google/wiki40b huggingface dataset:
Vardja–Ravila tee

Vardja–Ravila tee (registrinumbriga 11206) on 3,1 km pikkune kõrvalmaantee Kose vallas.
Tee saab alguse Tallinn–Tartu–Võru–Luhamaa maantee neljakümne neljandal kilomeetril Sõmeru ja Vardja külade piiril. Tee kulgeb läbi Sõmeru ja Vardja küla ning Ravila aleviku. Tee lõpeb Kose–Ravila–Nõmbra tee kolmandal kilomeetril Ravila alevikus.
Tee ületab ühe silla (Ravila sild üle Pirita jõe tee kolmandal kilomeetril) ja 4 truupi. Teele jääb 2 bussipeatust: Ravila tee ja Vardja.
Tee katte ja klassi kohta andmed puuduvad. Kuni Ravila alevikuni on liiklussagedus 200–500 autot ööpäevas, alevikus pole liiklussagedus teada. Ravila alevikus on kiiruspiirangud 70 ja 50 km/h. Teevalgustuse kohta andmed puuduvad.
Ušba

Asukoht ja kõrgus

Halduslikult jääb mägi Samegrelo–Zemo Svanethi piirkonda Gruusias. Gruusia-Venemaa (Kabardi-Balkaaria) piirist jääb ta 1,5 km lõunasse.
Põhja- ja lõunatipu vaheline kaugus on 530 m. Põhjatipust 1,6 km kirde suunas asub Venemaa-Gruusia piirile jääv Tšatuni mägi (4412 m), lõunatipust 11 km lõunakagu suunas asub Mestia alev. Ušbale lähim temast kõrgem mäetipp jääb 29 km kagu suunas (Tetnuldi).
Ušba (lõunatipu) kõrgus on 4700 m. Põhjatipp on lõunatipust 10 m madalam.

Alpinism

Ušba on alpinistidele tehniliselt raskete tõusumarsruutidega mägi. Kui tehnilise alpinismi sündi seostatakse Matterhorniga, siis Venemaal sai see alguse Ušba nõlvadel.
Kõige kergemad marsruudid põhjatipule klassifitseeritakse Vene süsteemi järgi kategooriasse 4A ("küllaltki raske") ja lõunatipule 5A ("raske"). Marsruute kategooriaga 5B on üle kolmekümne; kümmekond marsruuti kuuluvad kategooriasse 6A. Kaks kuulsamat marsruuti on lõunatipule viiv Kustovski marsruut (6B) ja põhjatipule viiv mäe kirdeseinal (seina kõrgus 1200 m) läbitav Zerkalo marsruut (5A), mille esimesena läbis Svanethist pärit Mihheil Hergiani.

Esmatõus

Mäe põhjatipu esmavallutasid 1888. aastal John Garford Cokklin ja mägigiid Ulrich Almer, lõunatipule jõudsid esimestena 1903. aastal Saksamaa-Šveitsi-Austria ühisekspeditsiooni liikmed B. Rickmer-Rickmersi juhtimisel.
Dilidžani rahvuspark

Dilidžani rahvuspark on rahvuspark Armeenias Tavuši maakonnas. See asutati 1958. aastal looduskaitsealana Dilidžani ja Kuibõševi metsamajandite baasil ning muudeti 2002. aastal rahvuspargiks.
Kirde-Armeenias paikneva rahvuspargi pindala on 24 000 hektarit. Park on tuntud metsade, liigirikkuse, ravitoimega mineraalveeallikate, loodus- ja kultuurimälestiste poolest. Dilidžan on üks kahest Armeenia rahvuspargist, teine on Sevani rahvuspark.
Parki jäävad Pambaki, Areguni, Miapori, Idževani (Kaeni) ja Halabi mäeahelikud, mille kõrgus on 1070–2300 meetrit üle merepinna. Sellest kõrgemal paiknevad mägisniidud ei kuulu rahvusparki. Läbi rahvuspargi jookseb Aghstevi jõgi koos lisajõgede Hovadžuri, Štoganadžuri, Bldani, Hagartsini ja Getikiga. Samuti on Dilidžanis kaks suurt - Parz Litš ja Trkalitš - ning mitu väiksemat järve.
Kultuurimälestistest asuvad Dilidžani rahvuspargis Hagartsini klooster (10.-13. sajand), Gošavanki klooster (12.-13. sajand), Juhtak Vanki klooster (11.-13. sajand), Matosavanki klooster (10.-13. sajand) ning Ahnabati kirik (11. sajand).
Kari Mäkinen

