google/wiki40b huggingface dataset:
Helena Tulve

Helena Tulve (sündinud 28. aprillil 1972 Tartus) on eesti helilooja.

Õpingud

Aastal 1990 lõpetas ta Tallinna Muusikakeskkooli kompositsiooni erialal, juhendajaks Alo Põldmäe. 1990–1992 õppis Erkki-Sven Tüüri klassis heliloomingut, hiljem täiendas end Pariisi Rahvuslikus Regionaalkonservatooriumis, õppides Jacques Charpentier' kompositsiooniklassis, mille lõpetas 1994. Aastatel 1993–1996 täiendõpe Pariisi Rahvuslikus Kõrgemas Muusika ja Tantsu Konservatooriumis, kus õppis gregooriuse laulu. Osalenud György Ligeti ja Marco Stroppa suvekursustel ning IRCAMi elektronmuusika kursustel Pariisis (2001).

Tegevus

Aastast 2000 on ta Eesti Muusikaakadeemia kompositsiooniõppejõud.
2006. aasta märtsis toimunud festivalil "Eesti muusika päevad" oli Helena Tulve peahelilooja, festivali raames toimus ka helilooja rahvusvaheline meistrikursus.
2008. aastal oli ta Tartu Ülikooli vabade kunstide professor.

Looming

Tulve varasemas loomingus domineerib meloodiline materjal, hilisemas on suur rõhk kammermuusikal. Tema heliloomingus leiab tihti prantsuse spektraalmuusikat, Gregoriuse koraali, IRCAMi eksperimente ja idamaise muusika jooni. Enam kui traditsioonilised väljendusvahendid nagu meloodia, rütm, harmoonia, huvitab teda toorheli, selle tekkimine, muundumine ja kadumine (mikrointervallika). Kirjutanud ka suurvorme.
Helena Tulve on olnud helilooja Sulev Keeduse filmidele "Somnambuul" (2003) ning "Kirjad Inglile" (2011).

Isiklikku

Jaan-Eik Tulve on tema abikaasa.
Odoaker

Odoaker (ka Odowaker; umbes 435 – 493) oli germaani väepealik ja Itaalia kuningas alates 476. aastast kuni surmani.
Odoaker oli viimase Lääne-Rooma keisri Romulus Augustuluse ihukaitseülem ning 476. aastal otsustas ta viimase kukutada. Odoaker ei soovinud enam valitseda varikeisri varjus, vaid saada Itaalia otseseks isandaks. Nii kuulutas ta end ametlikult Ida-Rooma keisrile Zenole alluvaks, ent tegelikult valitses ta Itaaliat üksinda.
Aastal 480, pärast 475. aastal kukutatud ja 475–480 Dalmaatsias valitsenud Lääne-Rooma keisri Julius Nepose surma, liitis Odoaker oma kuningriigiga ka kunagise Illüüria provintsi.
Ent hiljem läks ta Zenoga tülli ning nii saatis too Itaaliat vallutama Theoderich Suure ja idagoodid. Aastaks 493 jõudsid Theoderich ja Odoaker kokkuleppele, et jagavad võimu, kuid pidusöögil tappis Theoderich ta ilmselt isiklikult.
Koila linnamäe allikas

Koila linnamäe allikas (ka: Silmaallikas, Püha allikas) on silmaallikas ja kaitstav allikas Lääne-Viru maakonnas Viru-Nigula vallas Koila linnamäe juures Padaorus Viru-Nigula kihelkonna Koila külas.
See on langeallikas, mille vooluhulk on 3–4 l/s. Allikast saab alguse Pada jõkke suubuv oja.
EMK Räpina kogudus

EMK Räpina kogudus on Räpinas tegutsev Eesti Metodisti Kiriku (EMK) kogudus. Kogudus kasutab Räpina metodisti kirikut.
Kogudus asutati 16. märtsil 1988. Kogudus kasvas välja EMK Tartu koguduse nendest liikmetest, kes elasid Räpinas.
Aho-dong

