google/wiki40b huggingface dataset:
Pugwashi konverentsid

Pugwashi konverentsid (inglise keeles The Pugwash Conferences on Science and World Affairs) on rahvusvaheline organisatsioon, mis ühendab teadlasi ja teisi avaliku elu tegelasi, kes teevad koostööd sõjaliste konfliktide ohu kahandamiseks ning globaalsete julgeolekuriskide maandamiseks. Selle asutasid 1957. aastal Joseph Rotblat ja Bertrand Russell Pugwashi külas Nova Scotia provintsis Kanadas pärast Russelli-Einsteini manifesti avaldamist 1955. aastal.
Rotblat ja Pugwashi konverentsid pälvisid koos 1995. aastal Nobeli rahuauhinna pingutuste eest tuumadesarmeerimiseks. Alates organisatsiooni algse rahastaja Cyrus Eatoni surmast 1979. aastal tegutsevad rahvusvahelised üliõpilaste ja noorte Pugwashi rühmad.
Nobeli rahuauhinna laureaat
1901 Dunant, Passy • 1902 Ducommun, Gobat •  1903 Cremer •  1904 IDI •  1905 Suttner •  1906 Roosevelt •  1907 Moneta, Renault •  1908 Arnoldson, Bajer •  1909 Beernaert, d'Estournelles de Constant •  1910 IPB •  
1911 Asser, Fried •  1912 Root •  1913 La Fontaine •  1917 Punane Rist •  1919 Wilson •  1920 Bourgeois •  1921 Branting, Lange • 1922 Nansen •  1925 Chamberlain, Dawes •  1926 Briand, Stresemann •  1927 Buisson, Quidde •  1929 Kellogg •  1930 Söderblom •  1931 Addams, Butler •  1933 Angell •  1934 Henderson •  1935 Ossietzky •  1936 Lamas •  1937 Cecil •  1938 Nanseni Pagulasbüroo •  1944 Punane Rist •  1945 Hull •  1946 Balch, Mott •  1947 FSC ja AFSC (kveekerid) • 1949 Boyd Orr •  1950 Bunche •  1951 Jouhaux •  1952 Schweitzer •  1953 Marshall •  1954 UNHCR •  1957 Pearson •  1958 Pire •  1959 Noel-Baker •  1960 Lutuli •  1961 Hammarskjöld •  1962 Pauling •  1963 Rahvusvaheline Punase Risti Komitee ja Punase Risti Seltside Liiga • 1964 King •  1965 UNICEF •  1968 Cassin •  1969 ILO •  1970 Borlaug •  1971 Brandt •  1973 Kissinger, Lê (keeldus auhinnast) •  1974 MacBride, Satō •  1975 Sahharov •  1976 B. Williams, Corrigan •  1977 AI •  1978 as-Sādāt, Begin •  1979 Ema Teresa •  1980 Esquivel •  1981 UNHCR •  1982 Myrdal, García Robles •  1983 Wałęsa •  1984 Tutu •  1985 IPPNW •  1986 Wiesel •  1987 Arias •  1988 ÜRO Rahuvalvejõud •  1989 XIV dalai-laama •  1990 Gorbatšov •  1991 Suu Kyi •  1992 Menchú •  1993 Mandela, de Klerk •  1994 ‘Arafāt, Peres, Rabin •  1995 Pugwashi konverentsid, Rotblat •  1996 Belo, Ramos Horta •  1997 ICBL, J. Williams •  1998 Hume, Trimble •  1999 MSF • 2000 Kim •  2001 ÜRO, Annan •  2002 Carter •  2003 ‘Ebādī •  2004 Maathai •  2005 IAEA, al-Barāda‘ī • 2006 Grameen Bank, Yunus • 2007 Gore, IPCC • 2008 Ahtisaari • 2009 Obama • 2010 Liu • 2011 Sirleaf, Gbowee, Karmān • 2012 Euroopa Liit • 2013 Keemiarelvade Keelustamise Organisatsioon • 2014 Satyarthi, Yūsafzay • 2015  Tuneesia rahvusliku dialoogi nelik • 2016  Juan Manuel Santos  • 2017  ICAN  • 2018  Murad, Mukwege
Cristoph Conrad Stremme

