google/wiki40b huggingface dataset:
Ridley Scott

Elulugu

Ridley Scott omandas filmikunstihariduse Royal College of Artis. Oma karjääri algul, 1960. aastatel lavastas ta BBC-s telesarju. 1970. aastatel asutas Ridley koos Alan Parkeri, Hugh Hudsoni ja noorema venna Tony Scottiga reklaamifirma, kus jõudis toota üle 2000 reklaami.
Esimene mängufilm "Duellandid" valmis 1977. aastal, kuid publiku vastuvõtt oli leige. Edu ja tuntus saabus Ridley Scottile alles kahe aasta pärast ulmeõudusfilmiga "Tulnukas". Sellele järgnenud düstoopne ulmetriller "Blade Runner" (1982) sai kultusfilmiks. Ulmefilmidega eksperimenteeris Scott kuni 1987. aastani, mil valmis romantiline triller "Keegi jälgib mind", mis leidis suhteliselt külma vastuvõttu publiku hulgas. Trilleriga "Must vihm" (1989) võitis ta oma reputatsiooni filmiringkondades tagasi.
Oscari nominatsiooni võitis ta filmiga "Thelma ja Louise" (1991). Pärast seda on valminud ajaloolised filmid "1492: Paradiisi vallutamine" ja Oscari võitja "Gladiaator". Õudusklassika "Hannibal" kuulub samuti Scotti parimate näidete hulka.
Mitmetele tema filmidele on muusika loonud Vangelis.
Katapõõsa lehed

Droogina

Droogina tarvitatakse okste tippudelt noorena kogutud värskeid katapõõsa lehti.

Hoidmine ja kasutusviisid

Noored võrsed ja lehed keeratakse banaanilehte, paberisse või kilesse, et need enne kasutamist ära kuivaks. Neid võib ka panna sügavkülma või ära jahvatada. Lehti näritakse või neist tehakse teed või pastat, mida saab suitsetada ja mis talub ka transporti. Lehtedest võib mee ja suhkru lisamisel teha ka maiustusi. Samuti segatakse neid kohvi hulka. Kuivatatud lehte võib suitsetada paljalt või hašiši hulka segatuna. Katalehti näritakse mõned minutit ja hoitakse suus nagu närimistubakat, mida aeg-ajalt näkitsetakse või neelatakse.

Toime

Katapõõsa lehtedes olevad ained mõjutavad tõenäoliselt kolinergilisi ja adrenergilisi närviimpulsse. Kata toime põhineb suures osas katinoonil, mis stimuleerib serotoniini, dopamiini ja norepinefriini vabanemist, mistõttu toimib nagu kokaiin ja amfetamiin. Kata ergutab meeli, parandab füüsilist vastupidavust ja keskendumisvõimet, kõrgendab meeleolu ning vähendab une- ja toiduvajadust. Kata on ka pikaajalise toimega valuvaigisti, mille toime võib kesta poolest tunnist ööpäevani.
Islamimaades kasutatakse katat suhtlus- ja esinemisoskuse parandamiseks, samuti peetakse seda armurohuks ning võetakse masenduse, peavalu, gonorröa, maovaevuste, maohaavandite, köha, astma ja palaviku korral.

Hoiatus

Katapõõsa lehtede pikemajaline tarvitamine põhjustab erutust, ängistust, maaniat, isutust, pupillide laienemist, hüperaktiivsuse suurenemist, vererõhu ja kehatemperatuuri tõusu, mao-, kurgu- ja söögitorupõletikku, seedetrakti haavandeid, maksa- ja neerukahjustusi, bronhiiti, vähki, migreeni ja ajuverejooksu.
Aastatepikkune tarvitamine, ka kogustest olenevalt, võib põhjustada hallutsinatsioone ja psühhoosi ning isiksuse degradeerumist ja meestel sugutungi kadumist.

Muu

Katapõõsa lehtedes sisalduvast katinoonist valmistatakse sünteetilist uimastit metkatinooni.

