google/wiki40b huggingface dataset:
Trapets

Trapets (ld sõnast trapezium, mis tuleneb kr sõnast trapezion 'lauake') on kumer nelinurk, mille kaks külge on omavahel paralleelsed ja kaks külge mitte. 
Trapetsi paralleelseid külgi nimetatakse alusteks ja ülejäänud kaht külge haaradeks. Aluste vahelist kaugust nimetatakse trapetsi kõrguseks. Trapetsi haarade keskpunkte ühendavat lõiku nimetatakse trapetsi kesklõiguks.

Omadused

Tippude A ja D, samuti B ja C juures olevate nurkade summa on 180°.Trapetsi haara lähisnurkade summa on 180°.
Üldjuhul ei ole trapetsil siseringjoont ega ümberringjoont. Küll on võimalik iga trapetsi ümber ja sisse joonestada ellips.
Eesti Raadio Meeskvartett

Eesti Raadio Meeskvartett oli kvartett, mis tegutses aastail 1960–1964. Kvartetti kuulusid Eri Klas, Kalju Terasmaa, Uno Loop ja Arved Haug.
Kvartett saavutas suure populaarsuse eesti heliloojate algupäraste laulude ja rahvusvaheliste lööklauludega. Pärast Uno Loobi siirdumist Eesti NSV Riikliku Filharmoonia estraadiorkestri solistiks tehti mõned heliülesvõtted ka triona, aga ka kvartetina koosseisus Eri Klas, Kalju Terasmaa, Vello Marken, Tiit Varts. Eesti Raadio Meeskvartett andis välja ka vähemalt ühe heliplaadi, mille pealkiri oli "Eesti Raadio meeskvartett".
Gert Kiiler

Gert Kiiler (sündinud 22. aprillil 1974) on Eesti ajakirjanik ja stsenarist. 1997. aastal lõpetas Viljandi kultuurikolledži näitekunsti esimese lennu. Ta on töötanud aasta Ugala teatris inspitsiendi ehk etenduse juhina.14 aastat on ta teinud ajakirjanikutööd Viljandi maakonnalehes Sakala. Tegutseb vabakutselisena. 
2007 oli ta ETV telesarja "Hajameelselt abielus" ja "Pehmed ja karvased" stsenarist. Koos Villu Kanguriga on ta telesarja "ENSV" stsenarist. Toimetab Sakalas "Liba Sakala" huumorinurka.
2018. aastal pälvis 30. Oskar Lutsu huumoripreemia.
Daphne du Maurier

Elulugu

Du Maurier sündis teatrijuhi Sir Gerald du Maurier' ja näitleja Muriel Beaumonti kolmelapselise pere teise lapsena.  
Hariduse sai ta Londonis, hiljem õppis Pariisis. Aastal 1931 ilmus debüütromaan "The Loving Spirit" ("Armastav hing")
Suure osa oma elust veetis du Maurier Cornwallis, elades häärberis nimega Menabilly.  
Du Maurier oli abielus kõrgema sõjaväelase Frederick Browningiga. Neil sündisid tütred Tessa ja Flavia ning poeg Christian. Aastal 1969 sai Daphne du Maurier aadlitiitli.
1994. aastal ilmus Margaret Fosterilt Daphne du Maurieri elu kajastav teos, milles sai avalikuks du Maurier' biseksuaalsus. Tal olid armusuhted teiste seas USA kirjastaja Ellen Doubledayga ja inglise näitleja Gertrude Lawrence'iga.
Lielstraupe loss

Lielstraupe loss (läti Lielstraupes pils; saksa Schloss Gross-Roop, Groß-Roop) oli loss Lätimaal Vidzeme piirkonnas, mis kuulus Rosenite suguvõsale.

Lielstraupe loss

Keskaegne Riia peapiiskopi vasalliloss, mis täitis ka kaitseehitise ülesandeid, ehitati algselt 13. sajandil (esmamainimine 1263. aastal), lossi ümber kujunes 14. sajandil Straupe asula. 13. sajandil ehitati ka lossi juurde kirik. Loss kuulus kuni 1625. aastani Rosenite suguvõsale. Ehitis kaotas on kaitsefunktsioonid 17. sajandil. Poola ajal asus lossis naisklooster.

