google/wiki40b huggingface dataset:
Enriko Talvistu

Enriko Talvistu (sündinud 20. veebruaril 1961 Tartus) on eesti kunstiajaloolane, kunstikriitik ja publitsist.
Kunstiajaloolasena on ta tegelenud kunsti uurimise ja tutvustamisega, olnud kriitik ja polemiseerinud kunsti teemadel. Lisaks on ta aktiivselt sõna võtnud ajakirjanduses Tartu linna arengu teemadel. On koostanud arvukalt muinsuskaitse eritingimusi.
Ta on avaldanud näituseülevaateid ja arvustusi ning käsitlenud Tartu ehitusmälestisi. Algatas koos Martti Preemi ja Silver Vahtrega 1991. aastal Tartus rahvusvahelise linnakujundus- ja arhitektuurialased meistrikursused "Ristmik".
Talvistu oli 1986. aastal vanade Tartu tänavanimede taastamise eestvedaja. Selle tegevuse tulemusena õnnestus näiteks raekoja hoone 200 aasta juubeliga seoses nimetada Nõukogude väljak Raekoja platsiks.
Ta on varem kuulunud Eesti Kunstiteadlaste ja Kuraatorite Ühingusse ja olnud seal juhatuse esimese koosseisu liige (1993–1996).

Haridus ja töökäik

Enriko Talvistu lõpetas 1978. aastal Miina Härma nimelise Tartu 2. Keskkooli. Samal aastal astus ta Tartu Riikliku Ülikooli ajalooteaduskonda, mille lõpetas 1984. aastal diplomiga, mille kaitses kunstiajaloo-alase lõputööga "Arnold Akberg ja Eesti Kunstnikkude Rühm (konstruktivism eesti kunstis)".
Talvistu on töötanud aastatel 1982–1984 Tartu Kunstimuuseumis teadurina, 1988–1896 teadusdirektorina ja 1996–1999 direktorina. Vahepeal, 1984–1988, juhtis ta Tartu Arhitektuurimälestiste Inspektsiooni tööd.
2000. aastatel töötas ta mitmel korral lühikeste perioodidena tööjuhatajana ühes Tartu ehitusfirmas. Vahepeal töötas Talvistu Tartu Kõrgemas Kunstikoolis rektori Ants Juske abina (koondati pärast Juske sunnitud tagasiastumist 2004. aastal). Hiljem on Talvistu tegutsenud vabakutselisena.

Isiklikku

Tema abikaasa on kunstiajaloolane, Tartu Kunstimuuseumi endine teadusdirektor Tiiu Talvistu. Nende poeg Peeter Talvistu töötab Tartu Kunstimajas kuraatorina, tütar Mary-Ann Talvistu on KUMU hariduskeskuse juhataja.
Otto Wilhelm von Budberg

Vabahärra Otto Wilhelm von Budberg (23. aprill (vkj 12. aprill) 1730 – 6. mai (vkj 25. aprill) 1793 Tallinn) oli baltisaksa päritolu Venemaa poliitik.
Otto Wilhelm von Budberg sündis Harku, Rannamõis ja Huuksi mõisniku Otto Friedrich von Budbergi ja Margaretha Wilhelmine von Uexkülli pojana.
Budberg teenis vene sõjaväes, kus sai kapteni aukraadi.
Ta oli meeskohtunik ning 1777–1780 oli Eestimaa rüütelkonna peamees.
Hiljem sai ta Eestimaa maanõunikuks ja tõeliseks riiginõunikuks.
Talle kuulusid Harku, Rannamõisa ja Huuksi mõis.
Moskva Linnaduuma

Moskva Linnaduuma (vene keeles Московская городская Дума) on Moskva linna seadusandlik kogu. 
Moskva linnaduuma staatus on sätestatud Moskva linna põhikirjaga, valimisprotseduuri reglamenteerib linna valimiskoodeks. Moskva Linnaduuma VI koosseis koosneb 45 saadikust, kelle volitused kehtivad aastatel 2014–2019. Enamik linnaduuma saadikuid on Ühtse Venemaa liikmed.