Kari Olavi Mäkinen (sündinud 5. jaanuaril 1955 Poris) on Soome vaimulik, alates 2010. aastast Soome Evangeelse Luterliku Kiriku peapiiskop.
Mäkinen pühitseti kirikuõpetajaks 1979. aastal. 1989. aastal kaitses ta teoloogiadoktori kraadi.
Ta on töötanud kirikuõpetajana Helsingis, Ulvilas ja Turus. 2005 valiti ta Turu peapiiskopkonna piiskopiks ning 2010 Turu peapiiskopiks, mis on ühtlasi Soome peapiiskopi amet.
Teda peetakse vaadetelt liberaalseks ja uuendusmeelseks vaimulikuks. Novembris 2014 teatas ta, et rõõmustab Eduskunna otsuse üle anda abielu sõlmimise õigus ka samasoolistele paaridele. See tekitas kiriku konservatiivsemate liikmete seas laialdast pahameelt ning järgneva nädala jooksul lahkus Soome Evangeelse Luterliku Kiriku liikmeskonnast umbes 13 000 inimest.
2010. aastal tekitas hämmastust tema väide, et ta kuulub keskklassi, kuigi peapiiskopina oli tema eelmise aasta tulu 111 667 eurot ja ta on Soome riikliku protokolli ülemises otsas.
Mäkinen on abielus ja tal on 4 last.
Pfeilitzer-Franck

Pfeilitzer-Franck (ka Pfeilitzer gennant Franck, lühendatult Pfeilitzer gen. Franck) oli Saksamaalt Frangimaalt pärit aadlisuguvõsa. 
Suguvõsa esindaja Claus Franck sai 1407 lääni Kuramaal. Clausi järeltulijad kanti 1620 Kuramaa rüütelkonna aadlimatriklisse. Hiljem kanti suguvõsa ka Eestimaa rüütelkonna aadlimatriklisse.
Läbipaistvustegur

Läbipaistvustegur ehk läbipaistvus on arv, mis näitab, kui suur osa pinnale langevast kiirgusvoost (ilma et see hajuks) läbib ühikulise paksusega ainekihi.
Nt valge paberilehe läbipaistvustegur on 0, optilise klaasi 1 cm paksuse kihi korral aga 0,990–0,995.
Nasogastraalsond

Nasogastraalsond ehk NG sond on umbes 120 cm pikk nina kaudu makku kulgev peenike õõnes toru, mille abil on võimalik patsienti toita, ravimeid manustada või magu tühjendada.
Nasogastraalsondi abil hoitakse magu tühjana, ühendades selle aspiraatoriga või ühekordse kogumiskotiga.

NG sondiga mao tühjendamine

Nasogastraalsondiga tühjendatakse magu, kui ilmneb oksendamine, patsiendi magu on opereeritud või söögitoru on vigastatud.

NG sondiga ravimite manustamine

Suu kaudu manustatavad ravimid antakse toitmissondi kaudu, kui patsient ei ole võimeline
neid neelama. Tabletid peenestatakse ja lahustatakse vees.

