google/wiki40b huggingface dataset:
EDVAC

EDVAC (inglise keeles Electronic Discrete Variable Automatic Computer) oli üks esimestest raalidest.
Nagu ENIAC, loodi ka EDVAC USA armee Ballistiliste uuringute laboratooriumis. EDVACi väljatöötamine algas juba enne ENIACi valmimist. ENIACi väljatöötajate Presper Eckerti ja John Mauchlyga liitusid John von Neumann ja mõned teised teadlased. Uus projekt käivitus von Neumanni aruande järgi 1945. aastal. Uue arvuti loomise leping kirjutati alla 1946. aasta aprillis. Esimene eelarve oli 100 000 USA dollarit. Konstrueerimise põhiprobleem oli töökindlus ja odavuse vahekord, aga siiski oli EDVACi lõppmaksumus peaaegu 500 000 dollarit, 5 korda suurem eelarvest.
EDVAC paigaldati Ballistiliste uuringute laboratooriumi 1949. aasta augustis. Alguses avastati ja kõrvaldati hulk rikkeid. EDVAC alustas tööd 1951, kuigi ainult piiratud ulatuses.
EDVACi valmimine lükkus edasi vaidluste tõttu EDVACi patendiõiguse üle ühelt poolt Eckerti ja Mauchly ning teiselt poolt Pennsylvania ülikooli vahel. Lõpuks lahkusid Eckert ja Mauchly töölt ja asutasid 22. detsembril 1947 Eckert-Mauchly Arvutikorporatsiooni, võttes endaga enamuse EDVACi kallal töötanud inseneridest. Nende ettevõte müüdi 1950 ja selle õigusjärglane on tänapäeval Unisys.
1960. aastal töötas EDVAC üle 20 tunni päevas. Keskmine töötõrgeteta töötamise aeg oli 8 tundi järjest. Vahepealsete aastate jooksul oli teda täiustatud: ta oli saanud 1953 perfokaartidel töötava sisend-väljundseadise, 1954 lisamälu aeglasema magnettrumli kujul ja 1958 ujukoma kasutava aritmeetikaseadise.
EDVAC töötas kuni 1961. aastani, mil ta asendati märksa võimsama ja mitu korda suurema mäluga raaliga BRLESC. EDVAC oli töökindel ja produktiivne raal.
Ojasoo männid

Ojasoo männid on looduskaitsealused põlispuud (männid) Harju maakonnas Kose vallas Ojasoo küla põllul.
Ühe puu ümbermõõt on 3,1 m ja kõrgus 22 m. Teisel puul (praeguseks kuivanud) vastavalt 3,0 ja kõrgus 24 m.
Misoloogia

Misoloogia (vanakreeka keeles μισολογία) on mõistuse, loogika, mõtlemise ja argumentide vihkamine, kartus või umbusaldamine.
Seda sõna on antiikajal kasutanud Platon ja Plutarchos.
Platoni "Phaidonis" võrdleb Sokrates misoloogiat misantroopiaga. Nii nagu keegi võib armastada ja usaldada kõiki inimesi, ent kord petetud saates hakata kogu inimkonnasse halvasti suhtuma, võib keegi, kes usaldab mõistust või loogikat, hakata seda umbusaldama, nähes, et seda saab kuritarvitada mis tahes seisukoha kaitsmiseks. Sokrates hoiatab Phaidonit misoloogia ohtude eest. Platoni järgi tuleb selleks, et misoloogiast hoiduda, valida esimesed argumendid või teesid targalt, palju uurides ja õppides.
Platoni vastanduses filosoofi ja sofisti vahel kasutab filosoof retoorikat ja dialektikat tõeni jõudmiseks, sofist aga kasutab retoorikat oma vastasest jagu saamiseks. Sofist eitab universaalset tõde, pooldades relativismi. "Sokratese apoloogias" ei piisa Sokratese mõistuspärastest veenvatest argumentidest süüdistuse vastu tema päästmiseks.
Descartesi järgi põhjustab eelarvamuste püsimine pärast mõistuspäraseid tõestusi misoloogiat. Siis võib küsida, kuidas mõistuslik olend saab mõistust ignoreerida.
Hegel nimetab vahetule teadmisele apelleerimist misoloogiaks ("Filosoofiliste teaduste entsüklopeedia", § 11, märkus).
Juhan Kriisa (jurist)