Aho-dong on asula Põhja-Koreas Lõuna-Hwanghae provintsis Paekch'ŏni maakonnas Lõuna-Korea piiri ääres. Asula keskus on piirist 7 km põhja pool. Geograafilised koordinaadid on 37°54′ N, 126°22′ E.
Merekaitseala

Merekaitseala (inglise marine protected area) on kaitseala, mis on loodud mõne mereosa ning selle elustiku ja elupaikade kaitseks.
Carl Warner

Carl Warner (sündinud 1963 Liverpoolis) on inglise fotograaf. Ta on tuntud kui toidumaastike (foodscapes) pildistaja.
Kinomaja

Kinomaja, ka Tallinna Kinomaja, on maja Tallinna vanalinnas aadressil Uus 3, kus tegutseb Eesti Kinoliit. 
Poola restauraatorite restaureeritud maja avati ametlikult 26. jaanuaril 1981. Sündmust kajastas Tallinnfilmi ringvaade "Nõukogude Eesti".
Vändra õigeusu kirikukoor

Vändra õigeusu kirikukoor on Vändra õigeusu kiriku juures tegutsev kirikukoor. Koori dirigent on Maria Mahlapuu.
Koor asutati 1994.
Koor on muu hulgas osalenud Pärnu rahvusvahelisel koorifestivalil, samuti välismaa koorimuusikafestivalidel.
Pedassaare mänd

Pedassaare mänd on mänd Lääne-Viru maakonnas Vihula vallas Pedassaare külas. See on arvatavasti Eesti vanim mänd. 1999 mõõdeti männi vanuseks 460 aastat.
Puu rinnasümbermõõt on 356 cm ja kõrgus 14 m.
Miinitraaler

Miinitraaler (ka traaler) on veeteede, sadamate ja muu akvatooriumi meremiinidest puhastamiseks ja leitud meremiinide hävitamiseks valmistatud sõjalaev.
Tänapäeval on paljud miinitraalerid asendatud suuremate võimalustega miinijahtijatega, kuid on siiski efektiivsed miinisõja tingimustes.

Miinide traalimine

Miinide traalimine toimub tavaliselt kas vettelastava kontakttraaliga (kontaktmiinid), veetava akustilise või magnetilise traaliga (akustilised miinid ja magnetmiinid). Kontakttraaliga purustatakse kontaktmiini ankrutross ja miin kerkib veepinnale, misjärel on võimalik see hävitada. Magnetmiinide ja akustiliste miinide õhkimiseks simuleeritakse pukseeritava traali impulsiga vastavat välja. Miinidest puhastatud laevatee või läbipääs miinitõkkest märgistatakse poidega.
Šotikeelne Vikipeedia

Šotikeelne Vikipeedia (šoti keeles Scots Wikipaedia) on Vikipeedia šotikeelne versioon.
Šotikeelsele Vikipeediale pandi alus 23. juunil 2005.
Seal on 54725 artiklit, millega see on artiklite arvult 88. keeleversioon.
Kallaste vapp

Kallaste vapp on Tartu maakonnas asuva Eesti linna Kallaste vapp.
Vapp on kinnitatud 26. juunil 1998.

Vapi kirjeldus

Kuldsel kilbil lainelõikeline punane piit ja avatud tiibadega lendav pääsuke. Vapitüves on kolm sinist lainet, eraldatud kahe hõbedase lainelise vardaga.
Türgi jalgpallikoondis 2002. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel

Türgi jalgpallikoondis 2002. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel
Osales esimest korda MM finaalturniiril.

Peatreener

Senol Gunes
Delschau mõis

Delschau mõis (Delšava muižiņa, ka Reitera muižiņa, Štakelberga muižiņa) oli mõis Lätis Riia linnas Teika asumis. Mõisa peahoone asus aadressil Brīvības iela 315. Saksa keeles Delschausche Gelegenheit, ka Reutershof.
Delschau mõisa rajasid aastal 1720 Stackelbergid Mazā Jumpravmuiža mõisale kuulunud maadele. Mõisa karjamaad asusid Purvciemsis Hausmaņi soos, seal lõigati ka turvast.
Kuuskümmend aastat hiljem müüsid Stakelbergid mõisa Reuteri-nimelisele kõrtsmikule, kes pärandas selle omakorda oma väimehele Delschaule. Viimane rajas mõisa juurde kõrtsi, kus müüs Mazā Jumpravmuiža mõisa viinaköögis valmistatud viina.
Oru mõis (Jõhvi)

