google/wiki40b huggingface dataset:
Valie Export Society

Valie Export Society (VES) on eesti performance-kunsti ühendus, mis keskendus austria feministikust kunstnikust Valie Exportist inspireerituna tegevuskunsti kaanonite taaskehastamisele Eestis ja Euroopas. Ühendus tegutses 2000. aastate esimesel poolel ning selle asutajad olid Kadi Estland, Mari Laanemets ja Killu Sukmit.

Taust

Ühenduse nimi ja mitmed performance'id on laenatud austria feministlikult kunstnikult Valie Exportilt, ühendus asutati 23. oktoobril 1999. aastal Frankfurdis, Saksamaal ning see tegutses 2006. aastani. Nagu kirjutab üks kollektiivi liige ja kunstiteadlane Mari Laanemets artiklis "Streik ei ole horoskoop" taasesitas VES lisaks Valie Exporti teostele veel Yoko Ono ja Ann-Sofi Sidéni aktsioone ja performance'eid nii Eestis kui mitmel pool Euroopas. Et eesti kunstis radikaalfeministlik traditsioon puudus, otsustas VES laenata remake'ideks feministliku kehakunsti ajalookaanoni suurkujude teoseid. Kui Valie Export on osutanud vajadusele n-ö profaniseerida vanad sümbolid, vastavalt ajastu sotsiaalsele ja poliitilisele rõhkudele juba 1970. aastatel, siis VES püüdis teha sama oma kaasaegses ühiskondlikus, lokaalses ja ajalises kontekstis.

Üleastumised

Nagu kunstnikud, kelle loomingule VES viitas, kasutasid ka VESi liikmed oma kehasid instrumentidena, mille abil radikaliseerida soosuhteid ja hägustada piire kunsti ja elu vahel. VES kasutas aktsioonide ja performance'iteks avalikku ruumi, kus vaatajad pole (kunsti)sündmusele eraldi kutsutud, vaid sattus aktsiooni keskele juhuslikult. Valie Export Society (koostöös Anders Härmi ja Hanno Soansiga) "Touch Cinema" viitab Valie Exporti aktsioonile "Tapp- und Tastkino" (1968-1971), mis kritiseeris kinokunsti kui meeste projektsioonide maailma.
"Homomeeter II" viitab Valie Exporti aktsioonile "Homo Meter II" (1976), kus grupi liikmed küpsetasid leivad, panid need enda kõhu külge ning pakkusid Tallinna tänavatel möödujatel endale lõigata üks viil. 2000. aasta aktsioonis "From the Portfolio of Doggedness" kõndisid VESi liikmed läbi linna neljakäpukil liikuva kunstnikriitik Hanno Soansiga, kes oli pandud ketti, mis viitas Valie EXPORTi aktsioonile "Aus der Mappe der Hundigkeit" (1968).
Väljaspool Eestit korraldati "Time Is Changing" (2001, aktsioon Hamburgi kesklinnas), "May I Help You?" (2002, aktsioon Hamburgi kesklinnas), "Invisible Adversaries" (2002, kuus tundi magamist hotellitoas, Riia), Yoko Ono aktsiooni tõlgendus "Cut Piece" (2003, John Lennoni tänaval, Varssavis), "Mudakuninganna külastab Kabakovi "Tühja muuseumi"" (2005, remake-aktsioon Tallinna Kunstihoones, Ilja Kabakovi näitusel "Tühi muuseum") ja "Nagu kaks tilka vett" (ajalehetöö kultuurilehes Sirp, 12. mail 2006)
Holosteum

Nimetus

Teaduslik nimetus tuleneb vanakreeka sõnadest ὅλος ("holos") – "terve" ja  ὀστέον ("osteon") –"luu". Nimetusest võiks järeldada, et tegemist on väga tugeva taimega, aga nimetus on antud vastandsõna printsiibi järgi. Carl von Linné kasutas sõna "Holosteum" ka liigi nimetuse andmisel – Stellaria holostea (mets-tähthein), mis samuti kuulub nelgiliste sugukonda. Perekonnal puudub eestikeelne nimetus.

