google/wiki40b huggingface dataset:
Dunten

Dunten (varem Dunte) oli Hildesheimist pärit kaupmehe- ja aadlisuguvõsa.

Päritolu ja varasem ajalugu

Suguvõsaliin algab Henning (või Hans) Duntega, kes oli Hildesheimi lähedal Eldagsenis bürgermeister. Tema pojapoeg Jobst Dunte (suri 1579) siirdus Hildesheimist Liivimaale Tartusse, kus naitus Tartu raehärra Thomas Straelborni tütre Elisabethiga. Hiljem asus elama Tallinnasse, kus võeti 1563. aastal kodanikuks ja tegutses kaupmehena; tema oli kõigi Balti Duntede esivanem. Tema kolm poega rajasid suguvõsa kolm haru: vanem poja Tallinna Suurgildi oldermanni Gert Duntega (maeti 1641) jätkus Tallinna vanem liin, raadi valitud (1604) Jobst Dunte (1569−1615) oli Tallinna noorema liini esiisaks. Keskmisest pojast Hans Duntest (1565−1640) põlvnes Riia haru.

Tallinna vanem liin

Gert Duntel oli arvukalt järeltulijad. Tema pojapoeg Jobst Dunte (u 1635−1697) valiti 1670. aastal Tallinna raehärraks, aastatel 1688−1696 oli ta bürgermeister. Tema vend Thomas Dunte (maeti 1697) oli XVII sajandi lõpul Pühatu mõisa pandivaldaja. See haru kustus meesliinis 1736. aasta paiku.

Riia liin

Liini rajaja Hans Dunte (1565−1640) sai 1604. aastal Riia kodanikuks. Tema vanem poeg Jürgen Dunte (1599−1660) valiti 1639. aastal raehärraks ja 1655. aastal bürgermeistriks. 1653. aastal tõsteti ta Rootsi aadlikuks, sai perekonnanimeks von Dunte, kuid rüütelkonda teda ei introdutseeritud. Tema poeg Melchior von Dunte (1638−1684) valiti Riia raehärraks 1672. aastal. See aadliharu kustus 1745. aastal.

Tallinna noorem liin

Selle liini rajajal raehärra Jobst Duntel (1569−1615) oli kolm täisealiseks elanud poega, kes omakorda rajasid kolm haru. Neist vanim − kaupmees Jobst Dunte (maeti 1637) − omandas Keila mõisa ja sai nii maaomanikuks. Tema pojad Gotthard Dunte (1629−1670) ja Ludwig Dunte tõsteti 1663. aastal Rootsi aadliseisusse ja nad said perekonnanimeks von Dunten; järgmisel aastal introdutseeriti nad Rootsi rüütelkonda. See haru suri välja juba XVII sajandi lõpul.
Raehärra Jobst Dunte keskmisest pojast Ludwig Duntest (1597−1639) sai vaimulik. Ta oli keeleliselt andekas: ta rääkis üheksat keelt. Tema poeg Wittenbergist magistrikraadi omandanud Georg Dunte (1631−maeti 1731) oli aastatel 1672−1677 Tallinna gümnaasiumi kreeka keele professor. Viimase poeg Adolph Friedrich Dunte (1665−1742) oli esmalt Varbla koguduse diakon, seejärel pikka aega pastor. Temaga suri välja selle liini keskmine haru.
Jobst Dunte kolmandast pojast Hans Duntest (maeti 1640) põlvnes noorim haru. Tema järeltulijate hulgast võrsus kaks Tallinna raehärrat: Caspar Dunte (1636−1688) ja Jobst Dunte (1670−1710). See haru kustus meesliinis XVIII sajandi algul.
Aleksandr Zamahhin