Lielstraupe mõisa härrastemaja

1723. aastast kuulus loss Venemaa keisririigi kindralfeldmarssal ja Liivimaa kuberner Peter von Lacyle ning ehitati ümber Lielstraupe mõisa keskuseks, seejärel olid lossi ja mõisaomanikeks kammerhärra Peter von Vietinghof-Scheel ja Liivi- ja Eestimaa kindralkuberner George Browne.
1866. aastal omandas lossi uuesti Rosenite suguvõsa esindaja, suurtükiväekindral parun Johann Gustav von Rosen (1797–1872) ning loss kuulus Rosenitele, kuni nende lahkumiseni Saksamaale 1939. aastal.
Loss sai kahjustada 1905. aastal tulekahjus, kuid taastati aastatel 1906–1909 arhitekt Wilhelm Bockslaffi juhendamisel, kujundades lossitorni barokkstiilis ja siseruumid klassikalises stiilis. Lossi sissepääsu kaunistab Rosenite suguvõsavapp.
1963. aastast asub hoones narkorehabilitatsioonikeskus.
Roy Jones

Vene kodakondsus

Jones külastas augustis 2015 okupeeritud Krimmi, kohtus Sevastoopolis Vene president Vladimir Putiniga ning palus abi enda Vene kodakondsusesse võtmisel. Tema taotlus rahuldati ning ta sai 12. septembril 2015 endale Vene kodakondsuse.
Kontiolahti laskesuusatamiskeskus

Kontiolahti laskesuusatamiskeskus (Kontiolahden ampumahiihtokeskus) on spordikompleks Soomes Kontiolahti vallas Jaamankangases Höytiäineni järve ääres umbes 10 km kaugusel Kontiolahtist ja 15 km kaugusel Joensuust.
Seal korraldatakse laskesuusatamise maailmameisteivõistlusi ja maailma karikavõistluste etappe.
Heaoluühiskond

Heaoluühiskond on ühiskond, kus on saavutatud kõrge elatustase ja kodanike sotsiaalne turvalisus.
Heaoluühiskonna mõiste kasutamine on tänapäeva maailma iseloomustamisel väga tähtis. Paljude riikide valitsused püüdlevad eesmärgi poole, kus riik hoolitseb kodanike eest turvasüsteemide ja erinevate toetuste kaudu. Heaoluühiskonna toimimiseks ning jätkusuutliku arengu tagamiseks on vaja väga efektiivset valitsemis- ja majandussüsteemi. Arenenud riikides on tavaliselt üldine ühiskondlik heaolu juba saavutatud, kuid enamikul arenguriikidel võtab samale tasemele jõudmine veel palju aega.

Heaoluühiskonna mõiste

Heaoluriigi mõiste tekke tõi 19. sajandi lõpul ja 20. sajandi alguses kaasa inimeste vajaduste suurenemine ning nende täitmisega tekkivate probleemide lahendamiseks vajalike sotsiaalsete süsteemide areng.
Heaoluühiskonnas leevendatakse riigi abiga tururiske ja nende mõju inimese sotsiaalsele toimetulekule. Heaoluühiskond soovib tagada olukorda, kus inimesed saaksid elada vastavalt oma individuaalsetele eelistustele, ilma materiaalsete tingimuste pärast igapäevaselt muretsemata. Heaoluriik areneb välja juhul, kui elanike heaolu tagamine ja elatustaseme tõstmine on kogu riigi tegevuse ühtseks eesmärgiks.
Heaoluühiskond toetab ühiskonna riskigruppe näiteks pensioniplaanide, tervisehoiu, stipendiumide ja töötuskindlustusega. Heaoluriigi negatiivseteks külgedeks on suur tulumaksu koorem, isikliku vastutustunde vähenemine või kadumine ja mugavuse tagaajamine. Heaoluühiskonna tekkega lagunes traditsiooniline, kogukonnakeskne ja religioonile toetuv maailmamudel ning see asendus ateistliku ja minakeskse maailmapildiga.
Heaolu on näitaja, mille abil saab väljendada inimeste vaimset, sotsiaalset ja füüsilist tervist. Riigi tagatud heaolu ja kindel elukvaliteet on seotud nii kodanike arusaamadega kultuurist, üldistest väärtustest, isiklikest eesmärkidest kui ka muredest.
Ühiskondliku heaolu määratlemisel saab kasutada riigi inimarengu, jätkusuutlikkuse, elamiskõlblikkuse, elukvaliteedi ja tõrjutuse kontseptsioone.
Mitmetes Lääneriikides on aastate jooksul välja kujunenud efektiivne ja stabiilne heaoluühiskond, mille enamik liikmeid tunneb end sotsiaalselt ja majanduslikult turvaliselt. Samuti on sellistes riikides tagatud lihtinimese ostujõu märgatav kasv. Heaoluühiskond ei saa kahjuks välja areneda igas riigis. Peamiseks arenguriikide probleemiks on ressursside vähesus ning vajalike majanduslike ja poliitiliste süsteemide puudumine või nõrkus.

