google/wiki40b huggingface dataset:
Hilja Kulles

Hilja Kulles (29. jaanuar 1921 Tallinn – 4. aprill 2013) oli eesti moe- ja vaibakunstnik ning kunstipedagoog.
Ta on õppinud Raua tänava algkoolis, hiljem lõpetas Tallinna linna I tütarlaste keskkooli ja aastal 1940 naiskutsekooli rõivaõmblusosakonna. Ta töötas aastatel 1941–1945 Tallinna Töölisteatris õmblustöökoja juhatajana. Aastal 1944 asus õppima Tallinna Riiklikus Tarbekunsti Instituudis, mille lõpetas aastal 1950 kunstilise kostüümi erialal.
Ta oli aastatel 1950–1986 Eesti Riikliku Kunstiinstituudi õppejõud, seejuures aastast 1960 dotsent. Ta oli aastast 1957 Kunstnike Liidu liige.
Ta kavandas aastal 1954 eesti rahvarõivaste ainetel Riikliku Akadeemilise Meeskoori esinemiskostüümid. Samuti on ta kavandanud Kunstitoodete Kombinaadis suveniirnukke ja silmkoeesemeid. 1960. aastail lõi ta rüiu- ja põimevaipu.

Isiklikku

Tema abikaasa oli graafik Toivo Kulles.
Pootsi mõis

Pootsi mõis (saksa keeles Podis) oli rüütlimõis Tõstamaa kihelkonnas Pärnumaal, tänapäeval asuvad mõisa alad Pärnu linna territooriumil.

Ajalugu

Pootsi mõis rajati Poola võimu ajal 16. sajandi teisel poolel. Algselt olid mõisa omanikeks Pahlenid.
19. sajandi algul omandasid mõisa Lilienfeldid, kelle ajal püstitati ka esinduslik mõisakompleks.
1856 läks mõis Maydellide kätte, kelle valdusse jäi see kuni 1919. aasta võõrandamiseni. Mõisasüda jäi aga nende kätte kuni 1939. aasta baltisakslaste ümberasumiseni.
1962–1997 tegutses mõisa peahoones Pootsi põhikool, seejärel tegutses kool algkoolina mõisa valitsejamajas. Nüüdseks on kool suletud.

Mõisakompleks

Algne klassitsistlikus ühekorruseline peahoone on tänaseks tundmatuseni muutunud. 1962. aastal tehti suuri ümberehitusi, mille käigus lisati hoonele teine korrus.
Härrastemaja peatrepil asub mansardkorruse toetuseks ehitatud nelja sambaga portikus. Lisaks peahoonele on säilinud ka hulk kõrvalhooneid: valitsejamaja, tall, kasvuhoone varemed, tuuleveski ja ait-kuivati.
Mõisakompleksi ümbritseb ka ligi viiehektarine park, mis oli kunagi väga liigirikas. Praeguseks on suur osa liike aga pargist hävinud
Proceedings of the National Academy of Sciences of the United States of America

Proceedings of the National Academy of Sciences of the United States of America (lüh PNAS, tsiteerimisel Proc. Natl. Acad. Sci. USA) on 1914. aastal Ameerika Ühendriikides asutatud ja 1915. aastast The National Academy of Sciencesi poolt kord nädalas trükituna ilmuv ingliskeelne teadusajakiri, kus avaldatakse artikleid peamiselt bioloogia, meditsiini ja biotehnoloogia valdkonnas. 
Veebipõhine PNAS Early Edition on regulaarselt uuendatav. 
PNAS Online on loetav veebipõhiselt.
Ivo Juurvee

Ivo Juurvee (sündinud 5. veebruaril 1979) on eesti ajaloolane, kes uurib peamiselt luuretegevuse ajalugu.
Juurvee lõpetas 1997. aastal Tallinna Reaalkooli, seejärel asus ta õppima ajalugu Tartu Ülikoolis, mille ta lõpetas 2002. aastal. 2003. aastal sai ta Kesk-Euroopa ülikoolist Budapestis magistrikraadi.
2013. aastal sai ta Tartu Ülikoolist doktorikraadi väitekirjaga "Riigisaladuse kaitse Eesti Vabariigis 1918-1940". Juurvee doktoritöö põhjal ilmus 2014. aastal raamat "Rääkimine hõbe, vaikimine kuld: Riigisaladuse kaitse Eesti Vabariigis 1918-1940".
Oma teadustegevuse eest sai Juurvee 2008. aastal haridus- ja teadusministri tunnustuskirja ning 2009. aastal ajakirja Tuna aastapreemia eelmise aasta parima artikli eest.
Vesikarikas (perekond)

