Nikollë Bojaxhiu

Tööelu

Bojaxhiu kolis pärast sajandivahetust Osmanite riigile alluva vilajeti suurimasse linna, halduskeskusesse ja impeeriumi Euroopa valdusi varustavasse kaubajaama Üskübi, kus töötas apteekrina. Koos partneriga asutasid nad ühisettevõtte, mis ehitas linna esimese teatri ning finantseerisid raudteeühenduse loomist Kosovost pealinna. Samuti omas ta toiduainete hulgimüügiettevõtet. Olles albaaniameelne aktivist, oli ta ka ainuke katoliiklane, kes linnavolikokku pääses.

Eraelu

On teatud, et lisaks albaania keelele valdas ta mõneti prantsuse, itaalia, serbohorvaadi ja türgi keeli.

Päritolu

Ta sündis vilajeti suuruselt teises linnas Prizrenis kosovoalbaania perekonnas Lazër Bojaxhiu ja ema Çilja pojana. Tema sugupuu juured võisid olla aromaania päritolu.

Perekond

Tema ja ta naise Dranafille (neiupõlvenimega Bernaj) peres sündis viis last: 1905. aastal Age, 1908. aastal Lazër (hilisem Kuningliku Albaania Armee ohvitser) ning noorimana 1910. aastal Anjezë Gonxhe Bojaxhiu (hilisem roomakatoliku nunn ema Teresa), kaks last surid imikueas.

Poliitika ja surm

Albaania iseseisvusdeklaratsiooni väljakuulutamise päeval (28. november 1912) korraldas ta kohtumise, kus teiste seas osalesid Bajram Curri ja Hasan Prishtina. Bojaxhiu astus ka mitmesse albaanlaste õiguste eest võitlevasse organisatsiooni pärast Teisele Balkani sõjale järgnenud Serbia kuningriigi territoriaalset laienemist (1913–1915) Sandžaki, Kosovo ja Makedoonia (nõndanimetatud Lõuna-Serbia) aladele. 
Mees suri 1919. aastal vahetult pärast seda, kui naasis Serblaste, Horvaatide ja Sloveenide Kuningriigi (tulevase Jugoslaavia) pealinnas Belgradis toimunud poliitiliselt kohtumiselt, mille koosoleku eesmärk ja osalejad on jäänud teadmata. Mõned biograafid on surmas kahtlustanud serbia agente, kes võisid ta mürgitada. Tema matusel osales suur hulk inimesi, kes esindasid kõiki kohalikke usukogukondasid. Austuse märkena said lapsed pühendusega taskurätikuid ja poed hoiti suletuna.

Pere laostumus

Paraku erastas tema partner pärast mehe surma kogu ühisettevõtte, jätmata midagi lesele ja järglastele. Tütar Anjezë suundus 1928. aastal Iiri Vabariigi pealinna Dublinisse nunnakloostrisse. Lõunaslaavlaste meelevallast lahkunud lesk ja tütar Age elasid aasta Albaania kuningriigi läänemeelseimas linnas Shkodëris ning liitusid 1934. aastal Lazëriga pealinnas Tiranas.

Ema Teresa näol albaanlaste sekka naasnud katoliiklus

Kommunistlik Albaania Rahvavabariik isoleeris ennast Enver Hoxha juhtimisel tosin aastat hiljem välismaailmast kuni diktaatori surmani 1985. aastal peaaegu täielikult. Absoluutset ateismi teostanud Albaania Tööpartei ainurežiim hukkas peaaegu kõik paljastatud usklikud.
Briti Indias oli Anjezë oma misjonäri kutsungi leidnud ja selleks Thérèse of Lisieuxi järgi nime vahetanud ning Halastuse Misjonäride ordu rajanud. Tema kaasmaalased ei teadnud aastakümneid ema Teresa eksistentsist midagi. Kuigi ta ei näinud pereliikmeid enam eales elusatena, õnnestus tal 1990. aastal esimese ametliku visiidi ajal Albaaniasse oma 1971. aastal surnud ema kalmul palvetada.
2011. aastal hakati iseseisvunud Kosovo Vabariigi pealinnas Prishtinas misjonäri auks tema nimelist katedraali tarindatama. 2016. aastal kuulutas paavst Franciscus 1997. aastal oma misjonäritöö keskuses Calcuttas surnud roomakatoliku nunna pühakuks.