google/wiki40b huggingface dataset:
Riisikas

Nimetus

Teaduslik nimetus Lactarius tuleb sellest, et kui seenekübarat või -jalga vigastada, eritab seen piimmahla. Piim on ladina keeles lac.
Esimest korda kirjeldas riisikate perekonda Christian Hendrik Persoon aastal 1797.

Liigid

Perekonda kuulub umbes 400 liiki. Neid leidub suuremas osas maailmas, põhja suunas kuni tundra ja metsatundrani. Eestiski kasvab palju liike. Liigi määramisel arvestatakse seda, kas seenekübar on paljas ja limane või sametine või karvane (eriti noortel seentel) ning piimmahla algset värvust (valge, kreemikas, oranž, lilla vms) ja värvust pärast kuivamist.

Kirjeldus

Seenekübar on riisikatel sageli nõgus, vanadel seentel vahel isegi lehtrikujuline. Suurel osal liikidel on kübaral kontsentrilised ringid. Suurel osal liikidest on seenejalg õõnes.
Enamik riisikaliike elab sümbioosis mingi kindla puuliigiga ja moodustab mükoriisa. Paljud riisikaliigid on nime saanud sellest, et kasvavad sageli kindlat liiki puu all.

Kasutamine

Mitmed riisikad on tooreltki söödavad, enamik siiski mitte. Kuid pärast kupatamist mürgid kaovad ja sadade riisikaliikide hulgas pole ükski pärast kupatamist mürgine, kuigi paljud nendest on ikkagi nii vähese toiteväärtusega, et neid süüa ei soovitata. Kõige paremate söögiseente hulka kuuluvad vähesed riisikaliigid, mis kõik ka Eestis kasvavad: porgandriisikas, kuuseriisikas ja veririisikas. Seenekirjanduses peetakse nendest kõige väärtuslikumaks veririisikat. Kahte esimest hinnatakse eriti kõrgelt Lääne- ja Kesk-Euroopas, veririisikas on katalaanide lemmikseen.
Eestis kasvavaid riisikaid võib jaotada kahte rühma: kibeda maitsega riisikad, mida tuleb enne toiduks kasutamist kupatada, ja maheda maitsega riisikad, mida võib tarvitada värskelt, kupatamata. Kibeda maitsega riisikatest tuntumad on männiriisikas, kaseriisikas, kollariisikas ja tõmmuriisikas. Maheda maitsega riisikaid on vähem, nendest tuntumad on niiskeis kuusikuis kasvav kuuseriisikas ning temaga sarnanevad porgandriisikas ja veririisikas, mis kasvavad vastavalt liivastes ja lubjarikastes männikutes.
Le Ditanyè

"Le Ditanyè" (ka "L'Hymne de la victoire"; "Une seule nuit") on Burkina Faso hümn.
Hümn on kasutusel aastast 1984.
Tiit Vahemets

Tiit Vahemets (sündinud 1942 Tallinnas) on eesti kirjanik, kauaaegne Viisu Raamatukogu juhataja.
1944. aasta septembrist kuni 1955. aasta märtsini oli koos vanematega maapaos Lehtses. Alates märtsist 1955 oli Lehtse 7-klassilise kooli IV klassi õpilane. 1960. aasta detsembris võeti Nõukogude Armeesse, deserteerus 1961. aasta juunis. 1962. a. arreteeriti deserteerumise eest, järgnes 17 kuud vangilaagrit Arhangelski oblastis. 1964–1968 töötas NSV Liidu avarustes.
1973 lõpetas ta Paide kaugõppekeskkooli, 1986 kaugõppes TRÜ õigusteaduskonna. 1989. a. õppis TRÜ-s ajakirjandust.
Janno Puusepp