Levila

Levila hõlmab suurema osa Euraasiast: Ida-Euroopa, Kesk-Euroopa, Lääne-Euroopa, Põhja-Euroopa, Lõuna-Euroopa, Kesk-Aasia, Ida-Aasia, Lääne-Aasia. Viimaste andmete järgi Eestis ei levi.
Kohanenud kuivemate päikesepaisteliste, sageli liivaste ning klibuste kasvukohtadega, nagu näiteks: niit, liivik, kink ja loopealne.

Botaaniline kirjeldus

Üheaastased taimed. See tähendab, et need taimed idanevad, õitsevad ja surevad ühe vegetatsiooniperioodi jooksul.

Kõrgus

Perekonna Holosteum esindajad on 3–30 cm kõrgused (teiste andmete järgi kuni 25 cm kõrgused).

Vars

Vars on taime harunemisvõimeline peamiselt maapealne organ, mis ühendab lehti, õisi ja vilju juurega. Perekonna Holosteum esindajatel on püstine vars, mis on tavaliselt kaetud trihhoomidega (epidermi rakud, mis näevad välja nagu karvakesed), harvemini paljas.
Vars on kaetud hallikasroheliste vastakuti paiknevate lehtedega. Tavaliselt on lehti 1–3 paari. Servadest on nad enamasti kaetud trihhoomidega, harvemini paljad.

Õis

Õisik on ebasarika tüüpi ja on sümpodiaalne lihtõisik, mille kõik raod lõpevad õiega. Külgharud võivad seejuures olla suhteliselt pikad, ka pikemad peaharust. Õisiku ehitustüüp on dihaasium, millel on järgmine ehitus: pearaag lõpeb õiega, millest allpool paikneb kaks külgharu, mis kumbki lõpeb õiega; nende õite raagudel on samuti kaks külgharu, mis lõpevad õiega, kummastki külgharust võib omakorda lähtuda kaks külgharu, millest kumbki lõpeb õiega. Vahel võib pearao tipmine õis ka mitte välja areneda. Õied on kahesugulised e. hermafrodiitsed, see tähendab, et õies on  tolmukad (õie osa, milles valmivad tolmuterad) ja emakad (õistaimedel õie keskne emassugurakke sisaldav organ, milles arenevad seemnealgmed).

Õiekate

Õiekate koosneb tupplehtedest ja kroonlehtedest. Õietupp on lahklehine ja koosneb 5 tupplehest, tupplehed on paljad või kaetud trihhoomidega; 3–4,5 mm pikad, 1,5–2 mm laiad. Õiekroon on lahklehine ja koosneb 5 kroonlehtest, mis võivad olla kuni 2 korda pikemad kui tupplehed; valged, harvemini heleroosad.

Emakkond ja tolmukkond

Tolmukaid harilikult 2–10 tükki. Esineb emakakael.
Viljaks on piklik kupar, tavaliselt 1,5 korda pikem kui õisik. Kupar avaneb ettepoole, jaguneb kuueks osaks, ja need osad rullivad ülevalt alla.
Seemned on 0,7–1,3 mm pikad, tumepruunid.
Domineerib risttolmlemine putukate abil. Seemned levivad peamiselt tuule abil.
Ranele Raudsoo

Elulugu

Ranele Raudsoo on sündinud 1989. aastal Kohtla-Järvel. 
Ranele on lõpetanud Viljandi Maagümnaasiumi ja Viljandi muusikakooli pop-jazzlaulu erialal. Lisaks on ta õppinud Tartu Ülikooli haridusteaduskonnas klassiõpetajaks ja Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemias huvijuht - loovtegevuse õpetajaks.
Praeguseks elab Ranele Harjumaal ja töötab alates 2013. aastast Kostivere Koolis huvijuhina. Lisaks on ta 2018. aastast Jõelähtme Vallavolikogu ja hariduskomisjoni liige.