Õigusregulatsioon

Kationiin on Eestis kantud "Narkootliste ja psühhotroopsete ainete I ja II nimekirja.
Katapõõsa lehti kontrollivad Euroopas 2008. aasta seisuga 11 riiki.
Duveli mõis

Duveli mõis (Dūveļa muižiņa, ka Duvela muiža) oli linnamõis Lätis Riia linnas Centrsi asumis. Saksa keeles oli mõisa nimi Duvels hove. Peahoone asus Vērmanesi pargi territooriumil.
Duveli mõis asus Riiast põhja poole viiva tee ääres, endise Rīdzene jõe ääres. Mõisa juures viis üle jõe Duveli sild, selle kõrval asus ka mõisakompleks.
Mõisa mainiti esimest korda aastal 1355. Algselt asusid selle ümber Riia linnale kuulunud aiad, aga hiljem need hoonestati.
XV sajandil hõivas Duveli mõisa Liivi ordu, ent aastal 1435 tagastati see linnale. Viimane teade mõisast pärineb aastast 1485, mil see renditi majaomanik Henrik Loningele.
Torn

Pilvelõhkujad

Pilvelõhkuja on moodsat tüüpi torn, mille eesmärgiks on võimalikult väiksele maa-alale ehitades saavutada rohkem põrandapinda. Kuigi pilvelõhkujaid ei arvata tihti tornide hulka, on enamikul neist tornidega sarnane ehituslik konstruktsioon. Selliseid hooneid nagu endine Maailma Kaubanduskeskus ja Petronas Towers nimetatakse kaksiktornideks.

Strateegiline funktsioon

Läbi ajaloo on torne kasutatud kaitse eesmärgil ja need on võimaldanud paremat vaadet ümbruskonnale.

Potentsiaalne energia

Gravitatsiooni kaasabil kasutatakse torne asjade ladustamiseks (silotorn, veetorn). Loodusliku mäe puudumisel rakendatakse sama ideed suusahüppetornide puhul.

Kommunikatsioonifunktsioon

Ajalooliselt on tuletorne, kellatorne, minarette jm kasutatud informatsiooni levitamiseks kauge maa taha. Tänapäeval on koos uute kommunikatsioonivõimalustega lisandunud raadiomastid, teletornid ja telefonimastid.
Vismeistri mõis

Vismeistri mõis (ka Fismeistri mõis; saksa keeles Fischmeister) oli eramõis Keila kihelkonnas Harjumaal.
Mirabeli senjööria

Mirabeli senjööria (prantsuse keeles Seigneurie de Mirabel) oli ristisõdijate Jeruusalemma ladina kuningriigi läänivaldus. Selle senjöör oli Jaffa ja Ashkeloni krahvi vasall.

Ajalugu

Ristisõdijad vallutasid Mirabeli kindluse esimesel kümnendil pärast Esimest ristisõda ja see liideti Jaffa krahvkonnaga. Pärast Jaffa krahvi Hugues II mässu anti see Ibelini Barisanile, kelle järeltulijad seda edaspidi valdasid. Ehkki õiguslikult oli tegemist eraldiseisva lääniga, oli see väga tihedalt seotud Ibelini senjööriaga. 1187. aastal vallutas selle Egiptuse sultan Salah ad-Din ja see ühendati Aijubiidide valdustega.
Cytoscape

Ajalugu

Cytoscape loodi aastal 2002 Seattle'i Süsteemibioloogia instituudis. Esimene versioon (v0.8) avaldati 2002. aasta juulis, teine versioon (v0.9) sai avalikuks 2002. aasta novembris ja kolmas versioon (v1.0) ilmus märtsis 2003. Versioon 1.1.1 oli 1.0 seeria viimane stabiilne versioon. Versioon 2.0 ilmus 2004. aasta juulis. Versioon 3.0 avaldati 2013. aasta aprillis ja kõige hilisem versioon (v.3.7.0) ilmus 22. oktoobril 2018.
2016. aasta seisuga laaditakse Cytoscape'i alla rohkem kui 17 000 korda kuus.