Janno Puusepp (sündinud 31. jaanuaril 1986 Tartus) on näitekirjanik, luuletaja, lavastaja, koomik, näitleja ning MTÜ VILDE TEATER  ja MTÜ Must JaAm juhatuse liige.
Loomingulise ühenduse "Must JaAm" asutas koos luuletaja ja näitleja Anne-Mai Tevahiga aastal 2015.
Puusepp põeb tsüstilist fibroosi, millest kirjutati 2012. aasta 6. detsembri Õhtulehes. Samuti on ta Eesti Tsüstilise Fibroosi Ühingu juhatuse liige.
2016 asutas  koos Ingrid Ulstiga MTÜ Janno Puusepa Fondi.  Fondi loomise ajendiks on vajadus aidata kaasa raskeid ravimatuid haigusi (nt tsüstiline fibroos, ALS, PLS) põdevate inimeste praktiliste ja tervishoiuga seotud vajaduste katmisele, mida riiklik süsteem ei toeta (näiteks energiarikaste toitesegude ja sonditoitude soetamine haige normaalse kehakaalu säilitamiseks). Samuti näevad fondi asutajad katmata vajadust panustada haigete ja nende hooldajate nõustamisse. Fondi annetus konto on  EE184204278605413008
Johann von Buxhoeveden

Johann von Buxhoeveden oli Saaremaa stiftifoogt 1527., 1528. ja 1534. aastal.
Johann von Buxhoeveden pärines arvatavasti Saaremaalt. Esimest korda on teda Saaremaa stiftifoogtina mainitud 17. märtsil 1527 ja seejärel korduvalt nii 1527. kui ka 1528. aastal. Viimast korda on teda stiftifoogtina mainitud 11. detsembril 1534, kuid ilmselt ajavahemikus 1530–1534 ta selles ametis ei olnud, sest siis on Kuressaare foogtina mainitud Gotthard von Gilsenit. 
1527. ja veel ka 1536. aastal on Johann von Buxhoevedeni mainitud Saare-Lääne piiskopi nõunikuna. Tõenäoliselt oli piiskop Reinhold von Buxhoeveden tema küllaltki lähedane sugulane.
1528. aastal abiellus Johann von Buxhoeveden Barbara Danelovega.
Anatoli Kašpirovski

Anatoli Mihhailovitš Kašpirovski (vene keeles Анатолий Михайлович Кашпировский; sündinud 11. augustil 1939 Hmelnõtskõis Ukrainas) on Venemaa psühhoterapeut, kes sai tuntuks 1989. aastal NSV Liidu Kesktelevisioonis edastatud teleraviseanssidega.
Kašpirovski lõpetas 1962. aastal Vinnõtsja meditsiiniinstituudi ning seejärel töötas 25 aastat Vinnõtsja psühhiaatriahaiglas.
Maakeel

Etümoloogiaid ja seletusi

Maakeele ja maarahva nimetused on polüvalentsed ja mitmetimõistetavad, mis on tinginud ajaloo vältel nimetuste erinevate etümoloogiate, rahvaetümoloogiate ja muude seletuste tekkimist.

Universaalne põlisrahva endanimetus

Sõna "maa" võib siin tähendada nii maapinda, millel maakeelt kõnelev maarahvas elab, kui ka "maapealset" keelt. Oma maad mitte valitsevate ning välisilmaga vähe suhtlevate põlisrahvaste endanimetusena on "maakeel" olnud kasutusel ka väljaspool eestlaste asuala.

Paralleelid teistes läänemeresoome keeltes

Põhjaeestlastele keeleliselt lähedasimad vadjalased oma keele kohta kasutanud nimetust "maa tšeeli". Kuramaa liivlased nimetasid end aga randlasteks ja kalameesteks, põllumeestest lätlasi aga maameesteks.

Balti tõlkelaen

Riho Grünthal on esitanud oma raamatus "Livvistä liiviin" teooriaid, mis ühendavad nimesid Suomi, Häme ja sámi, viies need tagasi balti tüvele, mis tähendab maad (tänapäeva läti keele zeme; asjakohastest toponüümidest esineb näiteks Zemgale ja Žemaitija nimes). Ühtlasi on arvatud maakeele ja maarahva nimetusi tõlkelaenudeks samast balti sõnast.