Juhan Kriisa (16. august 1897 Vihavu küla, Puhja kihelkond, Tartumaa – 10. juuli 1977 Los Angelese maakond, USA) oli Eesti jurist, politseinik ja sõjaväelane (lipnik), hiljem väliseesti tegelane Ameerika Ühendriikides.

Esimese maailmasõja ajal

Ta õppis Tartus kaubanduskoolis, mobiliseeriti selle lõpetamise järele Venemaa sõjaväkke, saadeti Pihkvasse sõjakooli ja selle lõpetamise järel lipnikuna uuesti sõjaväkke.
Teenis 172. tagavarapolgus ja läks hiljem 410. Bugurslani polguga rindele. Eesti väeosade loomisel pääses ta Tartusse tagavarapolku.

Vabadussõja ajal

Vabadussõja puhkedes liitus ta Eesti rahvaväega. Aitas Tallinnas Johan Pitkal organiseerida soomusronge, teenis hiljem soomusrong nr 2 kuulipildujate II rühma ülemana. 
Valga ja Võru vallutamise järele määrati ta 2. diviisi staapi, hiljem saadeti Valga linna ja maakonna komandandi abiks ja veelgi hiljem komandandiks. Sellelt kohal viidi ta Soomusrongide Diviisi ja hiljem staapi, kus ta teenis sõja lõpuni.

Pärast Vabadussõda ja Eesti Vabariigi esimese perioodi ajal

Pärast Vabadussõda lõpetas ta 1923. aastal Tartu Kommerts- ja Kaubanduskooli ning õppis aastatel 1923–1927 Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas. Akadeemiliselt kuulus ta Korporatsioon Reveliasse.
Töötas õpingute kõrval algul Kaitseliidus instruktorina, olles üks selle ellukutsujaid Tartus ja Kaitseliidu Tartu maleva asutajaid. Pärast õpinguid töötas Tartu Seemnevilja Ühisuses juriskonsuldina.
Hiljem siirdus ta politseiteenistusse, töötades Tallinnas 1., hiljem Kadrioru jaoskonna komissarina ja lõpuks Nõmme jaoskonna komissarina.

Teise maailmasõja ajal

Saksa okupatsiooni ajal töötas ta Majandusdirektooriumi rahandusosakonnas vaneminspektorina.
Põgenes 1944. aastal Saksamaale, oli hiljem põgenikelaagris Geislingenis.

Hilisem elukäik

Asus 1949. aastal Ameerika Ühendriikidesse, elades alates 1951. aastast Chicago ümbruses, hiljem Los Angelese piirkonnas. Oli tegev kohalikus eesti seltsi- ja kultuurielus, on olnud ka Los Angelese Eesti Maja esimees.

Isiklikku

Tema abikaasa oli alates 13. detsembrist 1924 hilisem õpetaja ja haridustegelane Alice Kriisa.
Ella Vende

Ella Vende (aastani 1920 Ella Stein; 10. juuni 1901 Peterburi kubermang – 8. oktoober 1987 Tallinn) oli eesti kunstiajaloolane.