Aleksandr Vladimirovitš Zamahhin (vene Александр Владимирович Замахин) (11. august 1928, Širokovo küla, Kolomna maakond, Moskva kubermang, NSV Liit – 28. aprill 1990 Tallinn) oli Eesti NSV partei- ja riigitegelane.
Aleksandr Zamahhin õppis Moskva Teraseinstituudis, kus omandas insener-metallurgi kutse. 1953. aastal suunati ta tööle Eestisse Dvigateli tehasesse, kus töötas vanemmeistri ja tsehhi tehnoloogilise büroo ülemana.
1957. aastal astus ta NLKP-sse, 1960. aastal valiti ta EKP Tallinna Linna Mererajooni Komitee II sekretäriks. 1964. aastal lõpetas ta NLKP KK Kõrgema Parteikooli ning seejärel määrati tööle EKP KK aparaati.
Aastatel 1969–1973 oli ta Narva linna RSN TK esimees, aastatel 1973–1978 EKP Narva Linnakomitee I sekretär.
1978. aastal määrati ta EKP KK organisatsioonilis-parteilise töö osakonna juhataja I asetäitjaks.
Aastatel 1980–1984 oli ta EKP KK tööstus- ja transpordiosakonna juhataja, 1984. aastast oli ta Eesti NSV Statistikavalitsuse juhataja.
Ta suri 28. aprillil 1990 ja maeti 7. mail 1990 Metsakalmistule.
Puhja valla vapp

Puhja valla vapp on Tartu maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Puhja valla vapp.
Vapp kinnitati 29. septembril 1998.

Vapi kirjeldus

Pikuti poolitatud kilbi parem pool on roheline, vasak pool sinine. Kilbi alumisest servast tõuseb hõbedane hundinui. Selle kaks lehte paiknevad kilbi alumisel poolel kaksiksarika kujuliselt, lisaks kakshõbedast tähtristi.

Põhjendus

Roheline värv tähistab maad ja taimestikku; sümboliseerib tasakaalukust, lootust, arengut. Sinine värv tähistab rahu, usku ja tõde ning viitab Puhja valla veerohkusele; hõbe märgib valgust, elu, puhtust; vapivärvid osutavad ka Tartumaa vapile ja Liivimaa lipule; hundinui on Puhja soomaastike tüüpiline taim; tähtristid sümboliseerivad vaimuvalgust ja sihikindlust.
Visand (muusika)

Visand ehk skits (inglise keeles sketch, saksa keeles Skizze, itaalia keeles schizzo) ehk eskiis (prantsuse keeles esquisse) on muusikas helilooja tegevuse kirjalik tulemus, millel puudub lõpetatud heliteose staatus.
Üks visandi tüüpe on partitsell (itaalia keeles particella, saksa keeles Particell), mida mõned heliloojad (näiteks Schubert, Wagner või Schönberg) on kasutanud kompositsiooniprotsessi käigus vaheastmena enne üksikasjalikult välja töötatud partituuri.

Visand võib olla teatud kindla heliteose väljatöötamise protsessi etapp või iseseisev, algselt teadmata eesmärgi nimel fikseeritud muusikaline idee. 
Visand võib koosneda vaid paarist noodist või muust märkmest või sisaldada juba peaaegu täielikult välja töötatud muusikalist ideed. Isegi kui visand võib olla juba suhteliselt põhjalik ja täpne, pole selle koostamise eesmärgiks avalik esitus. 
Kuigi muusikaline visand sisaldab enamasti ideid, mis on vormistatud noodikirja märkide abil, võib visand koosneda ka sõnadest, numbritest, graafikutest ja tabelitest.
Lähtudes idee väljatöötatuse astmest ja ulatusest tehakse mõnede autorite poolt vahet sõnadel 'visand' (sketch, Skizze) ja 'kavand' (draft, Entwurf). 
Vahel kasutatakse visandi tähenduses ka sõna ‘fragment’, kuigi fragment võib tähendada ka katkendit valmis heliteosest. 