Heaoluühiskonna näitajad

Riikide arengutaset saab mõõta paljude näitajate alusel. Üheks tuntumaks ja kasutatumaks näitajaks on ÜRO arendusprogrammi avaldatav inimarengu indeks. Statistiline näitaja võtab numbrilisel skaalal arvesse inimarengu kolme aspekti: keskmist eluiga, haridustaset ja üldist elatustaset.
Riikide jõukuse ja heaolutaseme võrdlemiseks kasutatakse ka Legatumi instituudis avaldatavat indeksit, mis põhineb 89 muutujal.
Elanike heaolu hindamiseks riigisiseselt on võimalik analüüsida erinevaid sotsiaalkaitse valdkondi.
Kunstniku sitt

"Kunstniku sitt" (itaalia Merda d'artista) on itaalia kunstniku Piero Manzoni teoste seeria. 
Teosed kujutavad konservikarpe, millel on itaalia, inglise, prantsuse ja saksa keeles kiri "Kunstniku sitt" ja mis väidetavalt sisaldavad 30 grammi mais 1961 toodetud ja pakendatud kunstniku väljaheidet. Kokku tehti 90 nummerdatud karpi ja neid oli kavas müüa 30 grammi kulla hetke turuhinnaga.
Teoste loomise ajal tegeles Manzoni kunsti tegemise ja tööstusliku tootmise suhte uurimisega. Samal perioodil tegi ta seeria õhupalle, millele oli kirjutatud "Kunstniku hingeõhk".
Tänapäeval on karpide väärtus kunstniku pakutud hinnast tunduvalt kõrgem. 23. mail 2007 müüdi karp nr 18 Sotheby oksjonil 124 000 euro eest ja oktoobris 2008 müüdi üks karp 97 250 Inglise naela eest.
Üks Manzoni kunagistest kaastöölistest, Agostino Bonalumi, on tunnistanud, et tegelikult on purgid täidetud kipsiga.
Eesti kunstis viitab sarnastele teemadele Jaan Toomiku 1992. aastal valminud installatsioon "15. mai – 1. juuni 1992".
Ukraina vapp

Ukraina vapp (Trõzub) on Ukraina riigivapp.
Vastavalt Ukraina põhiseaduse §20-le on olemas Ukraina suur ja väike vapp. Tänapäeval kasutatakse ainult väikest vappi, mis kinnitati 19. veebruaril 1992. Suur vapp eksisteerib üksnes seaduse eelnõu kujul.
Mõlema vapi keskne kujund on kolmhammas (тризуб), Kiievi-Vene valitseja ja ristiusustaja Vladimir Püha tunnusmärk.
Suurel vapil asub vastavalt Ukraina põhiseaduse §20-le musketiga kasakas, mis sümboliseerib Zaporožje Setši.