Cristoph Conrad Stremme (29. juuni 1806, Hannover, Saksamaa – 7. september 1877, Texas, USA) oli Saksa päritolu Eesti arhitekt, kes tegutses muuhulgas Tartu ülikooli arhitekti kohusetäitjana.
Stremme õppis ehituskunsti Hannoveri arhitekti Hellneri juures ja Berliini akadeemias. Alates 1831. aastast oli ta Hannoveri kuningliku ehituskomisjoni arhitekti abi. 1839 sai Stremme Hannoveri hooviehitusmeistriks (Hofbaukonduktor) ja juhatas mitmesuguseid ehitustöid (kuninga loss Georgspargis, Montbrillanti ja Fürstenhofi lossid). 1841. aastal kaitses ta filosoofiadoktori kraadi.
1841–1848 töötas Stremme Tartu ülikoolis ehituskunsti professorina. Kunstiajaloolase Voldemar Vaga hinnangul osutus ta selle ameti jaoks aga "täitsa ebakohaseks". 1848. aastal kaotati ehituskunsti professuur ning Stremme lasti ametist lahti. 1852 siirdus ta Texasesse, kus oli mõnd aega San Antonios joonestaja.
Too Little Too Late

"Too Little Too Late" on esimene singel JoJo teiselt stuudioalbumilt "The High Road".
Rivo

Rivo on eesti mehenimi.
Ants Põldaru

Elulugu

Ants Põldaru oli töölise poeg.
Lõpetas 1968 Tartu 7. Keskkooli, 1976 EPA majandusteaduskonna, majanduskandidaat (1987, Läti TA Majanduse Instituut), väitekiri "Многоэтапное перспективное планирование сельскохозяйственных предприятий (на примере отрасли животноводства)". Oli 1976–88 EPA majandusküberneetika kateedri assistent, 1988–90 vanemõpetaja. Õpetas matemaatilist planeerimist, majandusmatemaatika meetodeid, arvutustehnikat.

Teadustöö

Uurimisvaldkond: põllumajandusettevõtete majandustegevuse modelleerimine. 30 teadustrükist.
Urmas Ott

Urmas Ott (23. aprill 1955 Otepää – 17. oktoober 2008 Tartu) oli eesti ajakirjanik.

Elulugu

Ta lõpetas Tallinna Pedagoogilise Instituudi näitejuhtimise erialal 1979. aastal ja osales Eesti Televisiooni teleajakirjanike kursustel. Oti telekarjäär algas 1978. aastal Eesti Televisioonis uudistesaate "Aktuaalne kaamera" diktorina. Diktoritöö kõrval juhtis ta "Estraaditähestikku" (1983-1989), "Aktuaalse kaamera" uudiseid luges 1991. aasta varasuveni. 
Tuntuks kogu toonase Nõukogude Liidu televaatajate seas sai ta seitse hooaega 1986–1993 kestnud saatesarjaga "Teletutvus", milles ta intervjueeris põhiliselt Nõukogude Liidu ja Venemaa kultuuri- ja ühiskonnategelasi. Sarjas sündis 61 isikuintervjuud. Saatesarja näidati nii Eesti Televisioonis kui ka Kesktelevisioonis. Ott juhtis ka ETV saateid "Hommikutelevisioon", "Öötelevisioon", aastavahetuse autorisaateid "Urmas Ott ja teised." Vol I-V 1991–1995 jt.
Septembrist 1992 kuni juunini 1998 juhtis Ott Eesti Televisioonis saatesarja "Carte blanche" (kokku 138 saadet), 2003. aastal "Augustivalgust" (ETV) ning 2003–2006 Kanal 2 saadet "Happy Hour". Urmas Ott juhtis mitut populaarset telesaadet ka Venemaal. Viimaseks saateks jäi tal venekeelne intervjuusari Raadio 4-s "Sündsuse piires" ("В рамках приличия").
Ta suri pärast leukeemia raviks tehtud luuüdi siirdamist müokardi infarkti.