Moskva linna eelarve

Moskva Linnaduuma võtab vastu linna eelarve. 
Moskva linna eelarve 2019. aastaks on 2,7 triljonit rubla, so 38,2 miljardit eurot (võrdluses rohkem kui kolm korda Eesti riigieelarvest suurem).

2019. aasta Moskva Linnaduuma valimised

Valimised toimuvad 8. septembril 2019. Sõltumatud kandidaadid ja Riigiduumasse mittekuuluvate parteide kandidaadid pidid juunis-juulis korjama igaüks Moskva elanikelt umbes 5000 toetusallkirja. Juuli keskel avaldati valimisringkondade komisjonide otsused. Selgus, et peaaegu ühtki opositsioonipoliitikut valimistele ei lubatud.
Moskvas akadeemik Sahharovi prospektil toimus 20. juulil suur (erinevail hinnanguil 10 kuni 40 tuhande osavõtjaga) meeleavaldus nõudmaks vabu ja õiglasi valimisi. Meeleavalduse korraldasid Venemaa Libertaarne Partei ja Korruptsioonivastase Võitluse Fond; laval esinesid valimistelt kõrvaldatud kandidaateidega, nagu Ilja Jašin ja Dmitri Gudkov). Üle kahe tunni kestnud meeleavaldus kiitis heaks otsuse, et kui võimurid ei registreeri  kõiki kandidaate, keda ebaõiglaselt kõrvaldati, siis kogunetakse seitsme päeva pärast, so 27. juulil uuesti meelt avaldama Moskva Linnavalitsuse ees.
Ööl vastu 25. juulit korraldas politsei läbiotsimise Dmitri Gudkovi ja veel kolme sõltumatu kandidaadi elukohas. Gennadi Gudkovi ja veel neli sõltumatut kandidaati kutsuti ülekuulamisele. Ajendiks olid üleskutsed tulla 27. juulil Moskva linnavalitsuse ette sanktsioneerimata aktsioonile.
Järgnesid igal laupäeval, 27. juulil, 3. ja 10. augustil mitmesugused, järjest massilisemad protestiaktsioonid, kuni lõpuks tuli kokku Moskva viimaste aastate suurim meeleavaldus — kuni 50 tuhande osalisega konsert-miiting.
Antonius Bomhower

Antonius Bomhower (ka Anton Bomhower) oli Liivimaa katoliiklik vaimulik, Christian Bomhoweri vend.
Antonius pärines Tallinnast, esimene teade temast on 1508. aastast, kui teda on mainitud ühes Christian Bomhoweri kirjas. On teada, et Antoniusel oli magistrikraad, kuid paraku pole selge, kus ta selle omandas.
1520. aastate alguseks oli Antonius Bomhowerist saanud Riia frantsisklaste konvendi liige, kes osutus üheks kõige aktiivsemaks luterlusevastaseks võitlejaks Liivimaal. Võimalik, et ta asus juba 1521. aastal dispuuti Riia esimese reformaatori Andreas Knopkeniga. Samal aastal tegutses ta mõnda aega ka Aizpute frantsisklaskloostris.
Pärast luterlaste rünnakuid Aizpute ja Riia frantsisklaste kloostritele otsustas Bomhower tõenäoliselt Johann Blankenfeldi soovitusel minna abi otsima paavsti käest. 1523. aasta juulis asus ta Riiast koos orduvend Burchard Waldisega teele. Rooma jõuti sama aasta novembris, mis osutus väga ebasobivaks ajaks: paavst Hadrianus VI oli just surnud ning uut paavsti poldud veel valitud. Peagi sai selleks Medicite soost pärinev Clemens VII, kes püüdis aga luterlasi lepitada, et korraldada kristlaste ühist sõjaretke Türgi vastu. Seetõttu ei õnnestunud Bomhoweril ka oma suurejoonelist Liivimaa "ketserite" karistamise programmi läbi suruda.
Selle asemel siirdusid Bomhower ja Waldis 1524. aasta alguses koos paavsti legaadi, kardinal Lorenzo Campeggioga Saksamaale, kus Bomhower esitas ulatusliku katoliku kiriku reformikava, mis nägi ette vagade kommete au sisse tõstmist ning kirikuametite kuritarvitamise lõpetamist. Pärast sisemisi kirikureforme oleks olnud võimalik asuda efektiivselt võitlema ka luterlusega. Kuid Bomhoweri reformiplaanid ei äratanud siiski laiemat tähelepanu ja nõnda pidi ta viimaks pettunult Liivimaale naasma. Ta jõudis sinna sama aasta juunis, kuid Riias vangistati ta, süüdistatuna linna ja maa vastases vandenõus. Tema kaaslane Burchard Waldis vabastati, kui oli omaks võtnud luterluse. Bomhower jäi aga katoliiklusele truuks ja pidi seetõttu kuni 1525. aastani vangistuses olema, vabanedes tänu peapiiskop Blankenfeldi ja ordumeister Wolter von Plettenbergi eestkostele.
1526. aasta lõpus tuli Bomhower uuesti Riiga, et väidelda Andreas Knopkeniga. Riias võeti teda äärmiselt negatiivselt vastu ja seetõttu lahkus ta Tallinna. Kuid ka seal sattus ta oma katoliikliku meelsuse pärast raega vastuollu ja pidi linnast lahkuma. Mõnda aega viibis ta Pirita kloostris oma õe juures ja andis 1527. aastal tunnistusi Aizpute kloostrist lahkunud vennapoja asjus. See on ka viimane teave tema kohta. Leonid Arbusow on oletanud, et Bomhower võis edaspidi tegutseda mõnes Liivimaa frantsisklaste kloostris.
Aksenija Posselskaja

