Kuuluvusvajadus

Kuuluvustunde avaldumine muudes valdkondades ja sarnased eksperimendid.

Kuulumist kui nähtust on uuritud seoses väga erinevate eluvaldkondadega.
Kuuluvustunde puudumine ei pruugi alati panna pingutama ja ennast avama, vaid võib ärgitada tegutsema ka suhteid lõhkuvalt. Isiksuse ja suhete kujunemist mõjutavad sotsiaalsed vajadused. Kui inimene tunneb ärevust, siis ta püüab seda vaigistada või rakendada kaitsemehhanisme. Need kaitsemehhanismid võivad aidata vähendada vahetult tekkinud ärevust, kuid samas võivad tekitada ka pingeid suhetes. Näiteks võib eelkooliealine laps, kes on jäetud vanemate poolt tähelepanuta, jõuda arusaamisele, et löömine ja nügimine on ainuke viis oma vanemate tähelepanu köitmiseks. Samas seesugune käitumine lasteaias võib rikkuda suhted eakaaslaste ja õpetajatega ning viia grupist välja heitmiseni. Ka narrimine ja kiusamine võib olla teatud liiki kaitsemehhanism, mida lapsed ja noorukid kasutavad, kui nende endi kuuluvustunne on ohustatud. Noored võivad kiusata ja ohustada teiste suhteid eesmärgiga kaitsta enda omi ning et tulla toime ärevusega, mis suhetest välja jätmine neis tekitab. Näiteks võib teismeline tütarlaps, kes on pahane kuna temast aasta noorem tüdruk käib kohtamas poisiga, kellest ta ise on sisse võetud, kirjutada solvavaid kommentaare noorema tüdruku suhtlusvõrgustiku Facebook lehel. Selline käitumine võib vähemalt lühiajaliselt maha suruda ärevust, mis on tingitud sellest, kui tuntakse ennast välja jäetuna. Aja möödudes võib kiusaja aga taibata, et ta on läinud liiale ning teised võivad läbi näha, et tema käitumise põhjuseks on armukadedus.
Kuuluvusvajadus ei ole seotud ainult ühtekuuluvusvajadusega teiste inimestega, vaid võib olla seotud näiteks ka uskumustega aktsepteerivast ja armastavast jumalast. Gebauer ja Maio (2012) uurisid, kuidas kuulumine võib motiveerida jumalasse uskumist. Kuulumisvajadusega manipuleeriti uuringu teise eksperimendi käigus läbi praimimise. Kuulumisvajaduse rahuldamiseks paluti osalejatel mõelda kahe minuti jooksul inimesele, kes on nende suhtes tunnustav ja armastav ning on vajadusel valmis oma abi pakkuma (rahuldatud kuuluvuse seisund) või kujutleda inimest, kes elab naabruses, aga keda lähemalt ei tunta (rahuldamata kuuluvuse seisund). Uurijad lähtusid eeldusest, et ainult armastav ja aktsepteeriv jumal saab rahuldada kuuluvusvajaduse, samas kui tõrjuv ja vihkav jumal mõjub ohustavalt. Kui kuulumisvajadus ei olnud täidetud, uskusid osalejad enam, et jumal on armastav ja vähem, et jumal on tõrjuv.
Üha enam rõhutatakse individualismi ja eristumist massist. Hornsey ja Jetten (2004) on püüdnud vastata küsimusele, kuidas saavutada tasakaal kuuluvustunde ja individualismi vahel ning milliseid strateegiaid selleks kasutatakse? Välja pakutud strateegiaid iseloomustab kaks faktorit: kuuluvuse tase (grupp vs indiviid) ja eristumise saavutamise viis. Erinevad võimalused eritusmiseks:
1) väiksemas grupis on erinevustega lihtsam välja paista;
2) alati ei ole võimalik kuuluda väiksemasse gruppi, kuid ka suuremas grupis on võimalik eristuda spetsiifiliste alamgruppide kaudu (eristumist võimaldab amet, sugu, usk jne);
3) kuulumine gruppi, mis eristub selgelt peavoolust (nt eksklusiivne ärimeeste klubi, mis eeldab teatud riietuse kandmist, ajalehtede lugemist, sigarite suitsetamist);
4) isegi kui grupp ei eristu selgelt teistest, aitab omanäolisust luua püüdlemine eristumise poole ja selle kujutluse loomine vaimusilmas;
5) eristumine läbi (sotsiaalsete) rollide;
6) kuulumine gruppi, kus individualism on normiks (eristub kolmandast strateegist, kuna ei vastanda end peavoolule e massile), eristumist soodustab eneseväljenduse vabadus;
7) oma enesetaju kohandamine, nähes ennast lojaalse mitte muganejana;
8) omistades endale subjektiivselt mõnda grupile iseloomulikku omadust enam kui teistele grupi liikmetele (primus inter pares e PIP efekt), nt koostöövalmidust, loovust jms.