Vesikarikas (Stratiotes L.) on veetaimede perekond kilbukaliste sugukonnast.
Perekonna tuntuim esindaja on vesikarikas.
Mihhail Tswett

Mihhail Semjonovitš Tswett (14. mai 1872 Asti, Itaalia – 26. juuni 1919 Voronež) oli vene botaanik, kromatograafia leiutaja.
Mihhail Tswett sündis Põhja-Itaalias. Tema ema oli itaallanna ning isa Semjon Tswett tsaarivalitsuse kõrge ametnik, kes oli õppinud Tartu Ülikoolis füüsikat ja saanud kandidaadikraadi.
Õppis Genfi Ülikoolis füüsikat, keemiat ja botaanikat ning kaitses seal doktorikraadi füsioloogia alal. Seejärel töötas Peterburis Teaduste Akadeemia taimeanatoomia ja -füsioloogia laboris. Kuna Vene tsaaririik ei tunnistanud välisriikide diplomeid, siis kandideeris Tartu Ülikooli, kuid edutult. Seejärel sooritas magistrieksamid ja kaitses väitekirja Kaasanis ning suundus edasi Varssavi Ülikool, kaitstes seal 1910. aastal oma teise doktoritöö.
Leiutas 1901. aastal kromatograafia ja nimetas selle nii 1906. aastal.
Tswett oli Tartu Ülikooli botaanikaprofessor 1917–1918 ja samal ajal ka Botaanikaaia juhataja. 1918. aastal evakueeriti osa ülikoolist Voroneži ja sinna järgnes ka Tswett. Suri 1919. aastal kroonilisse kurgupõletikku.
Värske Raamat

Värske Raamat on kirjandusajakirja Värske Rõhk raamatusari.
Aravakid

Mandri- ja Antillide aravakid

Antillide aravakid, kelle tuntuim hõim oli tainod, elasid külades ning kasvatasid alepõldudel maisi ja maniokki. Neil oli sotsiaalne struktuur ning nende juhid omasid ka religioosset rolli. Antillide aravakkide uskumused olid seotud loodusvaimude ning esivanematega. Hoolimata keerukast hierarhiast polnud nad sõjakad ning just seetõttu olid agressiivsemad kariibid nad enne Christoph Kolumbuse saabumist Väikestelt Antillidelt minema ajanud. Tainod olidki esimene hõim, kellega Kolumbus kohtus. Kuna tainodel ega teistel aravakkidel polnud immuunsust uute haiguste vastu, surid nad järgnevatel sajanditel pea täielikult välja.
Mandriaravakid erinesid Antillide omadest küllaltki palju. Nende asualaks oli Amazonase jõgikonna põhja- ja läänepoolne osa kuni Andide eelmäestikuni välja. Lisaks põllupidamisele püüdsid nad kala ning küttisid. Nad ei elanud külades ning neil polnud hästi välja arenenud hierarhiat. Mandriaravakkide elulaad sarnanes teiste vihmametsahõimude omale, ent ei olnud saanud mõjutusi Andide rahvastelt. Mandriaravakke elab endiselt Guyanas (2006. aasta seisuga avaldatud artikli andmetel üle 15000), Surinames, Venezuelas ja Prantsuse Guajaanas.