Kasutamine

Cytoscape'i kasutatakse kõige sagedamini bioloogiliste uurimuste rakenduste loomisel. Cytoscape'i saab kasutada ka teiste erialade andmestike, näiteks suhtlusvõrgustike, graafide visualiseerimiseks ja analüüsimiseks. Kõige olulisem aspekt Cytoscape'i tarkvara arhitektuuris on pluginate kasutamine spetsialiseeritud funktsioonide kasutamiseks. Pluginaid loovad nii arendajad kui ka tarkvara kasutajad.
Virgats (USA ajakiri)

Virgats (koos täiendpealkirjaga Virgats : Eesti riikliku iseseisvuse eest võitleja) oli USA eestlaste ajakiri, mis ilmus 1964–1981 New Jersey osariigis Deerfieldis. Ajakirja viimane väljaandja ja toimetaja oli Avdy Andresson. 1964-1972 andis ajakirja välja Ülemaailmne Eesti Vabadusvõitlejate Keskus USA-s.
Aastail 1977–1978 oli Virgatsi paralleelpealkiri Kaitse Kodu (1978 nr. 2/3 ka Kaitseliidu Peastaabi toimetised), 1979. aastal Kaitse Kodu lisa.
Toila raudteejaam

Toila raudteejaam (kuni 1931. aastani Jõhvi raudteejaam) oli raudteejaam Ida-Virumaal Linna küla lähedal, praeguse Jõhvi linna territooriumil. Jaam asus Jõhvi raudteejaamast umbes 3,5 km Narva pool.
Seoses 1929. aastal avatud Jõhvi uue raudteejaamaga nimetati jaam 1931. aastal ümber Toilaks, kuigi raudteejaamast on Toila alevikuni umbes 8 km.

Ajalugu

Raudteejaam rajati 1870. aastal seoses laiarööpmelise Tallinna–Narva raudteega kohaliku Jõhvi mõisniku Igelströmi soovil. Tõenäoliselt samal ajal valminud jaamahoone ehitati tüüpprojekti järgi sarnaselt Aegviidu, Kabala, Püssi jmt jaamahoonetega. Lagunenud jaamahoone asus raudtee põhjaküljel ja lammutati 1997. aasta suvel.
Raudteejaam lõpetas tegevuse 1990. aastate keskpaigas, kuid reisirongid peatusid Toilas veel kuni 1990. aastate teise pooleni. Ebamugava asukoha tõttu leidis jaam reisijate poolt vähest kasutust. 
Toilas asus lisaks peateele kaks kõrvalteed, üks madal perroon, harutee tööstusterritooriumile ja kivist auruvedurite depoo. Endist jaama asukohta meenutavad tänaseni mitmed säilinud abihooned.
Toilale eelnes Jõhvi ja järgnes Oru raudteejaam.
Aleksandri saarestik

Aleksandri saared on saared Alaska lahes selle kirdekalda lähedal. Saarte pindala on 36 800 ruutkilomeetrit. Saared on mägised, kõrgus kuni 1432 m. Kuuluvad Ameerika Ühendriikidele.
Suuremad saared on Chichagofi saar, Admiralty saar, Baranofi saar, Wrangelli saar, Revillagigedo saar, Kupreanofi saar, Walesi Printsi saar, Kuiu saar ja Etolini saar.
Saarte põliselanikud on tlingiti ja haida indiaanlased.
Saarestik on nime saanud vene kaupmehe ja esimese Alaska kuberneri Aleksandr Baranovi järgi.
Armeeniakeelne Vikipeedia

Armeeniakeelne Vikipeedia on vaba sisuga veebipõhise entsüklopeedia Vikipeedia armeeniakeelne versioon. Veebruaris 2003 alustatud võrguentsüklopeedias oli 1. detsembril 2014 kokku 140 087 artiklit, 3. oktoobril 2015 kokku 187 111 artiklit ja 22. veebruaril 2019 kokku 252 217 artiklit. 2019. aasta veebruari seisuga on armeeniakeelne Vikipeedia artiklite arvult 33. keeleversioon.
Evald Kampus

