Katõni massimõrv

Eellugu

Teine maailmasõda algas 1. septembril 1939 Saksamaa kallaletungiga Poolale. Vastavalt NSV Liidu ja Saksamaa vahel sõlmitud Molotovi-Ribbentropi paktile alustasid 17. septembril 1939 Poolale kallaletungi ka Nõukogude väed.

Poola päritolu sõjaväelaste ja tsiviilisikute hukkamiskäsk

Nõukogude võimu vastaseid ja potentsiaalseid vastaseid hukkasid nõukogude julgeolekuorganite operatiivgrupid juba esimestest päevadest peale pärast uute territooriumite okupeerimist, kuid alles 5. märtsil 1940 võttis ÜK(b)P KK Poliitbüroo (de facto ÜK(b)P Keskkomitee peasekretär Jossif Stalin) vastu määruse П 13/144, mis andis NSV Liidu Siseasjade Rahvakomissariaadile järgmise korralduse:
 
„maha lasta 14 700 «endist poola ohvitseri, ametnikku, mõisnikku, politseinikku, luurajat, sandarmit, ossadnikut (poola sõjaväelast) ja vangivalvurit», keda hoitakse kinni kolmes erilaagris ja lisaks neile veel 11 000 poola «vabrikanti» ja ametnikku, keda peetakse kinni Valgevene ja Ukraina lääneosa vanglates.“
Sõjakuriteo kohta on Venemaa kinnistes arhiivides säilinud NKVD ülema Lavrenti Beria 1940. aasta märtsi ettekanne nr 794/Б "tehtud tööst", mis esitati ÜK(b)P KK peasekretärile Jossif Stalinile ning mida säilitati NLKP Keskkomitee eriarhiivis.

Hukkamiste täideviimine

Hukatute arvust olid ligi 15 000 Poola ohvitserid, nendest 4143 surnukeha leiti Katõni piirkonnast, ülejäänute matmiskohtadest andmed puuduvad. Ainsa tuvastatud hukkamiskoha järgi nimetataksegi sõjakuritegu Katõni massimõrvaks.
NSV Liidu Sõjaväeprokuratuuri Peavalitsuse uurimisgrupi liikme Anatoli Jablokovi andmetel kuulati 1991. aastal alustatud eeluurimise käigus üle 90-aastane kindralmajor Dmitri Tokarev, kes oli hukatute leiukoha Tveri oblasti (sellel ajal Kalinini oblasti) Siseasjade Rahvakomissariaadi Valitsuse ülem. Dmitri Tokarev andis tunnistusi, et 1940. aastal kutsuti ta Kalinini oblasti NKVD Valitsuse ülemana koos asetäitja komandandiga Moskvasse. Bogdan Kobulov, NSV Liidu Siseasjade Rahvakomissariaadi rahvakomissari Lavrenti Beria usaldusisik ja NKVD Uurimisosakonna ülem, teostas ÜK(b)P KK Poliitbüroo korralduse läbiviimiseks NKVD Valitsuste juhtkondade instruktaaži kolmes oblastis, milles asusid poola sõjavangide laagrid. Pärast kuuajalist ettevalmistusaega saabus nimetatud oblastitesse olukorda kontrollima kõrge NKVD juhtkonna kontrollkomisjon, lisaks NKVD Transpordi Peavalitsuse ülem Solomon Milstein, tema asetäitja, konvoivägede staabiülem M. Krivenko ja NKVD Administratiiv-haldusvalitsuse Komandandiosakonna ülem (ka Lubjanka sisevangla ülem ja hukkamiste täideviija), riikliku julgeoleku major Vassili Blohhin.
Tokarevi andmetel toimusid poola ohvitseride hukkamised Kalinini oblastis järgmiselt: kinnipeetud toimetati mööda raudteed Kalinini linna ning paigutati NKVD Kalinini oblastivalitsuse sisevanglasse. Pärast isikute tuvastamist viidi käeraudades ohvitserid kambrisse ning hukati lasuga kuklasse. Seejärel toimetati surnukehad eskalaatori abil hoovi, paigutati veoautodele ning viidi öisel ajal Mednõi küla lähedal asuvasse metsa, kus olid traktoritega lahti kaevatud matmispaigad. Igal õhtul edastas NKVD valitsuse ülem hukatute arvu Moskvasse rahvakomissari 1. asetäitjale, Riikliku Julgeoleku Peavalitsuse ülemale Vsevolod Merkulovile.

Saksamaa

Alates 29. märtsist 1943 avati Saksa vägede vallutatud Ukrainas propaganda eesmärgil koos Poola Punase Risti esindajatega hauad ja osa hukatud isikuid tuvastati. Sõjakuriteo toime pannud Nõukogude võimu esindajate vastu ning rahvusvahelise avaliku arvamuse mõjutamiseks teostas Saksamaa psühholoogilisi sõdu.

NSV Liit

Nõukogude väed hõivasid piirkonna 1944. aastal ning jaanuaris moodustasid Saksa fašistlike vallutajate poolt Katõni metsas toimepandud Poola sõjavangidest ohvitseride mahalaskmise asjaolude tuvastamise ja uurimise erikomisjoni ehk nn Burdenko komisjoni («Специальная комиссия по установлению и расследованию обстоятельств расстрела немецко-фашистскими захватчиками в Катынском лесу военнопленных польских офицеров»/комиссия Н. Бурденко).

Nõukogude Liidu ja Venemaa poolne kuriteo varjamine

1941. aasta detsembris tegi ÜK(b)P Keskkomitee peasekretär Jossif Stalin esimesed katsed kuritegu varjata. Pärast sõjalist ebaedu vajas Jossif Stalin toetust Suurbritannias formeeritava Poola armee juhilt, kindral Władysław Sikorskilt ning teatas, et ei tea 1939. aastal vangilangenud Poola sõjaväe ohvitseride saatusest midagi.
1944. aasta jaanuaris avaldatud Burdenko komisjoni kokkuvõttes kirjutati nõukogude võimude kontrollitud sündmuskoha uurimise tulemuses, et isikud hukati saksa päritolu käsitulirelvadest ning vangilaagrites viibinud poolakad langesid 1941. aastal peale tunginud Saksa vägede sõjavangideks ja hukati samal aastal.
1987. aastal andis NLKP KK töötaja Valentin Falin NSV Liidu Ministrite Nõukogu juures asuvale Arhiivide Peavalitsusele korralduse koguda kokku kõigis Nõukogude Liidu arhiivides asuvad arhiivisäilikud, mis kajastasid "Nõukogude vabastusretke 1939. aastal Lääne-Valgevenesse, Lääne-Ukrainasse ning Poolasse". 1990. aastal andis NSV Liidu president Mihhail Gorbatšov kohtumisel Poola Rahvavabariigi presidendi Wojciech Jaruzelskiga ohvitseride saatuse kohta analoogse vastuse. Tegelikult oli ta NLKP KK peasekretärina antud sõjakuritegu ja teisi Nõukogude Liidu suurimaid saladusi kajastavate dokumentidega NLKP eriarhiivis tutvunud. Neid dokumente said allkirja vastu näha kõik NLKP peasekretärid Hruštšovist Gorbatšovini.
Pärast NSV Liidu lagunemist andis Venemaa president Boriss Jeltsin käsu korraldada uurimine kõnealuste kuritegude asjaolude selgitamiseks, seda tegi NSV Liidu Sõjaväeprokuratuuri Peavalitsus.