Aksenija Vassiljevna Posselskaja (vene keeles Аксения Васильевна Посельская; 24. detsember 1924 Tšuraptša uluss, Jakuudi ANSV – 1983) oli jakuudi balletitantsija, esimene jakuudi baleriin.
Aastatel 1944–1946 õppis ta Moskva Suure Teatri juures asuvas koreograafiakoolis. Pärast õpinguid naasis ta Jakutskisse, kus aastatel 1946–1952 töötas Jakuudi Muusika- ja Draamateatri muusika-teatristuudios balletiartistina.
Aastatel 1952–1954 oli Posselskaja valesüüdistuse alusel uurimise all. Vabanes 1954. aastal amnestia alusel. 1957. aastal sai temast taas Jakuudi Muusika-Draamateatri balletisolist. Aastatel 1959–1961 oli ta stažeerimisel Moskvas. Hiljem jätkas ta koduteatris balletirepetiitorina.
Tema eestvedamisel avati 1966. aastal Jakuudi vabariiklikus kultuurharidustöö koolis koreograafiaosakond. Kuni oma elu lõpuni töötas ta seal tantsupedagoogina.

Mälestuse jäädvustamine

2004. aastal nimetati Jakutski koreograafiakool Aksenija Posselskaja auks Aksenija Posselskaja nimeliseks Jakutski Koreograafiakooliks.

Isiklikku

Tema abikaasa oli Jakuudi ANSV haridusminister Semjon Sjulski. Nende tütar Natalja Posselskaja oli balletitantsija.
Rozbeķi mõis

Ajalugu

Mõis on kujunenud Rozbeķi vasallilinnuse juurde kuulunud maadest. Aastal 1622 andis Rootsi kroon pärast poolakate moodustatud Võnnu ja Volmari peapiiskopkonnas toimunud linnuste ja mõisate reduktsiooni linnused ja 13 mõisat oma riigikantslerile krahv Axel Oxenstiernale. Uue mõisakompleksi rajamise järel jäi vanade linnusevaremete juurde Althofi ehk Vecmuiža (tõlkes Vanamõisa) karjamõis.
1632 aasta kohta on andmeid, et Rozbeķi, Augstroze, Raiskumsi ja Murjani mõisaid valitses Fabian von Rosen. XVII sajandi keskpaigani kuulus Rozbeķi valdus Krüdeneride perekonnale. 1663 ja 1671 müüsid Jürgen Krüdener ja tema naine Rozbeķi osade kaupa maanõunik Heinrich von Patkulile.
1767 läks valdus pärimise teel von Albedyllile ja von Rokassowskile ja hüpoteegi teel von Taubele ja von Loudonile. 1872 ostis selle vabahärra Balthasar von Campenhausen, tema poeg müüs mõisa härra Max von Siversile.

