google/wiki40b huggingface dataset:
Vene Kultuurikeskus

Vene Kultuurikeskus on Tallinnas aadressil Mere puiestee 5 asuv ja linna haldamisalas olev kultuuriasutus. 
Hoone Mere puiesteel, kus praegu on Vene Kultuurikeskus ning kus nõukogude ajal oli Tallinna Laevastiku Ohvitseride Maja (vene keeles Таллиннский Дом офицеров флота), on tuttav igale tallinlasele. Silmapaistva stalinistliku uusklassitsistliku sammastega hoone projekteerimist Tallinna pommitamisel hävinud kino Grand Marina asemele alustati 1952. aastal. Ehitamisel kasutati osaliselt ära selles kohas 1914. aastast asunud esinduskino Grand Marina (hiljem Ars) ning Nikolai Imetegija kiriku kogudusele kuulunud hoone. Arhitekt A. Kuznetsovi projekteeritud maja valmis 1954. aastal. Hoone siseplaan koosnes 168 ruumist. Seal oli 1000 inimest mahutav saal, lugemistuba, loenguteruum ja kohvik. Lava mahutas kuni 150 inimest.  
Hoone vestibüül ja saalid kaunistati sammastega, rõdud ja karniisid kuldornamendiga. Saali lage kaunistas NSV Liidu sõjalaevastiku päeva pühitsemist kujutav laemaal. Hoone kaunistamiseks loodi neliteist madalreljeefi Vene ja Nõukogude sõjalaevastiku ajaloo ja laevastiku igapäevase elu ainetel, mis kaunistavad hoone välisfassaadi koos 12 massiivse sambaga. Hoone vaatajatesaali paigutati kõrgreljeefid Marxi, Engelsi, Lenini ja Stalini portreedega. Reljeefide loomisel lõi kaasa hulk eesti skulptoreid: Enn Roos, Aleksander Kaasik, Arseni Mölder, Linda Rosin, Erika Haggi, Endel Taniloo ja Elfriide Maran. Uue kultuuriasutuse kõrvale rajati suur park. 
Maja ees oli kaks Aegna Merekindlusest pärit suurtükki, mis praegu asetsevad Kaitsejõudude peastaabi ees.
1997. aastal tunnistati hoone kultuuriministri määrusega arhitektuurimälestiseks. 2001. aastal anti hoone üle Tallinna linnapea alluvusse ning sai munitsipaalasutuseks. Samal aastal hakkas hoones tegutsema Vene Kultuurikeskus.
2006. aastal alustati ulatuslikku remonti, mis lõppes aastal 2009 ja taastas hoone varasema hiilguse.
Vene Kultuurikeskuses töötavad mitmed loomingulised kollektiivid: draama-, koori-, koreograafia-, muusika- ja kunstistuudiod, sh stuudioteater Grotesk, teater Junost, kunstistuudio Artec, tantsuteater Entree, lastekoor Allegro. Stuudiotes tegutsevad lapsed ja täiskasvanud osalevad kõigil Vene Kultuurikeskuse üritustel – festivalidel, ülevaatustel, konkurssidel, kontsertidel. Kultuurikeskuse laval esinevad ka välismaa kollektiivid, toimuvad kontserdid, rahvusvahelised konkursid ja festivalid.
Ülivõrre

Eesti keel

Ülivõrde moodustamiseks on eesti keeles kaks võimalust: liitülivõrre ehk kõige-ülivõrre ja lihtülivõrre.
Liitülivõrre on liitvorm, mis koosneb abisõnast kõige ja võrdlussõna keskvõrde vormist. Liitülivõrret saab moodustada kõikidest võrdlussõnadest, nt vaga (: vagam) : kõige vagam, roosa (: roosam) : kõige roosam, `hull (: hullem) : kõige hullem, kummaline (: kumma-lisem) : kõige kummalisem.
Lihtülivõrre on moodustatav vaid neist võrdlussõnadest, millel on olemas vokaalmitmus, ning tal on nagu vokaalmitmuselgi kaks liiki -- i-ülivõrre ja tüveülivõrre.
i-ülivõrde tunnuseks on im, nt ilus : ilusa/im, kole : koleda/im. i-ülivõrre on võimalik nendest sõnadest, mis kasutavad i-mitmust.
Saarde valla vapp

Saarde valla vapp on Pärnu maakonnas asuva Eesti haldusüksuse Saarde valla vapp.
Valla vapp kinnitati Saarde vallavolikogu poolt 2. augustil 2006.