Muusikakarjäär

Ranele muusikakarjäär algas varakult: tema esimene soololugu “Suveöö muinasloos” ilmus kogumikul "Rahvahitt 2" juba siis, kui ta oli 13-aastane.  
17-aastaselt hakkas ta laulma NightLight Duos, kuhu sel ajal kuulus ka Respekti lauljatar Rita Liiver. 
2010. aastal loodi pop-rock kaverite tantsubänd IŽ-58, mis tegutseb pulma- ja peobändina. Ranele Raudsoo on olnud bändi solist alates 2015. aastast. 
2017. aastal ilmusid Ranele soololood “Lõpp on lool”, “Õnnelik öö”, “Suveööd”, “Mind hoia” jt. 
Lisaks bändile ja sooloprojektile on Ranelel ka Valgre jt Eesti heliloojate džässiloomingut esitav Ranele trio. 
2018 sügisel ilmus Ranelel koostöös 1990ndate stiilis tantsumuusikat viljeleva ansambliga Recovery singel "Suveöö hääl". 
2018. aastal ilmus koostöös Olavi Otepaluga singel "Ameerika mäed". 
Looga "Supernova" oli Ranele lauluvõistluse Eesti Laul 2019 poolfinalist. 
2019. aasta hakul alustati koostööd produtsendi ja laulukirjutaja Vahur Valgmaaga. 18. aprillil 2019 ilmus esimene ühine lugu "Kuuvalgel ööl"
UEFA

UEFA (prantsuse l´Union des Associations Européennes de Football 'Euroopa Jalgpalliliit'; lühend UEFA on akronüüm organisatsiooni ingliskeelsest nimest Union of European Football Associations) on Euroopa jalgpalli juhtiv ning kontrolliv organisatsioon.  
UEFA asutati Šveitsis Baselis 15. juunil 1954.
UEFA korraldab mitmeid võistlusi nii riikide kui klubide võistkondadele. Neist tuntumad on Euroopa meistrivõistlused ja UEFA Meistrite Liiga. Organisatsiooni ametlikeks keelteks on inglise ja prantsuse keel.
Alates 2016. aastast on UEFA president Aleksander Čeferin. Enne teda oli alates 2007. aastast president Michel Platini, kes võitis hääletuses eelmist UEFA presidenti rootslast Lennart Johanssoni häältega 27:23. Johansson oli sellel ametipostil olnud alates 1990. aastast.
Tagakaukaasia roninastik

Levila

Nad on levinud Iisraelis, Liibanonis, Türgis, Süürias, Venemaa aladel (Kaukasuse piirkond), Aserbaidžaanis, Gruusias, Iraanis, Iraagis ja Armeenias.
Armeenias leidub selle liigi alamliik Zamenis hohenackeri hohenackeri Aragatsotni, Armaviri, Jerevani, Kotajkhi, Ararati, Vajotsh Dzori, Sjunikhi maakonnas, Lori ja Tavuši maakonnas ning võib-olla Širaki maakonnas.
Anne Aan

Anne Aan (sündinud 8. augustil 1969) on eesti bioloog.
Ta lõpetas 1987 Tartu Forseliuse Gümnaasiumi (Tartu 8. Keskkooli) kuldmedaliga.  
Ta lõpetas 1992 Tartu Ülikooli bioloogia erialal (lõputöö teema "Lämmastiku ja produktsiooni jagunemine rinnete vahel mõnedes looduslikes taimekooslustes") ja kaitses 1995 Tartu Ülikoolis Olevi Kulli juhendamisel magistritöö "Multilayer plant community structure and functioning in different habitats". Tema uurimisvaldkonnaks on olnud valguse ja lämmastiku kasutamise efektiivsus ning biomassi jaotumine mitmerindelistes taimekooslustes.   
Ta on töötanud Tartu Ülikooli loodusmuuseumi botaanika- ja mükoloogiamuuseumis spetsialisti ja kuraatorina ning Ökoloogia Instituudi Tartu osakonna assistendi ja teadurina.
Ta on Eesti Looduseuurijate Seltsi ja Pärandkoosluste Kaitse Ühingu liige.
Hopfgarten im Brixentali vald