Nasogastraalsondi puudused

Nasogastraalsondiga saab manustada patsiendile ainult vedelat toitu. Sond võib tekitada valuaistingut neelus ja põletikku nina kõrvalurgetes. Sondi kasutamist peab vältima, kui söögitorus on laialdased vigastused.
Soome muuseumiamet

Soome muuseumiamet (tõlgitud ka Soome muinsuskaitseamet; soome keeles Museovirasto, lühendatult MV) on Soome haridus- ja kultuuriministeeriumile alluv asutus, mis kogub, uurib ja säilitab soome kultuuripärandiga seotut. Asutuse direktor on Juhani Kostet.
Asutus asutati 1972.
Asutuses töötab 236 inimest (seisuga 31. detsember 2016). 2012. aastal oli asutuse aastaeelarve 21,5 miljonit eurot.
Pablo Buitrago y Benavente

Pablo Buitrago y Benavente  (Pablo Sánchez de Buitrago y Benavente  või Pablo Sánchez de Buitrago Sandoval y Benavent, 1807 Granada – 1882 sealsamas)  oli Nicaragua poliitik, aastail 1841-1843 Nicaragua ülemdirektor.
Pablo Buitrago y Benavente oli esimene Nicaragua ülemdirektor, kes jäi ametisse kuni oma ametiaja lõpuni. Aastal 1841 valiti ta ülemdirektoriks kolmandas valimisvoorus, kus tema poolt hääletas kolmveerand riigi 290 valijast. Ametisse saades asendas ta esimese asjana eelmise ülemdirektori soosiku Francisco Castellón Sanabria üldministri ametikohalt, pannes sellesse ametisse kergemini kontrollitava Simon Orozco.
Buitrago y Benavente oli poliitilistelt vaadetelt konservatiiv ja ta andis endast parima, et tõkestada Kesk-Ameerika Liitvabariigi liberaalse riigipea José Francisco Morazán Quezada tegevust. Tänu temale saavutasidki Guatemalas võimu konservatiivid. Aastal 1842 sõlmis ta Juan José Guzmániga El Salvadorist ja Francisco Ferreraga Hondurasest  pakti, mis oli suunatud Costa Rica liberaalide vastu.
Aastal 1849 kogunesid Leónis nende kolme riigi esindajad ja sõlmiti liit - Pacto de Confederación. Liidulepingule kirjutati alla 9. jaanuaril 1951 Chinandegas. Nicaragua poolt kirjutasid alla Pablo Buitrago y Benavente, Justo Abaunza ja Hermenegildo Zepeda Fernández, Hondurase poolt kirjutas alla José María Guerrero de Arcos y Molina ja El Salvadori poolt José Francisco Barrundia y Cepeda ning José María Silva. Pablo Buitrago y Benaventest sai selle liidu teine sekretär.
Pablo Buitrago maeti surmajärgselt Santa Teclasse El Salvadoris.
Studio 54

Studio 54 oli läbi aegade üks mainekamaid ööklubisid New Yorgis, mis asus Midtown Manhattanis aadressil 254 West 54th Street, Eighth Avenue ja Broadway vahel. Hoones nimega Gallo Opera House asub tänapäeval Broadway teater. 1977.–1986. aastal tegutsenud ööklubi suleti seoses narkoreididega. Ööklubi väisasid paljud tollased maailmakuulsused ja tänapäevalgi tuntud inimesed, nende seas Donald ja Ivana Trump.
Lillian Gish

