Osnabrück

Nimi

Osnabrücki nime päritolu üle vaieldakse. Järelliide -brück viitab sillale üle millegi või millenigi (saksa Brücke = sild), kuid eesliidet Osna- selgitatakse vähemalt kahel erineval viisil: traditsiooniline selgitus on, et tänane nimi on rikutud Ochsenbrücke (tähendusega "härjasild"), kuid teised väidavad, et see on tuletatud Hase jõe nimest, mis on väidetavalt tuletatud sõnast Asen (Aasid), andes Osnabrückile seega tähenduse  "sild jumalate juurde". Viis, kuidas linna nime hääldatakse, võib olla ka vahend, mis ütleb, kas kõneleja on Osnabrückist pärit või külastaja: enamik kohalikke elanikke rõhutab viimast silpi, samas kui teised kipuvad rõhutama esimest. Linn andis oma nime tekstiilmaterjalile osnaburg (märkus: "-burg" tähendab linnaosa).

Keskaeg

Osnabrück kujunes alguses turuplatsiks frankide kuninga Karl Suure poolt 780. aastal asutatud piiskopkonna kõrvale. Mõni aeg enne 803. aastat sai linnast vürstliku Osnabrücki piiskopkonna asukoht. Kuigi täpne kuupäev on teadmata, on tõenäoline, et Osnabrück on Alam-Saksi vanim piiskopkond.
804. aastal asutas Karl Suur väidetavalt Gymnasium Carolinumi Osnabrückis. See teeks sellest vanima Saksa gümnaasiumikooli, kuid ajaloolased vaidlustavad harta kuupäeva, kellest mõned usuvad, et see võib olla võlts.
889. aastal andis kuningas Arnulf Kärntenist linnale kauplemis-, tolli- ja müntimisõigused. Osnabrücki on ürikutes esmakordselt linnaks nimetatud 1147. aastal. Kümmekond aastat hiljem andis keiser Friedrich I Barbarossa linnale kindlustusõiguse (Befestigungsrecht). Enamus torne, mis olid osa algsetest kindlustustest, on ikka veel linnas näha. Osnabrückist sai 12. sajandil Hansa Liidu liige, samuti Vestfaali linnade liidu liige.
Linna ajaloo hiliskeskajal on üles kirjutanud kroonik Albert Suho, üks Osnabrücki kõige olulisemaid kleerikuid 15. sajandil.

Varauusaeg

Aastatel 1561–1639 oli Osnabrückis reformatsiooni, Kolmekümneaastase sõja ja ka nõiajahi tõttu märkimisväärsel hulgal sotsiaalset rahutust ja pinget. 1582. aastal, linnapea Hammacheri valitsemisajal (1565–1588), hukati 163 naist väidetavate nõidadena; enamus neist põletati elusalt. Kokku hukati 276 naist, koos 2 mehega, keda süüdistati võlumises.
Esimene luterlik teenistus Osnabrückis peeti 1543. aastal. Järgmise sajandi jooksul levis luterlus linnas ja valiti mitu protestantlikku piiskoppi. Siiski jätkasid katoliku kirikud tegevust ja linn ei saanud kunagi täielikult luterlikuks. Pärast Kolmekümneaastase sõja puhkemist valiti 1623. aastal katoliiklik piiskop ja 1628. aastal hõivasid linna Katoliikliku liiga väed. Gymnasium Carolinum uuendati 1632. aastal jesuiitide ülikooliks, kuid ülikool suleti järgmisel aastal, kui Rootsi väed vallutasid linna ja taastasid protestantide kontrolli.
Rahuläbirääkimised toimusid aastatel 1643–1648 Osnabrückis ja naaberlinnas Münsteris. Osnabrücki ja Münsteri kaksiklepingud, tuntud ühiselt Vestfaali rahuna, lõpetasid Kolmekümneaastase sõja. Osnabrück tunnistati ametlikult kaheusutunnistuslikult katoliiklikuks ja luterlikuks. Vürstlikku piiskopkonda pidid valitsema vaheldumisi katoliiklik piiskop ja luterlik piiskop. Protestantlik piiskop tuli valida Braunschweig-Lüneburgi hertsogite järeltulijate hulgast, prioriteediga kõrvalharule, millest sai Hannoveri dünastia. 1667. aastast ehitas Braunschweig-Lüneburgi hertsog, vürstlik piiskop Ernst August uue barokkpalee. Tema poeg George I suri reisil olles 11. juunil 1727 palees, mis oli siis tema noorema venna, vürstliku piiskopi Ernst August II von Hannoveri elukoht.
18. sajandi alguses kirjutas tuntud kohalik jurist ja sotsiaalteadlane Justus Möser linna väga mõjuka põhiseadusliku ajaloo, Osnabrücker Geschichte. Seitsmeaastase sõja järel langes linna elanikkond alla 6000, kuid lina- ja tubakatööstustega seotud majanduslik elavnemine pani selle 1780. aastatest alates taas tõusma.

19. sajand

Prantsuse revolutsioonisõjad tõid 1795. aastal linna Preisi väed, neile järgnesid 1803. aastal Prantsuse väed. Selle tulemusena hoiti linna elanikkonda 19. sajandi esimesel kümnendil alla 10 000 inimese. Napoleoni ajastul käis linn mitu korda käest kätte. Kontroll Osnabrücki üle läks 1803. aastal Saksamaa mediatisatsiooni ajal Hannoveri kuurvürstkonna kätte ja 1806. aastal lühikeseks ajaks Preisi kuningriigi kätte. Aastatel 1807–1810 oli linn Vestfaali kuningriigi osa, pärast mida läks see Prantsuse esimesele keisririigile. Pärast 1815. aastat sai sellest Hannoveri kuningriigi osa.
Linna esimene raudteeliin ehitati 1855. aastal, ühendades selle Löhnega. Uued raudteeühendused tekkisid järgmistel kümnenditel, ühendades Osnabrücki Emdeniga 1856. aastast, Kölniga 1871. aastast ja Hamburgiga 1874. aastast. 1866. aastal pärast Austria-Preisi sõda annekteeris Osnabrücki Preisimaa ja haldas osana Hannoveri provintsist. Kohaliku majanduse ja elanikkonna kasvu toetas masinaehituse ja tekstiilitööstuse laienemine, Hammerseni kudumisveski asutati 1869. aastal ja Osnabrücker Kupfer- und Drahtwerk metallurgiaettevõte järgnes 1873. aastal. 19. sajandi lõpus kasvas ka koolide arv ning saabus elekter ja moodne sanitaaria.

Majandus

Linnas asub ettevõtte Hellmann Worldwide Logistics peakorter.