Vapi kirjeldus

Saarde valla vapiks on roheline heraldiline kilp, millel kuldne ilvesefiguur.

Põhjendus

Ilvese kolm küünistega jalga toetuvad tugevasti maha, olles samas liikumist väljendavas poosisning sümboliseerides kolme ühinenud omavalitsuse: Saarde, Tali ja Kilingi-Nõmme soovi koos edasi minna. Neljas käpp (esikäpp) on üles tõstetud, rõhutades dünaamilisust ning valmisolekut uuendusteks. Roheline vapikilbi taustvärv sümboliseerib Saarde valla metsaderikkust. Kuldne värv on Pärnumaa vapivärv, tähistades väärikust, õnne ja heaolu. Vapil või vimplitel võib kulla asendusvärvusena kasutada kollast.

Saarde valla vapp 1994-2005

Kuldsel kilbil kolm rohelist saarepuu liitlehte, ühendatud harkristina. Saateks neli punast palgina asetatud sõõri.
Kuld tähistab õnne ja heaolu. Kuld on ka Pärnumaa vapivärvus. Saarelehed märgivad valla metsarohkust ning osutavad kaudselt ka Saarde nimele. Punased sõõrid sümboliseerivad valla rikkalikke marjamaid.
16. oktoobril 2005 ühinesid Saarde ja Tali vald ning Kilingi-Nõmme linn ühtseks omavalitsusüksuseks Saarde vallaks ning kasutusele võeti uus vapp.

Sümboolikakonkurss

Saarde valla uue sümboolika leidmiseks korraldas Saarde vald konkursi, kuhu sai esitada oma töid 10. märtsini 2006. aastal. Sümboolikakomisjon kutsus osalema kolme kohaliku kooli vanemate klasside õpilasi. Konkursi eesmärk oli kolme omavalitsuse liitumisel tekkinud uue valla sümboolika väljatöötamine, preemia ootas iga kooli kolm parimat kavandit.
Saarde vallavolikogu sümboolikakomisjoni esimees oli Tihemetsa põhikooli õpetaja Aita Matson.
Välivorm

Välivorm on sõjaväe vormiriietus, mis on valmistatud kandmiseks välitingimustes või lahingu piirkonnas. Välivorm on ka enamuse tänapäeva sõjaväelaste peamine igapäevateenistuses kantav tööriietus.

Iseloomustus

Välivorme valmistatakse maskeerivas värvitoonis kangast vastavalt kasutamispiirkonna looduslikele tingimustele. Vormi maskeerivad omadused tagab kas ühetooniline või mitmetooniline (laiguline) muster. Põhilised maskeerimislaikude liigid on disainitud kasutamiseks kas metsa- ja parasvöötmes või kõrbes. On valmistatud ka linnavorme ja troopikavorme. Välivormi lõige võimaldab mugavat kandmist ja kasutamist, materjal peab olema tugev, kuid mitte liiga umbne. Välivormid jagunevad aastaaja kliimaerisustest tulenevalt tavaliselt suviseks ja talviseks komplektideks. Talvisteks lumeoludeks kasutatakse eraldi valget maskeerimisriietust, mis tõmmatakse välivormi peale. Välivormiga koos kantakse tavaliselt poolsaapaid või ka kummikuid.
Igal riigil on üldjuhul välja töötatud (ja sageli ka patenteeritud) oma maskeerimismuster ja vormilõige, sageli koos mudeli nimetusega. Näiteks USA armees on kasutusel ACU ja MARPAT lõike ja mustriga välivormid.