Mälestuse jäädvustamine

2018. aastal arutasid Tallinna linnavalitsus ja linnavolikogu Raimond Kaljulaidi plaani rajada Balti jaama Tartus olevale Eduard Vilde ja Oscar Wilde'i kujule analoogne kaksikmonument, kus pingil istuksid koos Jaak Joala ja Urmas Ott. 2019. aasta algul teatati, et Urmas Oti lähedased selle kavaga ei nõustunud ning jaama tuleb seetõttu vaid Joala kuju.
Laiuse Püha Jüri kogudus

EELK Laiuse Püha Jüri kogudus on luterlik kogudus Jõgeva maakonnas Laiusel.
Kogudus kuulub Tartu praostkonda. Kogudus tegutseb Laiuse kirikus ja pastoraadis.
Koguduse hooldajaõpetaja on Valdo Reimann, organist Kristi Kubjas. Juhatuse esimees on Epp Järv.
Jumalateenistused on igal pühapäeval algusega kell 14.00 Laiuse Püha Jüri kirikus.

Ajalugu

Laiuse kirikut mainiti esmakordselt 1319. aastal. Kirik purustati Liivi, Poola-Rootsi ja Põhjasõja ajal ning ehitati taas üles. Viimane suurem hävitustöö leidis aset Teise maailmasõja ajal, kui hävis kiriku torn. Torn taastati 1970. aastatel.
1766. aastal valmis kiriku juures von Schwartzi matusekabel, mis tänapäeval on muudetud käärkambriks.
Omaaegsetest kirikuõpetajatest tuntuim on hilisem Tartu Ülikooli rektor, Eesti Vabariigi viimane piiskop enne Teist maailmasõda ja eksiilkiriku peapiiskop Johan Kõpp.
Leopold Ennosaar

Leopold Ennosaar (10. juuni 1920 Lümandu küla, Hageri vald, Harjumaa – 21. jaanuar 1999 Tallinn) oli eesti graafik.

Elulugu

Kunstihariduse sai Ennosaar Riigi Kunsttööstuskoolis, kus õppis Günther Reindorffi käe all litograafiat ja tsinkograafiat aastatel 1933–1939. 1940 astus õppima Pallasesse, mille lõpetas Ado Vabbe ateljee õpilasena puugravüürile spetsialiseerunult 1948. Ennosaare diplomitöö oli mapp "Tartu 1947". 
Aastail 1947–1950 töötas ta Tartu Kunstiinstituudi graafika õppejõuna ning jätkas pedagoogilist tööd Tallinna Kunstiinstituudis 1954. aastani. Seejärel töötas vabakutselise kunstnikuna Tallinnas; alates 1954 kuulus ka Kunstnike Liitu.

Looming

Ennosaare domineerivaks tehnikaks jäigi puugravüür, kuid 1950. aastate teisel poolel ja 1960. aastate algul viljeles ta tulemuslikult ka muid tehnikaid, iseäranis akvatintat. Ka teda puudutas 1960.–1970. aastate vahetusel abstraktsem käsitluslaad. Peale vabagraafika on Ennosaar loonud eksliibriseid.
Savakod

Savakod (soome mitmus savakot, ainsus savakko) on ajalooline soome hõim Karjalas Karjala kannasel ning üks kahest ajaloolisest ingerisoome hõimust Ingerimaal. Nende kõrval võis nii Karjalas kui ka Ingerimaal eristada teist etnilist soome hõimu, milleks olid äyrämöised. Kui äyrämöised olid Karjala kannase läänepoolsete alade, eelkõige Äyräpää maakonna põliselanikud, siis savakod, kelle asuala hõlmas alasid peamiselt Karjala kannase idaosas ja Viiburi lääni lääneosas olid uusasukad. Hõimu nimetus tuleneb nende algsest asualast Soome Savo piirkonnast, kuigi tegelikult võidi savakoteks kutsuda ka mujalt Soomest sisserännanuid. Savakod ise, nagu ka äyrämöised, nimetasid ennast reeglina soomlasteks (suomalaiset), oma keelt soome keeleks või selle murdeks.
Ingerimaale hakkasid savakod sisse rändama pärast piirkonna minekut Rootsi võimu alla 17. sajandi alguses. Nende kõrval asus samalajal Ingerimaale ümber ka hulgaliselt Karjala kannase lääneosast, Äyräpäält, pärit äyrämöiseid. 
1848. aastal loendas vene etnograaf Peter von Köppen Ingerimaal kokku 29 242 äyrämöist ja 43 080 savakot. Savakote põhiliseks asualaks Ingeris olid Valkeasaari, Rääpyvä, Keltto, aga ka Markkova, Järvisaari, Venjoki, Koprina, Spankkova, Kupanitsa, Moloskovitsa ja Novasolkka kihelkonnad, kus nad moodustasid enamuse rahvastikust. Samuti leidus savakoid Tuutari, Hietamäki, Skuoritsa, Serepetta, Kolppana, Koprina ja Inkere kihelkondades, kus oli eraldi äyrämöiste ja savakote külasid kui ka segakülasid. 
Nii Karjalas kui ka Ingerimaal moodustasid äyrämöised ja savakod pikka aega omaette etnilised grupid, kellel oli oma selgelt eristatav keelemurre, kombestik ja rahvarõivad. Hõimudevahelised abielud praktiliselt puudusid või olid harvaesinevad ning segaabieludes õpetasid ja andsid emad lastele edasi just oma kultuuritavad (eriti äyrämöised, kes olid alalhoidlikumad). 19. sajandi keskpaigas olid hõimudevahelised kultuurilised erinevused veel selgesti eristatavad, kuid järk-järgult omavaheline läbikäimine tihenes, sh suurenes segaabielude arv, ning 20. sajandi alguseks olid kahe hõimu vahel alles veel vaid keelelised erinevused.