Visandite tegemine on ilmselt sama vana kui muusika notatsioon ise. Kui viimasest viiest sajandist on säilinud suhteliselt palju kirjalikke visandeid, siis varasemast ajast eriti mitte. Põhjuseks on see, et visandamiseks kasutati kustutamist võimaldavaid tahvleid (cartelle) ja paberile pandi kirja alles valmis kompositsioon. Siiski on tänaseks leitud nii Fabri, de Fogliaris, Corteccia, Isaaci, Palestrina, Pujoli, Rore, Wert ja teiste enne 1600-ndatel tegutsenud heliloojate käsikirju, mille hulgas on ka polüfoonilise muusika partituurilaadses formaadis visandeid ning instrumentaalmuusika tabulatuure. 
Visandite säilitamine on veidi helilooja natuuri küsimus. Näiteks Brahms, hoolimata oma suurest vanamuusikahuvist ja tegelemisest vanade autorite käsikirjadega, hävitas peaaegu kõik oma visandid. Vastandina näiteks Beethovenilt on säilinud nii palju visandeid, et see korpus moodustab tänapäeval tema valmis loominguga võrreldava tähtsusega osa. 
Beethoveni tuhanded säilinud visandid pakkusid huvi juba helilooja eluajal ja tänaseks on just eelkõige tänu Beethovenile arenenud visandite uurimisest välja eraldi muusikateaduse haru. Tema visandid on väga erinevad. Kuigi Beethoven visandas tavaliselt esimesena meloodia, millele ta hiljem lisas harmoonia, võivad visandid sisaldada ka harmooniajärgnevusi ning eelkõige hilisemate kvartettide puhul ka suhteliselt valmis erinevaid muusikalisi ideid koondavaid nö "partituurivisandeid".
Uno Nigul

Uno Nigul (18. september 1929 Tallinn – 16. veebruar 1990 Tallinn) oli Eesti tehnikateadlane.

Elulugu

Uno Nigul oli juuksuri poeg.
1948. aastal lõpetas Nigul Tallinna 10. Keskkooli, 1953 Tallinna Polütehnilise Instituudi ehitusteaduskonna ning 1956 TPI aspirantuuri. 1956. aastal kaitses ta TPI-s tehnikakandidaadi ja 1967. aastal Eesti Teaduste Akadeemia juures tehnikadoktori kraadi.
Nigul oli 1956–61 TPI assistent, vanemõpetaja ja dotsent, 1961–73 Küberneetika Instituudi vanemteadur, 1974–86 mehaanika ja rakendusmatemaatika sektori juhataja, 1986–90 peateadur, aastast 1981 ka TTÜ professor.

Teadustöö

Uno Niguli peamised uurimisvaldkonnad olid deformatsioonilainete leviku teooria, mäluga materjalide teooria, koorikute teooria ja elastsetelt kehadelt saabuva kaja matemaatiline modelleerimine. Klassikalised on tema tööd ringsilindriliste koorikute staatikast ja võnkumistest, eriti dünaamika hüpoteesivabad lineaarsed võrrandid (1960). Ta avaldas üle 130 teadustrükise.
Nigul oli akadeemik Nikolai Alumäe rajatud mehaanikateadlaste koolkonna silmapaistvamaid esindajaid. Ta organiseeris 1967 Käärikul sümpoosioni "Koorikute ja plaatide üleminekuprotsessid" ning 1982 Tallinnas koos Jüri Engelbrechtiga rahvusvahelise sümpoosioni "Mittelineaarsed deformatsioonilained". Nigul oli NSVL Teoreetilise ja Rakendusmehaanika Rahvuskomitee (1976) ning Ameerika Akustikaseltsi (Acoustical Society of America) liige.
Maurice Merleau-Ponty

Maurice Merleau-Ponty [mor'iss merl'oo-po(n)t'ii] (14. märts 1908 – 4. mai 1961) oli prantsuse filosoof, fenomenoloog. 
Teda mõjutas tugevalt Edmund Husserl. Sageli peetakse teda mõnevõrra ekslikult eksistentsialistiks, sest ta oli lähedalt seotud Jean-Paul Sartre'i ning Simone de Beauvoiriga, samuti tema heideggerliku olemise kontseptsiooni tõttu.