Evald Kampus (26. detsember 1927 Suure-Kõpu vald, Viljandimaa – 3. mai 2017 Tartu) oli eesti teatritegelane.
Ta lõpetas 1949. aastal Tallinna Õpetajate Instituudi eesti keele ja kirjanduse õpetaja eriala ja 1957. aastal Tartu Riikliku Ülikooli eesti filoloogia eriala.
Ta töötas aastatel 1957–1988 Vanemuise teatri kirjandusala juhatajana, 1988–1990 välissuhete korraldajana, 1990–2000 toimetaja ja nõunikuna.
Ta oli Eesti Teatriliidu liige alates 1960. aastast. Aastast 1981 oli ta Soome Kirjanduse Seltsi välisliige. Aastatel 1994–2004 oli ta Vanemuise Seltsi juhatuse esimees, alates 2006. aastast seltsi auliige.
Ta on maetud Põlva kalmistule.
Landessender Reval

Landessender Reval oli Saksa okupatsiooni aegne raadiojaam Tallinnas (Reval). Landessender Reval töötas 7. septembrist 1941 kuni 20. septembrini 1944.  
Landessender Revali saadetes tegid kaasa Tiit Kuusik, Jaan Kross, Mari Kamp, Felix Moor, Roman Toi, Jüri Remmelgas, Voldemar Mettus jt.  
Sõnalised saated koostati saksa ja eesti keeles. Teadustamine käis kahes keeles, kusjuures esikohal oli saksa keel.
Mart Kalm

Elu

Mart Kalm on sündinud Tallinnas toimetajate peres. Ta lõpetas 1979. aastal Tallinna 2. Keskkooli. Aastatel 1979–1984 õppis ta Tartu Riiklikus Ülikoolis ajalugu ja kunstiajalugu. 1991. aastal kaitses väitekirjaga arhitekt Alar Kotlist kunstiteaduse kandidaadi kraadi Moskvas Üleliidulises Arhitektuuri ja Linnaehituse Ajaloo ja Teooria Teadusliku Uurimise Instituudis. Doktorikraadi kaitses Eesti sõdadevahelise perioodi arhitektuurikultuurist 1998 Eesti Kunstiakadeemias.
Arhitektuuriajaloolasena on ta peamiselt uurinud Eesti arhitektide loomingut nii enne kui pärast Teist maailmasõda. Tema peateos on mahukas "Eesti 20. sajandi arhitektuur" (2001, 2002, Kultuurkapitali suur aastapreemia). Kirjutanud monograafia arhitekt Alar Kotlist (1994, Kr. Raua preemia), koos näitusega valmis raamat Olev Siinmaast (2011). 2010 ilmus tema koostatud "Eesti kunsti ajaloo" V köide (1900–1940), mis pälvis ajalookirjanduse aastapreemia. Ta on kirjutanud eesti funktsionalismi arhitektuurijuhi (1998) ja osalenud mitme teatmeteose koostamisel. Viimastel aastatel on Kalm keskendunud kolhoosiarhitektuuri uurimisele. 
Mart Kalm on olnud aktiivne arhitektuurikriitik, keda sageli on huvitanud maastiku- ja sisearhitektuur, nooruses kirjutas ka kunsti- ja disainikriitikat. Sageli on ta sõna võtnud muinsuskaitse küsimustes, aga osalenud ka praktilises restaureerimistegevuses (Riigikoguhoone, Presidendi kantselei, Villad Rüütli 1a ja Lõuna 2b Pärnus), aastal 2004 tegi ta "Muinas-TV" saatesarja. 
Kalm on pikalt kuulunud Muinsuskaitseameti ehitusmälestiste ekspertnõukogusse, 2006–2010 juhtis ta Muinsuskaitsenõukogu. Aastatel 2010–2013 oli ta UNESCO Maailmapärandi komitees Eesti delegatsiooni kaasjuht. 
Eesti Kunstiakadeemias töötab Mart Kalm 1992. aastast, professor alates 2000. aastast. Aastatel 1994–2007 ehitas ta üles Kunstiteaduse instituudi. 2007–2012 oli Kunstikultuuri teaduskonna dekaan ja seejärel teadusprorektor. 2015. aasta jaanuaris valiti ta Eesti Kunstiakadeemia rektoriks. 
2010. aastal valiti Mart Kalm esimese kunstiteadlasena Eesti Teaduste Akadeemia akadeemikuks ja 2014 selle asepresidendiks.
27. jaanuaril 2015 valiti ta Eesti Kunstiakadeemia rektoriks, tema ametiaeg algas 4. aprillil 2015.