Maal, mitte linnas kõneldud keel

Võimaliku tähendusena Eesti alal on tähenduseks pakutud ka 'maal, st mitte linnades kõneldav keel', lähtudes arusaamast, et linnu hakkasid rajama ja ehitama alles sakslased ning hiljem lisandusid linna vähem või rohkem privilegeeritud ülemkihtidesse ka muude mittepõlisrahvaste esindajad rootslased, venelased, kusjuures pikka aega oli Liivimaa provintside linnades valdav saksa keel.

Keskaegne tõlkelaen saksa keelest

Keskaja saksa etümoloogia on välja pakkunud Jürgen Beyer. Maakeeleks (Landsprache) ei nimetatud Baltimail sugugi mitte üksnes eesti keelt ning maakeele tähenduse osas tuli ajas ja ruumis ette muutusi. Nii oli Liivimaal kuni kubermangu likvideerimiseni kaks maakeelt –  lõunaosas läti ning põhjaosas (lõuna)eesti keel.

Muid seletusi

Feodaalühiskonnas on  sõnal "maakeel" halvustav tähendus, sest maakeel vastandub lihtrahva keelena ühele või mitmele ülemkihi keelele, mida siis alati eraldi oma etnonüümi järgi nimetatakse (Eesti alal siis saksa keele kõrval näiteks rootsi ja vene).
Eddie Montgomery

Eddie Montgomery (sünninimi Gerald Edward Montgomery; sündinud 30. septembril 1963 Danville'is) on USA kantrilaulja.
Eddie Montgomery koos Troy Gentry'ga moodustas kantriduo Montgomery Gentry.
Tema vend John Michael Montgomery on samuti tuntud kantrilaulja.
Autograaf

Autograaf (kreeka keeles autos 'ise' ja graphō 'kirjutan') on omakäeline kirjutus.
Autograaf võib olla kiri, käsikiri, aga ka pühendus raamatus.
Autograafidel on nii teaduslik kui ka kogumisväärtus.
Sahha ooperi- ja balletiteater

Sivtsev-Omollooni nimeline Sahha (Jakuutia) Vabariigi Riiklik Ooperi- ja Balletiteater (jakuudi keeles Д.К. Сивцев - Суорун Омоллоон аатынан Саха Өрөспүүбүлүкэтин Ил Опера уонна Балет театра; vene keeles Государственный театр оперы и балета Республики Саха (Якутия) имени Д.К. Сивцева – Суоруна Омоллоона) on teater Sahha pealinnas Jakutskis.
Sahha ooperi- ja balletiteater on ainus statsionaarne ooperi- ja balletiteater Kaug-Ida föderaalringkonnas ja üks neljast Siberis paiknevast ooperi- ja balletiteatrist (ülejäänud kolm asuvad Ulan-Udes, Krasnojarskis ja Vladivostokis).

Ajalugu

1971. aastal reorganiseeriti Jakuudi Muusika- ja Draamateater kaheks iseseisvaks kollektiiviks: Jakuudi Draamateatriks ning Jakuudi Muusikateatriks. Oma teatrihoone sai muusikateater 1982. aastal – Jakutskis aadressil Lenini prospekt 46/1.
1991. aasta oktoobris sai teater riikliku staatuse. Teatri uueks nimeks sai Jakuudi Riiklik Ooperi- ja Balletiteater. Pärast vabariigi nime muutmist 1991. aasta lõpul Sahha (Jakuutia) Vabariigiks, muudeti ka teatri nimi vastavalt Sahha (Jakuutia) Vabariigi Riiklikuks Ooperi- ja Balletiteatriks. Alates 2001. aastast kannab teater kirjaniku ja libretisti Dmitri Sivtsevi (kirjanikunimega Suorun Omolloon) nime.