Välivorm Eestis

Eesti kaitsejõud on kasutanud alates 1992. a laigulist välivormiriietust, mille lõige ja muster on algselt tuletatud vene välivormiriietusest, kuid modifitseeritud. Vahepeal on võetud lõikega eeskuju ka soome tõmblukkudega vormiriietusest, kuid mindi taas tagasi nööpidele. Riide muster oli pikka aega sama, kuigi muutus laikude värvitoon ja riide materjal.
2005. a alustati uue digitaalse mustri juurutamist, mis võeti koos uue lõikega välivormikomplektiga täielikult üle 2011-2012. a. Praeguse vormiriietuse mitteametlik rahvusvaheline nimetus on ESTDCU - Estonian Digital Camo Uniform.

Ajalugu

Algselt oli armee välivorm samastatud igapäevase teenistusvormiga. 20. sajandi algul sõjatööstuse ja sõjakunsti arengu taustal taibati vajadust armee kirevat vormiriietust loodusega sulanduvamaks muuta. Nägusamat teenistus- või paraadvormiriietust hakati järk-järgult maskeerivamast ja lihtsamast välivormiriietusest eraldama.
Esimesed laigulised välivormid võeti massiliselt kasutusele teise maailmasõja ajal. Esmalt oli tegemist õhukeste maskeerimisriietega, mis tõmmati ühetoonilise välivormi peale, kuid sõja lõpul valmistati juba välivorme ka laigulisest riidest. Maskeerimisriietega varustati algul vaid eliitüksusi. Tänapäeval on praktiliselt kõigi armeede välivormiriietus maskeerimisvärvides laigulisest kangast. Viimane saavutus on digitaalselt hajutatud erinevates toonides muster.
Tänapäeval ei ole välivormiriietus vaid sõjaväelaste kanda ja seda on praktiliselt igaühel võimalik kaubandusest muretseda. Sõjaväe välivorme või selle elemente kasutavad mugavuse või stiili huvides sageli ka paljud matkajad, jahimehed ning muud maastikuliste eluviiside või harrastustega isikud.
Anna-Liisa Kurve

Anna-Liisa Kurve (sündinud 4. märtsil 1973) on eesti tõlkija, kes sai tuntuks lapsnäitleja ja endise Eesti Televisiooni laululapsena. 
Ta kogus tuntust Tallinnfilmis valminud mängufilmi "Nukitsamees" Itina (1981) ning ETV lastelavastuse "Kikerikii" peaosalise Anna-Liisana (1981–1982). Kurve osales Ave Kumpase laululapsena ka ETV laste laulusaadetes.

Haridus ja töö

Ta õppis Tartu Ülikoolis ning lõpetas 1997. aastal seal filosoofiateaduskonna inglise filoloogina.
Ta töötas Eesti Õigustõlke Keskuses tõlkijana. Hiljem on olnud diplomaatilisel tööl väljaspool Eestit, praegu elab ja töötab Luksemburgis. 
2015. aastal võitis ta välismaal elavate eestlaste kategoorias e-etteütluse.

Isiklikku

Tema isa oli kõrgushüppaja, näitleja, muusik ja režissöör Igor Kurve.
Heinrich von Knorring

Heinrich von Knorring (10. juuli 1595 – 3. juuni 1679 Tallinn) oli Rootsi sõjaväelane.
Ta oli De la Gardiedele kuulunud Haapsalu krahvkonna asehaldur 1655 ja linnas paiknenud rootsi garnisoni ooberst.
Talle kuulusid Norra, Jõgisoo ja Koppelmaa mõis.
1679. aastal surnud Knorringi vappepitaaf asub Tallinnas Niguliste kirikus.