Isiklikku

Mart Kalm on abielus graafik Anu Kalmuga ja neil on lapsed Gustav ja Helga. Tema õde on etnograaf Piret Õunapuu.
Artur Nilson

Artur Nilson (sündinud 19. septembril 1931) on Eesti metsateadlane.
Artur Nilson lõpetas 1955. aastal Eesti Põllumajanduse Akadeemia. Aastatel 1969–1994 oli ta maaülikoolis õppejõud, sealhulgas metsakorralduse õppetooli juhataja; alates 1994. aastast emeriitprofesor.

Isiklikku

Bioloog Eva Nilson on Artur Nilsoni õde.
EMK Tallinna kogudus

EMK Tallinna kogudus on Tallinnas tegutsev Eesti Metodisti Kiriku (EMK) kogudus. Kogudus kasutab Tallinna Metodisti Kirikut. Sealsamas kirikus tegutseb ka EMK Tallinna vene kogudus.
Kogudusel on kolm pastorit: Toomas Pajusoo, Joel Aulis ja Olav Pärnamets (emeeritus).
Ivan Dõtško

Kasahstani meistrivõistlustel

Ta oli vähemalt kolmekordne (aastatel 2009–2011) Kasahstani meister üliraskekaalus (üle 91 kg).

Kaasaegsetel olümpiamängudel

Ta sai üliraskekaalus (üle 91 kg) pronksmedali 2012. aasta Londoni olümpiamängude poksivõistlustel, kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedali- ja olümpiavõitjale Anthony Joshuale (Suurbritannia) ja jäädes edasisest medaliheitlusest välja ning 2016. aasta Rio de Janeiro olümpiamängude poksivõistlustel, kaotades poolfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Joseph Joyce'le (Suurbritannia) ja jäädes edasisest medaliheitlusest välja.

Maailmameistrivõistlustel

Ta osales üliraskekaalus (üle 91 kg) 15. maailmameistrivõistlustel (Milano, 2009), kus kaotas 2. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja. 
Ta sai üliraskekaalus (üle 91 kg) 16. maailmameistrivõistlustel (Bakuu, 2011) pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedalivõitjale ja maailmameistrile Məhəmmədrəsul Məcidovile (Aserbaidžaan) ja jäädes edasisest medaliheitlusest välja. 
Ta sai üliraskekaalus (üle 91 kg) hõbemedali 17. maailmameistrivõistlustel (Almatı, 2013), kaotades finaalis kuldmedalivõitjale ja maailmameistrile Məhəmmədrəsul Məcidovile (Aserbaidžaan) ning 18. maailmameistrivõistlustel (Doha, 2015), kaotades finaalis kuldmedalivõitjale ja maailmameistrile Tony Yokale (Prantsusmaa).
Tanel Tuuleveski

Tanel Tuuleveski (sündinud 16. oktoobril 1975 Tartus) on eesti ettevõtja ja alpinist, kes on mägironijana tõusnud kahe kaheksatuhandelise mäe tippu.

Kaheksatuhandelised

2010. aasta mais osales Tuuleveski Leedu-Eesti ühisekspeditsioonist Cho Oyule (8201 m). Peale tema jõudsid tippu ka Saulius Vilius ja Allan Valge.
2011. aasta mais võtsid kaks eestlast osa Jagged Globe'i Everesti ekspeditsioonist David Hamiltoni juhtimisel. 16. mail jõudsid Džomolungma (8848 m) tippu nii Tanel Tuuleveski kui ka Andras Kaasik. Nad on esimesed Eesti alpinistid, kes jõudsid Džomolungma tippu lõunaküljelt, s.t Nepali poolt.
Aleksander Paikre

Aleksander Paikre (1936. aastani Pormann; 30. detsember 1871 Lehtse vald, Järvamaa – 2. august 1955 Tapa) oli Eesti poliitik, ametilt lukksepp.