Elulugu

Ella (Hella Alice) Vende sündis Narva lähedal Peterburi kubermangus talurentniku peres. 
Õppis Narvas 1916–1919 tütarlastegümnaasiumis, 1919–1920 Tartu Õpetajate Seminaris ja aastast 1930 filosoofiat ja kunstiajalugu Tartu Ülikoolis, mille lõpetas 1938. aastal cum laude. 
Töötas 1938–1939 Eesti Rahva Muuseumi kunsti ja kultuuriloo osakonnas, 1939–1940 oli Haridusministeeriumi muinsuskaitseosakonna ekspert, tegeledes muuhulgas baltisakslaste kunstivara päästmisega. Kuni 1944 oli Tallinna Riikliku Kunstimuuseumi rakenduskunsti osakonna juhataja ja 1944–1947 ka muuseumi direktor. Samaaegselt õpetas Vende tarbekunstiajaloo õppejõuna tööd Riiklikus Kunstiinstituudis, kus sai 1947. aastal dotsendiks.

Looming

Vende keskendus teadustöös tarbekunstile, eelistatud olid metallikunst ja moekunst. Kirjutas esimesena põhjaliku ülevaate eesti metallikunsti ajaloost ("Väärismetalltööd Eestis 15.–19. sajandini." Tallinn: Kunst, 1967), samuti 1949. aastal esimese moejalookäsitluse "Kostüümiajaloo konspekt" (käsikirjana). Avaldas rohkelt artikleid ajakirjades Siluett ja Nõukogude Naine.

Isiklikku

Tema abikaasa oli sõjaväelane Jakob Vende, nende poeg oli insener ja kodu-uurija Valdeko Vende.
Konstanty Radziwiłł

Isiklikku

Ta on aastast 1979 abielus ning ta on nelja poja ja nelja tütre isa.
Portus Cale

Portus Cale oli muistne sadamalinn Portugali põhjaosas kaasaegse Porto linna lähistel.
See rajati keltide asulana Douro jõe suudmesse. Algselt oli asula nimi Cale ja seda on peetud enamasti etnonüümiks, mis on tuletatud seda piirkonda asustanud keldi hõimu (Callaici) nimest.
Rooma kindral Decimus Junius Brutus Callaicus vallutas piirkonna aastal 136 eKr ja rajas keltide asula asemele rooma linna, mis sai nimeks Portus Cale ('Cale sadam').
Tänapäeval on see muistne linn oluline eelkõige seetõttu, et andis hiljem nime Douro ja Minho jõe vahelisele alale ning seejärel kogu Portugali riigile (Portus Cale -> Portucale -> Portugale -> Portugal).
Tödwen

Tödwen oli vana Eestimaa aadlisuguvõsa.
Suguvõsa esiisa oli arvatavasti taanlasest rüütel ja 1266. aastast Tallinna kapten (saksa Hauptmann) Wogen Palnisun. Suguvõsa nimi pärineb Tõdva (saksa Tödwen) asulast, mis jäi Tallinnast 21 km lõunasse.
Suguvõsale kuulusid eri aegadel Eesti alal Saku ja Rõngu mõis.
San Marcose ülikool

San Marcose ülikool (hispaania keeles Universidad Nacional Mayor de San Marcos) on ülikool Peruus Limas; ühtlasi vanim Peruu ülikool.
Ülikool asutati 1551.
Ülikoolis õpib üle 33 000 üliõpilase (2008).
Carrolli maakond (Indiana)

Ajalugu

Maakond moodustati 17. jaanuaril 1828.
Eigu mõis

Eigu mõis (saksa keeles Kimmelshof) oli poolmõis Kadrina kihelkonnas Virumaal.
Indrek Ventmann

Indrek Ventmann (sündinud 24. mail 1990) on Eesti laulja.
Ta on kahel korral osalenud Eurovisiooni lauluvõistluse Eesti eelvoorus: 2016. aastal lauluga "Hispaania tüdruk" ja 2018. aastal lauluga "Tempel".
Keila-Joa vald

Keila-Joa vald (ka Joa vald) (saksa keeles Fall) oli vald Harjumaal Keila kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1891, kusjuures selle aja jooksul moodustati see kolm korda: 1866–1872, 1872–1880 ja 1881–1891.
Polaarjoon

Polaarjoon on kujutletav joon maakera pinnal, millest alates  pooluse suunas esinevad polaaröö ja polaarpäev. 
Põhjapolaarjoon asub põhjalaiusel 66°33'38" ja lõunapolaarjoon lõunalaiusel 66°33'38".
Utværi tuletorn