Filosoofia

Merleau-Ponty tuntuim teos on "Taju fenomenoloogia" ("Phénoménologie de la perception", 1945).
Merleau-Ponty vastandub selles teoses kartesiaanlikule ja ka empiristlikule traditsioonile, mille järgi on mõtlev mina (empirismi puhul: meelemõjutusi vastu võttev mina) filosoofia aluseks, mis matemaatilis-geomeetrilise selguse ja piiritletuse (evidentsuse ja distinktsuse) kriteeriumi kaudu omistab tunnetusele objektiivse või teadusliku sisu. Merleau-Ponty käsitluses ei vasta selline arusaam inimese tavalisele maailmakogemusele ja jätab osa selle võimalusi kõrvale kui ebatõelised. Sestap postuleerib ta taju fenomenoloogilise kirjelduse raames kogemuse, mis on seotud eelobjektiivse või eelpredikatiivse valdkonnaga, kus asju kogetakse nende immanentsetes inimlikes seostes ega projitseerita neile tagantjärele geomeetrilisi omadusi või seoseid.
Eelkõige tulevad kartesiaanliku käsitluse puudused välja inimese oma ihu (corps propre) tajumise puhul, kus ei tajuta oma elundeid ja liikmeid kunagi neutraalsete objektidena, vaid muudes mõistetes. Merleau-Ponty käsitluses määrab inimese ihu konfiguratsioon tema maailma-taju, nt inimese käte tähtsus maailmaga suhestumisel ja nende asetsemine külgedel, silmade horisontaalne paigutus jms iseärasused määravad taju iseloomu.
Vastavalt sellele osutab Merleau-Ponty, et taju pole mitte pelk afektsioonide vastuvõtmine ja nende mõistuslik korrastamine tagantjärele, vaid on püsiv ihuline aktiivsus. Metafüüsilises plaanis põhjendab ta oma hilisemates teostes selle aktiivsuse iseloomu inimese tajuelundite lihalise liikuvuse ja maailmaliha vastastikuse läbikäimise kaudu.
Merleau-Ponty on oma arusaamale tajust üles ehitanud ka originaalse kunstikäsitluse, mis keskendub maalikunsti seletamisele ihu perspektiivist.

Seosed Eestiga

Eduard Parhomenko on lugenud Tartu Ülikoolis 2007. aastal erikursust Merleau-Ponty filosoofiast. Parhomenko juhendamisel on 2008. aastal kaitsnud magistritöö Vivian Bohl teemal "Ihulisusest kui keha ja vaimu dualismi ületamisest Maurice Merleau-Ponty teoses "Taju fenomenoloogia".
Hardi

Hardi on mehenimi.
2018. aasta seisuga oli see Eestis populaarsuselt 305. mehenimi. 1. jaanuari 2018 seisuga oli Eestis eesnimi Hardi 388 mehel.
Wangerland

Ajalugu

Esimesed asunikud pärinevad 2. sajandist eKr.

Vallaosad

Vald koosneb järgmistest küladest: Altgarmssiel, Förrien, Friederikensiel, Hohenkirchen, Hooksiel, Horumersiel, Middoge, Minsen, Neugarmssiel, Oldorf, Schillig, Tettens, Waddewarden ja Wiarden.
Elektromotoorjõud

Oskussõnadest

Termin "elektromotoorjõud" võeti algselt kasutusele iseloomustamaks galvaanielemendis peituvat jõudu (survet), mis kutsub vooluahelas esile elektrivoolu. Et aga emj mõõtühik on sama mis pingel, on eelkõige vooluallikate korral hakatud kasutama mõiste sisu täpsemalt väljendavaid oskussõnu, nagu allikapinge (ka allikpinge), tühijooksupinge (saksa k Leerlaufspannung) ja avaahelapinge (inglise k open-circuit voltage).
Evi Sachenbacher-Stehle

