google/wiki40b huggingface dataset:
Tshering Tobgay

Tshering Tobgay (sündinud 19. septembril 1965) on Bhutani poliitik, 30. juulist 2013 kuni 9. augustini 2018 Bhutani peaminister.
Ta on Rahva Demokraatliku Partei asutajaliige ja alates 2012. aastast partei esimees.
Tshering Tobgay omandas keskhariduse Indias, seejärel õppis Pittsburghi ülikoolis mehaanikainseneriks ning 2004. aastal sai Harvardi ülikoolist magistrikraadi avaliku halduse alal.
Enne poliitikasse siirdumist töötas ta riigiametnikuna. Ta tegutses alates 1991. aastast haridusministeeriumis kutsehariduse vallas ja juhtis alates 1998. aastast riiklikku tehnikahariduse ametkonda. Aastatel 2003–2007 töötas ta tööministeeriumis.
Jumpstyle

Tants

Jumpstyle'i saatel tantsitakse tantsu nimega Skiën. Jalgadega lüüakse ette ja taha ning ülakeha liigub vastupidises suunas muusika rütmi järgi.
Skiën'it võib võrrelda ka hardcore-tantsuga. Lisaks on Skiën'i all: Hardjump ; Shuffle ; C(loun) walk ; Bacic jpm.
Vaba Vietnami Ajutine Valitsus

Vaba Vietnami Ajutine Valitsus (Chính Phủ Lâm Thời Việt Nam Tự Do) on Vietnami antikommunistlik eksiilvalitsus.
Valitsus asub Garden Grove'is California osariigis ja Missouri Citys Texase osariigis ja on asutatud 30. aprillil 1995.
Ivan Vassiljevitš vahetab elukutset

Sisu

Insener Aleksandr Timofejev (Šurik) tegeleb vabal ajal leiutamisega. Ta ehitab ajamasina, millega saadab kogemata majavalitseja Bunša ja korterivarga Žorž Miloslavski 16. sajandisse ning toob tsaar Ivan IV 1973. aasta Moskvasse, millega põhjustab palju segadusi. Filmi lõpus selgub, et tegemist oli siiski unenäoga.
Dušan Vujović

Isiklikku

Ta on abielus ja kahe lapse isa.
Köhakeskus

Köhakeskus on köhimist juhtiv keskus peaajus. Ta paikneb piklikajus.
Köhavastased vahendid toimivad köhakeskusele.

Ehitus

Köhakeskuse täpne asukoht ja toimimisviis on jäänud mõnevõrra tabamatuks. Johannes Peter Müller täheldas 1838, et köharefleksi koordineerib piklikaju, kuid selle uurimine on edenenud aeglaselt, sest katseloomade tavalised anesteetikumid olid morfium ja opiaadid, mis köhimist tugevalt pidurdavad. Pealegi on köhakeskusel tõenäoliselt kattuvusi hingamisrütmi generaatori võrgustikuga. Nii et tegu ei ole mitte niivõrd konkreetse piirkonnaga kui funktsiooniga ajutüve hingamis- ja refleksivõrgustikes.
Köharefleksi käigus liigub erutus köharetseptoritest neuronitesse solitaartuumas ning sealt hingamisvõrgustike teistesse osadesse. Köhareaktsiooni mustrigeneraatoriks võib olla eel-Bötzingeri kompleks. On teada, et köhareaktsioonis etendavad olulist osa piklikaju kaudaalse õmblustuuma osad nucleus raphe obscurus ja nucleus raphe magnus. Mustrigenereerimisesse ja -regulatsiooni võivad olla kaasatud veel pneumotaksiline keskus, lateraalne tegmentaalne ala ja sügavad väikeaju tuumad. Selle mudeli põhjal on loodud hingamist, neelamist ja köhimist koordineerivate piklikaju süsteemide edukad ühendmudelid.
Asja teeb keerulisemaks see, et köhimist saab esile kutsuda ja pidurdada tahtlikult, mis viitab peaaju kõrgemate süsteemide juhtivale rollile. Tahtliku, allasurutud ja indutseeritud köhimise funktsionaalne ajukuva näitab, et isegi tahtmatu köhimise puhul võib olla kaasatud mitu ajukoore ala. Paistab seevastu, et tahtlik köhimine ei aktiveeri piklikaju süsteeme.
Sir Seewoosagur Ramgoolami rahvusvaheline lennujaam