Mõisa suurus

Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal kümme adramaad, sellele allus 244 mees- ning 265 naishinge.

Karjamõisad

Mõisale kuulus aastal 1816 kaks karjamõisa: Althof ja Schulland.
Ele ja Kaja Kõlar

Ele ja Kaja Kõlar oli 1970. ja 1980. aastatel tegutsenud duett, mille moodustasid õed Ele Kõlar ja Kaja Kõlar.
Duett esitas ja salvestas laule peamiselt ansambliga Radar. Radari soojendusesinejatena ja taustalauljatena käisid õed Kõlarid kontserdiringreisidel Nõukogude Liidu liiduvabariikides ja isegi välismaal: Kuubas ja Aafrika riikides. Kaja Kõlar laulis ka ansamblis Laine ja Ele Kõlar Tallinna Filharmoonia omaaegses ansamblis Vana Toomas.
Dueti tuntumate laulude seas on "Mina ise", "Tulen saarelt", "Soovide maa – see on muusika" jmt. Mitmed laulud kirjutas Kaja Kõlar ise (nt "Mina ise"); Ele Kõlar on kirjutanud üksikuid laulutekste. "Tulen saarelt" sai muusikaliselt uue kuue 2006. aastal, kui selle kaverdas räppansambel A-Rühm.
Duett laulis osa filmimuusikast Helle Karise 1985. aastal valminud mängufilmile "Karoliine hõbelõng" ("Kiigelaul", "Unemaa"). 
Duett oli populaarne esineja ka Tallinna varieteede lavadel. Mait Agu seatud folkloorisugemetega varieteeprogrammis populaarseks saanud rahvalikke lugusid ("Eidekene ketrab" jm) on oma arhiivi jaoks salvestanud ka Eesti Televisioon.
Dueti lõpp oli traagiline – õdedest noorem, Kaja Kõlar, suri 1994. aastal nahavähki. Ele Kõlar on mitmes hilisemas intervjuus meenutanud Kaja tahet ja jaksu siiski esineda, hoolimata üha halvenevast tervisest. Kaja Kõlar jõudis enne surma koostada lastelaulikuid, kirjutada lastemuusikat ja juhendada lasteansambleid. 
Kui Kaja Kõlar oligi oma eluajal vaid muusik (laulukirjutaja, arranžeerija, esitaja), siis Ele Kõlar tegi ansambliaegadel päevatööd hoopis tikkijana. Osaliselt tänu sellele kavandasid-õmblesid õed sageli oma lavakostüümid ise. Pärast Kaja Kõlari surma jäi Ele Kõlar lavalt kõrvale ning suundus ärisse kosmeetikatootja Schwarzkopf müügiesindajana.
Muusikažanr

Muusikažanr ja muusikavorm

Muusikažanr võib saada nimetuse samanimeliselt muusikavormilt. Sellest hoolimata on muusikažanr ja muusikavorm erinevad mõisted. Muusikavorm on heliteose struktuurset ülesehitust kirjeldav kategooria, näiteks sonaadivorm ehk sonaat-allegro, mida kasutatakse tihti nii sonaadi, sümfoonia kui ka instrumentaalkontserdi esimeses osas. Samas muusikažanrites nagu sonaat, sümfoonia või instrumentaalkontsert võib sonaadivorm ka puududa.

Muusikažanr ja muusikastiil

Levimuusikas ei tehta tihti vahet muusikažanril ja muusikastiilil.