Evi Sachenbacher-Stehle (ligilähedane hääldus[efi sahenbaher-šteele]; neiupõlvenimega Sachenbacher; sündinud 27. novembril 1980 Traunsteinis Baieri liidumaal) on saksa murdmaa- ja laskesuusataja. Murdmaasuusatajana osales ta kolmedel taliolümpiamängudel ja sai viis medalit: kaks kulda ja kolm hõbedat. 
2014. aasta Sotši taliolümpiamängudel tegi ta kaasa laskesuusatajana ja oli saksa naislaskesuusatajatest kõige edukam, kuid siis jäi ta vahele psühhostimulandi metüülheksanamiini tarvitamisega ning tema individuaalne neljas koht ühisstardiga sõidus, Saksamaa segateatevõistkonnaga saavutatud neljas koht ning ta olümpiaakrediteering tühistati. Ka on tal olnud probleeme vere kõrge hemoglobiini tasemega, mille tõttu pälvis ta näiteks 2006. aastal Torino taliolümpiamängudel viiepäevase stardikeelu.

Isiklikku

2005. aastal abiellus ta Saksa mäesuusataja Johannes Stehlega.
Häädemeeste valla lipp

Häädemeeste valla lipp on Eesti haldusüksuse Häädemeeste valla lipp.
Lipp oli enne 2017. aasta haldusreformi Tahkuranna valla lipp.

Valla endine lipp (1997–2017)

Lipp kinnitati 1. detsembril 1997.

Lipu kirjeldus

Häädemeeste valla lipp on ruudukujuline vapilipp. Lipu kollasel kangal on sinise müürihambuline päis. Kollasel väljal on sinine kahemastiline kahvelpurjestusega kaljas ning sinise välja keskel kaheksaharuline hõbetäht. Kandelipu normaalsuurus on 105 x 105 cm.

Põhjendus

Kuld (kollane) tähistab väärikust, õnne ja heaolu. Sinine märgib merd, tõde ja lootust. Hõbe (valge) on valguse ja puhtuse tähis. Lipuvärvid viitavad ka Eestile ja Pärnumaale. Kaljas osutab Häädemeeste valla ajaloos suurt tähtsust omanud purjelaevaehitusele. Müürihambuline päis sümboliseerib riigipiiri, hõbetäht sihiteadlikust ja eesmärgikindlust.

Lipu ajalugu

1996. aasta kevadel korraldas Häädemeeste vallavalitsus valla sümboolika konkursi, mille võitis Ene Urbla esitatud kavand. Kuna Riigikantselei sümboolika osakond võttis valdade lippude ja vappide kujundusi väga rangelt ja nõudis, et need vastaksid igati kõigile heraldika nõuetele, jäi sümbolid esialgu kinnitamata. Abi paluti Priit Herodeselt ning lõplik kujundus ongi tema looming. Kuigi vapi ja lipu kujundused valmisid juba 1996. aasta lõpuks, kinnitati need alles 1. detsembril 1997. Eesti Vabariigi 80. aastapäeva tähistamise ajal 1998. aasta 21. veebruaril õnnistasid tolleaegne EELK Pärnumaa praost Andres Põder ja preester Ardalion Keskküla Häädemeeste valla lipu ühisel jumalateenistusel. Lipu kallihinnaline originaal asub alaliselt vallavanema kabinetis.
Gerrhopilidae

Klassifikatsioon

Gerrhopilidae sugukonda liigitatakse üksainus maoperekond: Gerrhopilus.
Odavise

Odavise on kergejõustiku ala. Odaviskevõistluse eesmärk on visata määrustele vastavat oda võimalikult kaugele.
Eesti absoluutrekord odaviskes kuulub Magnus Kirtile tulemusega 90,61 meetrit. Eesti naiste rekord kuulub Liina Laasmale tulemusega 63,65 meetrit.