Kolmhammas

Kolmhammas pärineb eelkristlikust ajast. Selle täpne tähendus ja mõte ei ole tänapäevani selge. Osa ajaloolasi arvab, et kolmhammas on kulli või mõne teise vürstisoo tootemilooma stiliseeritud kujutis.
Igal Kiievi-Vene vürstil oli oma tunnusmärk. Sugulaste tunnusmärgid olid sarnased, kuid igal inimesel oli see siiski erisugune. Aja jooksul hakati tunnusmärke kasutama pitsatitel, diplomaatias ja kaubanduses. Vanim sellistest säilinud pitsatitest kuulus Svjatoslav Igorevitšile, kes suri aastal 972. Tema pitsatil oli kakshammas nagu ka mõne tema järeltulija pitsatil.
Kolmhammast on leitud Kiievis asunud Ülipüha Jumalasünnitaja Taevasseminemise kloostri telliskividelt, Volodõmõr-Volõnskõi Maarja taevasseminemise katedraali ehituskividelt ning paljudelt kividelt teistes kirikutes, kindlustes ja lossides. Seda on kasutatud keraamikas, relvadel, sõrmustel, medaljonidel ja käsikirjadel. Ukrainas on kolmhambast avastatud üle kahesaja keskaegse variatsiooni.
11. sajandi teisel poolel hakkas kolmhamba kasutamine harvemaks muutuma. Selle asemel hakati rohkem kasutama kristlikke sümboleid, eriti Püha Jüri ja peaingel Miikaeli, keda peeti valitseva dünastia kaitsjateks.
Ühe hüpoteesi kohaselt on kolmhamba tänapäevane kuju koostatud slaavi tähtedest ВОЛЯ, mis vanavene keeles tähendab vabadust. Teise seletuse järgi on kolmhargile peidetud vana Kiievi riigi kolme asutaja nimede esitähed: В (Volodõmõr), O (Olga), Я (Jaroslav). O moodustab alla sööstva kulli või pistriku keha, B (V) vasaku tiiva ning Я (Ja) pistriku parema tiiva.   
Riigi sümbolina ei kasutatud kolmhammast enne 1917. aastat. Sel aastal soovitas mõjukas ukraina ajaloolane Mõhhailo Gruševskõi võtta see kasutusele riigi sümbolina koos teiste Ukrainale ajaloolise, kultuurilise ja heraldilise tähtsusega piltidega: ammu, vibu ja musketit kandva kasakaga. 22. märtsil 1918 kinnitas Ukraina Rahvusliku Vabariigi Keskraada kolmhamba riigi vapina ja kolmhammas paiknes ka riigi lipul, mis nägi välja nagu praegunegi Ukraina lipp, üksnes kolmhambaga vasakus ülanurgas.

Suure vapi kavand

Ukraina suure vapi kavand on avaldatud mitmes heraldikaallikas, kuid on ametlikult vastu võtmata. Suurel vapil toetavad Ukraina väikest vappi vasakult lõvi, kes pärineb Galiitsia vapilt, ja paremalt musketiga kasakas, kes sümboliseerib 1659–1764 eksisteerinud kasakate hetmanaati. Väikese vapi kohal on Vladimir Püha kroon, mis sümboliseerib Ukraina iseseisvust. Altpoolt on vapp kaunistatud kahe nisupea ja lodjapuukobaraga.
Suure vapi ametlik vastuvõtmine nõuab Ukraina Ülemraada kahekolmandikulist häälteenamust. Kommunistlikud ja venemeelsed erakonnad pole olnud nõus suurt vappi sellisel kujul kinnitama.
Veiko Õunpuu

Elulugu

Õunpuu on 1995. aastal õppinud Estonian Business Schoolis rahvusvahelise ärijuhtimise eriala, 1999. aastal Eesti Humanitaarinstituudi kirjandusteooria ja semiootika eriala ning Eesti Kunstiakadeemias maalikunsti. Filmi alal on ta iseõppija. Tema lemmikfilmide hulka kuuluvad näiteks "Solaris", "Hirm närib hinge seest" ja "Boheemide elus".
Ta on töötanud reklaamifirmades. Aastal 2000 asutas ta filmitootmisfirma Suhkur Film. Alates 2005. aastast töötab ta režissöörina Kuukulgur Filmis, kus on teinud arvukalt reklaamklippe. 2000. aastate keskpaigas lõi ta produktsioonifirma Homeless Bob Production, mille alt on ilmunud Õunpuu "Sügisball" ja "Püha Tõnu kiusamine", Rainer Sarneti "Idioot" jm linateosed. 
2010. aastal tegi Õunpuu oma debüüdi teatrilavastajana. 12. veebruaril 2010 esietendus Tallinnas teatris NO99 tema lavastatud Rainer Werner Fassbinderi näidend "Praht, linn ja surm".