Perekond

Tema vanemad olid Muhumaa Pädaste mõisnik Heinrich von Knorring ja Saaremaalt Sandla mõisast pärit Gertrude von Vietinghoff.
Ta oli abielus kolm korda: 
1. Anna Ruuthiga, kes oli Jõgisoo ja Norra mõisniku Heinrich Ruthe (rootsi Henrik Henriksson Ruuth) ja Catharina (Karin) Hansdotter Lejoni tütar, Eestimaa asehalduri Hans Lejoni tütretütar. 
2. 1635. aastast Agneta von Tiesenhauseniga, kes oli Valtu mõisniku Frommhold von Tiesenhauseni ja Helena von Uexkülli tütar.
3. 1652. aastast Dorothea von Lodega (maetud 1685 Tallinnas), kes oli Moe mõisniku Reinhold von Lode ja Sandla mõisast pärit Elisabeth von Vietinghoffi tütar.
Teisest abielust sündis poeg Frommhold von Knorring, kellest sai rootsi rügemendi kortermeister, Jõgisoo ja 1667. aastast abielu kaudu Rammiga ka Kurisoo mõisnik, ning kes maeti 15. veebruaril 1678 Tallinna Niguliste kirikusse.
Seto kuningriik

Seto kuningriik ehk Seto kuningriigipäev on augusti esimesel laupäeval peetav roteeruva toimumiskohaga seto kultuuri suursündmus, millest saavad lisaks setodele osa võtta ka seto kultuuri huvilised. Kuningriigipäeva keskpäeval kuulutatakse üheks päevaks Seto kuningriigi seadused Eesti ja Vene seadustest kõrgemalseisvaiks ning päeva jooksul peetakse seto pärimuskultuuriga seotud võistlusi. Samuti valitakse kuningriigipäeval setode esindusisik ülemsootska.

Ajalugu

Seto kuningriigi pidamise idee on metsasoomlaste vabariigi eeskujul maale toonud folklorist Paul Hagu. Esimene kuningriigipäev peeti 20. augustil 1994 Obinitsa kooli õuel. Paari aasta pärast hakkas sündmuse toimumiskoht roteeruma nelja Setomaa eestipoolsele osale jääva valla vahel (Mikitamäe, Meremäe, Värska, Misso valla Luhamaa nulk) ning see toimumiskohtade järjestus püsib tänini, ka pärast haldusreformi, mil neist valdadest moodustati üks Setomaa vald. Järgmine, järjekorras XXVI Seto Kuningriik toimub 3. augustil 2019 Küllätüvä külas.

Võistlused

Žüriid valivad välja parima eeslaulja (sõnolinõ), tantsijad (naiste puhul kargusekargaja, meeste puhul kasatskilüüjä), pillimehed, jõumehe (vägümiis), söökide ja jookide valmistajad (õlu, vein, handsa, pirukas, leib), käsitöömeistrid jm; päeva kulminatsioonina valitakse avalikel valimistel uus ülemsootska. Kõik meistrid kannavad võidetud tiitlit järgmise kuningriigini. Nimetatud võistlused toimuvad igal kuningriigipäeval, kuid harvem on valitud ka teisi kuninga meistreid, nt piltnik. Viimasele võistlusele, ülemsootska valimisele järgneb vaatemänguline sõjaväeparaad.

Ülemsootska

Ülemsootska on kuningriigipäeval üheks aastaks valitav setode esindusisik. Tegemist ei ole kuninga või kuningannaga, kuna Anne Vabarna lauldud eeposele "Peko" tugineva mütoloogia põhjal on setodel (viljakus)jumal-kuningas Peko, kes magab Petseri kloostri liivakoobastes ning annab oma tahtmise ja nõu seto rahvale teada unenägudes, mida näeb ülemsootska. Niisiis on ülemsootska vahendaja, sõnumitooja, kuid praktilises elus siiski rahva esindaja, autoriteet ja arvamusliider. Ülemsootska tunnuseks on valitsussau kiiora. Järjestikuste ametiaegade hulk ei ole piiratud. 2018. aastal valiti Lüübnitsas ülemsootskaks Aare Hõrn.
Tüvšintögsijn Battšimeg