Võistlusreeglid

Odaviske hoovõturada on 30–36,5 m pikk. Oda koosneb kolmest osast: esiosast, varrest ja käepidemest. Esiosas on teravast ja tugevast metallist ots, vars on valmistatud üleni metallist või muust sobivast materjalist ja käepideme asend on selline, et oda raskuskese asub selle all. Oda varre suurim läbimõõt on käepideme kohal. 
Oda kaalub meestel 800 g ja selle pikkus on 260–270 cm ning naistel vastavalt 600 g ja 220–230 cm.
Odavise loetakse määrustepäraseks juhul, kui katsel ei astuta üle viskejoone ning esimesena maandub maapinnale oda terav ots. Parema viskehaarde saamiseks võib sportlane kasutada vastavat määret, kuid ainult käel.

Vana-Kreeka

Vana-Kreekas oli odavise üks viievõistluse aladest. 
Visati metallotsaga puitoda, mis ei olnud arvatavasti pikem kui 2 m. Hoovõtu- ja visketehnika ei erinenud nüüdisaegsest. Oda keskkoha ümber keriti nahkrihm, mille otsas olevast aasast pisteti läbi nimetis- ja keskmine sõrm. Kui vise lahti rullus, pani rihm oda pöörlema ning seepärast lendas see ühtlaselt ja kaugemale. Visketulemuste kohta andmeid ei ole.

Uuem aeg

Esimeste nüüdisolümpiamängude (1896,1900 ja 1904) kavas odaviset ei olnud. Aga Skandinaaviamail ja Soomes oli see võistlusalana kasutusel juba enne Ateena olümpiamänge 1896. Harrastati peamiselt viskeid nii parema kui vasaku käega ja kogusummas ning üksteise võidu parandasid rootslased ja soomlased selle ala maailmarekordeid, mida esialgu registreerisid üksnes nemad.
Esimeseks maailmakuulsuseks tõusis kogukas rootslane Eric Lemming (190 cm ja 90 kg), kelle rekorditesse (1903. aastal 53.79 tugevama käega) suhtusid soomlased mõnda aega umbusuga, tunnistades õigeks rekordiks 1904. aastal oma mehe Hannes Kivistö 53.09.
Londoni olümpiamängudel 1908. aastal võisteldi kahes viskeviisis - niinimetatud klassikalises ja ungari stiilis (oda hoiti tagumisest otsast) – ning nii sai Lemming odaviskajana ühtedelt mängudelt kaks kuldmedalit.
Juba odaviskeajaloo algperioodil, enne Londoni olümpiamänge, puhkes võitlus nipitajatega. Vennad Jarl ja Evert Jakobson Rootsis mähkisid oda sideme alla väikesed puuklotsid, mis olid sõrmedele viske juures heaks toeks. Tulemused lähenesid liigagi kiirelt 60 meetrile ja põhjuse jälile saades tegid kergejõustikujuhid sellele uuendusele lõpu ning annulleerisid tulemised.
3DMark

3DMark05

3DMark05, avalikustatud 29. septembril 2004, on viienda põlvkonna testimisprogramm. Nagu 3DMark03, toetab ka 3DMark DirectX 9, aga süsteemi miinimumnõudeks on Shader Model 2.0.
6 (Tallinna bussiliin)

Tallinna bussiliin 6 sõidab Metsakooli tee ja Merivälja Pansioni vahel. Liini teenindab Tallinna Linnatranspordi AS (kuni 2012. aastani Tallinna Autobussikoondis) ning liiklus toimub vaid tööpäeviti.
Timo Petmanson

Timo Petmanson (sündinud 21. detsember 1986 Tartus) on Eesti muusik .
Ta on teinud koostööd selliste Eesti muusikutega nagu Kaarel Tamra, Mari Kalkun, Laura Põldvere ja Mari-Leen Kaselaan .
FK Riteriai