Loovjuhid ja solistid

Teatri pealavastaja on Prokopi Neustrojev ja peaballetmeister Marija Saidõkulova. Peadirigendi kohuseid täidab Aleksei Unarov.
Teatris on töötanud tuntud ooperilauljaid Anegina Iljina, Ivan Stepanov, Semjon Okonešnikov, Varvara Jakovleva, Nina Tšigirjova, Aitalina Adamova ja Albina Borissova ning balletisolistid Aleksei Popov, Dmitri Dmitrijev, Oksana Abramova, Jekaterina Taišina, Renat Hon ja Sarõal Afanasjev.
Aini departemang

Ajalugu

Esimesed inimesed jõudsid tänapäeava Aini umbes 15 000 eKr. Simandre-sur-Surani manhir dateeritakse sellesse aega.
Aastal 58 eKr alustas Julius Caesar Gallia sõdu sõjategevusega helveetslaste vastu tänapäeva Aini departemangu maa-alal.
Merovingide ajal kuulus Ain Burgundia kuningriiki. 6. sajandil loodi Belley diötsees (tänapäeval asub Belley vald Aini departemangus) ja sel ajal rajati piirkonda hulk olulisi benediktiinide kloostreid.
843 määrati Ain Verduni lepinguga Lothar I-le. Järgnevatel sajanditel ehitati piirkonda arvukalt losse.
15. sajandil ühendati peaaegu kogu piirkond Savoia võimu alla. Sel ajal ehitati palju uusi kloostreid ja kirikuid, enamjaolt gooti stiilis.
1536 vallutas selle piirkonna Francois I. 1559. aasta lepinguga läks see Savoiale tagasi, kes kohe hakkas seda maa-ala kindlustama, kuid varsti pärast seda vallutas Henri IV piirkonna uuesti. 17. jaanuaril 1601 sõlmitud Lyoni leping andis selle piirkonna Burgundiale.
1790 loodi Lémani ja Aini departemang. Aini departemang jagunes 9 piirkonnaks, 49 kantoniks ja 501 vallaks. Juba 1802 piirkonnad keelustati. 1815 toimunud Viini kongressi otsuse põhjal Lémani departemang likvideeriti ja ühendati osaliselt Aini departemanguga.
Prantsuse revolutsiooni ja hiljem Napoleoni võimu ajal hävitati suur hulk kirikuid ja teisi ajalooliselt väärtuslikke ehitisi. Ent 1823 taastati Belley diötsees. Teise keisririigi ajal hakati neid taastama ja departemangu jõudis raudtee.
Maailmasõdade ajal kannatas departemang suhteliselt vähe, sest kõik rinded jäid siit kaugele.

Turism

Turism toob Aini departemangus aastas sisse 300 miljonit eurot. Turism pakub otseselt 10 000 ja kaudselt veel 10 000 töökohta. 2006. aasta seisuga oli 2,9% töökohtadest departemangus turismisektoris.
Sel aastal külastasid turistid piirkonna vaatamisväärsusi (muuseumid, lossid, kultuspaigad, aiad ja koopad) 700 tuhandel korral. Talviti külastab piirkonda keskmiselt 465 tuhat turisti, peamiselt talisportlased, kuid 2006/2007. aasta lumevaesel talvel oli turiste kõigest 238 tuhat, neist 181 tuhat mäesuusatajad ja 57 tuhat murdmaasuusatajad. Suvel tulevad departemangu jalgrattasportlased.
Külastajate vastuvõtmiseks on 1100 majutuspaika (hotellid, telkimisplatsid, külalistemajad jne) kokku 40 850 kohaga. 2006. aastal veetsid turistid nendes kokku 2,2 miljonit ööd. Senine rekord pärineb 2002. aastast (2,7 miljonit ööd). See teeb majutuspaikade keskmiseks täituvuseks 14,7%.
Induktsionism