Ajalugu

Kuni 18. sajandini määras muusikažanri eelkõige muusikateose funktsioon (nt ilmalik, vaimulik), teksti sisu (nt motett, missa) ning kompositsioonitehnika (nt fuuga). Seejärel tõusid tugevamini esile koosseis (nt keelpillikvartett), vorm (nt sonaat), esteetika ja sisu (nt opera seria, opera buffa, sümfooniline pilt, sümfooniline poeem). Muusikateoste kasvava individualiseerumisega kunstmuusikas kaotavad žanrid mõjujõu. Wolfgang Marxi arvates mõjutab žanripealkirjade kasutamine kaasaegses muusikas otsustavalt teose retseptsiooni ja seepärast antakse see tihti andeks.
Helivältus

Ühikvältuse jaotussuhted

Ühikvältuse võib jaotada mistahes naturaalarvulise jaotussuhte alusel võrdseteks osadeks. 
Ühikvältuse jaotamise põhilisteks tüüpideks on kvadraatne ja mittekvadraatne jaotus.

Mittekvadraatne jaotus

Eesti keeles puudub termin mittekvadraatse jaotuse üldmõiste tähistamiseks. Inglise keeles on selleks sõna tuplet.

Helivältuse pikendamine

Helivältuse pikendamiseks kasutatakse noodikirjas noodi- või pausimärgi järel punkti, noote ühendavat pidekaart või noodi või pausi kohale või alla kirjutatud fermaati.

Punkt

Punkt noodi või pausi järel pikendab nooti või pausi poole võrra algsest vältusest:

Iga järgmine punkt pikendab vältust poole võrra eelmise punktiga lisandunud väärtusest:

Pidekaar

Pidekaart kasutatakse vähemalt kahe sama helikõrgusega noodi ühendamiseks. Pidekaarega ühendatud nootide summaarne vältus võrdub ühendatud nootide vältuste summaga:
Pause pidekaarega ei ühendata.

Fermaat

Fermaat annab muusikateose esitajale teosest ja esitusstiilist sõltuva võimaluse noodi või pausi vältust pikendada.
Gustav Špet

Gustav Špet [gust'aav špett] (Густав Густавович Шпет; 7. aprill (26. märts) 1879 Kiiev – 16. november 1937 Tomsk) oli poola päritolu Venemaa filosoof.
Ta tegeles Edmund Husserli fenomenoloogiaga ja mõjustas vene semiootika kujunemist.
Kukeaasta

Iseloomustus

Kukk on kümnes sodiaak Hiina astroloogias ja Kukkedele on iseloomulik täpsus ning kiirus. Nad on pealtnäha vagurad ja vaiksed, kui aga jõuab kätte õige aeg, siis tegutsevad nad kohe. 
Kukeaastal sündinud inimesed on töökad, julged, targad, ülbed, hoolimatud, egoistlikud ja ekstsentrilised. Nad janunevad teadmiste järele, on oma töö suhtes entusiastlikud ning head otsusetegijad. Kuked on oma ametis väga oskuslikud ning pööravad tähelepanu detailidele.

Töö

Kuked elavad iseendale ning tahavad olla alati kõikides asjades parimad. Seetõttu sobib neile töö, kus saab konkureerida. See hoiab ära ka probleemid kodus, kuna nii saavad nad selle iseloomujoone tööl välja elada.

Armastus

Kukele meeldib suhtes olla ja ta ei kannata üksindust. Seetõttu proovivad nad enda kõrvale võimalikult kiiresti kedagi leida, et üksindust vältida. Suhte algul on Kukk avatud, kuid samas ka üliskeptiline. Ta katsetab, jälgib ning alles hiljem otsustab, kas ta tahab selle inimesega koos olla või mitte. Kuked on oma valikutes suhteliselt pirtsakad ja otsivad oma kõrvale “ideaalset” kaaslast. Suhtes peab jääma Kukele väga suur otsustusõigus.
Purpurbakterid

