carl koos vanematega reisi Eestisse. 1906. aastal alustas ta õpinguid Uppsala Ülikoolis õigusteaduse erialal. 1918. aastal osales ta koos Rootsi vabatahtlikega valgete poolel Soome kodusõjas sanitaarkompanii juhina, sealhulgas ka Tampere ja Viiburi lahingutes. Teenistuse lõpetas ta majori auastmes ja kasutas seda tiitlit elu lõpuni.
1919. aastal tuli Mothander Eestisse, et organiseerida Rootsi vabatahtlike tegevust Vabadussõjas. Temast sai rootslaste väeosa ülem, kuid tekkisid konfliktid ja segadus raha jagamisel ning Mothander vabastati ametist. Üheksa aastat hiljem, automatkal läbi Versailles’ lepinguga tekkinud riikide, vahepeatusega reisikaaslase Toompea-tuttavate pool, jättis talle sügava mulje Tallinna uhke siluett, kontrastiks pehkinud laudisega sadamakai ja korruptsioonist nakatunud tolliametnikud. 1928. aastal asus Mothander elama Eestisse ja abiellus Tohisoo mõisniku Gotthard von Wrangelli (1838–1905) tütre Benita von Wrangelliga (1878–1967). Nende elukohaks sai maja Tallinnas Toompeal ja Tohisoo mõisasüda, kus tegeleti põllumajandusega.
Mothander üritas olla vahendajaks eestlaste ja baltisakslaste vahel. Eesti Vabariigi loomisega olid baltisakslased ilma jäänud 700 aastat neile kuulunud võimust, privileegidest ja enamikust maast ning nende olukord oli keeruline. Ta osales ka Eesti Punase Risti tegevuses ja võttis hiljem osa Punase Risti komisjoni tööst, mis uuris teise maailmasõja ajal Katõnis toiminud Poola ohvitseride massimõrva.
Mothander lahkus koos naisega Eestist 1940. aastal, kui Punaarmee oli Eesti hõivanud ja piirid olid suletud. Tänu Mothanderi Rootsi kodakondsusele õnnestus neil üle noatera Eestist välja pääseda tingimusel, et jätavad maha kogu oma vara. Saksa okupatsiooni ajal aitas ta Rootsi rahvusliikmete abistamiskomitee direktorina korraldada 7000 rannarootslase Rootsi evakueerimise.
Mothander elas elu lõpuni Stockholmis ning tegutses kirjaniku ja tõlkijana. Carl Mothander suri 1965. aastal.

Kirjanduslik tegevus

Carl Mothanderi kirja pandud mälestused tema elust ja reisidest on huvitavad ning haruldased ajaloolised olustikukirjeldused. Näiteks oli ta tunnistajaks Punaarmee sissemarsile Eestisse 1940. aastal, seistes tee ääres koos kaitseliitlastega, kelle ülesandeks oli turvata kolonni võimalike rünnakute eest. Oma raamatus "Parunid, eestlased ja enamlased" kirjeldab ta seda olukorda üksikasjalikult. Teise maailmasõja ajal reisis ta natside okupeeritud maades, lisaks Eestile näiteks Ukrainas, ja sõja lõpu agoonias vaevleval Natsi-Saksamaal ning kirjeldab neid olustikke oma raamatus "Rootsi kuninga valge laev. Riskantne mäng rannarootslaste pärast".
Eva Nilson

Eva Nilson (sündinud 7. mail 1941 Sürgavere vallas Viljandimaal) on Eesti botaanik ja ökoloog.

Elulugu

Eva Nilson on talupidaja tütar, Artur Nilsoni õde.
Nilson lõpetas 1959 Suure-Jaani Keskkooli, 1965 TÜ bioloogiaosakonna ning õppis 1965–68 NSVL TA Botaanika Instituudi aspirantuuris. 1989. aastal kaitses ta NSVL TA Taime- ja Loomaökoloogia Instituudis Sverdlovskis bioloogiakandidaadi kraadi väitekirjaga "Биогеохимическая экология эпифитных лишайников в условиях загрязнения". Ta oli 1968–71 TÜ taimesüstemaatika ja geobotaanika kateedri vanemlaborant, 1971–73 Loodusuurijate Seltsi vanembibliograaf, 1973–78 Eesti Metsamajanduse ja Looduskaitse Teadusliku Uurimise Instituudi nooremteadur, 1978–93 Tallinna Botaanikaaia vaneminsener, noorem- ja vanemteadur ning 1993–2001 TPÜ Ökoloogia Instituudi vanemteadur. 2001. aastast on ta Tervisekaitseinspektsiooni Mikrobioloogia Kesklabori kvaliteedispetsialist.

Teadustöö

Eva Nilson on uurinud taimede (eriti samblike) ökoloogiat ja selle rakenduslikke aspekte (ökoloogiline monitooring, bioindikatsioon). Ta on Rahvusvahelise Lihhenoloogia Assotsiatsiooni liige ning on avaldanud üle 50 teadustrükise.