Induktsiooniprobleem ja induktiivsed arutlused

Induktsionistliku meetodi puhul on probleemiks, kuidas teoreetilised järeldused vaatlusandmetest saadakse. Igatahes ei saa see toimuda deduktsiooni teel, sest teooriad käivad ka nende juhtumite kohta, mida kunagi pole vaadeldud ega vaadelda ka tulevikus. Alati on võimalik, et tulevased vaatlused lükkavad teooria ümber (nagu seda tegi mustade luikede avastamine). Selle asjaolu tõi välja David Hume. Seda probleemi nimetatakse induktsiooniprobleemiks.
Induktsionism eeldab, et peale deduktiivsete arutluste on olemas induktiivsed arutlused. Probleemiks jääb siiski, mida induktiivsed arutlused endast kujutavad ja mis neid õigustab.
Bertrand Russell kirjutas sellest 1912 avaldatud raamatus "Filosoofia probleemid" ("The Problems of Philosophy"). Ta leiab, et induktiivsete järelduste õigustuseks võiks olla looduse ühetaolisus, kuid seda, et loodus on ühetaoline, ei ole meil võimalik teada kindlalt, vaid üksnes tõenäosuslikult. Induktiivsete järelduste õigustamist peab ta võimalikuks induktsiooniprintsiibi abil. Induktsiooniprintsiibi järgi suurendab mingite nähtuste koosesinemise vaadeldud juhtude arvu kasv tõenäosust, et need nähtused esinevad alati koos.

Cambridge'i koolkond ja bayesiaanlus

Selle küsimusega tegeles ka Cambridge'i koolkond 20. sajandi alguses (W. E. Johnson, John Maynard Keynes, Harold Jeffreys, Frank Ramsey). Kõik nad olid bayesiaanid. Sest ajast samastatakse sageli bayesiaanlust ja induktivismi, kuigi need mõisted ei kattu.

Ajalugu

Induktsionism sai alguse 17. ja 18. sajandil, oli 19. sajandil domineeriv ning mängis ka 20. sajandil suurt rolli (Bertrand Russell, Viini ring), kuid 20. sajandile on siiski iseloomulikum induktsionismile vastanduv antiinduktsionism, mille tähtsamad esindajad olid Karl Popper ja Pierre Duhem.
Induktsionismi algataja oli Francis Bacon.
Haapsalu raadiojaam

Haapsalu raadiojaam oli raadiosaatejaam Läänemaal Haapsalus Räägu tänava ümbruses.
20. sajandi algul kasutas jaama Venemaa merevägi. 1920. aastatel kasutas jaama Eesti riik, et pidada telegraafsidet ja edastada raadiosaateid.
1924 kell 9.35 läks raadiojaamast eetrisse esimene avalikkusele mõeldud katsesaade – Läänemaa Gümnaasiumi segakoori kontsert. Saade oli kuuldav ka Tallinnas, Vändras ja Pärnus.
Raadiojaama asukohta tähistab tänapäeval mälestustahvel.
Adamsi maakond (Indiana)

Ajalugu

Maakond moodustati 7. veebruaril 1836.
Veski (mäng)

Reeglid

Igal mängijal on üheksa mängunuppu või "meest", mis liiguvad laual oleva 24 punkti vahel. Mängu eesmärk on jätta vastasmängijale vähem kui kolm nuppu, või nagu kabes – tekitada olukord, kus vastane ühtegi reeglitekohast liigutust enam teha ei saa.

Nuppude asetamine lauale

Mäng algab tühja lauaga. Mängijad asetavad kordamööda oma nuppe tühjadele kohtadele, kuni kõik nupud on laual. Kui kõik nupud on lauale asetatud, alustavad mängijad kordamööda käimist. Mängu eesmärgiks on kokku saada veski – vertikaalsed või horisontaalsed kolmenupulised read. Kui mängija suudab moodustada lauale kolmest oma nupust vertikaalse või horisontaalse rea (st mitte diagonaalis), on tal õigus eemaldada üks vastasmängija nupp. Nii laualt eemaldatud nuppe ei saa enam lauale tagasi panna. Eelisjärjekorras tuleb laualt eemalda nupud, mis ei moodusta veel „veskit“. Nuppe, mis moodustavad „veski“, võib laualt eemaldada vaid siis, kui ühtegi vaba nuppu enam laual ei ole.