Ajalugu

Klubi loodi 2005 (Futbolo klubas Trakai).
Norrby ülemine tuletorn

Norrby sihi ülemine tuletorn on tuletorn Lääne maakonnas Vormsi vallas Norrby külas.
Tuletorni geograafilised koordinaadid on 59° 0′ 42″ N, 23° 20′ 51″ E.
Alt valge ja ülevalt punase raudbetoontorni kõrgus jalamist on 32 meetrit ja tule kõrgus merepinnast on 35 meetrit.
Tuletorn moodustab sihi Norrby alumise tuletorniga. Märkide vahekaugus on 952 meetrit ja sihi asimuut on 192,4°.
Tuletorn ehitati 1935. aastal.
Lisahaistmissibul

Lisahaistmissibulaks (ladina keeles bulbus olfactorius accessorius) nimetatakse paljudel kesknärvisüsteemiga loomadel haistmisaju osa. Lisahaistmissibul on paariline moodustis, mis paikneb haistmissibulate taga.
Lisahaistmissibulaid seostatakse vomeronasaalse süsteemiga ja need kuuluvad haistmisaju-põhimikuosa koosseisu.
Percy Williams Bridgman

Percy Williams Bridgman (21. aprill 1882 Cambridge, Massachusetts – 20. august 1961 Randolph, New Hampshire) oli Ameerika Ühendriikide füüsik ja teadusfilosoof, Nobeli auhinna laureaat.
Ta võttis kasutusele operatsionaalse definitsiooni mõiste.  Aastal 1946. aastal pälvis ta Nobeli füüsikaauhinna avastuste eest kõrgete rõhkude alal.
Puitarhitektuur

Puitarhitektuur Eestis

Eesti vanim säilinud puitehitis on Ruhnu vana kirik 1643. aastast. Mandri-Eesti teadaolevalt vanim puitehitis on 1694. aastal valminud Mikitamäe vana tsässon. Baltimaade suurimaks puitehitiseks on loetud Vändras 1866. aastal valminud kurttummade kooli hoonet.
Šoti valgustus

Perioodilisus

Šoti valgustuse protsessid kestsid rööbiti nii georgiaanliku perioodiga (1714–1830) kogu Suurbritannia kuningriigis ja Iirimaal kui ka valgustusajastuga Põhja-Ameerika idaranniku Briti kolmeteistkümnes asumaas, mis panid aluse tulevasele iseseisvale Ameerika Ühendriikidele. Ajastut iseloomustasid pöördeliselt intellektuaalsed ja teaduslikud saavutused ning seisukohad, mis industraliseerumisest tingituna mõjutasid tervet Põhja-Atlandi vööndit.

Kääring

Šoti niinimetatud kuldajastu epitsenter oli pealinn Edinburgh ehk Põhjala Ateena, kus toimusid intensiivsed arutelud linnas segunenud intellektuaalide, aristokraatide, kaupmeeste, käsitööliste, vaimulike ja spetsialistide vahel. Põhiliselt mõistuslikkuse ja leidlikkuse distsipliinide taotlus erinevatel erialadel edendas eriti jõudsalt: eetikat, filosoofiat, sotsioloogiat, juriidikat, poliitökonoomiat, põllumajandust, geoloogiat, keemiat, meditsiini, inseneeriat, arhitektuuri ja arheoloogiat. Väärtustati kirjaoskust, vooruslikkust, empirismi, parendusi ja täiendusi ning praktilise kasu tootmist nii üksikisikule kui ühiskonnale tervikuna.

Kokkuvõte

Kultuurselt ärganult oli suhteliselt vaene ja agraarne Šotimaa muutumas murranguliseks kapitalistliku majandusega tööstusrevolutsiooni nii-öelda esilekutsujaks. Kiirelt hakkasid arenema söe- ja aurujõudu rakendavad tootmis- ja rasketööstus, raudteendus, masina- ja laevaehitus, mehaanika ja hüdraulika. Suurimast linnast Glasgow'st sai Suurbritannia üks esmaseid transatlantilise kaubandusega sadamaid ja maailma kaalukamaid tööstuskeskusi.
Kaader (töötajaskond)

Kaader (prantsuse keeles cadres) – isikkoosseis, personal, töötajaskond; asutuse, ettevõtte või organisatsiooni kvalifitseeritud ja vilunud töötajad; laiemalt: tööala väljaõpetatud töötajaskond.