Sir Seewoosagur Ramgoolami rahvusvaheline lennujaam (IATA: MRU, ICAO: FIMP) on Mauritiuse peamine rahvusvaheline lennujaam. Lennujaam asub umbes 48 kilomeetrit riigi pealinnast, Port Louisest. Lennujaama läbis 2017. aastal rohkem kui 3,7 miljonit reisijat.
Logani maakond (Arkansas)

Ajalugu

Maakond moodustati 1871. aastal.
Aleksei Dressen

Aleksei Dressen (sündinud 27. septembril 1968 Riias) on endine Kaitsepolitseiameti juhtivspetsialist, kes 2012. aastal mõisteti süüdi riigireetmises karistusseadustiku § 232 alusel ja karistati 16-aastase vangistusega. 
Kohtuotsuse kohaselt töötas Dressen pikka aega FSB vastuluureteenistuse heaks. 2015. aasta septembris vahetati ta aasta varem FSB erioperatsiooni käigus Eesti territooriumilt röövitud kaitsepolitseiametniku Eston Kohveri vastu. Dressen on rahvuselt venelane. Dressenite volgasaksa päritolu perekond asus Lätisse elama Kasahstanist.
Nõukogude okupatsiooni ajal töötas Dressen miilitsas. Aastatel 1991–1993 töötas ta politseinikuna Viljandis ning asus 1993. aastal tööle kaitsepolitseisse. Varsti pärast töölevõtmist, 1994. aastal, sai Dressen noomituse kaitsepolitsei ametitõendi kaotamise eest. Aasta hiljem järgnes noomitus töökohustuste ebakorrektse täitmise eest. Distsiplinaarkaristusi töökohustuste täitmata jätmise eest sai Dressen korduvalt. 1999. aastal vähendati tema palka kaheks kuuks 30%.
Sellele vaatamata õnnestus Dressenil aja jooksul tõusta kaitsepolitsei mitme struktuuriüksuse juhiks.  Dresseni kõrgeim ametikoht kaitsepolitseis oli politseidirektor. Alates 2007. aastast töötas ta kaitsepolitseis juhtivspetsialistina äärmusliikumiste teemal. 2007. aastal sai ta distsiplinaarkaristuse purjuspäi tööle ilmumise eest. 2007. aasta aprillirahutuste ajal tarvitas Aleksei Dressen alkoholi koos kaitsepolitsei vastuluureosakonda juhtinud politseidirektori Alo Lepikuga ning viimane ei olnud seetõttu suuteline tööd tegema. Pärast pronksiööd algatas kaitsepolitsei Lepiku ja Dresseni suhtes distsiplinaarasja, mille uurimine venis kuude kaupa. Lõpuks viidi mõlemad mehed üle madalamatele ametikohtadele. 
1998. aastal ütles Dressen ajakirjandusele, et kaitsepolitsei ja FSB vahel ametlikke kontakte pole, ent: "See on tuleviku küsimus. Spionaažimaania tipphetk on jõudmas lõpule, tõsiselt saab terrorismi ja narkoäriga võidelda vaid ühiste jõupingutuste abil."
Dressen ja tema abikaasa Viktoria elasid Maardus suures korteris. Üks nende poegadest õpib Inglismaal.
Dressen ja tema abikaasa vahistati 22. veebruari 2012 hommikul Tallinna lennujaamas, kus Viktoria Dressen oli minemas Moskva lennukile. Vahistamise käigus konfiskeeriti asitõend – andmekandja infoga. Nii Aleksei Dresseni kui ka riigireetur Herman Simmi tabamist juhtis Kaitsepolitseiameti peadirektori asetäitja Aleksander Toots, keda peetakse ka Kaitsepolitseiameti sisuliseks juhiks.
3. juulil 2012 tunnistas Harju maakohus Aleksei Dresseni süüdi riigireetmises ja asutusesisese teabe edastamises ning karistas teda 16-aastase vangistusega.
26. septembril 2015 vahetati Aleksei Dressen Piusa jõe sillal Eesti ja Venemaa vahelisel piiril (kontrolljoonel) kaitsepolitseiametniku Eston Kohveri vastu, kes rööviti 2014. aasta septembris FSB töötajate poolt Eesti territooriumilt ja mõisteti spioneerimise eest Venemaal 15 aastaks vangi.
Pühatu mõis