Suriname

Umbes 5000 aastat tagasi rändasid Orinoco jõgikonnas elavad aravakid (Barrancose kultuur) läände Guyanasse ning tõrjusid algasukad rannikult savanni. Nad hakkasid elama mere ääres kõrgvee eest kaitsvatel kunstlikel küngastel ning elatusid põlluharimisest.
1100. aasta paiku tungisid piirkonda kariibid, kes tõrjusid aravakid sisemaale. Aravaki naised olid head savinõude valmistajad. Sageli kariibid röövisid aravaki naisi. Nõnda jõudis aravakkide keraamika kariibideni.
Surinames elas 18. sajandi lõpus umbes 70 000 aravakki. Praegu elab neid Surinames veel 3000 ja Hollandis umbes 500. Aravakid, kes kunagi jagasid seda ala kariibidega, on praegu Suriname väikseim rahvakild. Nad nimetavad end lokono. 
Aastal 1986 asutas Casiporast pärinev aravak Albert Sabajo Sotsiaal-kultuurilise Ühenduse Ikyoshie. 1989 anti koostöös Amsterdami ülikooliga välja aravaki-hollandi sõnaraamat.
Puriinid

Tautomeeria

Et puriinide molekulid sisaldavad lõike, mille põhimuster on N=C–X–H (kus X = O, S või NH), siis on võimalik tautomerie (laktaam-laktiimtautomeeria, tiolaktaam-tiolaktiimtautomeeria, imiin-enamiintautomeeria).
Erkki-Sven Tüür

Erkki-Sven Tüür (sündinud 16. oktoobril 1959 Kärdlas) on eesti helilooja. Ta on Eesti Heliloojate Liidu liige alates 1985.

Õpingud

1976–1980 õppis Tüür löökpillimängu ja flööti G. Otsa nim Tallinna Muusikakoolis.
1980–1984 õppis ta kompositsiooni Jaan Räätsa juhendamisel Tallinna Konservatooriumis. Ta täiendas end Lepo Sumera juures ning elektronmuusika alal Karlsruhe Kõrgemas Muusika- ja Teatriakadeemias.

Tegevus

1979–1984 oli ta ansambli In Spe juht. Alates 1995 on ta vabakutseline helilooja.
Ta on rahvusvahelise uue muusika festivali NYYD üks kunstilisi juhte.

Looming

Tüüri varases muusikas põimuvad eri kompositsioonitehnikad ja stiilid: gregooriuse laul ja minimalism, mikrotonaalne muusika ja lineaarne polüfoonia, kõlaväljad ja dodekafoonia. Alates 2002 valminud Neljandast sümfooniast ("Magma") iseloomustab Tüür oma muusikat mõistega "vektoriaalne meetod", märkides: "Olulisim erinevus varasema lähenemisega võrreldes on see, et rohujuure tasandil on kogu kompositsiooni aluseks nn algkood, geen, mis muteerudes ja arenedes moodustab sidusalt kogu teoses esineva materjali."
Ta on kirjutanud Raoul Wallenbergist inspireeritud ooperi "Wallenberg", mille esilavastus toimus 2001. aastal. Selle esietendus Eestis toimus 2007. aasta juunis Estonias ning nii publik kui kriitikud võtsid selle vastu ovatsioonidega.
Tüüri teoseid kirjastab ECM, kuid osa neist on avaldanud ka EMI Classics.
2007. aasta aprillis ilmus Saksamaal tema plaat "Oxymoron", mis sisaldab tema esmasalvestisi aastatest 1990–2005. Sellel plaadil kõlavad lisaks nimiteosele "Salve Regina" meeskoorile ja ansamblile, marimbakontsert "Andor" ning "Dedication" tšellole ja klaverile. ECMi märgi all debüteeris dirigent Olari Elts, palad esitasid Vox Clamantis, NYYD Ensemble ja ERSO.
2007. aasta augustis andis EMI Classics välja Tüüri plaadi "Magma", mille peateos on Tüüri neljas sümfoonia, mida samuti "Magmaks" nimetatakse. Veel on plaadil Lennart Merele pühendatud meeskooriteos "Igavik", "Inquietude de fini" kammerkoorile ja orkestrile (1992) ning "The Path and the Traces" (2005).
Onega poolsaar

Onega poolsaar on poolsaar Venemaa loodeosas Arhangelski oblastis. Selle rannikut ümbritsevad Valge mere Onega laht edelast ja Dvina laht kirdest. Poolsaare kirderannikut nimetatakse Letni rannikuks. Poolsaare põhjapoolseim punkt on Uhnavoloki neem.
Poolsaare kõrgeim tipp on 212 m. Poolsaarel on mitu väikest järve, mis on omavahel jõgedega ühendatud. Poolsaare pinnas on soostunud.
Onega poolsaarest lääne pool asuvad Solovetsi saared.
Poolsaarel paiknevad asulad Letnjaja Zolotnitsa, Lopšenga, Petrominsk Purnema ja Tamitsa.
Armeegrupp A