Nuppude liigutamine

Mängija võib oma nuppe liigutada mööda mängulaual olevaid jooni kõrval olevatele tühjadele kohtadele. Kui mängijal ei ole vaba kohta, kuhu oma nuppu liigutada, või tal on alles ainult kaks nuppu (ehk tal ei ole võimalik enam moodustada „veskit“), on ta mängu kaotanud.

Ülehüppamine

Ühed reeglid ütlevad, et kui mängijal on lauale jäänud ainult kolm nuppu, võib ta oma nupu liigutada ükskõik millisele vabale kohale, mitte ainult külgnevatele (ka teistest nuppudest üle hüpates). Mõnes reeglistikus loetakse seda kindlaks reegliks, mõned viitavad sellele kui "Veski" variatsioonile, aga mõnes reeglistikus ei mainita sellist reeglit üldse.

Strateegia

Mängu alguses on tähtsam paigutada oma nuppe erinevatesse kohtadesse, kui proovida kohe alguses moodustada oma nuppudest „veskit“ ja teha viga, koondades kõik oma nupud piiratud alale laual. Ideaalne positsioon, mis tavaliselt toob endaga kaasa võidu, on nuppude paigutamine nii, et nupuga edasi-tagasi liikudes tekitatakse kaks veskit, nii et igal sammul on võimalik eemaldada üks vastase nupp.
Solvita Āboltiņa

Solvita Āboltiņa (sünninimi Solvita Mellupe; sündinud 19. veebruaril 1963 Ogres) on Läti jurist ja poliitik.
Ta on lõpetanud 1986. aastal Läti Riikliku Ülikooli. 1993–2002 töötas Läti välisministeeriumi konsulaarosakonnas. 2000–2002 oli ühtlasi Läti Seimi 7. koosseisu liige.
2004–2006 oli ta justiitsminister Aigars Kalvītise valitsuses. 2006–2010 oli ta seimi 9. koosseisu liige, töötades seal õiguskomisjonis ja Euroopa asjade komisjonis. 2010. aastast on ta seimi 10. koosseisu, 2011. aastat 11. koosseisu ja 2014. aastast 12. koosseisu liige. 2. novembrist 2010 kuni 4. novembrini 2014 oli ta Seimi esimees.
2014. aasta Seimi valimistel ta valituks ei osutunud. Ta sai 6540 poolt- ja 6289 vastuhäält, mis andis 23 285 punkti.  Ta pääses parlamenti pärast seda, kui valituks osutunud Jānis Junkurs loobus oma mandaadist. 
Solvita Āboltiņa oli juunini 2016 erakonna Ühtsus esimees. Varem oli ta erakonna Uus Aeg esimees. Ta ei tohi külastada Venemaad.
1. septembrist 2018 on ta Läti suursaadik Itaalias.
Solvita Āboltiņa on abielus, tal on kaks last.
Deduktsioon

Deduktsioon on arutlemise viis, mis tagab, et tõestest eeldustest saadakse tõesed järeldused. Deduktsiooniks nimetatakse ka deduktiivse arutluse esitamist või arutlemist, mida vaadeldakse deduktiivset arutlust järgivana.
Sürgavere vald

Sürgavere vald (saksa keeles Surgefer) oli vald Viljandimaal Suure-Jaani kihelkonnas.
Vald eksisteeris 1866–1939.
1892 liideti Sürgavere vallaga Lõhavere vald.
Pavel Gorgulov

Pavel Gorgulov (29. juuni 1895 Labinsk – 14. september 1932 Pariis) oli Prantsusmaa presidendi Paul Doumer' tapja.