Pühatu mõis (saksa keeles Pühhat) oli kuni 1865. aastanirüütlimõis, seejärel aga poolmõisa staatuses Orgita kõrvalmõis Rapla kihelkonnas Harju kreisis. 
Nüüdisajal jääb kunagine mõis Märjamaa valda Rapla maakonnas.
Stephen Yablo

Stephen Yablo (sündinud 1957) on USA filosoof, kes töötab loogikafilosoofia, vaimufilosoofia, metafüüsika ja keelefilosoofia valdkonnas. 
Ta sai doktorikraadi California Ülikoolist Berkeleys, kus teda juhendasid Donald Davidson ja George Myro.
Ta on töötanud Michigani ülikoolis Ann Arboris. Praegu töötab ta Massachusettsi Tehnoloogiainstituudis. 
Stephen Yablolt pärineb Yablo paradoks (1993), mille ta esitas enesele osutamist ja tsirkulaarsust vältiva valetaja paradoksi taolise paradoksi näitena. 
Viimasel  ajal on ta tegelnud matemaatilise fiktsionalismiga.

Isiklikku

Ta on abielus filosoof Sally Haslangeriga.
Cherokee maakond (Kansas)

Ajalugu

Maakond moodustati 1855. aastal.
Naber

Naber on kooniline kuivatatud viljavihkude kuhil pikemaks säilitamiseks. Lõunaeesti murdes nimetati naberit kuhilik, Lääne-Eestis kuhilas.
Naberis oli 200 kuni 300 vihku. Väiksemad vihud laoti keskele hakikujuliselt, suuremad vihud selle ümber kihtide viisi, ladvad sissepoole, tüved väljapoole. Naber kaeti mitmest vihust peaga, mis kinnitati vitstega, kuid võis ka jääda katmata. Lääne-Eestis ja saartel tehti väiksemad naberid viljalõikuse ajal, neid vihuga ei kaetud, nende tipp seoti tihedasti kokku.
Friedrich Wilhelm Leuckfeld

Friedrich Wilhelm Leuckfeld (ka Friedrich Wilhelm Leukfeld; 13. juuli/24. juuli 1749 Paistu – 16. mai/28. mai 1800 Paistu) oli Eesti vaimulik.
Ta lõpetas Tallinnas gümnaasiumi. Ta õppis aastast 1769 Jena ülikoolis, aastast 1772 (immatrikuleeriti 1. juunil 1772) Kieli ülikoolis ja Greifswaldi ülikoolis. Ordineeriti 22. juunil/3. juulil 1777 õpetajaks.
Ta oli aastatel 1777–1782 Paistu Maarja koguduse adjunktõpetaja, aastatel 1782–1800 oli ta sama koguduse õpetaja.

Isiklikku

Tema isa Georg Friedrich Leuckfeld oli samuti Paistu Maarja koguduse õpetaja, onu Johann Georg Leuckfeldt oli Põltsamaa Niguliste koguduse õpetaja. Vanaisa Hermann Zimmermann oli Riia Jaani koguduse abiõpetaja.
Leila Pärtelpoeg

Leila Pärtelpoeg (kuni 1940 Brakel, kuni 1951 Pelmas; 17. september 1927 Tallinn) on eesti sisearhitekt ja pedagoog, ajaloolise mööbli spetsialist.