Ajalugu

Moodustati 10. septembril 1939. aastal Hollandi piiri ääres. Allus väegrupile C. Armeegrupi ülesandeks oli Belgia ja Hollandi piiride kaitsmine ja nende kindlustamine. Saadeti laiali 9. oktoobril 1939. aastal.
St. Bernardi vald

Ajalugu

Vald moodustati 1807. aastal.
Eero Palm

Eero Palm (sündinud 21. juunil 1974 Tallinnas) on eesti arhitekt.
Keskhariduse omandas Eero Palm Tallinna 13. Keskkoolis aastatel 1981–1992 ning arhitektuurialase kõrghariduse Tallinna Kõrgemas Tehnikakoolis aastatel 1992–1996.
Eero Palm töötas aastatel 1995–2002 arhitektuuribüroos Künnapu & Padrik AS. Alates 2002. aastast töötab ta Palm-E Arhitektibüroo OÜ-s.
Tema tuntumad tööd on A. Le Coq Sport spordihoone Tartus, büroohoone Meistri tänaval Tallinnas ning Pärnu spordihoone Riia tänaval. Lisaks ühiskondlikele hoonetele on Eero Palm projekteerinud mitu kortermaja ja eramut. A. Le Coq Spordi spordihoone eest pälvis Eero Palm võistlusel "Terasehitis 2006" parima terviklahenduse auhinna.
Eero Palm on Eesti Arhitektide Liidu liige alates 2001. aastast.
Heiti Kadastik

Isiklikku

Heiti Kadastik oli aastast 1950 abielus lastepsühhiaater Alma Kadastikuga (1925–2014); neil oli kaks poega: Tiit on arst, Mart on ajakirjanik.
Meštšera keel

Meštšera keel on väljasurnud uurali keel, mida rääkisid meštšeralased.
Meštšera keele kohta on vähe teada. Kaks 15. sajandi leetopissi kinnitavad, et meštšeralastel oli "oma keel", mille elemendid on oletatavalt säilinud mõnedes kohanimedes. Tavaliselt on eeldatud, et meštšera keel oli uurali või soome-ugri keel. Mõni keeleteadlane on selle täpsemalt liigitanud soome-volga keelte või veel konkreetsemalt mordva keelte hulka.
Pauli Rahkonen on püüdnud keele klassifitseerimise probleemi lahendada uurides kohanimesid piirkonnas, kus varaste kirjalike allikate teatel meštšeralased elasid, kus esinevad meštsera-etnonüümist tuletatud kohanimed ja kus arheoloogide arvates asus omanäolise arheoloogilise kultuuriga Meštšera-nimeline ala. Tema hinnangul pidi see piirkond jääma ennekõike Okaa jõe vasakkaldale. Rahkonen võrdles selle territooriumi kohanimesid naabruses asuvate erinevate soome-ugri keelte ja neist pärit kohanimedega. Ta pidas oma analüüsi põhjal võimalikuks rekonstrueerida mitmeid meštšerakeelseid sõnu (vil "ülem-, ülemine", ul "alam-, alumine", un "suur", ič "väike") ja teha järelduse, et meštšera keel kuulus permi keelte hulka.
Ante Aikio on seda nimetanud "spekulatiivseks teooriaks". Vladimir Napolskihh hinnangul on Rahkonen eksinud, kui ta paigutas Meštšera piirkonna Okaa vasakkaldale. Tema väitel asub seal küll tänapäeval Meštšora madalikuks kutsutud ala, kuid kuni 19. sajandini nimetati nõnda hoopis Okaa paremkallast kuni Sura jõeni. Rahkoneni järeldust meštšera keele kuulumisest permi keelte hulka on ta iseloomustanud kui "diletantlikku fantaasiat".
Aleksei Markovi hinnangul säilis meštšera keel alates 12.–13. sajandist vaid kohaliku lihtrahva seas ning kadus lõplikult umbes 16. sajandil.
Tänapäeval kannab lähedast nime meštšeeri tatari murre, mis kuulub turgi keelte hulka. Meštšeeri tatari keelt arvatakse pärinevat meštšeralastelt, kes võtsid tatarlastelt üle sunniitliku islami ja keele.
Sei gelobt, du Baum