Rahvariided

Savakote naiste rahvariided sarnanesid üldjoontes Soomes kantavate rahvarõivastega. Võrreldes äyrämöiste rõivastega olid savakote rahvariided monotoonsemad ja tagasihoidlikumad. Samalajal olid savakod riietuselt modernsemad ning enam avatud uutele moevooludele. Savakko naise pluus oli avarate ja pikkade käistega, kuid ilma rekkota nagu äyrämöiste naistel. Käised seoti kinni küünarnukist üla- või veidi allpool, nii et osa käe varrest jäi paljaks. Särgi krae suleti eest nööbi või sõlega. Särk ise oli valgest linasest kangast. Seelik oli tumedast kangast villane. Särgi peal kanti varrukateta vesti – liivi või varrukatega lühikest jakki – tankki. Külmal ajal kanti üleriidena lisaks ka kasukat. Savako naise peakate oli natsi – narmastega müts või lakki – valge paeltega müts.
Meestel, nagu äyrämöisetelgi, eraldi traditsioonilised rahvariided puudusid.
Sõrmlaud

Sõrmlaud on kaelaga keelpillide pikk ja kitsas osa, mille poole vajutatakse pillikeeli, et määrata keele kõlava osa pikkus ja seega helikõrgus.
Sõrmlaud võib olla varustatud astmetraatide ehk krihvidega, nagu näiteks kitarril.
Tavaliselt on sõrmlaud valmistatud eebenipuidust.
Ilma kaelata keelpillidel asuvad keeled kõlalaua kohal.
Joseph-Michel Montgolfier

Joseph-Michel Montgolfier (26. august 1740 – 26. juuni 1810), vanem Montgolfier' vendadest, oli prantsuse paberivabrikant, kuumaõhupalli loojaid.
1784. aastal leiutas langevarju.
Pärnu kaubajaam

Pärnu  kaubajaam on kaubajaam ja oli raudteepeatus Pärnumaal Pärnus.
Pärnu kaubajaamas on üks madal perroon. Rong sõitis Balti jaamast Pärnu kaubajaama umbes 2 tundi ja 15 minutit. Jaamas asub lisaks peateele ka viis kõrvalteed ning haruteed kaubaparki ja ettevõtetesse. Peatuses peatus päevas neli Pärnu rongi (pooled Pärnu poole ja pooled Tallinna poole).
Senisest hiilgusest kaubavedudel on praeguseks vähe säilinud. Kaubavood, mis läbisid Pärnu-Kaubajaama kui ka selle kaubaparki on kokku kuivanud. Jaamas võib siiski toimuda kaupade rongidele ning neilt maha laadimine. Piletihinnalt kuulub jaam Pärnu piirkonda.
11. detsembril 2009 avati peatuses uus perroon.