Elukäik

Ta õppis 1934–1940 Tallinnas kolledžis, lõpetas 1946 Tallinna 8. keskkooli. Ta jätkas õpinguid 1946 Tallinna Polütehnilises Instituudis arhitektuuri erialal, lõpetas Eesti Riikliku Kunstiinstituudi (ERKI; teistel andmetel Tallinna Riikliku Tarbekunsti Instituudi) 1954. Pärast lõpetamist asus tööle Tallinnas Kultuuriministeeriumi kunstimälestiste inspektorina, kellena töötas 1954–1955. Aastatel 1954–1961 oli ka NSV Liidu Kaubanduspalati Eesti filiaali reklaami- ja projekteerimisbüroos sisearhitekt (kujundas koos Salme Liiveri ja Maimu Pleesiga Tallinna jmt Eesti linna kauplusi ja kohvikuid). 1961–1978 töötas Kaubandusministeeriumi projekteerimisbüroos KIPR (kujundas koos Väino Tamme, Allan Murdmaa ja Udo Umbergiga Tallinna restorane ja kohvikuid). 1961–1982 ka ERKI ruumi- ja mööblikujunduse õppejõud (aastast 1973 dotsent).
Täiendas end 1965 ja 1967 Soome arhitektide juures, 1968–1969 mööbliajaloo alal Leningradis Ermitaažis ja 1976–1977 Ida-Saksamaal ning 1993 ajalooliste interjööride alal Põhjamaade Ministrite Nõukogu stipendiaadina Taanis ja Soomes.
Kuulub 1958. aastast Eesti Arhitektide Liitu ja 1993. aastast Eesti Sisearhitektide Liitu
1949 tuli ta Eesti NSV meistriks slaalomis, lisaks on ta veel saanud muid medaleid Eesti NSV meistrivõistlustelt mäesuusatamises ja tennises.

Isiklikku

Tema abikaasa oli suusataja ja sporditegelane Ilmar Pärtelpoeg. Nende tütred on Mari Pärtelpoeg ja sisearhitekt Kadri Tarbe.

Ruhnu

Tegi 1974–1982 Ruhnu hoonetes toonase riikliku kunstiinstituudi õppejõuna tudengitega mõõtmispraktikat, mida tellis Eesti NSV Riiklik Etnograafiamuuseum.
Loonud Ruhnu küla säilitamise kontseptsiooni (1975–1989) ja kujundanud Ruhnu muuseumi (1988, koos Marika Reintami, restauraator Mati Raali ja metallikunstnik Tõnu Lauguga). Ta on olnud tegev Korsi talu ja sinna Kihnu–Ruhnu mängude ajal koondatud muuseumi esemete säilitamisel.
Buranovskije Babuški

Buranovskije Babuški (udmurdi keeles Брангуртысь песянайёс, vene keeles Бурановские Бабушки) on udmurdi päritolu Venemaa etno-popi ansambel, mis esindas Venemaad 2012. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Bakuus.
Ansambel on pärit Udmurtiast Malaja Purga rajoonist Buranovo asulast. Ansamblis on 9 liiget, kuid kõige vanem liige (Jelizaveta Zarbatova) Eurovisioonile ei sõitnud. Eurovisiooni laval esines võistluse reeglite järgi 6 liiget, kokkuvõttes saavutati lauluga "Party for Everybody", millest valdav osa on udmurdi keeles, 2. koht.
Osteel

Ajalugu

Küla on esmakordselt mainitud aastal 1164. Varajane asula oli raba servas.

Vaatamisväärsused

Küla maamärk on Warmfriedi kirik, mis pärineb 12. sajandist. Kiriku pikkus on 63 m ja see on pühendatud Werenfriedile. Kiriku orel on vanuselt teine Ida-Friisimaal. Selle ehitas aastal 1619 meister Edo Evers.
Kiriku kõrval seisab mälestusmärk astronoomidele David ja Johannes Fabriciusele. David dokumenteeris esimesena mitu tähte ja joonistas ühe esimestest Ida-Friisimaa kaartidest. Tema poeg Johannes avastas esimesena teleskoobi abil päikeseplekid.