Filmograafia

2006. aastal valminud "Tühirand" nimetati Eesti aasta parimaks filmiks. Selle filmi eest sai ta 2006. aastal Kultuurkapitali audiovisuaalse sihtkapitali 50 000 krooni suuruse preemia parima mängufilmi eest .
Aasta hiljem, 2007 esilinastunud "Sügisball" võitis Veneetsia filmifestivali kõrvalvõistlusprogrammi Horisondid. See on suurim Eesti mängufilmile läbi aegade osaks saanud tunnustus. Auhinnaga kaasnes 20 000 euro (312 000 krooni) suurune toetus filmi näitamiseks Itaalia ja Prantsusmaa filmilevis.
Aastal 2009 valmis "Püha Tõnu kiusamine", mis valiti detsembris 2009 Sundance'i filmifestivali võistlusprogrammi.
2012. aastal algasid draamafilmi "Free Range" võtted, mis pidi valmima 2013. aastal. Film esilinastus 19. septembril 2013.

Teatrilavastused

"Praht, linn ja surm" (2010) teatris NO99.
Saima Sõmer

Saima Sõmer (sünninimi Saima Pastarus; 6. veebruar 1933 – 8. mai 2006) oli eesti keraamik.
1959. aastal lõpetas ta Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi keraamika eriala. 
Pärast instituudi lõpetamist töötas Eesti Televisioonis, kus ta valmistas lastesaadete jaoks nukke. 
Keraamikuna alustas tegevust 1960. aastatel tarbenõude kujundamisega. Tema loomingut iseloomustab ergas koloriit, ta arendas savikunsti maalilisi võimalusi. Keraamiliste serviiside ja vaaside kõrval on ta maalinud keraamilisi natüürmorte ja teinud keraamilisi seinapannoosid. 
Tegutses ka tekstiilikunstnikuna, valmistades aplikatsioonitehnikas seinavaipu.
Ta on 1980. aasta suveolümpiamängude purjeregati maskoti Vigri kavandi autor.
Aastatel 1972–1977 oli ta Eesti NSV Kunstnike Liidu juhatuse sekretär tarbekunsti alal.
Ta on maetud Tallinna Metsakalmistule.
Juuste haigused

Hypertrichosis ehk ebanormaalne karvakasv

Hypertrichosis on hormonaalne probleem, mille puhul kasvavad termaalkarvad seal, kus tavaliselt kasvavad velluskarvad (nt vuntsid ja habe naistel). Kosmeetiliselt aitavad epileerimine ja depileerimine. Trichoptilosis on tehniline termin lõhenenud juuste kohta. Lõhenenud juukseid saab muuta palsamite, õlide jm. Kõige kindlam meetod on lõikamine, mis eemaldab lõhenenud otsad, kuid ei garanteeri, et juuksed uuesti ei lõhene.

Trichorrhexis nodosa ehk sõlmed

Juuksed on haprad ja keset juukse tüve tekivad sõlmed. Juuksed katkevad kiiresti ja juukse otsad hoiavad, pärast katkemist laiali nagu harjal ning hargnevad mööda juukse tüve. Hoolduseks sobivad pehmendajad ja niisutajad.

Monilethrix ehk helmelised juuksed

Need nn helmed asuvad juukse tüvel ja seal katkevad juuksed kergesti. Hoolduses kasutatakse üldjuhul spetsiaalset palsamit või maski.