Utværi tuletorn on tuletorn Norras Sogn og Fjordane maakonnas Solundi vallas Utværi saarel endisest kalurikülast läänes. See on Norra läänepoolseim tuletorn.
Malmtorni kõrgus on 31 m. Peatorni kõrval betoontsisternil on väike malmist kõrvaltorn. Tuletorni kompleksis on veel masinahoone, endised eluruumid, kõrvalhoone, kuur ja randumiskoht.
Torn plingib valget valgust valgustugevusega 2 005 000 cd, valguskaugus on 18,6 meremiili.
Tuletorn põleb 9. juulist 28. maini.
Tuletorn rajati 1900.
Veebruaris 1945 läks tuletorn liitlaste õhurünnaku tagajärjel põlema. Torn sai kahjustada ja suur osa kompleksist põles maha. Aastatel 1948–1952 see taastati uuel kujul üks korrus kõrgema rõduga tipus.
Alates 1954. aastast töötab tuletornis Utværi raadiomajakas.
Aastast 1999 on tuletorn kultuurimälestisena kaitse all.
2004. aastani teenindas tuletorni kaks inimest, nüüd on see täisautomaatne. Aastal 2004 läks tuletorn üle Kystverketilt Solundi vallale.
Tuletorni ümber on looduskaitseala.
Augusti keskmine õhutemperatuur

Augusti keskmine õhutemperatuur on kliimanäitaja, mis arvestatakse mingis kohas tehtud mitmeaastaste vaatluste alusel.
Augusti jooksul mõõdetud õhutemperatuuride alusel arvestatakse kuu keskmine õhutemperatuur. Kogu vaatlusperioodi andmed liidetakse ja jagatakse aastate arvuga.
August on kõige soojem kuu põhjapoolkera mõnes mereäärses kohas, näiteks Tōkyōs, Sŏulis, Vladivostokis, Sotšis, İstanbulis, Roomas, Los Angeleses, Miamis.
Vepsa keel

Klassifikatsioon ja ajalugu

Vepsa keelt on liigitatud läänemeresoome keelte põhjarühma (nagu ka soome, karjala ja isuri keelt). Vepsa keele eellaseks on peetud laadoga ehk muinaskarjala algkeelt, millest on kujunenud nii karjala, vepsa kui isuri keel ja mis Petri Kallio hinnangul tekkis kõige varem 700. aasta paiku pKr. Sel ajal jõudis arheoloogiliselt tuvastatav Lääne-Soomele omane materiaalne kultuur Laadoga ümbrusse. Tiit-Rein Viitso klassifikatsiooni järgi pärinevad vepsa murded aga läänemeresoome harust, kuhu peale nende kuulub veel vaid enamik karjala keele murdeid.
Vepsa keele tekkimise ajaks on Pekka Sammallahti hinnanud viikingiaega (800–1050 pKr) ja selle sünnikohaks on peetud Laadoga kagurannikut, kus alates 9.–10. sajandist kujunenud kääbaskalmete kultuuri on omistatud vepslastele. Kääbaste leiuainest analüüsides ja piirkonna mitteläänemeresoome substraati arvestades on arheoloog Valter Lang jõudnud seisukohale, et algselt ei kasutanud neid siiski mitte läänemeresoomlased, vaid  rahvastik, kes kõneles lääneuurali keele seda vormi, millest tänapäevani on säilinud vaid saami keeled. Tema hinnangul hakkas vepsa keel kujunema siis, kui 13.–14. sajandil levis sinna Karjala kultuurimõju (ja ilmselt ka karjalasi) ning kohalikud inimesed läksid üle läänemeresoome keelele. Kallio arvates on vepsa keel läänemeresoome keeltest kõige hiljem oma praegusele levikualale jõudnud, mis seletab ka vepsa murrete suurt omavahelist sarnasust.
Vanimad kirjalikud ülestähendused pärinevad 19. sajandi algusest. Ladinatähestikuline kirjakeel, mille aluseks sai keskmurre, loodi 1932. aastal, kuid see ei leidnud kasutamist ning hääbus. 1937. aastal katsetati vepsa keele kirjutamist kirillitsaga, aga ka see ei levinud. Uuesti hakati vepsa kirjakeelt elustama 1990. aasta paiku.