Transport

Peamine linn on Osteeli liidumaanteel 72 umbes 10 km vanalinnast lõunas. Raudteeliinid ühendavad selle Emdeniga. Pärast jaama sulgemist aastal 1978 on lähim jaam nüüd 3 km lõunas Marienhafes.
Vanem Edda

"Vanem Edda" on kogumik Skandinaavia eelkristlikku mütoloogilist luulet, mida tuntakse keskaegsete Islandi käsikirjade kaudu.
Edda-luule on säilinud mitmes käsikirjas, millest tähtsaim on 13. sajandil kirjutatud "Codex Regius". "Codex Regius" leiti uuesti aastal 1643. Erinevates käsikirjades säilinud laulude valik täpselt ei kattu, ka kaasaegsed väljaanded ja tõlked erinevad laulude valiku poolest. Edda-laulude autorid ei ole teada, laulude aluseks on suuline rahvapärimus. Laulud pärinevad keskajast ja viikingiajast, kuid paljud neist sisaldavad veel vanemat materjali. Üksikute laulude dateering on sageli väga vaieldav. Kindlalt ei ole teada ka nende loomise koht, arvatavasti on enamik neist loodud Islandil ja Norras.
"Vanem Edda" on tuntud 'vanemana' sellepärast, et kui "Codex Regius" leiti, peeti seda allikaks, mille põhjal Islandi skald Snorri Sturluson kirjutas oma skaldikunsti õpperaamatu "Edda" – edaspidi tuntud ka "Noorema Eddana". "Vanemat Eddat" nimetatakse mõnikord ka Sæmundri "Eddaks", sest esialgu arvati, et selle on kirja pannud preester Sæmundr Õpetatu; praegu seda teooriat enam usutavaks ei peeta. "Vanem Edda" ja "Noorem Edda" on kõige olulisemad allikad, mille kaudu tuntakse paganlikku Skandinaavia mütoloogiat.

Jumala- ja kangelaslaulud

Edda-laulud võib jagada kahte rühma: jumala- ja kangelaslauludeks. Tuntumateks jumalalauludeks on Völuspá (Nägijatari kuulutus), Hávamál (Õilsa ütlemised), Rígsþula (Rígri lugu), Þrymskviða (Thrymri lugu). Jumalalaulud räägivad maailma ja inimühiskonna tekkimisest ja hävimisest, jumalate ja teiste üleloomulike olendite tegemistest, jagavad inimestele õpetussõnu. Mõned laulud sisaldavad ka pikki vanu teadmisi edasiandvaid loetelusid (nt kääbuste nimed). Jumalaid ei kujutata alati aupaklikult ja soodsas valguses (nt pilkelaul Lokasenna, Loki riiukõned).
Kangelaslaulud räägivad germaani rahvaste ühistest muinaskangelastest, kellest tuntuim on Sigurd Fafniritapja. Sigurdi lugu jutustavad ka Saksa eepos "Nibelungide laul" ja Islandi "Völsunga saaga". Mõned "Vanema Edda" kangelaslaulude prototüübid pärinevad rahvasterändamise ajast, näiteks peetakse üheks prototüübiks hunnide juhti Attilat - Atlit.

Keel ja värsimõõt

Edda-luule tähtsamd värsimõõdud on fornyrðislag, "vanade sõnade värsimõõt" ja ljoðaháttr, "nõiduslaulude värsimõõt". Mõlemas kasutatakse alliteratsiooni ja assonantsi. Edda-luulet iseloomustab napp, lihtne väljendusviis. Kasutatakse kenningeid ja heitisid, kuid keel on suhteliselt ilustamata. Edda-laulud on skaldiluulest lihtsamad, sageli põneva sündmustikuga ja tunduvalt kergemini mõistetavad. Tõenäoliselt olid nad ka skaldiluulest laiemalt tuntud.
Matthias von Porten

Elulugu

Matthias Poorten sündis Tallinna raehärra Matthias Poorteni (u 1585−1641) ja Tallinna bürgermeister Georg von Wangersheimi (1579–1656) tütre Agneta Wangerseni (1622−1699) pojana. 1665. aastal oli ta Tallinna linnusekohtu ja 1671. aastal Liivimaa maakohtu assessor. Ta aadeldati 19. juunil 1673 ja introdutseeriti Rootsi rüütelkonda 1690. aastal. 1676. aastal oli ta Võnnu kreisi maakohtunik. 5. mais 1690 määrati Tallinna linnuse asehalduriks ja sama aasta 31. detsembril Eestimaa ökonoomiadirektoriks.