Tüvšintögsijn Battšimeg (mongoli keeles Түвшинтөгсийн Батчимэг; sündinud 3. mail 1986 Ulaanbaataris) on mongoli maletaja, naiste suurmeister (2009). 
Battšimeg on kahekordne Mongoolia naiste malemeister (2011, 2016). Aastatel 2005–2009 mängis ta Ameerika Ühendriikide eest. 2006. aastal võttis ta osa 64 osavõtjaga USA lahtistest meistrivõistlustest, kus alustas väga hästi – esimese viie vooruga võitis ta kolme suurmeistrit ja tegi viigi Boriss Gulkoga.  
Ta sai FIDE-lt 2006. aastal naiste rahvusvahelise meistri, 2009. aastal naiste suurmeistri ja 2014. aastal  rahvusvahelise meistri nimetuse.
Karksi foogt

Karksi foogt (saksa keeles Vogt von Karkus) oli Liivi ordu käsknik, kes valitses Karksi foogtkonda.
Kaks esimest teadaolevat Karksi foogti astus ametisse 1248. aastal, kuid nende puhul pole täiesti kindel, et nad just seda ametinimetust kandsid, küll aga valitsesid nad sama piirkonda. Esimene kindlalt teadaolev foogt astus ametisse 1346. aastal. Viimane Karksi foogt lahkus ametist 1534. aastal, mil foogtkond likvideeriti ja liideti ordumeistri valdustega.
Karksi foogt polnud eriti oluline käsknik ega kuulunud tavaliselt ordut juhtivasse sisemisse nõukokku. Erandiks on hilisem maamarssal Johann von dem Broele, kes juba Karksi foogtina kuulus ordumeistri siseringi.
Kadri Kõusaar

Kadri Kõusaar (sündinud 8. septembril 1980 Pärnus) on eesti kirjanik, ajakirjanik ja filmirežissöör.
Aastal 1998 lõpetas Kõusaar Tallinna Inglise Kolledži, 2003 Tartu Ülikooli hispaania filoloogia alal. 
Ta on olnud Eesti Ekspressi kultuuriväljaande kirjandustoimetaja. Ta on juhtinud Klassikaraadio maailmamuusikasaadet "Fantaasia" ja TV3 persoonisaadet "Mandolino" koos Alex Lepajõega. 2011. aastal juhtis ta saadet "Seks ja küla". Samuti on ta juhtinud saateid "A4" ja Raadio 2-s "Cafe Duo".

Looming

Nooruses joonistas ta ajalehtedele koomikseid.

Tõlked

Ta on tõlkinud portugali keelest Fernando Pessoa ning hispaania keelest Pablo Neruda luulet.

Poliitiline tegevus

2017. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel kandideeris ta Sotsiaaldemokraatliku Erakonna nimekirjas Põhja-Tallinnas ning osutus valituks. 
Ta on Tallinna Linnavolikogu liige.
Lusti Lasteaed

Lusti Lasteaed (kandnud ka nime Lusti Algkool-Lasteaed, Lusti Lasteaed-Algkool) on Võru maakonnas Antsla vallas Lusti külas olev lasteaed.
Varem tegutses lasteaia juures ka algkool.
Lasteaias oli õppeaastal 2013/2014 109 last.
Lasteaia hoones on mitmeid kunstimälestisena arvele võetud maale.
Süstjas skapaania

Süstjas skapaania (Scapania apiculata) on skapaanialiste sugukonda kuuluv sammaltaim. 
Ta on Eestis arvatud III kaitsekategooriasse (seisuga 2012).
Eestis võib neid leida kasvamas mitmes metsatüübis.
Munalaskme mõisa park