"Sei gelobt, du Baum" on eesti helilooja Arvo Pärdi 2007. aastal loodud teos. Muusikateose pikkus on 2 minutit. Teos kanti esimest korda ette 27. veebruaril 2009 Šveitsis Willisaus.
Klaus Uhltzscht

Klaus Uhltzscht on peategelane saksa kirjanik Thomas Brussigi romaanis "Kangelased nagu meie" (ilmunud ka eesti keeles).
Majas Dunckerstraße 18 sai Klaus Uhltzscht Marina Paage käest tripperi.
Kuivastu alumine tulepaak

Kuivastu sihi alumine tulepaak on tulepaak Saare maakonnas Muhu vallas Kuivastu sadamas.
Tulepaagi geograafilised koordinaadid on 58° 34′ 25″ N, 23° 23′ 24″ E.
Tulepaak moodustab sihi Kuivastu ülemise tulepaagiga. Märkide vahekaugus on 320 m ja sihi asimuut on 267,7°.
Raudküljed

Raudküljed (Ironsides) oli ratsavägi, mis võitles Inglise kodusõjas (1642–1646) parlamendi poolel kuningas Charles I vastu. Selle väe organiseeris inglise riigitegelane Oliver Cromwell.
Kui algas kodusõda, astus Cromwell parlamendi sõjaväkke. Seal nägi ta kohe, et sulased ja käsitöölised, kes moodustasid põhilise osa parlamendi pooldajatest, ei suuda hakata vastu kuninga kavaleridele. Cromwell moodustas usklikest ratsarügemendi, milles oli tuhat meest, ja pani seal maksma raudse distsipliini. Tema rügemendi sõdurid ei tohtinud kiruda ega sõimata, tarvitada alkoholi ega mängida kaarte. Neil ei olnudki tahtmist seda teha, sest usklike inimestena lugesid nad meelsasti piiblit ja seletasid üksteisele pühakirja. Cromwell ei pannud erilist rõhku ka sellele, millisesse sekti sõdur kuulus, sest neid sekte oli XVII sajandi esimesel poolel juba paarkümmend. Cromwell andis isegi ohvitserikohti independentitele ja teiste sektide liikmeile.
Kui Cromwelli rügement alustas tegevust, paistis kohe silma, et usuline vaimustus ja eeskujulik distsipliin teevad imet. 1644. aastal lõi parlamendi vägi krahv Manchesteri juhtimisel Marston Moori juures kuninga väge. Manchesteri abijuhatajaks oli kindralleitnant Oliver Cromwell. 1645. aasta suvel lõi parlamendi vägi Naseby juures kuninga väe täiesti puruks.
Raudkülgede ratsavägi oli Inglise kodusõjas ainulaadne nähtus. Kogu sõjavägi oli teadlik sellest, et võitleb rahva poliitilise ja usulise vabaduse eest. Ohvitserid ja sõdurid jätsid maha oma perekonnad ja varanduse, et ohverdada oma elu võitluses teisitimõtlejate vastu.
Carl Friedrich Keil

Carl Friedrich Keil (õieti Johann Friedrich Karl Keil; 26. veebruar 1807 Lauterbach Oelsnitzi lähedal Vogtland – 5. mai 1888 Rödlitz, Saksi kuningriik) oli saksa teoloog.
Ta õppis keisrinna Aleksandra Fjodorovna stipendiaadina Tartu ülikooli usuteaduskonnas 1827–1830. Ning seejärel 1830–1833 Berliini Ülikooli usuteaduskonnas, kus ta kaitses kaitstes teoloogia litsentsiaadi ja filosoofiadoktori kraadi.
Ta töötas Tartu ülikooli usuteaduskonnas eradotsendina 1833–1838, erakorralise professorina ja teoloogiadoktorina 1838, korralise professorina 1838–1858 eksegeetilise teoloogia ja orientaalkeelte (süüria, kaldea (piibli-aramea), sanskriti ja araabia) alal. Ta oli usuteaduskonna dekaan 1851–1854. Ta on lugenud praktilist teoloogiat, eksegeetikat ning õpetanud piibli arheoloogiat.
Mullakaitse