Tähestik

1932. aasta tähestik.
A a, Ä ä, B b, C c, Ç ç, D d, E e, F f, G g, H h, I i, J j, K k, L l, M m, N n, O o, Ö ö, P p, R r, S s, Ş ş, T t, U u, V v, Y y, Z z, Ƶ ƶ, | ’ 
Tänapäeva vepsa tähestikus on 28 tähte ja üks lisamärk.

a A, b B, c C, č Č, d D, e E, f F, g G, h H, i I, j J, k K, l L, m M, n N, o O, p P, r R, s S, š Š, z Z, ž Ž, t T, u U, v V, ü Ü, ä Ä, ö Ö, '
Ülakomaga (') märgitakse eelneva kaashääliku peenendust ehk palatalisatsiooni: sel'g (selg).
Rõhk on sõna esimesel silbil. Täishäälikute ühildumine (vokaalharmoonia) on osaliselt kadunud: lükäitа (lükata), händikaz (hunt), aga hämär (hämar), külä (küla) . Erinevalt kõigist teistest läänemere-soome keeltest puudub vepsa keeles astmevaheldus. Samuti ei eristata täishäälikute pikkusi: mez' (mees), mezi (mesi).

Grammatika

Uurali keelkonna kõigile keeltele omaselt on vepsa keel soovõrdne, selles puudub grammatiliselt sugu.

Küsisõnad

mi "mis", ken "kes", kut "kuidas", kuverz´, äjak "kui palju", kus "kus", kuna "kuhu", konz "millal", mitte "milline".
Žuvintase biosfäärikaitseala

Žuvintase biosfäärikaitseala (leedu keeles Žuvinto biosferos rezervatas) on biosfäärikaitseala Leedus Lazdijai ja Alytuse rajoonis ning Marijampolė omavalitsuse territooriumil. Looduskaitseala administratsioon asub Aleknonysi külas aadressil Kampelių g. 10. 
Žuvintase biosfäärikaitseala pindala on 18 490 hektarit.
Žuvintase biosfäärikaitseala asub Leedu lõunaosas. See asutati 1937. aastal looduskaitsealana, et kaitsta Žuvintase järve ja selle ümbruse soid, sealset elustikku, aga eriti linnustikku. Tegemist oli esimese kaitstava alaga Leedus. Algselt asus selle direktsioon Daukšiais. Algselt oli selle pindala 5440 hektarit. See muudeti biosfäärikaitsealaks aastal 2002, ühtlasi omandas see praeguse pindala. Tänapäeval hõlmab see Žuvintase looduskaitseala, Liūliškynė looduskaitseala pindalaga 41 hektarit, Buktbalė looduskaitseala pindalaga 98 hektarit (need loodi laialehiste metsade kaitseks), 66 hektari suuruse Liepakojase botaanilise kaitseala (loodud haruldaste liikidega puisniidu kaitseks), 199 hektari suuruse Paželsviai botaanilis-zooloogilise kaitseala (loodud laialehise metsa ja sanglepametsa kaitseks), 204 hektari suuruse Želsva botaanilis-zooloogilise kaitseala (loodud laialehise metsa ja sealse elustiku kaitseks), 410 hektari suuruse Žaltyciai botaanilis-zooloogilise kaitseala (loodud eutrofeerunud järve ja sealse elustiku kaitseks), 1479 hektari suuruse Amalva botaanilis-zooloogilise kaitseala (loodud Žuvintase soodega külgneva Amalva soo kaitseks) ja 730 hektari suuruses Kiaulyčiai (loodud Žuvintase soodega külgnevate soode elustiku kaitseks).
Kaitsealale jääb Varnupiais asuv jatvingite linnamägi koos selle juures asunud muinasasulaga. Vanu kalmeid ja kalmistuid on kaitsealal üheksa. Kaitse all on ka Daukšiai kirik ja Riečiai kirik.
Biosfäärikaitsealal on kolm järve. Soodest on tähtsamad Žuvintase ja Amalva soo. Neis mõlemas on valdav madalsoo, ent esineb ka raba. Žuvintase rabas on turbakihi paksus suisa kaheksa meetrit.  Sealsetes metsades kasvavad valdavalt männid, sanglepad ja kased. Valdavalt Žuvintase järve ümbruskonnas on ka 600 hektarit niitusid.
Biosfäärikaitsealalt on leitud 105 vetikate, 108 sammalde, 107 seente ja ligi 600 soontaimede liiki. Kaitsealal elab 45 liiki imetajaid, 5 liiki roomajaid, 10 liiki kahepaikseid ja 22 liiki kalu. 30 vaatlusaasta kestel on Žuvintase järvel kohatud 234 liiki linde. Järve ümber asuvad niidud on üks kahest paigast Leedus, kus pesitseb tarna-roolind. Sealt on avastatud ka 2000 liiki putukaid.
Ermlandi piiskopkond