Purpurbakterid on purpurpunase (lillakaspunase) värvusega anaeroobsete bakterite koondrühm, mis hõlmab purpursed mitteväävlibakterid ja purpursed väävlibakterid. Et purpurbakterid sisaldavad bakterioklorofülli, on nad suutelised bakteriaalseks ehk anoksügeenseks fotosünteesiks. 
Purpurbaktereid on umbes 30 liiki. Nende sekka kuuluvad näiteks Rhodobacter sphaeroides, Rhodobacter capsulatus, Rhodopseudomonas palustris, Rhodomicrobium vannielii, Rhodobium orientis, Rhodocyclus purpureus, Rhodoferax antarcticus.
Lisaks fotosünteesiks kasutatava päikeseenergia on nad teatud tingimustes võimelised energiat saama ka orgaaniliste ühendite oksüdeerimisest, mõned liigid ka vesiniksulfiidi oksüdeerimisest.
Aulas

Aulas on eesti perekonnanimi.
Nimede eestistamisel anti perekonnanime Aulas isikutele, kelle varasem perekonnanimi oli Flaur. Jaan Aulase palvel kanti Aulas perekonnanimede kaitseregistrisse nr. 364 all (Siseministeeriumi teadaanne 31. maist 1938).
Nõo Lasteaed Krõll

Nõo Lasteaed Krõll on Tartu maakonnas Nõo vallas tegutsev lasteaed.
2020. aasta suveolümpiamängud

2020. aasta suveolümpiamängud (jaapani  第三十二回オリンピック競技大会) on XXXII olümpiaadi olümpiamängud, mis toimuvad 24. juulist 9. augustini 2020. Rahvusvaheline Olümpiakomitee valis 7. septembril 2013 mängude korraldajaks Tōkyō (夏季オリンピック2020).

Võistluspaigad

8. detsembril 2016 teatati lisaalade võistluspaigad.
Le Charivari

Le Charivari oli illustreeritud ajaleht, mida anti välja Pariisis aastatel 1832–1937.
Selles ilmusid karikatuurid ja arvustused. Kui valitsus 1835. aastal poliitilised karikatuurid keelustas, asendas Le Charivari need igapäevaelul põhineva satiiriga.
Väljaanne ilmus iga päev ajavahemikus 1832–1926 ja pärast seda kord nädalas, kuni lõpetas 1937. aastal ilmumise.
Lehe aastatellimus maksis 1835. aastal 60 franki Pariisi lugejatele ja 72 franki ülejäänud Prantsusmaa jaoks. Seda oli kõvasti vähem kui La Caricature'l, mida trükiti kvaliteetpaberile.

Ajalugu

Charles Philipon (1800–1862) asutas Le Charivari oma teise igapäevase illustreeritud ajalehena kaks aasta peale La Caricature loomist, et vähendada viimasega seotud finantsriske. Esimene number ilmus 1832. aasta detsembrikuus ja koosnes neljast leheküljest. Lehekülgede arv jäi püsima, kuid aja möödudes kasvas algne formaat, mis oli esimestel numbritel 36 x 26 cm.
Peale kurikuulsate septembriseaduste vastuvõtmist prantsuse parlamendi poolt, mille mõjul suurenes veelgi tsentsuur vaba ajakirjanduse üle, müüs Philipon Le Charivari 12 000 prantsuse frangi eest Belgia senaatorile Lefèvre-Meuret'ile, jäädes ise peatoimetaja ametipostile kuni oma surmani 1862. aastal.
1836. aasta detsembris vahetas väljaanne taas omanikku. Lehe ostis 35 000 frangi eest Armand Dutacq, Le Siècle omanik. Kui uuel peremehel aga finantsprobleemid tekkisid, võttis pank Charivari tagatiseks ja muutis selle 1843. aastal aktsiaseltsiks. Louis Perrée ostis Siècle ja Charivari 50 000 frangi eest. 
1864. aastal võttis peatoimetaja koha üle Louis Adrien Huart, kelle asendas kahe aasta pärast Pierre Véron.
1926 muutus ajaleht kord nädalas ilmuvaks ja 1937. aastal lõpetas üldse ilmumise.