Oru mõis (saksa keeles Orro) oli poolmõis Jõhvi kihelkonnas Virumaal. Nüüdisajal jääb mõis Ida-Viru maakonda Toila valda.
Mõisa peahoonet kutsutakse Oru lossiks.
Tudulinna Leht

Tudulinna Leht oli 1997-2017 ilmunud ajaleht, mis vahendas endise Tudulinna valla uudiseid. Lehte andis välja Tudulinna vallavalitsus.
Pärast 2017. aasta haldusreformi, mille käigus liitus Tudulinna vald Alutaguse vallaga, annab endise Tudulinna valla aladel toimuva kohta uudised edasi Alutaguse Valla Leht.
Ny-Ålesund

Ny-Ålesund on asula Svalbardil Lääne-Teravmägede saare läänerannikul Brøggerhalvøyal Kongsfjordeni ääres. See on üks maailma põhjapoolsemaid asulaid. Talvel on seal umbes 25 ja suviti umbes 130 elanikku. Seal asub Ny-Ålesundi lennujaam.
Esimese hoone ehitas sinna 1901. aastal kaevandusettevõte, kuid asula rajati 1916.
Kivisöe kaevandamisega tegeleb riigiettevõte Kings Bay AS. Novembris 1962 toimus seal kaevandusõnnetus, milles hukkus 21 inimest.
Ny-Ålesundis asub hotell Nordpolhotellet ja Ny-Ålesund By- og Gruvemuseum.
Ny-Ålesundist lähtusid mitmed sealt 1231 km kaugusel asuvale põhjapoolusele suunduvad ekspeditsioonid.
Ny-Ålesundis asub palju polaaruurimisjaamu. Püsivad uurimisjaamad on seal Saksamaal, Suurbritannial, Hollandil, Indial, Itaalial, Jaapanil, Prantsusmaal, Hiinal, Lõuna-Koreal ja Jaapanil.
Wildenhaini vald

Vallaosad

Bauda, Colmnitz, Walda-Kleinthiemig ja Wildenhain.
Käina valla vapp

Käina valla vapp on Hiiu maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Käina valla vapp.
Vapp kinnitati 10. mail 1995.

Vapi kirjeldus

Rohelisel kilbil on selle alumisest servast tõusev kuldne viljapea, mille kohal kõrvuti kaks hõbedast õllekannu.

Põhjendus

Vapitunnused iseloomustavad Käina valda kui Hiiumaa peamist viljakasvatusala ja seostuvad selle kandi elanike etnograafilise nimetusega.
Peeter Päll

Peeter Päll (sündinud 15. märtsil 1961 Tallinnas) on eesti keeleteadlane, kes on spetsialiseerunud onomastikale.
1979. aastal lõpetas Päll Tallinna 21. Keskkooli. 1984. aastal lõpetas ta Tartu ülikooli filoloogiateaduskonna soome-ugri keelte alal, 1995. aastal sai samas magistrikraadi eesti filoloogias ja 2005. aastal sai doktorikraadi tööga "Võõrnimed eestikeelses tekstis".
1984. aastast on ta töötanud Keele ja Kirjanduse Instituudis (tänapäeval Eesti Keele Instituut) algul vanemlaborandi, noorem- ja vanemteadurina, 1993–1995 juhtteadurina, 1995–2008 sektorijuhatajana ning 2009. aastast peakeelekorraldajana.
Ta on uurinud eesti keele võõrsõnu ja nimesid (peamiselt kohanimesid), koostanud kohanimeandmebaasi. Osaleb riiklikus nimekorralduses: ta on kohanimenõukogu aseesimees, kohanimeseaduse eelnõu töörühma juht (1996), isikunimekomisjoni aseesimees. Päll on ÜRO kohanimeekspertide rühma latiniseerimissüsteemide töörühma juhataja. Aastast 2005 rahvusvahelise nimeuurijate seltsi ICOS juhatuse liige.
Tümoom

Madudel

Kinnipeetavatel madudel on sarnaselt paljude teiste nn kodustatud loomaliikidega uudismoodustisena avastatud ka tümoomi.