Turism

See on populaarne koht kõigi tasemete suusatajatele erinevate nõlvadega, mis ulatuvad mustadest nõlvadest kogenud suusatajatele lasteaia nõlvadenui algajatele ja kus on suusakool. Samuti on palju naaberasulaid paljude erinevate nõlvadega, sealhulgas Itteri ideaalne nõlv nendele varajastele suusatundidele. Gondlireisi on väärt teha, kui tahetakse näha vaid tippu.
Põnevuse mitteotsijatele on ka rohkesti võimalusi. Võite külastada üht tüüpilistest Austria restoranidest, nagu Gasthof Traube, kus saate proovida sööke nagu šnitsel, struudel või nuudlid.
John J. Pershing

Surm

Pershing suri 15. juulil 1948 koronaararteri haiguse ja südamepuudulikkuse tagajärjel Washingtoni Walter Reedi sõjaväehaiglas, kus ta oli 1944. aastast saadik elanud. Riikliku matuse järel maeti ta Arlingtoni kalmistule.

Mälestuse jäädvustamine

Tema järgi on nimetatud mitmeid paiku, organisatsioone ja ehitisi Ameerika Ühendriikides, aga ka tank M26 Pershing ja ballistiline rakett MGM-31 Pershing.
Ameerika Ühendriikide Postiteenistus andis 17. novembril 1961 tema auks välja postmargi.
Mathilde (Belgia kuninganna)

Mathilde (sünninimega Mathilde Marie Christine Ghislaine d'Udekem d'Acoz; sündinud 20. jaanuaril 1973) on Belgia kuninganna, kuningas Philippe I abikaasa. 
Abielludes sai Mathilde ka Brabanti hertsoginna tiitli ning kuigi teda nimetati kroonprintsessiks, ei kandnud ta ametlikult sellist tiitlit. Kui Philippe'ist sai kuningas, sai Mathilde'ist esimene Belgia päritolu kuninganna.

Perekond

Mathilde on krahv (enne Jonkheer) Patrick d'Udekem d'Acozi ja krahvinna Anna Maria Komorowska vanim laps. Tal on kolm õde ja üks vend: Marie-Alix (16. september 1974 – 1997), Elisabeth (17. jaanuar 1977), Hélene (22. september 1979) ja Charles-Henri (13. mai 1985). 
Mathilde'i isapoolne perekond kuulub Belgia aadlike hulka. Tema vanaisa ja onu olid parunid, kuid Mathilde'il ja tema isal on õigus kasutada tiitlit Jonkrouw ehk Kõrgeauline. 
Tema emapoolse suguvõsa liikmed on Poola aadlikud ja aristokraatia. Tema emapoolne vanaisa oli krahv Leon Michał Komorowski (1907–1992) ja vanaema printsess Zofia Sapieha-Kodénski (1919–1997). Printsess Mathilde'il on sugulussidemeid paljude Poola aristokraatia hulka kuuluvate perekondadega nagu Czartoryski, Lubomirski, Radsiwiłł, Zamoyski, Potulicki, Sanguzko ja teised.

Haridus ja karjäär

Printsess õppis Institut de la Vierge Fidèle'is Brüsselis ning seejärel 1991–1994 Institut Libre Marie Haps'is kõneteraapiat (lõpetas magna cum laude). Seejärel oli tal oma kõneteraapia praksis kuni 1999. aastani. Ta on õppinud ka psühholoogiat Université catholique de Louvain'is, mille lõpetas 2002. aastal. 
Ta räägib hollandi, inglise, prantsuse ja itaalia keelt.