Piiskopkonna moodustamine

Ermlandi piiskopkond rajati 1243. aastal paavst Innocentius IV ja tema legaadi Modena Wilhelmi poolt koos Samlandi, Pomesaania ja Kulmi piiskopkondadega. Esialgu oli see eksemtne, alludes otse paavstile. Alates 1245. aastast kuulus see aga koos teiste Preisimaa piiskopkondadega Preisi- ja Liivimaa peapiiskopkonda, mis 1251. aastal nimetati Riia peapiiskopkonnaks.

Territoorium

Piiskopkonna diötsees hõlmas Preisimaa keskosa. Piiskopi ilmalik valdus ehk stift moodustas diötseesist kolmandiku ja selle peamisteks keskusteks olid Heilsberg, Braunsberg ja Frauenburg. Piiskop resideeris enamasti esimeses, teistes asus erinevatel aegadel aga toomkapiitel. Kaks kolmandikku piiskopkonnast kuulus Saksa ordu võimu alla.

Vürstpiiskopkonna likvideerimine

Ermlandi vürstpiiskopkond likvideeriti alles 1772. aastal, kui selle territoorium läks Esimese Poola jagamisega Preisimaa kuningriigile. Kuningas Friedrich II säilitas küll katoliikliku piiskopkonna, kuid selle ilmalikud valdused liideti Preisimaaga.
Teise maailmasõja järel aeti Ermlandist sealsed elanikud (peamiselt sakslased) minema ning see liideti Poolaga, misjärel hakati kasutama nimekuju Warmia piiskopkond. Piiskopitool jäi kuni 1972. aastani tühjaks, kuid alates 1992. aastast on Warmia peapiiskopkond.
Ulan Qab

Rahvastik

2000. aasta rahvaloenduse andmeil olid linna elanikest 96,45% hiinlased, 2,6% mongolid ja 0,5% mandžud.
Velga Krile

Velga Krile (27. september 1945 Valka vald – 31. august 1991 Valka vald) oli läti luuletaja.
Velga Krile oli pärit kooliõpetaja perekonnast. Tema esimene luuletus avaldati ajakirjanduses 1959. aastal. Ta lõpetas 1964. aastal Valka 1. Keskkooli. Aastatel 1964–1967 õppis ta Läti Riiklikus Ülikoolis läti keelt ja kirjandust. Töötas 1967–1969 Valka rajoonis kolhoosis "Ļeņina ceļš" kultuurimaja juhatajana. 1970 ja 1973–1976 oli ta kirjastuses Liesma korrektor. 1972–1973 töötas Teaduslik-Tehnilises Raamatukogus. 1977. aastal lõpetas ta tervislikel põhjustel töötamise ja võeti vastu Kirjanike Liitu. Seejärel tegutses kutselise kirjanikuna. Lõpetas elu enesetapuga oma maamajas.
Laululuik