Teistel imetajatel

Koertest on tümoomi sagedamini kirjeldatud saksa lambakoertel.
Põlvekeder

Põlvekeder (ladina keeles patella) kuulub tugi- ja liikumiselundkonda.
Põlvekeder on inimese suurim seesamluu, mis on sulundunud reie nelipealihase kõõlusesse ja selle funktsiooniks on osalemine põlveliigese moodustamises.
Henri (eesnimi)

Henri on mehenimi.
Kamari hüdroelektrijaam

Kamari hüdroelektrijaam asub Jõgeva maakonnas, Väike-Kamari külas, Põltsamaa jõel. Jaama võimsus 2014. aastal oli 500 kW.

Ajalugu

Jaama teke on seotud Külmoja veskiga Külmojal Põltsamaa kihelkonnas. Veski kuulus algselt Võisiku mõisale ja see riigistati 1921. aastal. Veski põles 1928. aastal ja seda ei taastatud. Veski ümbrus oli Põltsamaa linna elanike seas populaarne väljasõidukoht.
Hiljem hakati Külmoja veski kohale kavandama linna uut elektrijaama. Põltsamaa linn ostis 1938. aastal veskikrundi ära, et teha sinna elektrijaam, mis leevendaks elektripuudust linnas. 1939. aastal ehitati kõrgepinge ülekandeliin Leiest Põltsamaale, et lülitada Põltsamaa elektrisüsteem ja ka tulevane Külmoja hüdroelektrijaam ühtsesse Eesti elektrivõrku. Teise maailmasõja tõttu jäid need plaanid teostamata.
Millalgi 1940/1950. aastate vahetuse paiku loobuti elektrijaama rajamisest Külmoja suudmesse ning jaama asukoht viidi umbes 1,5 km ülesvoolu Väike-Kamarisse. Seal valmis 1956. aastal Kamari hüdroelektrijaam. Jaam seisati 1971. aastal ning taaskäivitati 1999. aastal.
Jaagup Loosalu

Jaagup Loosalu (kuni 1923. aastani Jakob Veide, pärast seda Jakob Loosalu, ka Jakob Loosalu-Veide; 1. jaanuar 1898 Kadja, Triigi vald, Harjumaa – 5. mai 1996 Pärnu) oli eesti kirjastaja, ajakirjanik, põllumajandusteadlane ja poliitikategelane.
Ta sündis Loosalu talus rentnik Jüri Veide perekonnas. Õppis aastatel 1906–1912 Triigi ministeeriumioolis, 1917–1920 Tallinna õhtugümnaasiumis, 1920–1928 Tartu Ülikoolis agronoomiat, 1928–1939 õigusteadust, 1940–1945 agronoomiat.
Aastatel 1915–1917 töötas Tallinnas töölise, voorimehe, kohtu- ja kontoriametnikuna. Osales Vabadussõjas Tallinna kooliõpilaste pataljonis. Aastatel 1920–1924 oli haridusministeeriumi rändlektor ja instruktor.
1922–1924 oli ta ajakirja Asunik vastutav toimetaja, 1924–1926 ajakirja Uus Talu tegevtoimetaja, 1927–1930 ajakirja Maa peatoimetaja, 1930–1934 Maalehe peatoimetaja. Aastatel 1927–1938 oli ta Uudislehe, 1932–1940 Jutulehe väljaandja.
1927. aastast oli ta Harju maavolikogu liige. Loosalu oli III, IV ja V Riigikogu liige.
Aastatel 1946–1950 oli ta Jõgeva sordikasvatuse teadussekretär. 1951–1963 oli ta teadur Lätis. 1963–1967 töötas Polli katsejaamas. 1973. aastal kaitses ta põllumajanduse erialal kandidaadi kraadi.
Tõnu Kipper

Tõnu Kipper (sündinud 24. septembril 1939 Tartus) on eesti astrofüüsik.