Lisatähendused Nõukogude Liidus

Seda terminit kasutati Nõukogude Liidus seoses NLKP juhtivaks jõuks tunnistamisega. Kaadrit valis, määras ja lubas kohtadele partei koos muude juhtivorganitega. Paljudes suuremates asutustes olid kaadriosakonnad, mis jälgisid töötajaid ja esitasid oma soovitusi töötajate kohalepaigutamiseks, ümberpaigutamiseks ja töölt kõrvaldamiseks.
1939. aasta Tartu linnavolikogu valimised

Tartu linnavolikogu valiti 15. ja 16. oktoobril 1939 ja kinnitati Siseministri poolt 3. novembril 1939. Volitused algasid 1. detsembril 1939.
Linnas oli neli valimisringkonda, mis vastasid Riigivolikogu 43., 44., 45. ja 46. valimisringkonnale. 37 913 hääleõiguslikust kodanikust käis hääletamas 16 986 (44,8%). Umbes 2000 sakslast valmistusid hääletamise ajal Eestist lahkuma ja ei võtnud hääletamisest osa.
Volikogu liikmed on järjestatud ringkondade kaupa vastavalt saadud häältearvule.
Kaelus-turteltuvi

Kaelus-turteltuvi ehk pargi-turteltuvi (Streptopelia decaocto) on tuvilaste sugukonda kuuluv linnuliik.
Eestis on ta paiguti levinud harv haudelind.

Välimus

Kaelus-turteltuvi on sihvakas pikasabaline tuvi, kes on Eestissee viimase sajandi jooksul Aasiast sisse rännanud. Sugupooled on sarnased: nii suguküpsel emasel kui ka isasel on kaelal must vööt, ülejäänud keha on beežikas, ainult tiivaotsad on mustad.

Laul

Kaelus-turteltuvi laul on kolmesilbiline "ku-kuu-ku", rõhk keskmisel silbil. Enne maandumist ja territooriumitülide korral esineb naerukajakalaadne "krääh".

Pesitsemine

Eestis pesitses kaelus-turteltuvi esmakordselt 1957. aastal. Tuvi pesa paikneb tüve ligidal. Pesa on nii hõre, et munad paistavad alt vaadates läbi. Kurnas on 2 muna.
Raul Talvik

Raul Talvik (6. oktoober 1935 – 19. märts 2016) oli eesti arstiteadlane.
Raul Talvik sündis Tallinnas, lõpetas Tallinna Reaalkooli 1954, jätkas õpinguid Tartu Ülikooli Arstiteaduskonnas 
Lõpetas 1960. aastal Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna ning kaitses Moskvas 1966. aastal meditsiiniteaduste kandidaadi ja 1984. aastal meditsiiniteaduste doktori kraadi.
Prof Raul Talvik oli spetsialiseerunud kliinilisele meditsiinile, anestesioloogiale ja intensiivravile.
Aastatel 1993–1996 oli Talvik SA Tartu Ülikooli Kliinikum juhatuse esimees, 1999–2003 juhatuse liige.
Raul Talviku juhitud anestesioloogia ja intensiivravi kliinikus avati kaks uudset osakonda – valukabinet ja erakorralise meditsiini osakond. Ta on avaldanud 138 publikatsiooni.
Viimastel eluaastatel pühendus Raul Talvik ajaloole. 2015. aastal ilmunud raamatus "Teekond maailma ääreni" väitis ta, et on suutnud teaduslikult tõestada Lennart Meri arvamuse, et müütiline Thule, kuhu 4. sajandil e.m.a. jõudis maadeuurija Pytheas, on Saaremaa. Algallikaid originaalkeeltes uurivad ajaloolased on siiski veendunud, et Thule samastamiseks Saaremaaga sisulist alust ei ole.