google/wiki40b huggingface dataset:
Vürstlik piiskop

Inglismaal

Durhami piiskopid olid ka territoriaalsed vürstlikud piiskopid, erakorralise ilmaliku tiitliga Earl palatine, sest nende kohustus ei olnud vaid juhtida suurt diötseesi, vaid aidata ka kaitsta kuningriiki Šoti ohu vastu põhjast. Tiitel elas üle Inglismaa ja Šotimaa Suurbritannia kuningriigiks ühinemise aastal 1707, kuni aastani 1836.

Prantsusmaal

Peale endiste Saksa-Rooma riigi territooriumite ei omanud Prantsuse diötseesid piiskopitooliga seotud poliitilise tähtsusega vürstkondi.
Siiski kandsid mitmed Prantsuse piiskopid aadlitiitlit, koos väikese territooriumiga tavaliselt residentsi paigas; see oli sageli vürstlik tiitel, eriti krahv. Tõepoolest, kuus esimest peeri (kuninglikud vasallid, keda autasustati kõrgeima eesõigusega õukonnas) olid kiriklikud: Reimsi peapiiskop ja viis muud piiskoppi (Reimsi abipiiskopid, välja arvatud Langres'i piiskop); kolm kõrgeimat kandis hertsogitiitlit ja teised krahvitiitlit.
Hiljem ühinesid nad Pariisi peapiiskopiga, hertsogitiitliga, kuid eesõigusega teiste suhtes. Vaata ka Prantsusmaa peer.

Portugalis

Aastatel 1472–1967 kandis Coimbra piiskop Arganili krahvi tiitlit, olles seega "piiskop-krahv" (Bispo-Conde). Krahvitiitel on ikka veel de jure kehtiv, kuid kuna Portugal on vabariik ja aadlieesõigused kaotatud, on selle kasutus 20. sajandi jooksul vähenenud.

Väljaspool katoliikliku feodalismi

Kuigi võiks eeldada, et protestantlik kirikulõhe, vastureformatsioon ja moodsamad režiimid, kui tavaline feodaalne vürstkond, oleks likvideerinud vürstliku piiskopkonna, ei olnud see päris nii.
Isegi kui tõelised vürstlikud (pea)piiskopkonnad kadusid Euroopa kaardilt, nagu selle joonistasid Napoleon I (mis põhjustas Saksa-Rooma riigi lõpu) ja Viini kongress pärast tema kaotust, leidis tiitel uue, titulaarse kasutuse.
Habsburgide dünastia "uues" keisririigis, Austria-Ungari Doonau kaksikmonarhias, kahanenud Preisimaa (Saksa) mõjusfäärist (millest tekkis (suuresti protestantlik) Saksa keisririik) lõunasse jääva osani, ei omanud piiskopid enam tegelikku territoriaalset võimu, kuid Fürst(erz)bischof staatus säilis ja saavutas sarnase poliitilise rolli uuemas, peaaegu standardiseeritud Tsisleitaania provintsitasemel, Kronland (kroonimaa), kui esindus- ja seadusandliku kogu Landtag ex officio liikmed, sageli koos Virilstimme, samas kui teised piiskopid olid ühiselt esindatud kui prelaatide pink (valitud Kurie).
Austria keisrid andsid nüüd tiitlit piiskoppidele isegi ilma mingi feodaalse vürstkonnata, kuid piiskoppidele antud vürstlik tiitel (nagu oli ka juba sajandeid antud ilmalikele aadlikele) näitas tema privileege, s.o., Laibachi piiskopile (lohutuseks metropoliiditiitli kaotamise eest Görzile), Viini peapiiskopile (võib-olla Viini seisundi tõttu keisri residentsina) ja Esztergomi peapiiskopile (tema peegeldas Ungari esimese magnaadi kauakestvat rolli).
Lemi vald