Levila

Laululuiged pesitsevad peamiselt lähisarktilises Euraasias, harva ka Šotimaal, sagedane eksikülaline ka Põhja-Ameerika lääneosas. Linnud talvituvad lõunapoolsematel Euraasia aladel, eriti Briti saartel.
Eestis on laululuik haruldane, kuid suureneva arvukusega haudelind. Tema pesitsusaegset arvukust hinnatakse 70 - 100 paarile, talvist arvukust 100 - 2000 isendile .

Välimus

Laululuige üldpikkus on 145–160 cm, tiibade siruulatus 218–243 cm. Laululuige kaal on 8–15 kg.
Laululuik on üsna sarnane väikeluigega, ehkki on kõrvutamisel viimasest tunduvalt suurem. Laululuige nokal on kollane värv alati ülekaalus, väikeluigel aga vastupidi.
James Edward Smith

Sir James Edward Smith (2. detsember 1759 Norwich,  – 17. märts 1828) oli Briti botaanik, Linné Ühingu asutaja.
Tema autorilühend on "Sm."

Haridus- ja tööelu

J.E.Smith alustas meditsiiniõpinguid Edinburghi Ülikoolis 1777. aastal. alates 1783. aastast töötas ta Londonis arstina ja jätkas oma botaanikaõpinguid Londoni Ülikoolis. Seal olid tema õpetajateks John Hunter ja William Pitcairn (1711–1791).
Smith ja Joseph Banks asutasid Linné Ühingu (Linnean Society of London). (Rootsi looduseuurija Carl von Linné järgi). 1784. aastal ostis J. E. Smith 900 Inglise kuldmündi eest Linné herbaariumi, zooloogilised kollektsioonid jm. Smith oli seltsi esimene president (juhtis seltsi aastail 1788–1828).
6. detsembril 1796 esines Smith Linné Ühingu ees ettekandega "XXVII . Characters of a new Genus of Plants named SALISBURIA", milles pakkus välja uue taimeperekonna nimme Salisburia (Linne süsteemis hõlmikpuu Ginkgo),  Richard Anthony Salisbury auks.
1797. valiti ta Saksa Loodusuurijate Akadeemia Leopoldina liikmeks.
Tema auks on nimetatud taimeperekond Smithia Aiton .

Isiklikku

Smith abiellus Pleasance Reeve'ga (11. mai 1773 – 3. veebruar 1877) 1. märtsil 1796. Lapsi neil ei olnud.
Anton thor Helle

Isiklikku

Anton thor Helle väimees Gustav Ernst Hasselblatt oli Jõelähtme Püha Neitsi Maarja koguduse õpetaja, tema tütrepoeg Peter Anton Hasselblatt oli Hageri Lambertuse koguduse õpetaja.
Martina Navrátilová