Atentaat

Gorgulov tulistas 6. mail 1932 püstolist mitu lasku president Paul Doumer' pihta, kes parajasti oli külastamas Esimesest maailmasõjast osavõtnud kirjanike näitust. President ei olnud jõudnud veel ühtegi stendi vaadata. Kuulid tabasid teda rinda ja pähe. Ta viidi haiglasse, kus ta mõne tunni pärast 7. mail suri.

Pärast atentaati

Gorgulov arreteeriti kuriteopaigas. Ta peksti läbi ja viidi kohe politseikomissariaati. Temalt võeti ära mürgikapslid, mida ta tahtis kasutada, ja märkmik, mille esimesele lehekülgele oli kirjutatud vene keeles "doktor Pavel Gorgulov" ja prantsuse keeles "vabariigi presidendi tapnud vene rahvusliku fašistliku roheliste partei juht". Järgnesid segased luuletused Venemaast. Leiti ka "roheliste partei programm", mille kohaselt tuleb esile kutsuda maailmasõda, et bolševikud kukutada ja Venemaal võim haarata.   
Ülekuulamisel nimetas Gorgulov end sõjaveteraniks, kirjanikuks ja ajakirjanikuks, keda loevad kõik Tšehhoslovakkias ja keda tunneb kogu maailm. Ta olevat Mussolini ja Hitleri austaja ning olevat presidendi tapnud sellepärast, et Prantsusmaa tahab bolševikkudega koostööd teha.
Uurija said varsti aru, et Gorgulov tegutses üksi ja tema taga polnud mingit poliitilist organisatsiooni. 
Gorgulov rääkis, et ta on varem tahtnud tulistada ka Leninit, Hindenburgi ja eelmist presidenti Gaston Doumergue'i. Ta rääkis meeleldi, ei ilmutanud erilist kahetsust ning nautis ajakirjanduse tähelepanu ja kirjastajate huvi tema romaanide vastu.

Hukkamine

Gorgulov giljotineeriti 14. septembri varahommikul 1932. Paberossist ta keeldus, kuid jõi kaks klaasi rummi. Ta võttis õigeusu preestrilt armulauda. Teel giljotiini juurde ta laulis mingit vene laulu. Hukkamine oli avalik ja leidis aset Santé vangla müüri ääres. Juhuslikke pealtvaatajaid ei olnud. Ajakirjanikud jälgisid hukkamist eemalt.
Gorgulovi asjade hulgast leiti hulk täiskirjutatud pabereid. Ta kirjutas põhiliselt endast ning kirjeldas muuhulgas, kuidas tema hukkamine toimub Roheliste hümni ja sõjaväeliste auavalduste saatel aulas.
Kryčaŭ