Ajalugu

Tammiste raudteepeatuse ja Pärnu kesklinnas paiknenud raudteejaama vahel ületas kitsarööpmeline Lelle–Papiniidu raudtee Sindi silda ning läbis Papiniidu raudteejaama. Sindi sild ja Pärnu kesklinnas paiknenud raudteejaam hävisid 1944. aastal. Seejärel oli Pärnu kesklinnas raudteejaamana kasutuses elumaja, milles hiljem asus bussijaam.
Pärnu kaubajaam rajati raudteeliini laiarööpmeliseks ehitamisel, 1971. aastal. Tallinna-Pärnu raudteeliin avati pidulikult 23. juulil 1971, kui Tallinnast saabus propagandistlikult kaunistatud esimene laiarööpmeline reisirong (D1-465). Toona jäi jaam Sauga külanõukogu maadele. Pärnu kaubajaam oli reisirongide lõpp-peatuseks kuni 1976. aastani.
1976. aastal valmis üle Pärnu jõe Papiniidu raudteesild, mille tulemusel pikenes raudteeliini lõppjaam Raekülla.
Riigikorra vahetumisel jäid ehitamata planeeritud haruteed lennujaama ja uude Pärnu Piimatoodete kombinaati (mis tööle ei hakanudki), vagunite sorteerimismägi ning dispetšeripost. Perspektiive Pärnu kaubajaamal oli, ent need kadusid algselt Nõukogude aja lõpul ning teisalt Pärnu - Mõisaküla - Skulte raudteelõigu ülesvõtmisega, mil lakkas ühendus Läti Raudteega.
Lelle-Pärnu raudtee trassi seisukord on muutunud järjest halvemaks. Eesti Valitsus otsustas 2017 aastal, et ei investeeri Pärnu-Lelle 70 km raudtee trassile 17 000 000€ raudtee remondiks. Liinirongide liiklus Pärnu ja Lelle vahel lõpetati 8. detsembril aastal 2018, nii et Pärnu jäi rongiühendusest ilma.
Tähevärav: Atlantis

Sisu

Tegevustik toimub tänapäeval ja on omamoodi jätkuks sarjale "Stargate SG-1". 
Kolonel Jack O'Neill saab 7. hooaja viimases osas "Lost City" teada Iidsete rassi teadmised. Ta paljastab Antarktikas asuva Pegasuse galaktika uurimiseks loodud eelposti. Erinevalt Linnutee galaktikas asuvate täheväravate puhul vajab galaktikatevahelise ussiaugu loomine oluliselt rohkem energiat. Mistõttu on sinna saadetud rahvusvaheline ekspeditsioon Maast eralduses.
Stargate Atlantis on rahvusvahelise ekspeditsiooni seiklustest, Pegasuse galaktikas asuvas, kadunud linna Atlantises. Stargate Atlantis paljastab ka Iidsete ühe tegeliku kadumise põhjuse.
Pegasuse galaktikas aga ootab inimesi üks uus vastane Wraith, kes 10 000 aastat tagasi peaaegu hävitas Iiidsed. 
Wraith on humanoidist tulnukas, kes elamiseks imeb inimestelt elujõudu. Samuti leitakse peagi endale ka inimestest vaenlased Genii, kes soovivad lihtsalt vahendeid valimata kogu Atlantises olevaid teadmisi, tehnoloogiat ja relvi. Peagi aga leitakse endale ka uus ja tehnoloogiliselt võrdväärne vaenlane "Paljunejad" näol.
Iidsed on loonud oma tehnoloogia kaitseks erilise geeni tuvastuse, milleta nende tehnoloogilised seadmed lihtsalt ei tööta. Probleemile toob lahenduse arst Dr. Carson Beckett, kes loob geeniteraapia. Meeskonnaga viimasel hetkel liitunud major John Sheppardil on aga see geen loomulikul kujul olemas. Temast kujuneb välimissioonide juht.
Paelrohi

Eesti liigid

Eestis kasvab üks liik, päideroog (sünonüüm – harilik paelrohi) – Phalaris arundinacea.
Võõrliigina võib Eestisse sattuda ka kanaari paelrohi – Phalaris canariensis.
Jaan Kääramees

Jaan Kääramees (8. september 1921 Allika küla, Hiiumaa – 27. aprill 1968 Tallinn) oli eesti dirigent ja muusikapedagoog.
Aastatel 1936–1940 õppis ta Tallinna konservatooriumis puhkpille. 1941–1942 oli Eesti laskurkorpuse tagavarapolgu puhkpilliorkestri dirigent. Seejärel õppis Moskvas Sõjaväe Orkestrijuhtide Instituudis, mille lõpetas 1946. aastal.
Aastatel 1954–1958 oli ta Estonia teatri direktor, 1958–1963 Eesti NSV Rahvaloomingu Maja instruktor. Aastatel 1963–1968 oli ta Tallinna Riikliku Konservatooriumi puhkpilliorkestri dirigeerimise eriala õppejõud. Tema õpilasi on Heldur Jakon, Venda Tammann ja Enn Tomson.
Ta oli XIII, XIV, XV ja XVI üldlaulupeo puhkpilliorkestrite üldjuht.
Ta on maetud Tallinna Metsakalmistule.
Soccernet.ee