Elulugu

Ta lõpetas 1958. aastal Tartu 1. Keskkooli ja 1963. aastal Tartu Ülikooli astronoomia erialal.
Ta on Üliõpilasselts Liivika vilistlane.
Oli 1963–1968 FAI aspirant.
Alates 1963. aastast on ta töötanud Tartu Observatooriumis nooremteadurina, vanemteadurina, 1973–2010 oli eksperimentaalse astrofüüsika sektori ja tähtede füüsika labori juhataja. 
1975. aastal töötas kuus kuud Kanadas Dominion Astrophysical Observatorys ning 1993. aastal kolm kuud Taanis Niels Bohri Instituudis külalisteadurina. 1992–1993 oli ka TÜ teoreetilise füüsika ja astrofüüsika kateedri dotsent.

Teadustöö

1968. aastal kaitses Tartu ülikoolis füüsika-matemaatika-kandidaadi väitekirja ning 1979. aastal Moskva ülikoolis füüsika-matemaatika-doktori väitekirja "Hilist spektritüüpi tähtede atmosfääride uurimine".
Uurimisalad: jahedate tähtede atmosfääri teooria ja spektroskoopia, täheatmosfääride struktuuri modelleerimine. Osalenud spektroskoopilise aparatuuri loomises.
Juhendanud kolme kandidaadiväitekirja koostamist.
Ta on Rahvusvahelise Astronoomiauniooni ja Euroopa Astronoomiaseltsi liige.

Isiklikku

Akadeemik Aksel Kipper on tema isa.
Costa Favolosa

Ajalugu

Laevakompanii Costa Crociere tellis laeva 2007. aasta oktoobris. Kiil pandi laevale tehasenumbriga 6188 Fincantieri laevatehases 3. novembril 2009. Vettelaskmistseremoonia toimus 6. augustil 2010. 30. juunil 2011 sai laev valmis ja anti omanikele üle.
Laev ristiti 2. juulil 2011 Triestes (Itaalia) ja ristiemaks sai itaalia näitlejatar ja supermodell Margareth Madè. Ristluslaev asus oma esmareisile 1. juulil 2000. 
Ristluslaeva sõsarlaevad on  Costa Serena, Carnival Splendour, Costa Pacifica,  Costa Fascinosa ja õnnetuslaev Costa Concordia, mis sõitis karile reedel, 13. kuupäeval.
2012. aastal kasutatakse laeva kruiisideks Veneetsiast.
Yuliya Shvayger

Yuliya Shvayger-Naiditsch (ukraina keeles Юлія Швайгер-Найдіч Julija Švaiger-Naiditš; sündinud 20. oktoobril 1994 Vinnõtsjas) on Iisraeli maletaja, naiste suurmeister (2017).
Shvayger mängis Ukraina eest kuni 2012. aastani, alates 2012. aastast esindab ta Iisraeli.
2016. aastal saavutas ta Euroopa naiste meistrivõistlustel 11. koha, millega tagas endale edasipääsu 2018. aastal Hantõ-Mansiiskis toimunud maailmameistrivõistlustele (64 osavõtjat, mängiti nokautsüsteemis). Avamatšis kaotas ta Monika Soćkole ja 32 parema hulka ei pääsenud.
Shvayger võistles Iisraeli naiskonna koosseisus neljal naiste maleolümpial (2012–2018) ja kahtedel Euroopa võistkondlikel meistrivõistlustel (2013, 2017).
Ta sai FIDE-lt 2013. aastal naiste rahvusvahelise meistri ning 2017. aastal naiste suurmeistri ja rahvusvahelise meistri nimetuse.
Shvayger abiellus 2014. aastal malesuurmeistri Arkadij Naiditschiga.
Conor Coady