Elu ja karjäär

Gish sündis Ohio osariigis Springfieldis, tema vanemad olid Mary Robinson McConnell (1875–1948) ja James Leigh Gish (1872–1912), kes oli saksa päritolu. Ta oli noorem õde Dorothy, kellest sai ka populaarne filmitäht.
Nende isa hülgas perekonna, nende ema teenis elatist näitlemisega. Vanemaks saades hakkasid õed koos emaga näitlemisega tegelema. Õed külastasid Mary Pickfordi, kes aitas neil saada lepingut American Mutoscope and Biograph Company'ga. Nende esimene roll oli D. W. Griffithi lavastatud filmis "An Unseen Enemy" (1912). Lillian mängis paljudes Griffithi kuulsates filmides, sealhulgas filmides "Rahvuse sünd" (1915), "Sallimatus" ("Intolerance"; 1916), "Murtud õied ehk kollane mees ja tüdruk" ("Broken Blossoms or The Yellow Man and the Girl"; 1919), "Teekond itta" ("Way Down East"; 1920) ja "Tormi orvud" ("Orphans of the Storm"; 1921).
Gishid mängisid kahe aasta jooksul rohkem kui 25 Hollywoodi lühifilmis ja nendest sai tummfilmiajastu ühed staarid. 1928. aastal tühistas MGM pärast filmi "The Wind" ebaõnnestumist Lillianiga lepingu. Hiljem on tema rolli selles filmis loetud tema karjääri üheks parimaks. 1930. ja 1940. aastate alguses mängis Gish teatris, kuid tegi hiljem kaasa ka veel mitmes filmis. 1946. aastal sai ta osatäitmise eest filmis "Duel in the Sun" parima naiskõrvalosatäitja Oscari nominatsiooni.
Gish mängis aeg-ajalt filmides kuni elu lõpuni. 1971. aastal sai ta elutöö eest au-Oscari. Tema viimane osatäitmine oli filmis "Augustivaalad" ("The Whales of August"; 1987), kus mängisid teiste seas ka Bette Davis ja Ann Sothern. Gishi esimese ja viimase filmi vahele jäi 75-aastat, millega ta oli mõnda aega Guinnessi rekordite raamatus. Teda kutsuti "Ameerika kino esimeseks leediks". 1999. aastal valis Ameerika Filmiinstituut näitleja naisstaaride edetabelis (AFI's 100 Years...100 Stars) 17. kohale.
Ta sai 8. veebruaril 1960 Hollywoodi kuulsuste alleel aadressile 1720 Vine Street omanimelise tähe.
Gish olnud kunagi abielus ja tal ei olnud lapsi. Ta suri 99-aastaselt südamepuudulikkusesse.
Angra tuumaelektrijaam

Angra tuumaelektrijaam (Central Nuclear Almirante Álvaro Alberto) on tuumaelektrijaam Brasiilias Rio de Janeiro osariigis Angra dos Reisi vallas, mis alustas tööd 1982. aastal. 
See on Brasiilia ainuke tuumaelektrijaam. Jaamas on 2 tuumareaktorit, mis annavad 4% Brasiilia elektrienergiast. Kahe reaktori koguvõimsus on 1896 MW. 2009. aastal hakati ehitama kolmandat reaktorit.
Jaagup Kreem

Jaagup Kreem (sündinud 28. märtsil 1973 Tallinnas) on eesti muusik, ansambli Terminaator solist.
Jaagup on lõpetanud Helsingi Nõukogude Liidu saatkonna kooli, Nõmme Gümnaasiumi ja Tallinna Pedagoogikaülikooli näitejuhtimise eriala. 
Töötab NUKU-s välissuhete juhina alates 2000. aastast, on mänginud mitmes muusikalis ("Risk", "Grease", "Romeo & Julia", "Miss Saigon") ja töötanud televisioonis saatejuhina.
Ta on teinud muusikat mitmele lavateosele.
Jaagupi elu moto: Parimad asjad maailmas ei ole ASJAD.

Eraelu

Antarktika uurija ja ajakirjanik Enn Kreem on ta isa, näitleja Anni Kreem on ta ema.
Ajaloolane Juhan Kreem on ta vend, luuletaja Juhan Viiding tema onu ja poliitik Indrek Tarand tema tädipoeg.
Vasakul põsel oleva armi sai Kreem väidetavalt juba lapsepõlves, kui kukkus jalgrattaga.
Rondellus

Rondellus on keskaja muusikas kahe- või kolmehäälne conductust meenutav ringtantsulaul, mille häälte vahel toimus meloodiamotiivide vahetus. Kirjanduses on nimetatud seda ka kleerikute tantsulauluks, millega kloostrikoolide õpilased meelt lahutasid.