Elukäik

Sündis 30 detsembril (VKJ) 1871 Väo külas Paabo renditalus Jakob ja Mai Pormanni pere seitsmenda lapsena. Kokku oli tal 3 venda ja 4 õde. Isa Jakob ostis aasta hiljem Tapa külas Kangru talu, kuhu pere jäi elama viieks aastaks (kuni pereisa Jakobi surmani). Pärast isa surma müüs ema Kangru talu ja ostis väiksema maalapi, kuhu pere rajas väikese elumaja. Ema töötas külas, tehes ketrustöid ja osales talutöödel abilisena. Sarnaselt õdede-vendadega käis ka Aleksander lapsena külas karjaseks. 15-aastaselt läks ta aga varem pere juurest lahkunud venna juurde sepa õpipoisiks.
Haridusteed alustas Tapa küla algkoolis, kus käis kolm talve. 1889. aastal lahkus 18-aastaselt kodust, asudes elama Tallinna õde Miina juurde ning õppima Vladimiri (Jakobsoni) tänaval sepa juures.
Osales Dvigateli tehase töölise ühe juhina 1905. aasta revolutsioonisündmustel Tallinnas.
Oli 26.–27. veebruaril 1921 valitud Tallinna linnavolikogu liige "Üürniku" seltsi nimekirja koosseisus.
Valiti 1922. aasta mais Üürnikkude Liidu juhatuse liikmeks ja 1923. aasta mais II Riigikogu liikmeks (31.05.1923–14.06.1926; sai 30-liikmelise nimekirja esinumbrina 6130 valija hääle), esindades seal ainsana Üürinikkude Liitu.
Sai hiljem kohtuvaidluse tulemusel endale Tapa külas venna talukoha Uuetoa B lähedal Ülevainu talukoha, kus elas ja töötas elu lõpuni. Poeg Evald Paikre oli Tallinnast Tapale läinud juba 1926. aastal külakooli õpetajaks.
Aleksander Paikre suri 2. augustil 1955 Tapal ja ta maeti 5. augustil 1955 Rahumäe kalmistule.

Isiklikku

Tema poeg oli kirjanik ja õpetaja Evald Paikre ning pojapojad elektritehnika insener Toivo Paikre ja transporditehnika insener Enno Paikre.
Porsiku kadakad

Porsiku kadakad on kaitsealused kadakad Pärnu maakonnas Lääneranna vallas. 
Kadakad võeti 1984. aastal kaitse alla (Porsiku kadakate kaitseala; pindala 2 ha).
Suured kadakad on mitmesuguse kujuga. Kuna kadakad asuvad endisel lammaste karjamaal, on nad alt lammaste poolt kujundatud.
Kadakad asuvad Rame külas Porsiku talus. Neid hooldas talu peremees August Tampärk ehk Porsiku Kustas, kes ühtlasi pidas oma talus kasutatud riistadest muuseumi, mis koguna moodustas pärast tema surma Hanila muuseumi varade aluse.
Teramo