Fragilitas crinium ehk haprad ja rabedad juuksed

Sellised juuksed võivad katkeda igalt poolt kogu pikkuse ulatuses. Hoolduses kasutatakse üldjuhul spetsiaalset palsamit või maski.

Trichorrhexis invaginata ehk bambuskarvad

Sellistel juuksekarvadel on sõlmed, mis muudavad muidu siledapinnalise karvapauna bambusesarnaseks. Sõlmed koosnevad nn tassi ja palli osast. Sõlme peanaha lähemal olev osa on tassikujuline ja juukseotstepoolne osa pallikujuline. Sellised sõlmed muudavad juuksekarva väga nõrgaks ja kergesti murduvaks. Bambuskarvade defekt võib kaasneda juuste ületöötlemisega, kuid sagedamini on tegemist kaasasündinud seisundi või mõnest haigusest põhjustatud defektiga, nagu seda on näiteks Nethertoni sündroom, ihtüoos ja atoopia. On täheldatud, et lapsed kasvavad sellest seisundist sageli välja. Üldiselt on ravi puhul esmane vältida juuste ületöötlemist. Kui seisund on seotud mõne eelnimetatud haigusega, toimub ka paranemine sõltuvalt haiguse ravimise käigust.

Mulljuuksed

Uuringud on tõestanud, et seisundit soodustab juuste kuivatamine kuumema fööniga, kui seda on 175ºC ning juuste pidev kontakt tangidega, mis on kuumemad kui 125ºC. Ka keemiline töötlemine võib mõjutada mulljuuste teket. Kui selliseid juukseid fööniga kuivatada, aurustub vesi ning suurendab vakuoolide läbimõõtu, mis ühtlasi kahjustab ka juukse kiudu, muutes juuksed rabedaks ja kergesti murduvaks.Mulljuukseid ei saa taastada, need tuleb ära lõigata ning kindlasti edaspidi vältida juuste traumeerimist nii kuuma- kui keemilise töötlusega.

Allikad

http://juuksur.innove.ee/chapter2/33.php http://www.medikos.ee/probleemid/juuste-valjalangemine-ee.html
Antsla vald (1939)

Antsla vald oli vald Võrumaal aastail 1939–1950.
Vald moodustati senise Vana-Antsla valla maa-alast, välja arvatud Alaküla, Litsmetsa, Maasiksaare, Metova ja Latiku külade piirkonnad ning osa Antsla metsandiku maa-alast; senise Vastse-Antsla valla Tokko-Jaani nr. 87, Tokko-Märdi nr. 88, Maurits-Hansu nr. 90 ja Kõrtsi-Jüri nr. 91 talude piirkonnast.
Esimene vallavanem oli Paul Antsov. 10. juulil 1941 määras Võru maavalitsus ta oma kohale tagasi, valla täitevkomitee esimees August Lieber tabati Otepää kandis. Vald kuulus Riigivolikogu 77. valimisringkonda, kust valiti Alo Karineel.
13. septembril 1945 moodustati valla koosseisus Reidle külanõukogu ja Tohvri-Kaika külanõukogu. 26. septembril 1950 arvati valla maa-ala Antsla rajooni koosseisu.
Grana Padano

Grana Padano on üks populaarsemaid Itaalia juustusorte. Juustu nimi tuleneb juustu omapärasele teralisele struktuurile viitavast nimisõnast grana ("tera") ja Po madalikule (itaalia keeles Pianura Padana) viitavast adjektiivist Padano. Grana Padano juustul on alates aastast 1996 Euroopa Liidu kaitstud päritolunimetus (PDO, protected designation of origin). Aastast 1955 on juustul Itaalia Denominazione di Origine Controllata klassifikatsioonitähis.