Ajalugu

Linna on esimest korda kirjalikult mainitud aastal 1136. Kuni XIV sajandini kuulus asula Smolenski vürstiriiki.
Aastal 1358 vallutas linna Leedu, Vene ja Žemaitija suurvürstiriik. Algselt allus see Mstislavskitele, aastal 1440 sai selle omanikuks aga Lengvenis. XV sajandil hakkas see kuuluma Vilno vojevoodkonda ja sellest sai suurvürstide valdus. Aastail 1507, 1508 ja 1564 rüüstasid linna Moskva väed.
Seoses territoriaal-administratiivse reformiga hakkas asula kuuluma Mstsisłavi vojevoodkonda. XVII sajandil läks vahepeal Pacidele kuulunud asula Radziwillide valdusse. Aastail 1614 ja 1633 rüüstasid moskvalased taas linna, peaaegu kõik elanikud (2000 inimest) küüditati Venemaale, asula ise aga põletati maha. Aastal 1633 sai Kryčaŭ magdeburgi õigused. Uputuse ajal piirasid vene väed kaks kuud linna, seejärel see alistus.
Põhjasõja ajal oli aastal 1708 linna lähistel laagris Peeter I. Aastail 1743–1744 toimus linna ümbruskonnas talurahva ülestõus.
Linn läks Esimesel Poola jagamisel aastal 1772 Venemaa koosseisu, kus hakkas kuuluma Mogiljovi kubermangu. Ühtlasi sai linnast alev. Aastal 1776 kinkis Katariina II asula Grigori Potjomkinile. Grigori lubas vaatamata alevi staatusele edasi tegutseda linna omavalitsusel, ka rajas ta linna juutidest kasakapolgu. XVII sajandi lõpus kujunes asula tähtsaks tööstuskeskuseks, kus oli mitu veskit, vasevalutöökoda, telliselöövi, alevis valmistati kangast, töödeldi nahka ja põletati viina. Tähtsaimaks ettevõtteks oli aga laevatehas. Selle tarbeks tegutses ettevõte, milles valmistatud purjed saadeti osalt ka mööda jõge allavoolu Hersonisse, kus neid kasutati sealses laevatehases.
Aastal 1790 müüs Potjomkin linna Hołyńskitele. 1847 oli linnas 630 maja. Seal tegutsesid katoliku kirik ja kuus õigeusu kirikut. Toona peeti seal aastas kolm laata. Aastal 1897 oli linnas õigeusu kirikuid juba seitse, lisaks veel katoliku kirik ja viis sünagoogi. Toona oli seal kolm kangast tootvat ettevõtet, neli ettevõtet valmistas kruupe, neljas pressiti õli, üks ettevõte valmistas seepi ja üks ettevõte küpsetas leiba. Sel perioodil peeti linnas laata neli korda aastas.
Aastal 1923 valmis Orša–Uneča raudtee. Aastal 1924 läks Kryčaŭ Valgevene NSV koosseisu. Aastal 1931 sai alevist taas linn. Umbkaudu sel ajal hakati arendama sealset tööstust – linna rajati soojuselektrijaam, kriidivabrik, tsemendivabrik, seal hakati töötlema lina. 17. juulil 1941 tungisid Saksa väed linna ja vallutasid selle peaaegu täielikult, kuigi äärelinnades kestsid lahingud veel kuu aega. Pärast seda, kui nõukogude väed linna vabastasid, oli seal vaid 86 purustustest pääsenud maja ja 860 elanikku.
Dedveit

Dedveit (inglise deadweight 'täiskaal'; eesti keeles kasutatav lühend DW) ehk laeva täielik kandevõime on laeva veovõime üks tähtsamaid näitajaid. Dedveit on ühe reisiga pealevõetava lasti maksimaalne kogumass. Lasti hulka arvestatakse veetav kaup, reisijad ja meeskond koos pagasiga, laevatarbed, kütus, vee- ja toiduvarud.
Dedveit on ühtlasi laeva täisveeväljasurve, mis määratakse lastimärgini (pardamärgini) ulatuva süvise puhul koos laeva omamassiga, mis on laeva kere kaal kõigi laevamehhanismide töövalmiduses oleku korral, täidetud torustike, katelde ja tsisternidega.
Puhas dedveit on lasti, reisijate ja pagasi kogumass.
Dedveiti märgitakse tonnides ja sageli kasutatakse laevaandmetes lühendit dwt või DWT, mis tähendab, mitu tonni on selle laeva dedveit.
Malta saar

Malta (malta ja inglise Malta) on saar Vahemeres.
Pindala 246 km². Saar on künklik, kõrgus kuni 246 meetrit.
Kuulub Maltale.
Ulysses S. Grant

Ulysses Simpson Grant (sünninimi: Hiram Ulysses Grant; 27. aprill 1822 – 23. juuli 1885) oli Ameerika Ühendriikide sõjaväelane ja 18. president aastail 1869–1877, kui riigis toimus kodusõjajärgne taasülesehitus. Ta oli Vabariikliku Partei liige.
Ameerika kodusõja ajal teenis Grant põhjaosariikide vägedes. 1864. aastal määrati ta Uniooni armee ülemjuhatajaks. Positsiooni tõttu oli ta auaste armeekindral (General of the Army).