Tegevus revisjonikomissarina

1695. aastal oli ta üks komissaridest, kes viis läbi revisjoni, mille läbi tõsteti maal ratsateenistust enam kui 150 hobuse võrra. Ülejäänud komissarid olid Eestimaa kindralkuberner Axel Julius De la Gardie, kindralmajor Johann Andreas von der Pahlen ja maakohtunik Engelbrecht Mannerburg. 20. augustil 1696 soovisid Poorten, Pahlen ja Mannerburg pärast lõpetatud revisjoni laevaga Stockholmi sõita. Nad viisid laevale kõik revisjoniaktid ning asusid vastu õhtut ka ise laeva pardale. Öösel tõusis tugev põhjatorm, rebis laeva ankrust lahti, ning lõi vastu Tallinna sadamakaid puruks. Poorten pääses laevaõnnetusest eluga, kuid kindralmajor Pahlen, tema abikaasa, poeg ja tütar, ning Mannerburgi neli last hukkusid.
Gunārs Priede

Gunārs Priede (17. märts 1928 Riia – 22. detsember 2000 Riia) oli läti näitekirjanik.
Gunārs Priede sündis Riias riigiametniku perekonnas. Ta lõpetas 1947. aastal Ventspilsi 1. Keskkooli ja 1953. aastal Läti Riikliku Ülikooli arhitektina. Ülikooli lõpetamise järel töötas ta 1953–1955 Läti NSV Teaduste Akadeemia Arhitektuuri ja Ehituse Instituudi teadusliku sekretärina, 1955–1957 Riia Põllumajandustehnikumi arhitektuuriõppejõuna ja 1957–1958 õppejõuna Riia Ehitustehnikumis.
Näitekirjanikuna sai Gunārs Priede tuntuks 1955. aastal, kui lavastati tema näidend "Jaunākā brāļa vasara" ("Noorema venna suvi").
1958–1960 oli Priede Kirjanike Liidu näitekirjanduse konsultant, 1960–1964 töötas Riia Filmistuudios. 1964–1965 töötas ta Kultuuriministeeriumis, 1965–1968 oli Läti Kinematografistide Liidu juhatuse esimene sekretär. 1972–1974 oli ta Kirjanike Liidu juhatuse sekretär ja 1974–1984 juhatuse esimene sekretär.
Gunārs Priede kirjutas ligikaudu viiskümmend näidendit. Gunārs Priede käsitles oma näidendites põhiliselt noore inimese kujunemist, loovisiksuse probleeme ja keerukaid ajaloosündmusi. Tema stsenaariumite põhjal on valminud ka kolm mängufilmi.
2001. aastal avaldati Gunārs Priede päevikutel põhinev raamat "Mans 1984. gads" ("Minu 1984. aasta").
1950. aastate teisel poolel ja 1960. aastatel lavastati mitmeid Gunārs Priede näidendeid ka Eesti teatrites.
Eesti tervise- ja tööminister

Tervise- ja tööminister oli 2014–2019 Eesti Vabariigi valitsuse liige, üks kahest portfelliga ministrist, kes juhtisid sotsiaalministeeriumit. 
Tervise- ja tööministri ametikoht otsustati sisse seada kevadkoalitsiooni moodustamisel ja koalitsioonilepingu järgi kuulus see Taavi Rõivase esimeses valitsuses Reformierakonnale. Esimeseks tervise- ja tööministriks nimetati Urmas Kruuse, kes enne vajalike seadustemuudatuste tegemist töötas sotsiaalministeeriumi juures portfellita ministrina. 
Pärast Vabariigi Valitsuse seaduse muutmist XII Riigikogus kinnitas president Toomas Hendrik Ilves oma otsusega 2. juulil 2014 Urmas Kruuse esimeseks tervise- ja tööministriks.
Taavi Rõivase teises valitsuses oli algul tervise- ja tööminister Rannar Vassiljev (SDE), alates 14. septembrist 2015 Jevgeni Ossinovski. 2. mail 2018 vabastati Ossinovski ametist ja ministriks asus Riina Sikkut.