Kihlus ja abiellumine

Mathilde'i ja prints Philippe'i suhe tuli avalikuks alles siis, kui nad andsid teada kihlusest, mis üllatas kogu Belgia avalikkust, sest printsi polnud kunagi ühegi naisega seostatud. 
8. novembril 1999 anti Mathilde'ile Kuningliku Dekreedi alusel Belgia printsessi tiitel. Tema isa ja onud said krahvi tiitli. Mathilde ja Philippe abiellusid 4. detsembril 1999 Brüsselis ja Mathilde sai tiitli Tema Kuninglik Kõrgus Brabanti hertsoginna.
Lumparlandi vald

Külad

Klemetsby, Krokstad, Lumparby, Lumpoby, Norrboda, Skag, Svinö

Vaatamisväärsused

Andreasele pühendatud Lumparlandi kirik on vanim säilinud puukirik Ahvenamaal.
Türi vapp

Türi vapp on Eestis Järva maakonnas asuva Türi linna endine vapp, mis kinnitati 24. juulil 1992 ja võeti kasutusest 2005. aastal.
Vabariigi Valitsuse 30. juunist 2005 pärineva määrusega nr 153 "Kabala valla, Oisu valla, Türi linna ja Türi valla haldusterritoriaalse korralduse ja sellega seonduvalt Vabariigi Valitsuse määruste muutmine" alusel moodustati senise Kabala valla, Oisu valla, Türi linna ja Türi valla ühinemisel on uus kohalik omavalitsuse üksus Türi vald. Türi linna kui asula liigiks kehtestati vallasisene linn.

Vapi kirjeldus

Kilbi poolitab diagonaalis vasakult ülanurgast lähtuv hõbedane varras. Kilbi ülemisel sinisel väljal on hõbedane täpp ning selle ümber laienevate raadiustega neli hõbedast ringjoont. Alumisel punasel väljal on kuldne õunapuuoks.
Eesti Kirjandusmuuseumi etnomusikoloogia osakond

Eesti Kirjandusmuuseumi etnomusikoloogia osakond on endine Eesti Kirjandusmuuseumi struktuuriüksus, mis tegeles eesti ja sugulusrahvaste rahvamuusika kogumise, uurimise, publitseerimise ja propageerimisega.
Keele ja Kirjanduse Instituudi juurde moodustati 1978. oktoobris rahvamuusikasektor, mis 2000. aasta 1. veebruaril reorganiseeriti ümber Eesti Kirjandusmuuseumi etnomusikoloogia osakonnaks. Sellest tulenevalt asub osa etnomusikoloogia osakonna koosseisust endiselt Tallinnas. Folkloori uurimisel lähtutakse sotsiaal- ja kultuuriantropoloogilisest kontekstist. Lisaks käiakse ka välitöödel, kus pööratakse tähelepanu traditsioonimuutustele ning kogutakse ka lisamaterjale uurimuste ja publikatsioonide tarvis. Lisaks ajaloolistele liikidele pööratakse tähelepanu ka sekundaartraditsioonidele ja tänapäeva pidustustele. Samuti salvestatakse mänge ja tantse. Etnomusikoloogia osakonna poolt on loodud eesti regiviiside andmebaas, mis sisaldab ligi 3000 viisi koos üldandmetega, ja originaalne arvutimeetod viisitüüpide tuvastamiseks. Lisaks koostatakse seal eesti regiviiside üldist tüpoloogiat ning tegeletakse rahvamuusika ajaloo, lokaalsete ja žanriliste iseärasuste ning selle seoste selgitamisega teiste rahvaste muusikaga. Vähem tähtsa etnomusikoloogia osakonnale ei ole ka rahvamuusika esinemisvormide, rolli ja funktsiooni muutused ajas ning identiteedi probleemid tänapäeva ühiskonnas.
Etnomuseoloogia osakonna poolt anti välja kommenteeritud materjalide ja monograafiate sarja "Ars Musicae Popularis". Seal valmistati ette ka akadeemilise regilaulude publikatsiooni „Vana Kannel“ viiside osa ning vanemaid ja uuemaid rahvalaule sisaldavat valiksarja "Ühte käivad meie hääled".
Osakonna baasil on moodustatud Rahvusvahelise Rahvamuusika Nõukogu (ICTM) eesti rahvussektsioon, mille esimeheks on Rahvusvahelise Fennougristika Komitee liige Ingrid Rüütel.
Liiva karstiala

Liiva karstiala (ka: Liiva karst) on karstiala Saare maakonnas Muhu vallas Liiva küla lähedal.
Karstialal on palju karstilehtreid, mille läbimõõt on 4–5 m ja sügavus 1–2 m.
Trell

Trell on puurimisel käeshoitav puurmasin, mida käitatakse käsitsi (käsitrell) või elektri jõul kas võrgust või akust.