Mullakaitse on keskkonnakaitse osa, mis tegeleb mulla kui loodusvara säilitamise ja parendamisega ning mulla hävitamise, saastamise ja degradatsiooni vältimisega.
Mullakaitse olulised eesmärgid on vähendada viljaka maa kadu ehitiste tõttu, takistada kõrbestumist, soostumist, sooldumist, erosiooni ja tuulekannet, mulla saastamist (nt pestitsiididega) ja mulla omaduste halvenemist väära harimise ja maaparanduse tõttu.
Los Angeles

Ajalugu

Los Angelese rannikualal elasid indiaanlased juba aastatuhandeid tagasi.
Esimesed eurooplased saabusid sinna 1542. Selle ekspeditsioonio organiseeris Uus-Hispaania asevalitseja Antonio de Mendoza ja seda juhtis Portugalis sündinud maadeavastaja Juan Rodriguez Cabrillo, kes kuulutas kogu tänapäevase Lõuna-California Hispaania valduseks. Kuid ta jätkas oma reisi ega rajanud sinna asulat.
Järgmistena sattusid sinnakanti alles 1769 California kuberner Gaspar de Portolá ja frantsiskaani misjonär Juan Crespí. Nad jõudsid praeguse Los Angelese kohale 2. augustil ja Crespí täheldas, et see paik sobib suure asula rajamiseks.
1771 rajas frantsiskaani munk Junípero Serra sinna peainglile pühale Gabrielile pühendatud misjonimaja. Seda orgu nimetatakse tänapäeval San Gabrieli oruks.
4. septembril 1781 saabusid sinna 44 kolonisti, kes panid aluse Los Angelese asulale. Need olid 11 meest, 11 naist ja nende 22 last. 22 täiskasvanud kolonisti seas oli 1 hispaanlane (Hispaanias sündinud), 1 kreool (Ameerikas sündinud), 2 neegrit, 8 mulatti, 9 indiaanlast ja 1 mestiits. 22 lapsest oli vähemalt 16 osalt neegriverd.
Paljudeks aastateks jäi asula pisikeseks, aga 1820 elas seal juba 650 inimest. Küla asukohal on tänapäeval Pueblo Plaza ja Olvera tänav.
Mehhiko iseseisvus 1821 ja Los Angeles läks selle koosseisu nagu kogu California. Mehhikole kuulus asula kuni Mehhiko–USA sõjani, mille lõpetas 13. jaanuaril 1847 sõlmitud Cahuenga rahuleping. Lepingu alusel läks Põhja-California USA koosseisu ja selle põhjal moodustati 9. septembril 1950 California.
Linnaõigused sai Los Angeles aastal 1835.
Los Angelesse jõudis raudtee 1876. Naftat avastati sealkandis 1892 ja 1923. aastaks oli Los Angelesest saanud USA suurim naftatootja: seal toodeti veerand maailma naftast.

Majandus

Los Angelese majandust juhivad rahvusvaheline kaubandus, meelelahutus, lennundus, tehnoloogia, nafta, mood, rõivad ja turism.
2008. aastal oli Los Angelese SKP 792 miljardit dollarit, millega oli linn maailmas kolmandal ja USA-s teisel kohal.

Sport

Los Angeles on korraldanud kahed olümpiamängud: 1932. ja 1984. aastal.
Linnas tegutsevad korvpalliklubid Los Angeles Lakers ja Los Angeles Clippers ning jäähokiklubi Los Angeles Kings.
Polki maakond (Arkansas)