Foorum

14 detsember 2009 seisuga on soccerneti foorumis 14261 liiget, kellest 1390 on aktiivsed liikmed. Erinevaid teemasid on kokku 7525 ja postitusi 748595.
Uusklassitsism (kunst)

Uusklassitsism, vahel ka neoklassitsism (saksa keeles Neoklassizismus, vene keeles неоклассици́зм), on klassitsismi traditsioone taaselustav ja modernistlikele suundadele vastanduv kunstisuund arhitektuuris ja kujutavas kunstis. Ehituskunstis valitses 19. sajandi lõpus ja 20. sajandil.

Uusklassitsism arhitektuuris

Arhitektuuris kasutatakse nimetust uusklassitsism 20. sajandi alguse klassitsismimõjulise ehituskunsti kohta. Mõnikord arvatakse sinna sisse 19. sajandi historitsistlik järelklassitsism. Ameerika Ühendriikides kandis stiil nime American Renaissance movement (1890–1917). Juugendijärgne uusklassitsism tärkas 20. sajandi alguse Saksamaal, Venemaal sai see väga populaarseks kui kunagine Vene keisririigi hiilgeaegu meenutav arhitektuuristiil, levis Skandinaavia maades ja Soomes. Pärast II maailmasõda muutus populaarseks Inglismaal, kus palju sõjas hävinud hoonestust taastati uusklassitsistlikust stiilist lähtudes, ja taas Ameerikas. Uusklassitsistlikke ehitisi soosisid 20. sajandi totalitaarsed režiimid ühtmoodi 1930.–1940. aastate Saksamaal ja 1950. aastate Nõukogude Liidus.
Eesti mõisahoonetest on uusklassitsistlikus stiilis Kumna mõisa uus peahoone, pärast 1905. aasta põlemist taastatud Sooniste ja Seli mõisahooned, samuti Kõima mõisa peahoone juurdeehitis. Koolihoonetest linnades Rakvere Õpetajate Seminari maja, Tallinna Inglise Kolledži hoone, praegune Tartu Ülikooli Loodusmuuseum Vanemuise tänaval. Valga Poeglaste Gümnaasiumi maja on peaaegu dekoorivaba, ent siiski klassitsistlike stiilijoontega. Tööstus- ja militaarhoonetest Tallinna Arsenal, Volta tehase peahoone, sõjaväehospidali peahoone Juhkentalis (nüüd Kaitseväe peastaap).

Uusklassitsism kujutavas kunstis

Klassitsismi ilmingud (mütoloogiliste, ajalooliste ja klassikalise kirjanduse süžeede eelistus, selgepiiriline, idealiseeriv ja viimistletud joonistus, heletumedus ja koloreeringuga võrreldav värvikäsitlus) 19. sajandi lõpu kujutavas kunstis elasid oma elu akadeemilise stiili raamides.
Uusklassitsismi viljelemine oli sageli vastureaktsiooniks impressionismile ja modernismi kunstivooludele. Uusklassitsistliku vormikõnega on sümbolistide Pierre Puvis de Chavannes'i ja Maurice Denis' looming. Modernistidest leiab uusklassitsismi jooni Carlo Carrà, Giorgio de Chirico, Adolf von Hildebrandi, Aristide Mailloli, Pablo Picasso ja Ignatius Taschneri loomingus.
Nikolai Lunin

Seos vitamiinide teooriaga

Tänapäeval levinuima vitamiinide teooria väljatöötajaiks peetakse valdavalt Poola teadlast Kazimierz Funki ja Frederick Gowland Hopkinsit. Viimane siiski mainis Luninit oma Nobeli-kõnes. Funk ja Hopkins erinevalt Luninist ei piirdunud konstateeringuga, et "midagi peab olema", vaid näitasid ära ka konkreetsed ühendid.
Fair Antigua, We Salute Thee

"Fair Antigua, We Salute Thee" ('Me tervitame sind, kaunis Antigua') on Antigua ja Barbuda riigihümn. Teksti on kirjutanud Novelle Hamilton Richards ja muusika on loonud Walter Garnet Picart Chambers. Hümn võeti kasutusele pärast riigi iseseisvumist aastal 1967. Kuninglikuks hümniks on endiselt Suurbritannia hümn "God Save the Queen".