Le Charivari Belge

16. masti 1838 kuni 10. aprillinu 1841 anti Brüsselis välja ajalehte Le Charivari Belge, mis kasutas suures osas Pariisi ajalehe materjali. Prantsuse Charivari viidi üle piiri Belgiasse, kus kunstnik kopeeris pildid uutele litokividele. Mõne päeva järel ilmus prantsuse analoogist 2–3 korda odavam Belgia variant, mille põhilisteks erinevusteks eelnevast olid viletsam kvaliteet ja väljavahetatud reklaamiosa. 1850ndatel ilmus veel numbreid nimega Le Charivari – Édition Belge.

The London Charivari

Inglise graveerija Ebenezer Landells koos Henry Mayhew'ga võtsid Le Charivari aluseks oma tulevasele nädalalehele, mille esimene number ilmus 17. juulil 1841 nimega Punch ja alapealkirjaga "The London Charivari". Kuid juba järgmise numbri puhul loobuti alapealkirjast ja jäeti alles ainult Punch. See väljaanne ilmus nädalalehena 1992. aastani ja hiljem veel vahemikus 1996–2002.

Charivari Saksamaal

1842–1851 ilmus Saksamaal väikese tiraažiga Charivari nimeline ajaleht.

Charivari de Lyon

Prantsusmaa suuruselt kolmandas linnas, Lyonis, ilmus mõnda aega ka Charivari de Lyon.

Charivari suisse

Šveitsi Charivari nimi oli Carillon de Saint Gervais – Charivari suisse. Selle lehe väljaandmise algatas Philippe Corsat (1809–1874) ja seda trükiti Genfis aastatel 1854–1899. Leht ilmus pühapäeviti ja sarnanes ülesehituselt prantsuse väljaandega.
Hartmuth Lahm

Elulugu

Lahm sündis Tallinnas juveliiri pojana. 1929. aastal kolis perekond Austraaliasse. Alguses oli tal soov leida tööd elektriinsenerina, kuid ta asus õppima Irish Sydney Technical Collegei Darlinghurst kunstikooli. Kursusekaaslased ristisid teda "Hotpointi", mis lühenes kiiresti "Hottie"-ks. Tema esimesed karikatuurid Austraalias avaldas 1930. aasta jaanuaris ajaleht "Sydney Maili". 1930. aastatel töötas vabakutselisena ja tegi kaastööd väljaannetele Smith’s Weekly ja Bulletin. Aastal 1934 hakkas tegema kaastööd koomiksiajakirjaga Fatty Finni Weekly, kus ta lõi kaks koomiksikuju – Basso karu ja Popsy pingviini. Kui 1935. aastal ajakiri suleti, siis joonistas mõnda aega hotellide baarides külastajatest šarže, kuid teenitud raha kulus peamiselt pettunud klientidele joogi väljategemisele. Aastal 1937 pöördus ta tagasi Sydneysse, kus ta alustas koos Associated Newspaper'iga looma koomiksi ja karikaturistide ühendust, mille kaudu varustati karikatuuride ja koomiksitega erinevaid väljaandeid. 1937. aastal sündis tema kuulsaim looming – koer Snifter, kes üle 30 aasta oli ajakirja Man tagaküljel ja kellest on trükitud spetsiaalseid väljaandeid, et koguda rahalisi vahendeid sõja jõupingutustele. 1951–1954 joonistas ta veel mitmeid muid koomiksitegelasi Man'ile, näiteks "Snowy McGann in the Sunday Sun". Lühikest aega tundis huvi ka must-valge fotograafia vastu ja tema mõningaid fotosid avaldati 1951 augustil ajakirjas "The Australasian Photo Review". 1947. aastal kirjutas ja illustreeris lasteraamatu "Paddy Bow Wow" ja on illustreerinud veel mitmeid teisi lasteraamatuid.
1950. aasta 2 augustil nimetatas ajakiri People Magazine teda "üheks Austraalia elavamaks ja originaalsemaks kunstnikuks".
Tema originaaltöid on säilinud State Library of New South Wales (Uus-Lõuna-Walesi Riigiraamatukogus), Art Gallery of Western Australia (Lääne-Austraalia kunstigaleriis), Austraalia Rahvusraamatukogus, The Cartoon Bunker ja Coffs Harbour NSW.
Ta suri Sydneys 1981. aastal.
Brüsseli Euroopa Kool 2