Etümoloogia

Sõna "rondellus" on latiniseeritud vorm prantsuskeelsest rondeau'st, refrääniga laulust, mis on üks truväärilaulu vorme. Algselt tähendas rondellus ühehäälset värsivormis ladinakeelset refrääniga laulu.  Mõni autor viib rondeau päritolu tagasi ladinakeelsele sõnale rotundellum 'ümmargusekene', mis tähendas ladinakeelses kirjanduses tantsulaulu. Rondeau, rondelluse ja rota omavaheliste suhete ja mõjude üle vaidlevad muusikaajaloolased siiamaani, aga tuleb ära märkida, et meloodiavahetus häälte vahel esineb 13. sajandil nii Notre-Dame'i koolkonna paljuhäälsete organumide ülahäältes kui ka rahvalikes kaanonivormides Inglismaal ("Sumer is icumen in") ja Kataloonias (Llibre Vermelli caçad). 
Kuna rondellus oma Inglismaal levinud kujul kontinendile ei jõudnudki, tähendab rondellus Prantsusmaa muusika kontekstis lihtsalt refrääniga laulu, näiteks Guillaume de Machault nimetab oma lembelaule ladina keeles rondellus.
Ingliskeelses kirjanduses nimetatakse vahel rondellust mitte eraldi laulutüübiks, vaid üheks conductuses kasutatud mitmehäälsuse tehnikaks.

Muusika

Rondellus on iseloomulik Inglismaa keskaja muusikale, seda kirjeldab esimesena Walther Odington oma teoses De speculatione musicae ajavahemikust umbes 1250–1320. Meloodiamotiivid roteeruvad kas kõigis kolmes hääles või kahes ülemises, samas kui alumine hääl laulab korduvat bassimotiivi (pes ladina keeles 'jalg'). Intervallilises struktuuris on tähelepanuväärne tertsi ja seksti sage esinemine.

Meloodiamotiivide vahetuse skeem

A B C D E F

B C A E F D

C A B F D E
või
A B  C D

B A  D C
kus rasvase kirjaga on märgitud tekstiga osad ja tavalises kirjas tekstita melismaatilised osad.

Rondelluse ja kaanoni erinevus

Tavalisest kaanonist (ladina keeles rota) erineb rondellus kahes olulises punktis. Esiteks, rondelluses alustavad kõik hääled samal ajal, mitte nagu kaanonis, kus hääled järjest juurde astuvad. Teiseks, igas hääles on samad meloodiaelemendid, kuid erinevas järjekorras, samas kui kaanonis on meloodia igas hääles ühesugune.
13. sajandist pärit "Suvekaanon" on ülemistes häältes kaanonile iseloomuliku häälte juurdetulemisega, aga saatehäälte paar pes vahetab meloodiaelemente nii nagu on iseloomulik rondellusele.

Allikad

Kaks tähtsamat conductuste kogumikku Inglismaalt, mis sisaldavad rondelluseid, on Oxfordi Corpus Christi College MS 489 ja Durhami Ülikooli raamatukogu Bamburgh Sel. 13.

Arengud muusikaajaloos

Rondellusest kasvavad välja 14. sajandi kaanonlikud ilmaliku laulu vormid caccia Itaalias ja chasse Prantsusmaal ning see lauluvorm on üheks lähtepunktiks kaanoni- ja imitatsioonitehnikale 15. sajandi Madalmaade vokaalpolüfoonias.
Piacenza

Ajalugu

Piacenza asutasid 218 eKr (legendi järgi 31. mail) roomlased; linna toonane nimi oli Placentia. Samal aastal võitis Hannibal linna lähedal Trebbia lahingu, kuid Piacenza suutis puunia vägedele vastu seista. Järgmistel aastatel linna ümbrus kuivendati ja rajati jõesadam. Oma asendi tõttu Po jõe ääres sai sellest Emilia tasandiku kaitse seisukohalt olulise tähtsusega garnisonilinn. Piacenza sai ka vilja ja villa tootmise keskuseks.
Pärast (ja isegi enne) Rooma riigi langust rüüstati Piacenzat korduvalt, ent alati kosus ta ruttu. Ta kuulus Bütsantsile, Lombardiale (pealinnana), frankidele ja Püha Rooma riigile. 1095 kuulutati Piacenzas välja Esimene ristisõda. Aastast 1126 oli Piacenza vabalinn ja Lombardia Liiga tähtis liige. Põllumajandus ja kaubandus tegid Piacenzast maailma ühe rikkama linna.
1313–1447 kuulus Piacenza Milano Viscontidele, kuni 1499 Sforzadele. Gian Galeazzo Visconti tõi Piacenzasse Pavia ülikooli. 1521. aastani kuulus Piacenza Prantsusmaale ja 1545. aastani Paavstiriigile. Seejärel moodustati Parma hertsogiriik. 1802 liitis Napoleon Piacenza Prantsusmaaga, 1816–1847 kuulus ta Austriale, seejärel liitus rahvahääletusel Sardiiniaga, mida loetakse Itaalia ühendamise alguseks.
Kaneelaldehüüd