Ajalugu

Grana Padano on üks maailma esimesi kõvasid juustusid, mille valmistamisele panid ligikaudu 900 aastat tagasi aluse aastal 1135 Milano lähedal rajatud Chiaravalle'i kloostri tsistertslastest mungad, kes kasutasid laagerdunud juustu kui viisi liigse piima säilitamiseks. Juba aastaks 1477 peeti seda üheks kõige kuulsamaks Itaaliast pärinevaks juustuks. Grana Padano võib säilida pikka aega ilma riknemata, mõnikord laagerdudes kuni kaks aastat. Juustu valmistatakse sarnasel viisil kui Emilia-Romagna piirkonna Parmigiano-Reggiano juustu, kuid seda palju suuremal territooriumil ja lähtuvalt erinevatest regulatsioonidest ja järelevalvest. Teisi grana juuste valmistatakse Lombardias, Piemontes, Trento provintsis ja Venetos.

Tootmisprotsess

Sarnaselt Parmigiano-Reggianoga on Grana Padano keskmise rasvasusega kõva juust, mida valmistatakse ja laagerdatakse aeglaselt. Seda vähemalt 9 kuud, misjärel põletatakse juustule kvaliteeditestide läbimise järel Grana Padano tootemärk. Lehmi lüpstakse kaks korda päevas; saadud piim jäetakse seisma ja seejärel osaliselt kooritakse. Õhtul lüpstud piima kooritakse, et kõrvaldada koorekiht ja segatakse seejärel hommikuse värske piimaga. See osaliselt kooritud piim pannakse vaskkateldesse ja kalgendatakse. Selle tulemuseks olevat juustumassi lõigatakse, et saada riisitera suurused juustule iseloomulikku tekstuuri andvad terakesed ja mass kuumutatakse temperatuurini 53–56 °C.
Grana Padanot toodetakse aastaringselt ja selle kvaliteet võib erineda nii hooajati kui ka aastati. Kuigi tegemist on Parmigiano-Reggianoga sarnaneva juustuga, on nooremad Grana Padano juustud vähem muredamad ning pehmema ja vähem kompleksse maitsega kui nende mainitud kauem laagerdunud "sugulane".
Jäneselised

Paljunemine

Olenevalt kliimast ja liigist võib tiinus kesta jäneselistel 28 päeva  harilikel küülikutel või rohkem kui 50 päeva mõnedel jäneslastel, kes elavad polaaralade ligi. Sündimus võib paljudel jäneselistel olla lühikese kande- ja arenguaja, varase suguküpsuse ning mitme arvuka pesakonna tõttu väga suur. Näiteks on mõnedel stepipiirkonna viiksjäneslastel aastas kuni viis pesakonda 8-13 järeltulijaga. Harilikul küülikul ja veel mõnel liigil võib aastas olla viis kuni seitse pesakonda keskeltläbi 9 järeltulijaga. Loomulike vaenlaste rohkuse tõttu on aga ka suremus jäneseliste seas üsna suur. 
Halbades tingimustes võivad looted resorbeeruda. 
Urgudes ja pesades sünnitavatel jäneselistel on pojad abitud, paljad ja pimedad. Neil, kes püsipesa ei sea, on pojad kohe nägijad ja karvased ning jooksevad pea laiali.
Orissaare raamatukogu

Orissaare raamatukogu on külaraamatukogu, mis asub Saare maakonnas Orissaare alevikus aadressil Kuivastu maantee 37.
Raamatukogus on avalik internetipunkt.
Svenstorpi loss

Svenstorpi loss asub Rootsis Skåne läänis Lundi vallas Lundist 8 km põhja pool.
Lossi lasi 1596. aastal ehitada Beata Hvitfeldt, kes oli Taani kuninga Christian IV mõjuvõimas õuedaam. Arhitekt oli Hans Steenwinkel. 1676. aasta novembris peatus enne Lundi lahingut lossis Taani kuningas Christian V. Pärast Rootsile võidukalt lõppenud Lundi lahingut magas Rootsi kuningas Karl XI samas toas ja voodis, kus oli maganud Christian V.
Alates 1723. aastast on loss kuulunud Gyllenkrokide suguvõsale ning praegu elavad siin Nils ja Merrill Gyllenkrok koos perega.
Sirje Roops

Sirje Roops (sündinud 2. oktoobril 1992) on eesti jalgpallur.
Ta mängib aastast 2007 Naiste Meistriliigas osalevas klubis JK Tammeka.
Ta mängib Eesti naiste jalgpallikoondises.