Munalaskme mõisa park on kaitsealune park Harjumaal Saue vallas Munalaskme külas. Pargi pindala on 13,7 ha.
Park on vabakujuline ja paikneb põhiliselt endise Munalaskme mõisa peahoone ja Munalaskme oja vahel. Mõisasüdame kaart aastast 1888 annab tunnistust sellest, et park on olnud küllaltki suur, selles on olulist osa mänginud Munalaskme oja ja sellest paisutatud veekogude süsteem koos suure hulga saartega. Tänapäevaks on nii see süsteem kui ka parki läbinud teed suuremas osas kadunud.
Munalaskme mõisa pargis kasvab 35 liiki puittaimi, neist võõrliike on osadel andmetel 15, teistel aga 11. Pargis kasvab suuri puid nii kodumaiste (harilik saar ümbermõõduga 265 cm (2005)) kui ka võõrliikide seas (mitu jämedat läänepärna). Ühel lagendikul kasvab rühm lehiseid (euroopa lehis ja eurojaapani lehis), neist jämedaima eurojaapani lehise ümbermõõt oli 2005. aastal 226 cm. Pargi territooriumil kasvavad suured hariliku sireli (Syringa vulgaris), hariliku pihlenela (Sorbaria sorbifolia), tatari kuslapuu (Lonicera tararica) ja hariliku lumimarja (Symphoricarpos albus) rühmad.
Munalaskme mõisa pargi keskkonnaregistri kood on PLO1000252. Kaitseala geograafilised koordinaadid on 59° 11′ 0″ N, 24° 16′ 0″ E.
Pari intervallo

"Pari intervallo" on eesti helilooja Arvo Pärdi 1976. aastal loodud teos. Muusikateose pikkus on 6 minutit. Teose kandis esimest korda ette 27. oktoobril 1976 Estonia kontserdisaalis Rolf Uusväli (orel).
Mel Gibson

Tunnustused

1979 mängis ta romantilises draamas "Tim", millega pälvis Austraalia Filmiinstituudi auhinna parima meespeaosatäitja kategoorias.
1981 nimetati ta rolli eest filmis "Mad Max 2" parima ulmefilmi auhinna Saturn kandidaadiks parima meesnäitleja kategoorias, aga ei võitnud. Samal aastal mängis ta sõjafilmis "Gallipoli", millega pälvis taas Austraalia Filmiinstituudi auhinna parima meespeaosatäitja kategoorias.
1982 mängis ta filmis "Ohtliku elu aasta", millega nimetati Austraalia Filmiinstituudi auhinna kandidaadiks parima meespeaosatäitja kategoorias, aga ta ei võitnud seda auhinda.
1995 lavastas ta enese produtseeritud filmi "Kartmatu", kus ta mängis ühtlasi peaosatäitjat William Wallace'i. See film nimetati 10 Oscari kandidaadiks ja võitis neist 5, sealhulgas parima filmi ja režissööri oma. Gibson võitis ka parima režissööri Kuldgloobuse. Briti Filmi- ja Telekunsti Akadeemia auhinna kandidaadiks nimetati ta parima lavastajana ja parima filmi eest – viimast võõrkeelse filmi kategoorias (ei olnud briti inglise keeles). BAFTA auhindu Gibson ei võitnud ja inglise ajakirjandus süüdistas filmi anglofoobias.
1996 nimetati ta filmiga "Lunaraha" Kuldgloobuse kandidaadiks parima meesdraamanäitleja kategoorias, aga ei võitnud seda auhinda.
2000 nimetati ta filmiga "Mida naised tahavad" Kuldgloobuse kandidaadiks meeskomöödianäitleja kategoorias, aga ei võitnud seda auhinda.
2006 nimetati ta filmiga "Apocalypto", kus ta oli produtsent ja režissöör, BAFTA auhinnale parima võõrkeelse filmi kategoorias, aga ei võitnud seda.

Isiklikku

Mel Gibson oli abielus Robyn Moore'iga, kellega tal on tütar ja kuus poega, lahutasid 2011. aasta detsembris.
Gibsoni elukaaslane oli vene päritolu muusik Oksana Grigorjeva. 2009. aasta oktoobris sündis neil tütar Lucia.
Formalism (kunstifilosoofia)

Formalism on kunstiteoorias ja kunstifilosoofias vaade, mille kohaselt 1) kunstiteose väärtus on täielikult määratud  tema vormiga ja 2) kunsti olemus on määratud kunstiteose vormiga.
Carl Conrad Rauch