Valitsusala

Tervise- ja tööministri ülesanneteks oli osalemine rahvatervise, tervishoiu, e-tervise, ravimite, tööhõive, töösuhete ja töökeskkonna alase poliitika kujundamisel, selle elluviimise koordineerimisel ja finantseerimise kavandamisel, poliitika mõju seire korraldamisel ning osalemine sotsiaalministeeriumi ja tema valitsemisala asutuste tegevustes Euroopa Liidu otsustusprotsessis ja rahvusvahelises koostöös. Minister täitis oma ülesandeid koostöös Sotsiaalministeeriumiga ja mitmete ministeeriumi valitsemisala organisatsioonidega.
Jugavool

Jugavool on troposfääri ülaosas läänest itta puhuvate tugevate tuulte vöönd. See tekib 30. ja 60. laiuskraadidel sooja ja külma õhu kokkupuutealal, kus tõusvad õhuvoolud kalduvad Coriolisi jõu mõjul oma esmasest kursist kõrvale. Sooja ja külma õhumassi temperatuuride erinevus põhjustab kuni 100 m/s puhuvaid tuuli. Jugavool lookleb nii horisontaalselt (põhjast lõunasse) kui ka vertikaalselt (üles-alla) ja ühtlustab maakera temperatuuri. Jugavoolude looked määravad tsüklonite ja antitsüklonite liikumise ja paiknemise.
Silja Lättemäe

Silja Lättemäe (neiupõlvenimega Silja Kudisiim; sündinud 1. veebruaril 1952 Raplas) on eesti ajakirjanik. 
Ta on lõpetanud Tartu Riikliku Ülikooli eesti filoloogia ja ajakirjanduse erialal 1979. aastal. Töötanud nädalalehe Sirp ja Vasar huumoritoimetajana (1979-1990), seejärel 1991. aastal tehnilise toimetajana ajakirjas Poliitika ja alates 1991. aasta 1. septembrist Maalehe toimetuses, algul huumoritoimetajana ja hiljem ajakirjanikuna (töötab tänini). Ta on kirjutanud artikleid eri teemadel ja intervjueerinud eesti tuntud inimesi. Aastal 2001 võitis ta Euroopa Liidu ajakirjandusauhinna kirjutisega "SAPARDi rahalaev loksub Eesti poole".
Ta on Aasta Põllumehe konkursi eestvedaja.

Isiklikku

Tema abikaasa oli Paul Lättemäe, peres on kaks täiskasvanud poega. Silja Lättemäe on kirjanik Leida Kudisiimu ja jurist Endel Kudisiimu tütar, kunstnik Inge Kudisiimu noorem õde.
Samuel Benjamin Glöckner

Samuel Benjamin Glöckner (1730 Chemnitz – 20. august/31. august 1773 Haapsalu) oli Eesti vaimulik.
Glöckner on õppinud Leipzigi Ülikoolis.
Aastatel 1764–1765 oli ta Haapsalu kooli rektor ja Haapsalu Püha Johannese koguduse abiõpetaja. Aastatel 1765–1773 oli ta Haapsalu Püha Johannese koguduse õpetaja.

Isiklikku

Tema poeg Karl Fromhold Glöckner oli Muhu Katariina koguduse õpetaja.
Rombauk

Rombauguks (ladina fossa rhomboidea) nimetatakse kesknärvisüsteemiga loomadel ajutüve piirkonnas paiknevat neljanda ajuvatsakese põhja (eesseina), mis on rombikujuline.

Imetajatel

Koduloomadel paikneb rombaugu rostraalne osa tagaajus ja kaudaalne osa piklikajus. 
Rombaugu kohal paikneb väikeaju.

Inimestel

Rombauk asetseb silla ja piklikaju ülemise osa dorsaalsel pinnal ning on piiratud väikeajuvartega. Rombauk on neljanda vatsakese põhjaks.

Keskused

Siin paiknevad vereringe ja hingamise juhtimise keskused. Rombaugus paiknevad kaitsereflekside (köhakeskus, aevastamine, oksendamiskeskus jt) ja seedimisreflekside (sülje ja teiste seedenõrede eritumine) keskused.