Conor David Coady (sündinud 25. veebruaril 1993 Liverpoolis) on Inglismaa jalgpallur, kes mängib kaitsjana Inglismaa kõrgliiga klubis Wolverhampton Wanderers.
Ta alustas klubikarjääri kodulinna klubis Liverpool FC, mille noorteakadeemiaga liitus ta 2005. aastal. Hooajal 2012–13 debüteeris ta klubi põhimeeskonnas. Sama liigahooaja eelviimane mäng Fulhami vastu jäi tema ainsaks Liverpooli särgis tehtud mänguks Premier League'is. Hooajal 2013–14mängis ta laenul League One'i klubis Sheffield United. 2014. aasta augustis liitus ta esiliiga klubiga Huddersfield Town ja mängis seal ühe hooaja.
Wolverhampton Wanderersi ridadesse kuulub Coady alates 2015. aasta juulist. Hooajal 2017–18 võitis ta klubiga Inglismaa esiliiga ja tõusti kõrgliigasse.
2010. aastal tuli ta Inglismaa kuni 17-aastaste koondisega Euroopa omavanuseliste Euroopa meistriks. 2013. aasta juunioride maailmameistrivõistlustel oli ta Inglismaa koondise kapten.
Eesti geoloogiline ehitus

Ajalugu

Eesti ala uurimise esimesed geoloogilised vaatlused tehti XVII sajandil. Tõsisemat uurimist alustas Tartu Ülikooli professor Otto Moritz Ludwig von Engelhardt (1779–1842) XIX sajandi algul. Professor Friedrich Schmidt (1832–1918) avaldas aastal 1858 esimese Eesti aluspõhja kaardi. Iseseisvunud Eesti Vabariigis jätkasid uuringuid esimene eesti soost geoloogia professor Hendrik Bekker (1891–1925), kes aastal 1923 avaldas "Ajaloolise geoloogia õpperaamatu" ja Armin Alexander Öpik (1898–1983). Nõukogude okupatsiooni perioodil oli geoloogiauuringutes buum, juhtivad geoloogid olid Artur Luha (1892–1953) ja Karl Orviku (1927–1981).

Ediacara

Ediacara on kronostratigraafiline üksus (ladestu) ning geokronoloogiline üksus (ajastu). Ediacara vastab ajavahemikule 635–542 miljonit aastat tagasi.
Ediacara on Proterosoikumi noorim ajastu. Ediacarale eelneb Krüogeen ning järgneb Kambrium. 
Varem (enne 2004) nimetati Kambriumile eelnevat Proterosoikumi kõige hilisemat osa Vendiks. Sellel terminil pole siiski kunagi Rahvusvahelise Geoloogiaühingu tunnustust olnud. Samuti ei lange kokku Vendi ning Ediacara alumine piir, mistõttu ei saa öelda, et Vend nimetati ümber Ediacaraks.
Ladestu on nime saanud paiga järgi Lõuna-Austraalias.
Ediacara ladestu Eesti alal ei paljandu, samuti on avamus väga kitsas. Valdavateks kivimiteks on purdkivimid (liivakivid, aleuroliidid ja savid). Ladestu alumise osa moodustavad punakaspruunid hematiitse tsemendiga halvasti ümardunud polümineraalsed liivakivid ja aleuroliidid. Ladestu ülemine osa koosneb valkjashallist valdavalt hästi ümardunud kvartsliivakivist ja -aleuroliidist. Mõlemas osas esineb savi vahekihte. Ladestu maksimaalne paksus Narva kohal (123 m), kust edela suunas ladestu õheneb ja Hiiumaa-Vändra-Võru joonest edela suunas puudub. Eesti alast ida pool on ladestu paksem. Esineb akritarhide ja vetikate kivistisi. Ediacara ajastul asendus maismaaline settimine veelisega. Eesti ala paiknes rannalähedases piirkonnas, millest ida poole jäi suur veekogu.

Pinnakate

Hilis-Devonist (üle 360 miljonit aastat tagasi) kuni Kvaternaari alguseni (2,588 miljonit aastat tagasi) valitseb Eesti alal peaaegu 360 miljoni aasta pikkune settelünk ehk setted puuduvad. Selle perioodi kohta otsesed andmed puuduvad, kuid kaudsete andmete järgi on võimalik järeldusi teha. Devoni järel toimus maismaastumine. Permist Triiaseni kestis ulatuslik kulutus. Modelleerides on jõutud järgnevate järeldusteni: Põhja-Eesti alal oli Karboni ajastul 400–1000 m rohkem settekivimeid, millest enamus kulutati Permi ja Triiase ajastul. Juurast Paleogeenini toimus maapinna tasandumine. Maismaale kujunes Paleogeeni lõpus jõgede võrgustik, millest on tänapäevani säilinud mattunud orud ja tänapäeva maastikul välja paistvad ürgorud. Hiljem on maapinda jääaegadel pealetungivate liustike poolt kulutatud.
Keeleinspektsioon