Puuripadrunid

Padrun on vahend tööriista (puuri, kruvikeeramisotsaku) kinnitamiseks ja sellele pöörlemise edastamiseks. Padruni peas asetsevad kaldu tavaliselt kolm väliskeermega pakki. Kui nende ümber keerata sisekeermega ja karestatud välispinnaga muhvi, siis pakid lähenevad üksteisele, kinnitades puuri.  Muhvi vastassuunas pöörates vabaneb puur kergesti. Vanemat tüüpi padrunites oli vaja puuri kinnipingutamiseks pöörata muhvi hammasvööd erivõtmega.
Padrun kinnitub pöörlemist ülekandvasse spindlisse morsekoonuse kujulise sabaosaga (libisemise vältimiseks on koonilisus selline, et hõõrdejõududest tulenev pöördemoment on suurem kui puurimisel tekkiv väändemoment).
Padrunid on enamasti ette nähtud puuridele jm otsakutele sabaosa läbimõõduga kuni 10 mm, harvemini 13 mm.
Puurikinnitussüsteem SDS+ on võetud kasutusele puurvasarate  ja lööktrellide padrunites, et pöördemomenti tööriistale (puurile, meislile) kindlamalt üle kanda. Selleks on puuri sabaosal kaks paari vastastikku asetsevaid sooni (pikisüvendeid): ümarate otstega sooned puuri fikseerimiseks padruni sisepinnast väljaulatuvate kuulide abil ja otsani  ulatuvad sooned  pöördemomendi ülekandmiseks padrunist soontesse surutud liistude abil. Kuulidega sooned võimaldavad puuril löögirežiimis liikuda teljesihiliselt.
Süsteemi tähist SDS dešifreeritakse ingliskeelse nimetusega Special Direct System (algselt töötati see süsteem välja Saksa firmas Bosch  nime all Steck-Dreh-Sitz).

Käsitrell

Käsitrell võeti juba 19. sajandil kasutusele väikeste aukude puurimiseks, kusjuures puur pandi käsitsi pöörlema spiraalmehhanismi või väntmehhanismi abil.
Joonisel kujutatud spiraalmehhanismiga tööriista (spindelpuuri) nimi on saksa keeles Drillbohrer. Eesti keelde võeti see esialgu üle kujul ’trillpuur’ ja seejärel ’trell’ (vene k дрель). Hiljem laienes see termin ka teistele puurimise käsi-tööriistadele.

Elektritrell

Elektritrellis paneb puuriga tööotsaku (puuripadruni) pöörlema väike elektrimootor. Elektritrelli leiutas sakslane W. E. Fein 1895. aastal. Lööktrelli hakkas esimesena tootma Metabo 1955. aastal. Tänapäeva elektritrellid on kasutusmugavuse pärast valdavalt akutoitega.
Trellid on varustatud elektroonilise veomuunduriga, reversiga (pöörlemissuuna muutmise võimalusega), reostaat- või türistorvõimsusregulaatoriga. Padruni pöörlemise kiirus sõltub nupplüliti-päästiku vajutamise sügavusest.