Elulugu

Martina Navrátilová sündis Prahas, kuid pärast vanemate lahutust kolis koos emaga Revnicesse, kus teda hakkas huvitama tennis. Tema ema abiellus 1962. aastal uuesti ning ta kasuisast Miroslav Navrátilist sai tema esimene treener. Oma esimesel noorteturniiril osales ta 1964 ning alustas tööd George Parmaga. 1973. aastal jõudis ta esimest korda suure slämmi turniiril veerandfinaali ning temast sai elukutseline tennisist. 1975. aastal taotles asüüli USA-s, temast sai USA kodanik aastal 1981.
Oma esimese suure võidu sai ta 1978. aastal Wimbledonis, kus alistas finaalis Chris Everti. Ränk treening tõi talle lõpuks suure edu: 1982. aastal võitis ta 15 turniiri üksikmängus ning 14 turniiri paarismängus, aasta hiljem aga koguni 28. Aastail 1983 ja 1984, võitis ta kuus järjestikust suure slämmi turniiri, kuid ometi jäi tal suur slämm välja mängimata. Tema suurimaks rivaaliks kaheksakümnendatel oli just nimelt Chris Evert, rivaliteet kestis seni, kuni Evert 1988. aastal loobus. 14. juunist 1982 kuni 9. juunini 1985 juhtis ta maailma edetabelit 156 nädalat järjest (üldse on ta juhtinud seda 331 nädalat üheksal eri perioodil). 
Kaheksakümnendate lõpus aga tõusid esile noored tähed (eeskätt Steffi Graf) ning tegid lõpu Navrátilová valitsemisajale. Ta loobus üksikmängust 1994. aasta lõpus, hoolimata sellel aastal Wimbledoni finaali jõudmisest. 1995-1996 mängis ta ainult mõnel üksikul turniiril paarismängu.
Aastal 2000 valiti Martina Navrátilová rahvusvahelisse tennisekuulsuste halli. 
Pärast pikka eemalolekut tegi ta 2000. aastal come backi paarismängus. 2003. aastal võitis Austraalia lahtistel meistrivõistlustel koos Leander Paesiga segapaarismängu. Seeläbi sai ta läbi aegade kolmandaks naismängijaks, kes on suutnud võita kõikidel suure slämmi turniiridel kõikides mänguliikides.
2003. aasta juulis samuti koos Leander Paesiga võitis ta Wimbledonis taas segapaarismängu jõudes 20 Wimbledoni turniiri võiduga järele Billie Jean Kingi rekordile.
Ta on vanim suure slämmi turniiri võitja läbi aegade. Oma 58 suure slämmi turniiri võiduga on ta austraallase Margaret Smith Courti 62 turniirivõidu järel teisel kohal.
2004 oli tema jaoks esimene olümpia-aasta. Koos Lisa Raymondiga jõuti veerandfinaali.

Võidud suure slämmi turniiridel

Martina Navrátilová on võitnud suure slämmi turniiridel 18 korda üksikmängu, 31 korda naispaarismängu ja 9 korda segapaarismängu.
Prantsuse maalikunst

Barokk

Barokiajastul valitses maalikunstis klassitsistlik suund, mida vahel nimetatakse ka vanaks klassitsismiks. Selle aluseks oli ratsionalism. Vana klassitsism on rangem ja rahulikum ja otsest eeskuju võeti Kreeka ja Rooma kunstist ning renessansist. Prantsuse maalikunsti mõjukaim maalija oli Nicolas Poussin. Tema kuulsaimad tööd on suuremõõtmelised, allegoorilised või mütoloogilised kompositsioonid. Ta on kuulus ideaalmaastike looja. Tema maastikud on fantaasiavili, mitte tegelikkus. Igale tema maastikule oli joonistatud alati ka üks inimene. Sellist maastikku nimetatakse heroiliseks maastikuks. Tema teosed on "Maastik surnukehaga". Veel üheks tuntuks maastikumaalijaks oli Claude Lorrain. Tema maastikel laiuvad kaugusse kulgevad vaated, mille esiplaanil on puudegrupid, sambad, varemed. Tema töödes valitseb selgus ja rahu. Tema kuulsaim teos on "Odysseuse loovutamine".
Lään (Soome)

Ajalugu

Soome jaotati Nikolai I poolt läänideks aastal 1831. Aastal 1870 liideti Turu lään ja Pori lään Häme lääniks. Pärast Teist maailmasõda anti suur osa Viiburi läänist ära Nõukogude liidule. Alles jäänud osast moodustus Kymi lään. Viimased muudatused Soome läänidesse tehti aastal 1997, kui 13 läänist jäi alles 6.
Kõnnu mõis (Kihelkonna)

Kõnnu mõis (saksa keeles Könno) oli Pidula mõisa karjamõis Kihelkonna kihelkonnas Saaremaal.