Ajalugu

Maakond moodustati 1844. aastal.
Matteo Ciacci

Matteo Ciacci (sündinud 5. mail 1990) on San Marino poliitik, kes oli 1. aprillist kuni 1. oktoobrini 2018 üks kahest San Marino kaptenregendist. Ametisse astudes oli ta 27-aastane, saades sellega noorimaks ametis olevaks riigipeaks kogu maailmas.
Ciacci lõpetas 2009. aastal tehnikakeskkooli, spetsialiseerudes informaatikale. Aastatel 2009–2014 õppis ta Urbino Ülikoolis õigusteadust ja lõpetas selle magistrikraadiga. Alates 2011. aastast on ta lisaks töötanud San Marino jalgpalliklubi FC Fiorentino mänedžerina ja rahvusringhäälingus San Marino RTV raadiokommentaatorina.
Poliitikas on Ciacci osalenud juba 2009. aastast, aastatel 2009–2014 oli ta San Marino linnavolikogu liige. 2012. aastal oli Ciacci üks uue erakonna Movimento Civico 10 asutajatest, aastatel 2013–2017 oli ta ühtlasi selle erakonna koordinaator. Novembris 2016 valiti ta erakonna liikmena San Marino parlamenti ja alates jaanuarist 2017 on ta Movimento Civico 10 fraktsiooni esimees. Ta kuulub parlamendi rahandus-, tervishoiu- ja organiseeritud kuritegevuse vastu võitlemise komisjonidesse.
Alates 1. aprillist 2018 on ta koos Stefano Palmieriga San Marino kaptenregent ehk riigipea. Nende volitused kestavad 1. oktoobrini 2018.
Ciacci on kihlatud oma erakonnakaaslase Valentina Bolliniga, kes kuulub samuti San Marino parlamenti.
Aado Hõimre

Aado Hõimre (kodanikunimi Adolf Himbeck, 25. detsember 1893 Tallinn – 28. november 1966) oli eesti näitleja.
Ta lõpetas 1926. aastal Draamastuudio teatrikooli, töötas aastatel 1921–1966 Tallinna Draamateatris.

Isiklikku

Tema poeg oli eesti näitleja ja filmirežissöör Valdur Himbek.
Albert Norden

Albert Norden (4. detsember 1904 Myslowitz (tänapäeval Mysłowice, Poola) – 30. mai 1982 Ida-Berliin) oli juudi rahvusest Saksa ajakirjanik ja Saksa DV riigitegelane.
Albert Norden oli rabi Joseph Nordeni (1870–1943) poeg. 1920. aastal jättis ta gümnaasiumi pooleli ja asus õppima tisleriks. Juba 1919. aastal sai ta organisatsiooni Vaba Sotsialistlik Noorus (Freie sozialistische Jugend) liikmeks. 1921. aastal astus Albert Norden Saksamaa Kommunistlikku Parteisse. Ta tegi kaastööd paljudele sotsialistlikele ja kommunistlikele ajalehtedele. Weimari vabariigi ajal vahistati teda korduvalt poliitilistel põhjustel. 1931–1933 oli ta ajalehe Die Rote Fahne toimetaja.
Natsionaalsotsialistide võimuletuleku järel emigreerus Albert Norden 1933. aastal Tšehhoslovakkiasse. Hiljem asus ta elama Prantsusmaale ja 1941. aastal Ameerika Ühendriikidesse. New Yorgis elades töötas ta vabrikutööisena ja võttis osa pagulasorganisatsioonide tegevusest.
1946. aasta oktoobris pöördus ta Berliini tagasi, kus ta tegutses ajalehtede toimetajana. 1949–1952 oli ta Saksa DV Informatsiooniameti pressiosakonna juhataja. 1953–1955 oli Norden Berliini Humboldti Ülikooli uuema ajaloo professor. 1954. aastal sai ta Saksa DV Rahvarinde Rahvusnõukogu presiidiumi liikmeks. 1954–1955 oli ta Saksa Ühtsuse Komitee (Ausschuss für Deutsche Einheit) riigisekretär.
1955. aasta märtsis sai Albert Norden Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee liikmeks ja sekretäriks. 1955–1967 oli ta Keskkomitee Poliitbüroo agitatsioonikomisjoni juhataja. Alates 1958. aasta juulist oli Albert Norden Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee Poliitbüroo liige. Poliitbüroo liikmena oli ta vastutav agitatsiooni eest. Alates 1976. aastast oli Albert Norden Saksa DV Riiginõukogu liige. 1960–1979 oli ta Saksa DV Riikliku Kaitsenõukogu liige.
1981. aastal astus Albert Norden tervislikel põhjustel kõigist ametitest tagasi.
Eesti keeles on 1974. aastal ilmunud Albert Nordeni raamat "Nii sepitsetakse sõdu".