Kaneelaldehüüd ehk 3-fenüülprop-2-enaal on küllastumata aldehüüdide klassi kuuluv aine keemilise valemiga C₆H₅-CH=CH-CHO.
See ühend annab kaneelile iseloomuliku maitse ja lõhna. Looduslikult esineb ainult trans-kaneelaldehüüd. Kaneelipuu koorest saadud eeterlikes õlides on kaneelaldehüüdi umbes 90%.
Kaneelaldehüüdi ekstraheerisid esimesena Jean-Baptiste Dumas ja Eugène-Melchior Péligot 1834 kaneeliõlist. Laboratoorselt sünteesis seda esimesena Luigi Chiozza 1856.
Kaneelaldehüüd on kollane õline veest viskoossem vedelik, mis lõhnab tugevalt kaneeli järele. Kontsentreeritud kaneelaldehüüd ärritab nahka ja on suures koguses mürgine, kuid ükski teadusasutus ei nimeta seda ainet vähkitekitavaks ega pikaajalisel kasutamisel tervistkahjustavaks. Enamus kaneelaldehüüdist väljutatakse kehast kaneelhappe kujul koos uriiniga.
Aleksander Saharov

Koondisekarjäär

Eesti koondises mängis 25 korral ja lõi ühe värava.

Isiklikku

Saharov on lõpetanud Eesti spordigümnaasiumi aastal 2000 ja Tallinna Ülikooli Kehakultuuri teaduskonna aastal 2006. 2006/2007. õppeaasta teisel poolaastal töötas Rocca al Mare Koolis kehalise kasvatuse õpetajana. On olnud FC Flora 1998. aastal sündinud poiste treener. Ta on lahutatud ja tal on kaks last. Vabal ajal tegeleb bowlingu, tantsimise ja muusika kuulamisega.
Rocca al Mare promenaad

Rocca al Mare promenaad on promenaad Tallinnas. Promenaad on 2,5 km pikkune ning ühendab Kakumäed ja Stroomi randa.
Promenaadil on 400 m pikkune puust Mustjõe jalakäijate sild.
Läänemere kultuurikeskus

Läänemere kultuurikeskus (inglise The Baltic Sea Cultural Centre, lühendatult BSCC) on Poolas Gdańskis asuv kultuuriasutus, mis keskendub Läänemere-äärsete riikide kultuurialasele koostööle. BSCC asutati umbes 1992.
BSCC direktor on Larry Ugwu. Varem on direktor olnud Adam Hlebowicz.
Esimese astme kohus

Eesti

Eestis on esimese astme kohtuteks maakohtud ja halduskohtud. Tsiviil-, kriminaal- ja väärteoasju arutavad esimese astme kohtutena maakohtud, haldusasju halduskohtud.
Putnami maakond (Missouri)

Ajalugu

Maakond moodustati 1843. aastal.
Tiit Pärnik

Elulugu

Tiit Pärnik oli õpetajate poeg.
Lõpetas 1956 Kohtla-Järve 1. Keskkooli, 1962 TÜ füüsikaosakonna, bioloogiakandidaat (1973, TÜ), väitekiri "Исследование фотосинтетического газообмена и метаболизма углерода на изолированных от растений листьях радиометрическим методом". Oli 1962–66 Eesti NSV TA Eksperimentaalbioloogia Instituudi (EBI) vaneminsener, 1966–74 nooremteadur, 1974–75 teadussekretär, 1975–86 vanemteadur, 1986–96 juhtivteadur, 1996–2004 EPMÜ EBI vanemteadur, 2005– 2015 EMÜ põllumajandus- ja keskkonnainstituudi taimefüsioloogia osakonna erakorraline vanemteadur.

