Benedictus XI

Suhted Prantsusmaaga

Prantsusmaa kuningas Philippe IV saatis märtsis 1304 paavsti juurde saadikud. Benedictus XI vabastas Prantsusmaa kuninga 25. märtsil 1304 kõikidest kiriklikest karistustest. Ta tühistas hiljem kõik Bonifatius VIII langetatud piiravad otsused Prantsusmaa osas ja vabastas ekskommunikatsioonist kõik septembris 1303 Anagni vandenõus osalenud isikud, välja arvatud Guillaume de Nogaret. Ta võttis ka tagasi Bonifatiuse VIII bulla "Clericis laicos".
Paavst süüdistas 7. juunil 1304 Nogaret'd pühaduse rüvetamises, kuna Anagni paavstipalee rüüstamise käigus lõhuti reliikviaid. Ta andis Nogaret'le korralduse 29. juuniks enda juurde ilmuda.

Suhted Napoliga

Benedictus XI kroonimisel viibis Napoli kuningas Carlo II.

Suhted Serbiaga

Benedictus XI kutsus Serbia kuningat Stefan Uroš II-t katoliku kirikusse astuma.

Suhted Sitsiiliaga

Benedictus XI nõudis Sitsiilia kuningaks saanud Federico III-lt vasallivannet.

Suhted Taaniga

Benedictus XI nõudis 7. novembril 1303 Lundi peapiiskopilt Isarnuselt, et ta vabastaks dispensatsioonist Rootsi kuninga õe Ingeborgi, kes oli abiellunud Taani kuninga Erik VI-ga.

Benedictus XI ja Liivimaa

Benedictus XI määras 21. märtsil 1304 Riia peapiiskopiks Friedrich von Pernsteini.

Sisepoliitika

Bonifatius VIII poolt ekskommunitseeritud kardinalid Giacomo ja Pietro Colonna taunisid Benedictuse saamist paavstiks ja kuulutasid konklaavi kehtetuks. Benedictus XI vabastas Colonnad 23. detsembril 1303 ekskommunikatsioonist, kuid ei taastanud neilt konfiskeeritud varasid ega ennistanud neid ametisse. Colonnad organiseerisid seepeale Roomas ülestõusu ja paavst pidi aprillis 1304 põgenema Perugiasse, kus ta 7. juunil ekskommunitseeris Sciarra Colonna.
Ta üritas 1304 tulutult lõpetada Firenze ja Toscana vahelist tüli.

Suhted kiriku institutsioonidega

Benedictus XI tühistas Bonifatius VIII bulla "Super cathedram". Ta kinnitas 5. detsembril 1303 dominiiklaste ja frantsisklaste vahel 1300 saavutatud leppe.
Ta andis Treviso San Niccolò kiriku dominiiklaste käsutusse.

Liturgilised otsused

Benedictus XI sätestas 17. veebruaril 1304 avaldatud apostellikus konstitutsioonis "Inter cunctas", et ordusse kuuluva vaimuliku juures pihil käinud isik ei pea uuesti minema pihile oma koguduse preestri juurde.

Ketserite tagakiusamine

Benedictus XI taunis Bonifatius VIII poolt laiali saadetud frantsiskaani spiritualistide tegevust. Ta keelas Ubertino da Casalel Perugias jutlustamise.

Misjon

Kaldea patriarh Yahballaha III saatis mais 1304 paavstile oma usutunnistuse.

Uued kardinalid

Benedictus XI määras 2 uut kardinali 2 konsistooriumil. Ta määras 18. detsembril 1303 kardinaliks Niccolò Alberti ja 19. veebruaril 1304 Walter Winterburni.

Benedictus XI kultuuriloos

Benedictus XI lasi arsti Arnaldo da Villanova vangistada.
Piacenza San Giovanni in Canale kirikus asub paavsti kuju.

Surm

Benedictus XI suri 7. juulil 1304 Perugias düsenteeriasse, millesse ta oli 22. juunil haigestunud, ja maeti Perugia San Domenico kirikusse.
Kroonik Giovanni Villani versiooni järgi võis ta surra Guillaume de Nogaret käsilase poolt antud mürgitatud viigimarjade söömise järel. Paavst Johannes XXII toetus frantsisklaste tagakiusamisel 16. juulil 1319 avaldatud bullas "Etsi cunctorum nequitia" just mürgitamise versioonile.
Clemens XII kuulutas Benedictuse 24. aprillil 1736 õndsaks. Tema mälestuspäeva peetakse 7. juulil.