Keeleinspektsioon on Eesti haridus- ja teadusministeeriumi valitsemisalas tegutsev valitsusasutus, mis teostab riiklikku järelevalvet keeleseaduse ning teiste keeleoskust ja keelekasutust reguleerivate õigusaktide täitmise üle.
Keeleinspektsiooni juhib 1995. aasta oktoobrist Ilmar Tomusk.

Ajalugu

Keeleinspektsiooni ajalugu ulatub 1990. aasta 23. novembrisse, mil moodustati Eesti Vabariigi Riiklik Keeleamet. 
Aastal 1993 moodustati Keeleameti kolm osakonda: üldosakond, teadusosakond (nimetati 2. novembril 1994 ümber keelepoliitika osakonnaks) ning keeleinspektsioon.
1. novembrist 1994 sai Keeleametist Eesti kultuuri- ja haridusministeeriumi valitsemisalasse kuuluv valitsusasutus, mis kandis nime Riigi Keeleamet.
Aastal 1995 moodustati Keeleameti senisele kolmele lisaks veel üks osakond: keelekeskus.
1. jaanuarist 1996 muutusid Keeleameti nimi ja alluvus. Uueks nimeks sai Keeleamet, mis hakkas alluma haridusministeeriumile (kultuuri- ja haridusministeeriumi lahutamise tõttu).
1. jaanuarist 1998 kannab asutus nime Keeleinspektsioon.
Krokodil

Ajalugu

Krokodil asutati 1922. aastal ajalehe Рабочая газета (Tööliste leht) lisana ja seda anti välja kõrvuti paljude teiste satiiriajakirjadega nagu Заноза (Pind või Kiusupunn), Прожектор (Prožektor) jt. Ajakiri ilmus kolm korda kuus. Tiraaž oli kuni 6,5 miljonit eksemplari. Ajakiri oli venekeelne. Ilmus 1922. aastast järjepidevalt kuni 2000. aastani. Sealt edasi 2001–2004 ja 2005–2008.
Lohusuu valla lipp

Lohusuu valla lipp on Ida-Viru maakonna endise Eesti haldusüksuse Lohusuu valla lipp.
Lipp kinnitati 7. veebruaril 1997.

Lipu kirjeldus

Valla lipuks oli ruudukujuline vapilipp, kangas on poolitatud horisontaalse valge lainelise laiuga. Ülemine väli on roheline ning sellel on kujutatud kõrvuti kahte valget hobuserauda otsad ülespidi. Alumine väli on sinine ning sellel on kaks valget õngekonksu laskumas valgest laiust ning asetatud seljakuti.
Lipuvärvid viitavad metsadele, põldudele ja Peipsi järvele, need märgivad ka paikkonna ajaloolist kuulumist Tartumaa koosseisu, sinine ja valge on ka Virumaa värvid. Kaks hobuserauda sümboliseerivad valla eesti ja vene kogukondi, valda läbivat pika ajalooga maanteed ning osutavad Lohusuu arengus suuri teeneid omavale B.R. Skoghile. Laineline laid tähistab valla jõgesid. Õnged tähistavad kalapüüki.
Lipu normaalsuurus on 105×105 cm.
Punavöötaud

Punavöötaud on okaspuude okkaid kahjustav seenhaigus, mida põhjustab seen (Mycosphaerella pini). Eestikeelne nimetus punavöötaud tuleneb haigusele tüüpilistest punastest risttriipudest okastel. Esimest korda märgiti punavöötaud 20. sajandi kuuekümnendatel aastatel (Thyr, Shaw, 1964; Funk, Parker, 1966). Eestis avastati haigus 2006. aasta sügisel Tartumaal Järvseljal.