Akukruvits

Akukruvitsa mehhanism on üldiselt samasugune kui akutrellil ja enamasti ongi võimalik ka puurimine. Kruvikeerajal on libisev sidur, mis valitud pöördemomendi saavutamisel lahutab pöörlemist ülekandva siduri. Reguleeritav pöördemoment võimaldab keerata ühesugused kruvid mugavalt ühtlasele sügavusele.
Toodetakse ka spetsiaalseid akukruvitsaid mitut liiki kruvide ja mutrite keeramiseks. Neil on sageli löökmehhanism, mis lisaks pöördejõule annab kruvipeale suure sagedusega lööke. Nii suureneb löögi hetkedel järsult pöördemoment, ilma et seejuures mootor üle koormuks (löögifunktsioon toimib tõhusalt näiteks kinniroostetanud kruvide ja mutrite lahtikeeramisel).
Kindalaid

Kindalaid on Saare maakonnas Saaremaa vallas Väikeses väinas asuv väike saar (laid).
Laiu koordinaadid on 58° 33′ N, 23° 8′ E.
Stalinodar

Stalinodar (vene keeles Сталинодар) on nimi, mis pakuti 1930.–1940. aastatel toimunud Venemaa pealinna ümberehituse käigus välja Moskva uueks nimeks, parteijuht Jossif Stalini auks.
Njamvesid

Njamvesid (varem ka vanjamveesid) on idabantude hulka kuuluv rahvas.
Nad on Tansaania suurim rahvas. Nad elavad peamiselt riigi lääneosas Victoria ja Rukwa järve vahelisel kiltmaal.
Njamveside seas on levinud nii hõimuusundid kui ka islam ja kristlus.
Otto Greiffenhagen

Otto Ferdinand August Moritz Greiffenhagen (vkj 20. juuni / 2. juuli 1871 Eestimaa – 10. juuni 1938 Hameln, Saksamaa) oli baltisaksa ajaloolane, arhivaar ja muusikakriitik.
Greiffenhagen sündis Tallinna sündiku ja linnapea Thomas Wilhelm Greiffenhageni pojana. Pärast Tallinna kubermangugümnaasiumi lõpetamist alustas ta 1889 ajalooõpinguid Tartu Ülikoolis ja hiljem Bonni Ülikoolis. Ta oli Tallinna Linnaarhiivi direktor aastatel 1910–1935. Ta avaldas Tallinna linna vanimad arveraamatud ja kodanikeraamatu, samuti korraldas ja kaasajastas arhiivi kogusid. Et Eesti Vabariigi loomisega oli baltisakslaste juhtiv roll üldiselt kadunud, kujunes Linnaarhiivist Greiffenhageni ja hiljem Paul Johanseni juhtimisel nende üks olulisemaid uurimiskeskusi. See tekitas kohati ka vastuolusid arhiivi ja riigivõimu vahel, ent kuna Greiffenhagen suhtus Eestisse lojaalselt, siis teda ei vallandatud, vaid ta sai kuni pensionile jäämiseni arhiivi eesotsas olla ning ameti Johansenile üle anda. 1910–1938 oli Greiffenhagen ka Eesti (varem Eestimaa) baltisakslaste ühe olulisema asutuse, Eestimaa Kirjanduse Ühingu esimees ja ajalehe Revalsche Zeitungi muusikakriitik.
Antratsiit

Antratsiit (ladina keeles anthracites, vanakreeka keelest ἄνθραξ "süsi; karbunkul") on vanim ja kõrgema moondumise tasemega kivisöe modifikatsioon.
Antratsiidile on iseloomulik suur tihedus (1500–1700 kg/m³) ja metalliläige. Süsinikusisaldus on üle 86%. Kasutatakse suure kütteväärtusega tahke kütusena (kütteväärtus 8100–8350 kcal/kg). Põleb peaaegu suitsuta.
Maailma uurinud antratsiidi varud on 28,2 mld tonni, sh Venemaal 6,7 mld tonni ja USAs 6,3 mld tonni. Peamised söebasseinid on Pennsylvanias (USA), Albertas (Kanada), Vitbank (LAV), Donbassi idaosa (Ukraina); Venemaal Kuzbass, Tungusski, Taimõri, Gorlovski, Ida-Donbass.
Antratsiiti kasutatakse energeetikas, mustas ja värvilises metallurgias, ka adsorbentide, elektroodide, elektrokorundi ja pulbri mikrofoonide jaoks tootmiseks.
Bakersfield