Muu

Rombentsefaalne (la rhombencephalicus) tähendab rombaju juurde kuuluvat või rombajuga seotut.
Kindad

Kindad on käekatted, mis kaitsevad käsi nt külma eest.
Eesti alal on kindad tavalised alates 17. sajandist.
Kindaid, millel on iga sõrmeosa eraldi, nimetatakse sõrmkinnasteks, ühendatud sõrmeosaga kindaid nimetatakse labakinnasteks. Tavaliselt on kindad nahast, riidest või kootud, uuemal ajal ka mitmesugustest tehismaterjalidest (eriti töökindad, mille puhul on oluline materjali vastupidavus).
Vesiveski kivi

Vesiveski kivi on rändrahn Tallinnas, Haabersti linnaosas Rocca al Mare asumis Eesti Vabaõhumuuseumi alal.
Vesiveski kivi on järskude külgede ja lameda pealsega rabakivist rändrahn, milles on üksikuid kinnislõhesid. Rahnu mõõdud on 3,6x3,4x1,2 meetrit, ümbermõõt 10,4 meetrit.
Vesiveski kivi võeti kaitse alla 22. mail 1992 geoloogilise mälestisena. Keskkonnaministri 2. aprilli 2003 määrusega on Vesiveski kivi kaitse all looduse üksikobjektina.
Kivi asub Vabaõhumuuseumi keskosas, ca 20 meetrit Kuusalu kihelkonnast pärit Kahala vesiveskist ida pool.
Naapurivisa

"Naapurivisa" oli aastatel 1966–1970 toimunud telesaade-mälumäng, kus omavahel võistlesid Eesti NSV ja Soome meeskond. Saate tootsid Soome Mainos-TV ja Eesti TV. Aastas toimus kaks saadet: üks Helsingis ja teine Tallinnas. Võitis see meeskond, kes kahe mängu kokkuvõtes sai suurema skoori.
Esimene saade oli 18. septembril 1966 Helsingis.
Kummaski meeskonnas oli kolm liiget. Eesti meeskonda kuulusid Hardi Tiidus, Valdo Pant ja Voldemar Panso. Alates teisest hooajast tuli Panso asemele Toomas Uba ja alates kolmandast hooajast tuli Pandi asemele Tõnis Laisaar. Soome meeskonda kuulusid Esko Kivikoski, Erkki Holvikivi ja Keijo Virtamo. Alates teisest hooajast tuli Holvikivi asemele Väinö Sutinen.
Võistluse kohtunikud olid mõlema keele valdajad, soome keeleteadlane Lauri Posti ja eesti keeleteadlane Paul Ariste. Lisaks pakkusid meelelahutust kummagi maa muusikud. Võistluse auhind oli soome kunstniku Tapio Vilpponeni skulptuur "Mõtlevad vennad" ("Miettivät veljet").
"Naapurivisa" lõpetati viis aastat hiljem 1970. aastal, sest Nõukogude Liit ei soovinud, et eestlaste ja soomlaste suhted liiga tihedaks kujuneksid. 
Pärast Eesti taasiseseisvumist toimus 1993. aastal veel kaks saadet (st üks hooaeg), mille tootsid Mainos-TV ja Eesti RTV. Mõlemad saated toimusid Tallinnas. Eestit esindas seekord varasem osaleja Tõnis Laisaar ja uute mängijatena Aare Sirel ja Tiit Kuningas. Soomet esindasid Kalervo Hovi, Pekka Nieminen ja Sakari Nupponen.
Messier 34

Messier 34 (ka M34 ja NGC 1039) on hajusparv, mis asub Perseuse tähtkujus.
Parve avastas Giovanni Batista Hodierna, kuid avastamisaeg pole teada. 25. augustil 1764 vaatles parve Prantsuse astronoom Charles Messier, kes lisas selle oma kataloogi.
Parv asub Maast 1500 valgusaasta kaugusel ja selle diameeter on 14 valgusaastat. Parv on umbes 200 - 250 aastat vana ja see sisaldab umbes 100 tähte.