Karl Ernst von Baer

Karl Ernst von Baer (28. veebruar (17. veebruar) 1792 Piibe mõis, Järvamaa – 28. november (16. november) 1876 Tartu) oli loodus- ja arstiteadlane, polühistor, kirjeldava ja võrdleva embrüoloogia rajaja.

Elulugu

Karl Ernst von Baer sündis Piibe mõisas Eestimaa rüütelkonna peamehe Magnus Johann von Baeri (1765–1825) ja Juliane von Baeri (1764–1820) pojana. Tema esivanemad olid pärit Vestfaalist Saksamaal. Pärinud rüütlitiitli, oli tema täielik nimi Karl Ernst Ritter von Baer, Edler von Huthorn.
Baer õppis 1807–1810 Tallinna Toomkoolis ja seejärel 1810–1814 Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas (sügisel 1814 kaitses doktoritöö eestlaste endeemilistest haigustest) ning jätkas haridusteed Berliinis, Viinis ja Würzburgis.
1821. aastal asus ta korralise professori kohale Königsbergi Ülikoolis. 1826. aastal valiti ta Tartu Ülikooli füsioloogia, semiootika ja patoloogia professoriks, kuid Baer ei võtnud seda kohta vastu. 1834. aastal asus Baer Peterburi. 1841–1852 töötas ta Peterburi Meditsiinikirurgia Akadeemia võrdleva anatoomia ja füsioloogia korralise professorina. Ta oli Vene Geograafia Seltsi asutaja ja selle esimene president, samuti Vene Entomoloogia Ühingu asutajaliige.
Viimased eluaastad (1867–1876) elas Baer Tartus, olles seal Eesti Loodusuurijate Seltsi esimees.
Baer on maetud Raadi kalmistule Tartus. Tartu Toomemäel asub Baeri mälestuskuju. Baeri portree oli Eesti kahekroonilisel rahatähel.
Tema järgi on ladinakeelse nime saanud amuuri vart (Aythya baeri).