Brüsseli Euroopa Kool 2 (prantsuse keeles École Européenne Bruxelles II) on Brüsselis tegutsev kool, kus õpivad Euroopa Liidu institutsioonides töötavate vanemate lapsed.
Eesti Haridus- ja Teadusministeerium on kooli saatnud õpetama ka noorema ja vanema kooliastme eesti keele õpetaja. Õppeaastal 2011/2012 õppis koolis eesti keelt emakeelena nooremas kooliastmes 74 ja vanemas kooliastmes 30 õpilast.
Soometsa soo

Soometsa soo (ka: Maarjapeakse soo) on soo Pärnu maakonnas Häädemeeste vallas. Soo on arvele võetud ürglooduse objektina. Soo pindala on 1631 ha.
Seelze

Muuseum

Kohalik muuseum ja kohaliku ajaloo muuseum (″Heimatmuseum Seelze″) asub 1856. aastal ehitatud puitraamhoones Letteri linnajaos. Muuseumi teemad on spetsiifilised: Seelze ja sellega liidetud külade ajalugu, Saksamaa sõjajärgsete põgenike integreerimise ajalugu endistelt Saksamaa aladelt, mis nüüd kuuluvad Venemaale ja Poolale, Seelze Rangierbahnhofi (sorteerimisala) ajalugu. Umbes kolm korda aastas saab vaadata erinäitusi. Püsiväljapanekus näeb kingsepa töötuba umbes 1930. aastast, juuksuri töötuba umbes 1920. aastast, küla koolituba umbes 1900. aastast ja elutuba umbes 1900. aastast.

Raudtee

Seelzes ja selle osades on 3 Hannoveri S-Bahni võrgustiku jaama: Letter, Seelze ja Dedensen/Gümmer, kõik asuvad liinidel S1 ja S2.
Seelze Rbf on väga tähtis sorteerimisala Saksamaal (Rbf: Rangierbahnhof, saksakeelne vaste "sorteerimisalale"). See paikneb "kaubarongi Hannoverist möödumiskohas" (Wunstorf - Lehrte) ja seal on 51 jaotusrada, 6 peamist sõidurada ning töökojad kaubavagunitele ja elektriveduritele umbes 6 km pikkuselt. Umbes 200 läbiva, alustava või lõpetava kaubarongiga päevas on ala suur Euroopa sorteerimisala ja üks suuremaid Saksamaal.
Viljandi Kaare Kool

Viljandi Kaare Kool on erikool Viljandi maakonnas Viljandis aadressil Kesk-Kaare 17.
Koolis õpetatakse Viljandi linna ja Viljandi maakonna hariduslike erivajadustega õpilasi. Näiteks õppeaastast 2011/2012 tegutseb koolis ka autismispektri häiretega väikeklass.
Aare Järvan

Aare Järvan (sündinud 29. juulil 1967 Tallinnas) on Eesti ja Euroopa Komisjoni riigiametnik.

Haridus

Aare Järvan omandas 1992. aastal Tartu Ülikoolis kõrghariduse rahanduse ja krediidi erialal (cum laude) ning pärast seda õppis aasta Cambridge'i ülikoolis majanduse valdkonnas.

Töö

Aastatel 1992–1999 töötas ta Eesti Pangas keskpangapoliitika osakonna juhatajana. Aastatel 1998–1999 töötas peaministri büroos majandusnõunikuna, nõustades peaminister Mart Siimanni. 
1999.–2006. aastal oli Aare Järvan rahandusministeeriumi kantsler.Aastatel 2006–2014 töötas ta peaminister Andrus Ansipi ja hiljem peaminister Taavi Rõivase majandusnõunikuna.

Tunnustused

2006. aastal pälvis Aare Järvan Valgetähe IV klassi teenetemärgi.
Aastal 2011 tunnustas Eesti Euroopa Liikumine teda aasta eurooplase nimetusega.