Bakersfield on linn Ameerika Ühendriikides California osariigis, Kerni maakonna halduskeskus ja suurim linn. Asub San Joaquini oru lõunaosas.
2012. aastal elas seal hinnanguliselt 354 480 inimest.
Rhamnophis

Levila

Neid madusid võib kohata Aafrika keskosas.
Kärgvõlv

Kärgvõlv (saksa keeles Zellengewölbe, inglise keeles diamond vault) on hilisgooti võrkvõlvi erivorm, mille puhul silmaga nähtavad roided puuduvad ja kõik võlvisiilud nende vahel on laotud tahukjalt ahenevate õõnsuste taoliselt, nii et võlvlagi meenutab kärge.
See võlvitüüp on iseloomulik ainult saksa tellisgootikale ja gootika ning renessanssarhitektuuri üleminekustiilile Saksimaal (esimene ehitatakse 1471. aastal Albrechtsburgis Meissenis, allikaist on teada ka arhitekti nimi – Arnold von Westfalen), Põhja-Poola, Leedu ja Valgevene aladel (endine Rzeczpospolita), Määri- ning Lõuna-Böömimaal. Kärgvõlvlagesid ehitati nii lossides, kirikutes kui ka eramajades. Ehitusmaterjal oli tellis (väga üksikute eranditega).

Sõnavara

Ilmselt tõlketekstide vahendusel on kasutatud selle tüübi märkimiseks ka sõnu kristallvõlv ja teemantvõlv.
Kärgvõlv ei ole sünonüümne islamimaade arhitektuurist tuntud, samuti kaudselt kärjele sarnaneva stalaktiitdekooriga (muqarnas), mida on nimetatud ka stalaktiitvõlviks ja vahel eksitavalt kärgvõlviks.

Kirjeldus

Kärgvõlvlaes moodustavad voltidena eenduvad ja taanduvad pinnad keeruka lihvitud kalliskivi fassette meenutava ornamendi, kuid selle ühel tasapinnal paiknevad voldiharjad järgivad täht- või võrkvõlvi roidemustrit. Roided ise puuduvad täielikult, kuid päiskivilaadsed detailid harjade murdekohtades on mõnikord märgatavad. Sellise valgeks lubjatud võlvlaega ruum mõjub avaramalt kui tavalise võrk- või tähtvõlvlaega ruum - ruumimõju põhineb mitte lage lähendaval tihedal roidemustril, vaid laeõõnsustes valguse ja varju vaheldumisel tekkival efektil. Kärgvõlvi on peetud keskaegse arhitektuuri üheks kõige omapärasemaks, kuigi vähetuntud leiutiseks.

Tehniline lahendus

Ajaloolistes allikates pole teateid selle kohta, mis ajendas selle võlvitüübi loomise ja suure populaarsuse laial alal, samuti puudub info ehitamise protsessi kohta. Aastail 2009-2013 uuris rühm arhitektuuriajaloolasi ja insenere Saksamaa kärgvõlvlagesid ja taastas ligikaudselt nende ehitusprotsessi, mida kontrollis ka katseliselt, taastades lõike võlvidest täissuuruses ja originaalmaterjale kasutades.

Eeltööd

Eeltööna analüüsiti paljude kärgvõlvlagede ehitust, eriti väärtuslikku informatsiooni andsid need, millel lubjakihi alt on näha tellislao read. Roidestikke analüüsiti matemaatiliselt raskuse tugedele jaotumise ja lae üldise jäikuse vaatepunktist.

Protsess

Kärgvõlvlae ehitamisel püstitati võlvide alla tellingutele toetuv platvorm, millele toetus puust karkass roidestiku toeks, üsna samalaadne sellega, mida kasutatakse ristroidvõlvide ehitamiseks, kuid vastavalt roidestikule kordades keerulisema kujuga. Karkass kinnitati tugedele, mis olid püstitatud platvormile joonistatud võrkvõlviskeemi sõlmpunktidele. Karkassile hakati telliseid vabakäeliselt laduma täisnurga all kahes suunas vaheldumisi kuni moodustunud kolmnurksed pinnad kohtusid püramiidjalt "kärjekannu" tipus.