Punavöötaudi tunnused

Esmalt on sümptomid näha võra alusel vanematel okastel. Nakatunud okastele tekivad algul kollased, siis helepruunid laigud ja ristvöödid, mis muutuvad hiljem punaseks. Seejärel muutuvad okaste tipud punakaspruuniks. Okaste alused jäävad roheliseks. Kõige paremini on okastel sümptomid nähtavad juunis ja juulis, seejärel võivad nakatunud okkad pudeneda ning oksa tippu jääb ainult sama aasta okaste tutt. Selline okaste pudenemine jätkub aasta-aastalt ning nõrgestab puid, vähendades puidu teket ja võib lõpuks põhjustada puu surma.

Haiguse levik

Seene looduslikuks levikuks on vajalik niiskus. Puult puule levib vihmapiiskadega, veepritsmetega. Võib levida putukatega ja tööriistadega. Pikemate vahemaade taha levib niiskete tuulte ja ududega. Oluline on levik nakatunud istutusmaterjaliga. Võib levida ka seemnepartiide hulka jäänud okkaprahiga.
Haiguse levialaks oli esialgu lõunapoolkera. Alates 1990-ndatest levib ka põhjapoolkeral, põhiliselt musta männi alamliikidel Euroopas ja kiirja männi alamliikidel Kanadas. Esimesed leiud Järvseljal olid mägimännil ja mustal männil. Hiljem nakatus ka harilik mänd.
Elav teadus (2016)

"Elav teadus" on kirjastuse Argo populaarteaduslike raamatute sari.
Sari ilmub alates aastast 2016.
Sarja toimetaja on Triin Olvet. Sarja logo on kujundanud Kaspar Ehlvest.
Selgase mõis

Selgase mõis (saksa keeles Selli) oli eramõis Kihelkonna kihelkonnas Saaremaal.
Mõisast on teateid alates 1572.
Aruküla (Hiiumaa)

Ajalugu

Aruküla kuulus ajalooliselt Soonlepa mõisa alla. Küla on mainitud esmakordselt 1688 (Arråküllaby, Arrokülla,  Arroby). 1725 Läänemaa adrarevisjonis oli küla Dorff Arroküll.
Heltermaa sidejaoskond kandis 1964–1970 Aruküla sidejaoskonna nime.

Taristu

Küla läbivad Heltermaa–Kärdla–Luidja maantee ja Heltermaa-Sarve-Aruküla tee.
Alajoki

Alajoki ehk Bolšije Pikki (ka Suuri-Pikki, Pikko, Peroja, vene Большие Пикки) on endine ingerisoome küla ajaloolises Tuutari kihelkonnas Kesk-Ingerimaal Peterburi linnast lõunas. Tänapäevase haldusjaotuse järgi jääb kunagine küla Leningradi oblasti Lomonossovi rajooni Villozi valda Krasnoje Selo linnast idas asuvas metsas.
1817. aastal oli külas (nimetatud kui Пико или Чернороречье) 5 talu.
1831. aasta F. Schuberti koostatud Peterburi lähiümbruse kaardil on küla nimetatud kui Пори или Пикко ning selles oli 13 talu.
1838. aastal elas külas (nimetatud kui Пикко) 80 inimest, kellest 42 olid mehed ja 38 naised.
1848. aastal elas külas (nimetatud kui Peroja) 95 ingerisoomlast-äyrämöist, kellest 49 olid mehed ja 46 naised.
1856. aastal oli külas (nimetatud kui Пикко) 19 talu 46 meeshingega.
1913. aastal oli külas (nimetatud kui Бол. Пиккo) 17 talu.
Küla hävis Teises maailmasõjas. Nüüdisajal on kunagisest külast alles üksnes üksikud hoonete vundamendid.
Oliver Stone

William Oliver Stone (sündinud 15. septembril 1946 New Yorgis) on USA filmilavastaja ja stsenarist. Stone on kolmekordne Oscari võitja. Tema filmid on tuntud psühholoogilise sügavuse ja ühiskonnakriitilise tooni poolest. Korduvalt on Stone puudutanud oma filmides Vietnami sõja (mille veteran ta ise on) teemat.