Teadustöö

Uurimisvaldkond: kõrgemate taimede fotosüntees, hingamine ja CO₂ metabolism. Võttis 1988–89 osa NSVL Teaduste Akadeemia Kaug-Ida Osakonna Merebioloogia Instituudi, USA ja Vietnami teadlaste ühisekspeditsioonist India ookeani edelaossa, osales 1994, 1995, 1996 Umeås Eksperimentaalbioloogia Instituudi fotosünteesi labori ja Umeå Ülikooli taimefüsioloogia osakonna ühisuurimustes. Kirjeldanud esmakordselt troopilistes vetes kasvava veetaime Thalassodendron ciliatum süsiniku assimilatsiooni mehhanismi. Loonud originaalse aparatuuri taimelehtede süsiniku fotosünteetilise metabolismi dünaamilise reguleerimise uurimiseks radiogasomeetrilisel meetodil. Välja töötanud uue metoodika taimelehtede hingamiskomponentide mõõtmiseks ja dekarboksüülimisreaktsioonides vabanenud CO₂ reassimilatsiooni määramiseks (koos O. Keerbergiga). ENSV riiklik preemia (1982, kollektiivis). Üle 100 teadustrükise.
Eksponentjaotus

Eksponentjaotus on üks pidev tõenäosusjaotus, mida kasutatakse tihti sõltumatute sündmuste vahelise aja modelleerimisel. Kui juhuslik suurus X on eksponentjaotusega parameetriga λ, siis tähistatakse seda eestikeelses kirjanduses sageli .
Auburni ülikool

Auburni ülikool (inglise keeles Auburn University) on ülikool USAs Alabama osariigis Auburnis.
Ülikool asutati 1856.
Ülikoolis õpib üle 30 000 üliõpilase (2018).
Saue vald (1939)

Saue vald oli vald Harjumaal aastail 1939–1950.
Vald moodustati senise Saue valla maa-alast; senise Hageri valla Põrso küla osa maa-alast; senise Saku valla Julienhofi, Linsi, Kasemetsa, Männimäe nr. A-54, Tariku nr. A-55 ja Murumäe talude, maatüki nr. A-74 ja Saku metsandiku kvartaalide nr. 4–7 maa-aladest; senise Harku valla Lehmja asunduse maa-alast.
1939. aastal oli vallas 2223 elanikku, territooriumi suurus oli 13 402,39 ha.
Esimene vallavanem oli August Ventsel.
Eestlased Austrias

Eestlased Austrias on Austrias elanud või elavad eestlased.
Austrias tegutseb 2002. aastal asutatud Salzburgi Eesti Selts. Austerlastest Eesti sõprade ühendamiseks tegutseb Austrias Viinis vastav selts.
Püha Pauluse katedraal (Tirana)

Ajalugu

Katedraalile pani nurgakivi paavst isiklikult Albaania visiidi ajal 1993. aastal. Katedraali kolmnurkne arhitektuur, mis järgib peapiiskopi Rrok Mirdita ideed, sümboliseerib islami, õigeusu ja katoliikluse kooseksisteerimist Albaanias. Esimesel missaö uues katedraalis teenisid Vatikani kardinal-riigisekretär Angelo Sodano ja peapiiskop 27. jaanuaril 2002. Peapiiskopi maja ehitati katedraali kõrvale.
Venemaa ajalugu

Venemaa ajalugu on ülevaade tänapäeva Venemaa territooriumi ajaloost.

Romanovite dünastia

1613. aastal kutsuti Moskvasse kokku Maakogu, et valida uus tsaar. Valiti 16-aastane Mihhail Romanov, kes pani aluse Romanovite dünastiale, mis püsis Venemaa troonil kuni 1917. aastani.