Carl Conrad Rauch (3. september 1751 Eckardtshausen – 18. aprill/30. aprill 1803 Viru-Jaagupi) oli Eesti vaimulik.
Ta sündis Eckardtshausenis, Eisenachi lähedal, Tüüringis. Ta õppis (immatrikuleeriti 5. mail 1773) Jena ülikoolis. Teenis aastatel 1781–1786 koduõpetajana Porkuni vabahärra Magnus von Tiesenhauseni peres. Ordineeriti 28. juunil/9. juulil 1786 õpetajaks.
Ta oli aastatel 1786–1798 (kutsuti 15. veebruaril/26. veebruaril 1786) Viru-Jaakobi koguduse õpetaja. 12. veebruaril/23. veebruaril 1798 lahkus ametist (kuna konsistooriumi oli saabunud kaebus, et tal oli sündinud abieluväline laps pastoraadi taluperemehe tütrega), oli seejärel Kohtla ja Pada mõisate rentnik.
Ta andis Hupeli väljaannetes ülevaate Viru-Jaagupi kihelkonna tähelepanuväärsematest pühadest allikatest.
Max Plancki Aju-uuringute Instituut

Max Plancki Aju-uuringute Instituut (saksa keeles Max-Planck-Institut für Hirnforschung, akronüüm MPIH) on Max Plancki Ühingu egiidi all tegutsev uurimisinstituut.
Max Plancki Aju-uuringute Instituut asutati 1914. aastal, algselt Berliinis Keiser Wilhelmi Aju-uuringute Instituudi nime all (Kaiser-Wilhelm-Institut für Hirnforschung) kui Keiser Wilhelmi ühingu üks uurimisinstituute. Alates 1948. aastast kannab instituut tänast nime.
Alates 1962. aastast paikneb MPIH Frankfurdis. 2013. aastal kolis instituut uude hoonesse Riedbergi linnaosas.
Sarnaselt mõne teise Max Plancki instituudiga täitsid ka Aju-uuringute instituudi direktori ülesandeid osakondade direktorid järgemööda paariaastaste perioodide kaupa.  
Alates 2014. aastast on MPIH direktor Moritz Helmstaedter.

Struktuur

1981. aastal MPIH reorganiseeriti. Moodustati kaks osakonda – neuroanatoomia ja neurofüsioloogia. Esimest osakonda asus juhtima neuroanatoom Heinz Wässle (juhiametis kuni 2008. aastani) ja teist neurofüsioloog Wolf Singer (juhiametis kuni 2011. aastani). 1991. aasta loodi instituudis neurokeemia osakond. Selle juhiks sai biokeemik Heinrich Betz (juhiametis kuni 2009. aastani)
San Salvo

Haldus

San Salvo piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Cupello, Montenero di Bisaccia (CB), Vasto.
San Salvo halduspiirides asuvad järgmised asulad ja asumid: San Salvo Marina, San Salvo Stazione.

Loodus

San Salvo piirneb põhjas Buonanotte oru, lõunas Trigno jõe ja idas Aadria merega. Linn asub mägisel maastikul, 128 meetri kõrgusel merepinnast, liivaranna pikkus on umbes 2 kilomeetrit.

Ajalugu

Arheoloogilised leiud näitavad, et ala oli asutatud juba esiajal.
Alin Olteanu

Alin Olteanu (sündinud 1987) on rumeenia päritolu semiootik.
2017. aastast töötab ta Kaunase Tehnoloogiaülikoolis. Tema erialaks on haridussemiootika. Ta on õppinud Rumeenias, kognitiivsemiootikat Aarhusi Ülikoolis Taanis, semiootika ajalugu Bologna Ülikoolis Itaalias, ning saanud doktorikraadi Roehamptoni Ülikoolist Inglismaal. Seejärel on ta töötanud Kaunases ja Tartus.