Ingliskeelne tekst

Fair Antigua, we salute thee!

Proudly we this anthem raise

To thy glory and thy beauty,

Joyfully we sing the praise

Of the virtues, all bestowed

On thy sons and daughters free;

Ever striving, ever seeking,

Dwell in love and unity.
Raise the standard! Raise it boldly!

Answer now to duty's call

To the service of thy country,

Sparing nothing, giving all;

Gird your loins and join the battle

'Gainst fear, hate and poverty,

Each endeavouring, all achieving,

Live in peace where man is free.
God of nations, let Thy blessings

Fall upon this land of ours;

Rain and sunshine ever sending,

Fill her fields with crops and flowers;

We her children do implore Thee,

Give us strength, faith, loyalty,

Never failing, all enduring

To defend her liberty.
Flagshipi programm

Flagshipi programm on üks NASA programmidest Päikesesüsteemi uurimiseks, mis on mõeldud kõige ajakulukamate ning kalleimate missioonide jaoks. Flagshipi programmist väiksemad on keskmise eelarvega Discovery programm ja väikese eelarvega New Frontiersi programm.
NASA Flagshipi programmi missioonide eelarve on reeglina üle ühe miljardi USA dollari ning need võimaldavad uurida NASA jaoks äärmiselt tähtsaid objekte. Flagshipi missioone on tänaseks saadetud näiteks Jupiterile, Europale, Saturnile ja Marsile.

Ajalugu

1992. aastal otsustas NASA, et missioonid peaksid valituks osutumise nimel hakkama omavahel võistlema. Sellest otsusest sündisid esialgu Discovery ja Flagshipi programm. Hiljem lisandus nendele ka New Frontiersi programm.
2011. aastal teatas Ameerika Ühendriikide Riiklik Teadusnõukogu, et NASA Flagshipi missioonide kõrgeimaks prioriteediks peaks olema Mars Astrobiology Explorer-Cacher (MAX-C), mis pidi olema NASA panus ExoMarsi ja eelkäija Marsi pinnaseproovide Maale toomise missioonile. Tähtsuselt järgmine pidi olema NASA-ESA ühismissioon EJSM/Laplace ja oluliseks peeti ka Veenusele, Uraanile ja Enceladusele kosmosesondide saatmist. 
Veebruaris 2012 peatas NASA eelarvekärbete tõttu oma osaluse ExoMarsis, et kinni maksta James Webbi kosmoseteleskoobi lisakulud. Samuti peatati teadmata ajaks kõikide Flagshipi programmi missioonide planeerimine. NASA on planeerimise peatamise suhtes hiljem teinud ka erandeid ning detsembris 2012 kuulutati välja Mars 2020 missioon. 2015. aastal teatas NASA Europa Multiple-Flyby Missioni heaks kiitmisest.
Eesti Hobuse Kaitse Ühing

Eesti Hobuse Kaitse Ühing (inglise keeles Estonian Native Horse Conservation Society) on mittetulundusühing, mis asutati 18. augustil 2000 Kaali koolimajas. Ühingu põhieesmärk on tagada eesti tõugu hobuse püsimine, tema genofondi säilitamine ning selle tõu teadvustamine ja väärtustamine. Eesti hobuse säilitamise kaudu toetab ühing ka Eesti traditsioonilist maakultuuri ja külaelu säilimist. Oma eesmärkide elluviimiseks ühendab ühing isikuid ja organisatsioone, kes soovivad kaasa aidata eesti tõugu hobuse püsimisele.
Ühing annab välja ajakirja Oma Hobu.
Ühingu ellukutsumise ja tegutsemise pikaaegseks eestvedajaks on filmioperaator ja loodusemees Ago Ruus.
Moonutav stiimul

Moonutav stiimul (inglise perversive incentive) on stiimul, mille rakendamise tulemused on keskkonnale kahjulikud või tekitavad sotsiaalset ebavõrdsust. Näiteks võivad töötute suured sotsiaaltoetused kaotada huvi tööd otsida.