Haldus

Teramo piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Basciano, Bellante, Campli, Canzano, Castellalto, Cermignano, Cortino, Montorio al Vomano, Penna Sant'Andrea, Torricella Sicura.
Teramo halduspiirides asuvad järgmised fraktsioonid: Bivio Miano, Cannelli, Caprafico, Casette, Castagneto, Castrogno, Cavuccio, Cerreto, Chiareto, Colle Caruno, Colle Marino, Colleminuccio, Colle Santa Maria,  Forcella, Frondarola, Frunti (paese abbandonato), Galeotti, Garrano Alto, Garrano Basso, La Torre, Magnanella, Miano, Monticelli, Nepezzano, Orciano, Pantaneto, Piano d'Accio, Poggio Cono, Poggio San Vittorino, Ponte Vezzola, Ponzano, Putignano, Rapino, Rocciano, Rupo, Saccoccia, San Nicolò a Tordino, San Pietro ad Lacum, Sant'Atto, Sant'Egidio, Sardinara, Scapriano, Sciusciano, Secciola, Sorrenti, Sparazzano, Spiano, Tofo Sant'Eleuterio, Torre Palomba, Travazzano, Valle San Giovanni, Valle Soprana, Varano, Villa Butteri, Villa Falchini, Villa Gesso, Villa Pompetti, Villa Ripa, Villa Romita, Villa Rossi, Villa Schiavoni, Villa Stanghieri, Villa Taraschi, Villa Tordinia, Villa Turri-Ferretti, Villa Viola, Villa Vomano.

Loodus

Teramo asub Tordino oru põhjaosas, Gran Sasso nõlvade alusel mägisel alal. Vanalinna juures suubub Tordinosse selle vasakpoolne lisajõgi Vezzola.
Kolmekümne aasta (1961–1990) vaatluste andmetel on kõige jahedam kuu jaanuar (keskmine temperatuur +5,5 °C) ja kõige soojem kuu august (keskmine temperatuur +22,7 °C). Aasta keskmine sademete hulk on 801 mm.

Ajalugu

Foiniikia ajal oli asula nimeks  Petrut (või Pretut). Rooma ajal (kuni VI sajandini) oli linna nimeks Interamnia. Keskajal (VI–XII sajand) oli asula nimeks Aprutium. Teramum ehk Teramo on kasutusel alates XII sajandi II poolest.
Viis aastat pärast III Puunia sõja Sentinumi lahingut vallutati Teramo alad Rooma konsuli Manius Curius Dentatuse poolt (aastal 290 eKr) ja muudeti munitsiipiumiks.
Teramo osales aktiivselt Liitlassõjas (91–88 eKr) ning Sulla jättis linna seetõttu munitsiipiumi staatusest ilma. Munitsiipiumi staatuse taastas Caesar. Keiser Hadrianuse ajal rajati Teramosse mitmeid templeid, terme ja teatreid.
410. aastal eKr tegid linna maatasa läänegoodid. Linn taasasutati 586. aastal ning vallutati hiljem langobardide ja seejärel normannide poolt.

Astronoomiaobservatoorium

4 kilomeetri kaugusel kesklinnast asub 1890. aastal Vincenzo Cerulli poolt rajatud Collurania astronoomiaobservatoorium. 1910. aastal Cerulli poolt avastatud asteroid sai nimeks Interamnia (Teramo ladinakeelse nime järgi).
Laiuse Jumalaema Sündimise kirik

Laiuse Jumalaema Sündimise kirik oli õigeusu kirik tänases Jõgeva maakonnas Laiusevälja külas, mida kasutas Laiuse Jumalaema Sündimise kogudus.
Laiuse puidust õigeusu kirik rajati 1864. aastal umbes ühe kilomeetri kaugusele Laiuse ordulinnusest Põltsamaa–Mustvee tee äärde Laiusevälja külla ehk Kirikukülla. 
Kirik ehitati 1893. aastal ümber arhitekt Apollon Edelsoni projekti järgi. Kirikut remonditi põhjalikult 1913. aastal. 
Kiriku lähistel Laiuse–Kivijärve tee ääres asus ka kohalik õigeusu Mõisaküla kalmistu, mis rajati juba 1861. aastal.
Pärast koguduse sulgemist 1987. aastal hakkas kirik lagunema ja on tänaseks varemeis.
Aglais ichnusa

Nomenklatuur ja süstemaatika

Liigi esmakirjeldaja on Jacob Hübner (Sammlung europäischer Schmetterlinge [1823-1824]). Ta kasutas nime Papilio ichnusa.
Franco Andrea Bonelli kirjeldas liiki Papilio ichnusa või Vanessa ichnusa nime all 1826: Memorie R. Acc. Sci. Torino 30: 174, 186, pl. 2, f. 2.
Seda taksonit käsitletakse ka koerliblika alamliigina Aglais urticae ichnusa (inglise keeles Corsican Small Tortoiseshell).