Teenistus Peterburi Teaduste Akadeemias

1826. aastal valiti Königsbergis töötav Baer Keiserliku Teaduste Akadeemia välismaiseks kirjavahetajaliikmeks. Tänutäheks pühendas Baer järgmisel aastal ilmunud oma ladinakeelse teose "Imetaja ja inimese muna tekkest" Keiserlikule Teaduste Akadeemiale.
1828. aastal tekkis Keiserlikus Teaduste Akadeemias küsimus vakantse zooloogiakoha täitmisest. Akadeemia alaline sekretär Paul Heinrich von Fuss pöördus Baeri poole ettepanekuga asuda Königsbergist Peterburi. Baer lootis saada kutset Tartusse professori kohale, kuid seda saamata, saatis teele kirja nõusolekuga minna Peterburi. 1828. aasta aprillis valitigi ta Keiserliku TA zooloogia kateedri korraliseks akadeemikuks. Keiser andis sellele oma kinnituse sama aasta 27. augustil (vkj 13.08). Kuna Baer oli jõudnud võita üldise tunnustuse, siis sai ta akadeemikuks adjunkti vaheastet vahele jättes.
1829. aasta lõpul jõudis Baer Peterburi, küll ilma perekonnata ja ametlikult Königsbergi Ülikooli professorina. Kuid juba järgmisel aastal otsustas Baer naasta Königsbergi 1830. aasta novembris vabastatigi Baer akadeemia teenistusest. Hiljem on Baer autobiograafias nimetanud Peterburist lahkumise põhjustena esmajoones piiratud võimalusi imetajate embrüoloogia uurimiseks ja vastumeelset suhtumist akadeemia zooloogiliste kogude korrastamisse . Vähetähtsusetu polnud ka tema abikaasa vastuseis Königsbergist lahkumisele. 1830. aastal valiti Baer Keiserliku TA auliikmeks.
Teist korda valiti Baer Keiserliku TA akadeemikuks 1834. aastal, mil ta asus juba alaliselt ümber Venemaale. Põhjuseks, mis sundis Baeri Königsbergist ära tulema, sai venna surmaga tekkinud vajadus perekonnamõis Piibel üle võtta. Arvatakse, et Eestimaal viibides saatis Baer Keiserlikule Teaduste Akadeemiale palve, et akadeemia teda jälle liikmeks vastu võtaks. 28. aprillil (vkj 11.04) valitigi ta zooloogia kateedri korraliseks akadeemikuks. Keiser Nikolai I oli 13. juunil Baeri valimist kinnitades meelde tuletanud, et eelmisest kaheaastasest teenistusajast viibis Baer viis kuuendikku välismaal. Sellisest märkusest sai Baer teada akadeemia alaliselt sekretärilt Fussilt, kui ta veel samal aastal, enne lõplikku Peterburi siirdumist, taotles Vene riigi alamana keisrilt luba sõita Triesti uurima selgrootute mereloomade arengut ja sai sellele eitava vastuse. Augustis andis Preisi kuningas Friedrich Wilhelm III lahkumisnõusoleku ja oktoobris tulid Baerid Königsbergist ära. Oma suure raamatukogu saatis Baer Peterburi sõjalaevaga, seda aitas korraldada admiral Peter Ricord. Raamatud jõudsid pärale alles talvel 1835–1836, kuid Baer leidis, et asi lahenes hästi, sest sõjalaevaga toodu ei läbinud tollikontrolli, mis võinuks ajaliselt veelgi kauem kesta.
1835. aasta juunis valiti Baer Keiserliku Teaduste Akadeemia raamatukogu väliskirjanduse osakonna juhatajaks (akadeemik-raamatukoguhoidjaks). Seda ametit, mis andis teatavat lisatasu, pidas Baer kuni akadeemiast lahkumiseni (1862). Kuna enne Baeri valitses raamatukogus tohutu segadus, siis pidas Baer oma esmaülesandeks koostada süstemaatiline kataloog. Hilisemad uuringud on tõestanud, et käsikirjade kataloog on koostatud Baeri enda käekirjaga.
Pärast Pjotr Zagorski surma (1846) valiti tema asemele Keiserliku Peterburi TA võrdleva anatoomia ja füsioloogia kateedri akadeemikuks mitmekülgsete huvidega Baer. Selline valik tehti Baeri enda palvel. Tema koha zooloogias võttis üle Alexander Theodor von Middendorff.
1858. aastal sattus Baer skandaali keskele. Akadeemia füsioloogia-adjunkti vakantsele kohale esile kerkinud Nikolai Jakubovitš oli Baerile vastuvõetamatu oma tööde kaheldava väärtuse tõttu. Baer kavatses sellele kohale Berliinist kutsuda Wilhelm Kühne. Selle peale aga saatis Jakubovitš rahvahariduse ministrile kaebekirja nii akadeemia kui ka Baeri kohta. Kirjas pandi akadeemik Baerile süüks, et ta otsib akadeemiale uusi liikmeid kõigis Euroopa nurkades, ei otsi neid aga venelaste, vaid oma kaasmaalaste, välismaalaste hulgas. Jakubovitš üritas ka avalikku arvamust enda poole kallutada. Bulvariajakirjandus haaraski sellest kinni, kirjutades Peterburi saksa akadeemiast, mis olevat 136 aastat töötanud vene rahva kulul teiste riikide heaks. Liberaalsemad ajalehed rõhutasid ettevaatlikult, et akadeemikuid tuleb valida mitte rahvuse järgi, vaid teaduslike saavutuste põhjal.
1862. aasta oktoobris lahkus Baer seoses kõrge ea ja tervise halvenemisega akadeemia teenistusest. Kuigi ta oli akadeemiku kohast loobunud, jäi ta akadeemiaga seotuks auliikmena koos hääleõigusega. Selline staatus oli Peterburi Teaduste Akadeemia ajaloos haruldane.

Looming

Baeri huvide hulka kuulusid embrüoloogia, anatoomia, ihtüoloogia, entomoloogia, etnograafia, antropoloogia ja geograafia.
Oma elu eri perioodidel oli ta huvide kese erinev – Königsbergis tegeles ta embrüoloogiaga, Venemaal etnograafia, antropoloogia ja geograafiaga (tema järgi sai nime Baeri-Babinet' seadus), Eestis bioloogia teoreetiliste küsimustega.
Embrüoloogia ja arengubioloogia alaste uurimuste käigus avastas ta imetajate munaraku. Tema sõnastatud üldised organismide arengu reeglid on tuntud Baeri seadustena.
Ta oli üks ökoloogia rajajaid. Ta uuris muu hulgas Peipsi järve kalavarude dünaamikat ja seda mõjutavaid tegureid.
Ta oli bioloogilise aja käsitluse üks alusepanijaid.
Olles küll evolutsionist, suhtus ta kriitiliselt Charles Darwini antud seletustesse evolutsiooni mehhanismi kohta. Ta kirjutas sel teemal pikema töö "Über Darwins Lehre".