Töid

Andreica, Oana; Olteanu, Alin (eds.) (2018). Readings in Numanities. Springer.
Alin Olteanu (2015). Philosophy of Education in the Semiotics of Charles Peirce: A Cosmology of Learning and Loving. Peter Lang.
Corps Concordia Rigensis

Corps Concordia Rigensis on Hamburgis tegutsev saksa meeskorporatsioon.
Korp! Concordia Rigensis on üks vanemaid tegutsevaid baltisaksa üliõpilasorganisatsioone. See asutati 29. novembril 1869 Riias. Korporatsiooni tegevus katkes 1939, kui baltisakslased umsiedlungi käigus Saksamaale ümber asusid. 1956. aastal jätkati Hamburgis.
Korporatsiooni värvideks on sinine, kollane ja punane. Tekkel on tumesinine ja selle peale on tikitud kuldne, pisut tähte meenutav kujund, balti täht. Rebase tekkel on üleni must.
Fishscale

"Fishscale" on Wu-Tang Clan'i liikme Ghostface Killah' viies stuudioalbum. Albumi andis välja Def Jam Records 28. märtsil 2006. Läbivaks teemaks on narkootikumid, fishscale tähendab tänavaslängis töötlemata kokaiini.
Singlid "Back Like That" ja "Be Easy" jõudsid USA R&B/hiphopi edetabelis vastavalt 14. ja 91. kohale. Esimese nädalaga müüdi "Fishscale'i" 110 000 eksemplari, aga album jäi suuresti samal nädalal ilmunud T.I. albumi "King" varju. Kriitikute hinnangud plaadile olid positiivsed.
Marat (ettevõte)

Marat OÜ on Eesti tekstiilitööstus ettevõte, mis tegutseb alates 1926.aastast. Ettevõtte põhitoodang on trikooriidest valmistatud tooted.
Eesti NSV ajal oli see üks suurimaid kergetööstusettevõtteid. 
2015. aastal oli OÜ Marati käive 600 tuhat eurot ja 70 500 eurot kasum, töötajate arv 25 inimest. 2018. aastal käive oli poole väiksem ja kahju 3600 eurot, töötas 5 inimest.
Aastani 2016. oli Marati omanik Kristi Täht, alates 2016. on Raul Saks ja Gunnar Kraft.
José Maria Eça de Queiroz

José Maria Eça de Queiroz, ka José Maria de Eça de Queiroz (uuema ortograafia järgi Queirós; portugali hääldus: ʒuˈzɛ mɐˈɾiɐ dɨ ˈɛsɐ dɨ kejˈɾɔʃ; 25. november 1845 Póvoa de Varzim, Portugal – 16. august 1900 Pariis, Prantsusmaa) oli portugali kirjanik, kuulsamaid Portugali realiste.
Sadamaregister

Sadamaregister on andmekogu, milles peetakse arvestust sadamate üle.
Eestis on sadamaregister andmekogu, mille eesmärk on tagada vajalikud andmed veeliikluse ohutuse, turvalisuse ja keskkonnakaitse valdkondliku juhtimise ja korraldamise ülesannete täitmiseks ning riikliku järelevalve teostamiseks.
Sadamaregistri vastutav töötleja on Majandus- ja Kommunikatsiooniministeerium ja volitatud töötleja Veeteede Amet. Sadama pidaja (omanik) on kohustatud sadama registreerima sadamaregistris. Sadamaregistrisse kantavad andmed on sätestatud sadamaregistri pidamise põhimääruses.
Kullaküla

Kullaküla (venepäraselt ka Mertvitsõ, Mertvitsa; vene Мертвицы; soome Kulla või Kullankylä) on endine küla Ingerimaal; praeguse Leningradi oblasti alal. Asus Narvast 20 km põhja pool Kullajõe kaldal. Elanikud olid peamiselt ingerisoomlased. Küla hävis Teise maailmasõja lõpus.
Tartu rahu piir kulges mööda Kullajõge, jagades küla pooleks. 1920 rajati külasse tollipunkt, küla osad eraldati okastraataiaga. Nõukogude-poolne osa külast jäi 1930. aastate keskpaigaks tühjaks. Eestisse jäänud osas oli 1930. aastal kool ja 32 talu. Teise maailmasõja ajal põgenesid elanikud Soome ja osa edasi Rootsi.
Sündinud 1973

Sellel leheküljel on loetletud 1973. aastal sündinud tuntud inimesi.