Levik

Aglais ichnusa on Korsika ja Sardiinia endeem.

Elupaik

Laialt levinud erinevates elupaikades tasandikust kuni mägedeni kuni 1500 m üle merepinna.

Välimus

Esitiiva pikkus on 22...24 cm.
Zaitsevi reegel

Zaitsevi reegel on reegel, mis ütleb, et  aluse poolt industreeritud elimineerimisreaktsioon annab eelistatult suurema asendatusega produkti ehk reaktsiooniproduktides domineerib rohkem alküülrühmi sisaldav alkeen. Seega elimineerimisreaktsioonil tekib kahest võimalikust alkeenist põhiproduktina enamasendatud (stabiilsem) alkeen.
Zaitsevi reegel ennustab, millised isomeersed alkeenid eelistatult moodustuvad elimineerimisreaktsioonides. Zaitsev formuleeris 1875. aastal empiirilise reegli: "Suuremas hulgas moodustub see alkeen, mis vastab vesiniku eraldumisele selle β-süsiniku juurest, millega on seotud kõige vähem vesiniku aatomeid". Seega elimineerimisreaktsioonis moodustub ülekaalus see alkeen, mille kaksiksidemega on seotud kõige suurem arv alküülasendusrühmi.
Steeriliselt mahuka aluse nagu näiteks kaaliumtertsiaalnebutoksiid (t-BuOK) korral ei ole nn. Zaitsevi produkti moodustumine steeriliste takistuste tõttu soodus ja produktides prevaleerib otsmise kaksiksidemega alkeen (vinüülrühm).
Šķirstiņi mõis

Šķirstiņi mõis (saksa keeles Napkull, läti keeles Šķirstiņu muiža) oli rüütlimõis (fideikomiss) Liivimaal Volmari kreisis Katriņa kihelkonnas. Tänapäeval asub mõisasüda Limbaži piirkonnas Viļķene vallas Šķirstiņis.

Ajalugu

Aastal 1492 ostis Jürgen Weipte Claus Salze tarbeks selle mõisa Jürgen Koskullilt ära. aastal 1492 loovutas Claus selle oma vennale Heinrichile. Aastal 1512 ostis selle mõisa Jacob Aderkas. Tema abikaasa abiellus hiljem Wolff von Schierstädtiga. Nende tütar Agneta abiellus Magnus Brümmeriga, nende tütar omakorda Johann von Tiesenhauseniga.
Aastal 1723 ostis mõisa Albert Cadaeus, kelle poeg, kindral Karl Gustav von Cahdeus, selle 1751. aastal 8584 taalri eest õuekohtu sekretär ja assessor von Fischerile müüs. Aastal 1780 ostis mõisa ooberst Zimmermann.  Aastal 1834 müüs tema poeg selle koos Suceni mõisaga 92 500 rubla eest ooberst Carl von Sommerile. Carli surma järel pärisid mõisad tema lesk Anna  ja nende lapsed. Aastal 1868 ostis Carli poeg ülejäänud pärijatelt nende pärandiosad 120 000 rubla eest välja ja sai Suceni ning Šķirstiņi ainsaks omanikuks.

Mõisa suurus

Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal koos Suceni mõisaga 4 ja 3/4 adramaad, neile allus 106 mees- ja 121 naishinge. Aastal 1641 oli nende mõisate suurus 3 ja 1/4 adramaad. 1688 oli mõisate suurus 5 ja 1/8 adramaad, aastal 1734 oli adramaid üks, aastal 1757 aga 4 ja 1/4. Aastal 1823 oli mõisate suurus 5 ja 9/20 adramaad. Aastal 1832 oli mõisadel adramaid 6 ja 8/20, aastal 1881 aga 4 ja 68/80, lisaks seitse adramaad mõisale kuuluvate talude valduses.

Karjamõisad

Aastal 1816 kuulus mõisale kaks karjamõisa: Knippe ja Buddel.