Moskva tsaaririigi laienemine

17. sajandil pidas Moskva tsaaririik sõdu juba ühinenud Poola-Leedu ühisriigi Rzeczpospolitaga, 1609–1618, 1632–1634 ehk Smolenski sõda ja 1654–1667 ning Musta mere äärseid piirkondi vallanud Osmanite riigiga aastatel 1676–1681 ja 1686–1699.
17. sajandi keskel alustas Venemaa tsaar Aleksei Mihhailovitš Venemaa moderniseerimist, mida jätkas 18. sajandi alguses Venemaa tsaar Peeter I. Aleksei Mihhailovitši valitsemisajal aastail 1654–1667 peetud sõjas Rzeczpospolitaga, vallutas Venemaa Rzeczpospolitalt Bogdan Hmelnitski juhitava Ukraina alad ning liitis selle Venemaa tsaaririigiga 1654. aastal. 1654. aastal kuulutas Rzeczpospolitale sõja Rootsi ja hõivas suure osa Rzeczpospolitast (vt Uputus ja Teine Põhjasõda), isegi Varssavi ja Krakovi. Moskva tsaaririik soovis vältida Rootsi liigset tugevnemist ja sõlmis 24. oktoobril 1656 Rzeczpospolitaga Wilno rahulepingu.
1657. aastal Ukraina hetmaniks saanud Ivan Võgovski alustas uuesti sõjategevust Venemaaga, kuid sellele järgnenud Vene-Poola sõda (1657–1667) lõppes Ukraina jaoks kaotusega ning Venemaa ja Poola vahel 1667. aastal sõlmitud Andrussovo rahulepinguga liideti Dnepri jõest ida pool asuvad Ukraina alad Moskva tsaaririigiga. Andrussovo vaherahuga tekkis olukord, kus Ukraina jaotati kahe riigi vahel: Vasakkalda-Ukraina kuulus Venemaale ja Paremkalda-Ukraina Poolale, piirijõeks oli aga Ukrainat poolitav Dnepri jõgi. Andrussovo rahulepinguga sai Aleksei I ka Leedu ja Polotski suurvürsti, Valge-Vene, Volõõnia ja Podolski vürsti tiitlid. Andrussovo vaherahuga läksid Smolensk ja Vasakkalda-Ukraina Venemaa tsaaririigi valdusse ning tsaaririik laienes lääne poole, väljapoole venelastega asustatud territooriumi.
1686. aastal sõlmisid Rzeczpospolita ja Venemaa tsaaririik, Igavese rahu lepingu, millega anti Venemaa võimu alla Smolensk ja osa Ukrainat koos Kiieviga, mis oli 1667. aastal sõlmitud Andrussovo rahulepingu põlistamine.

Vene NFSV

1989. aastal valiti Vene Nõukogude Föderatiivse Sotsialistliku Vabariigi ehk Vene NFSV kõrgeim riigivalitsusorgan, Vene NFSV Rahvasaadikute kongress.
29. mail 1989 valiti Boriss Jeltsin Vene NFSV Ülemnõukogu esimeheks.
12. juunil 1990 võttis Vene NFSV Rahvasaadikute kongress vastu deklaratsiooni Vene NFSV riiklikust suveräniteedist («Декларация о государственном суверенитете РСФСР») uuendatud NSV Liidu koosseisus. 12. juunil 1991 valiti Boriss Jeltsin Venemaa presidendiks.
Tulevikustsenaarium

Tulevikustsenaarium on võimalike tulevikusündmuste kirjeldus, mis lähtub eri vaatenurkadest minevikus toimunud ning olevikus ja tulevikus toimuvatele arengutele.
Tulevikustsenaariumid jagatakse mitmeti, nt ennustavad (inglise forecasting) või tuletavad (inglise backcasting), uurivad või normatiivsed, kvalitatiivsed või osaliselt kvantitatiivsed.
Tulevikustsenaariumite väljatöötamisel kasutatakse laialdaselt teatud protsesside või nähtuste modelleerimist.