Külad

Ahtiala, Hakulila, Heikkilä, Huttula, Hyvärilä, Iitiä, Juuresaho, Juvola (keskus), Kaamanniemi, Kuukanniemi, Kapiala, Keskisenpää, Korpela, Kurkela, Kärmeniemi, Laakkola, Lavola, Merenlahti, Metsola, Mikkola, Mikonharju (kuulub Iitiässe), Nisola, Nuppola, Olkkonen, Parkkola, Pöllölä, Ruohiala, Ruomi, Sairala, Sorvarila, Suomalainen, Suoniala, Suontakainen, Sutela, Taipale, Tevaniemi, Torvenniemi, Tuomelanpelto (kuulub Iitiässe), Uiminniemi, Urola, Vainikkala, Välikangas ja Värtölä.
Meagan Duhamel

Meagan Duhamel (sündinud 8. detsembril 1985 Sudburys Ontarios) on Kanada naisiluuisutaja, kes võistleb paarissõidus.
Alates 2010. aastast on tema võistluspartneriks Eric Radford. Koos on nad tulnud 2015. aastal maailmameistriks ja aastatel 2012–2015 neljal korral Kanada meistriks ning võitnud veel mitu rahvusvahelist võistlust.
Duhameli treenerid on Richard Gauthier, Bruno Marcotte ja Sylvie Fullum. Marcotte ja Duhamel on ka omavahel kihlatud.
Kustav Soosild

Kustav Soosild (kuni 8. aprillini 1937 Kustav Stolzen; 21. veebruar/6. märts 1903 Tallinn – 4. veebruar 1944 Białystok, Białystoki ringkond, okupeeritud Poola) oli eesti poksija.
Ta sai Eesti meistrivõistlustel poolraskekaalus (kuni 175 naela ehk 79,4 kg) 2. koha aastatel 1924 ja 1925. 
Ta osales 1926. aastal poolraskekaalus (kuni 175 naela ehk 79,4 kg) ühe korra Eesti ja Soome maavõistlusel, kus kaotas oma kohtumise ning ühe korra Eesti ja Läti maavõistlusel, kus kaotas samuti oma kohtumise.
Ta võitles Teine maailmasõjas vabatahtlikuna idarindel. Arvatavasti sai ta rindel haavata ning suri 4. veebruaril 1944 Białystokis, mis tol hetkel oli kaugel rinde tagalas.
Morfoloogia

Vabad ja seotud morfeemid

Vabadeks morfeemideks nimetatakse morfeeme, mis võivad fraasis esineda iseseisva sõnana, nagu näiteks sõna "koer" lauses "koer hammustas poissi".
Seotud morfeemid seevastu ei saa esineda iseseisvalt, vaid peavad olema alati seotud mõne teise morfeemiga. Mitmust tähistavad morfeemid ning "-lik" morfeem peavad näiteks alati olema seotud nimisõnaga, nagu eelpooltoodud näidetes. 
Seotud morfeemide hulka kuuluvad afiksid ehk liited. 
Afikseid nimetatakse prefiksiteks ehk eesliideteks, kui nad liituvad teise morfeemi etteotsa,
ning sufiksiteks ehk järelliideteks, kui nad lisanduvad morfeemi lõppu. Peale prefiksite ning sufiksite on olemas veel infiksid, mis liituvad morfeemi keskele; tsirkumfiksid, mis liituvad morfeemi ümber jne.

Sõnaliigid

Sõnaliik määrab, millised morfeemid võivad omavahel liituda. Näitena eesti keele sõnaliikidest võib tuua nimisõnad, tegusõnad ning omadussõnad.
Sõnaliigid ei ole universaalsed, st mõnedes keeltes esineb sõnaliike, mida teistes keeltes ei esine. Erinevalt eesti keelest on inglise ning saksa keeles näiteks artikkel (inglise keeles "a" ning "the", saksa keeles "der", "die" "das", "ein" ning "eine").

Suletud ning avatud sõnaliigid

Sõnadest rääkides eristatakse mõnikord suletud ning avatud sõnaliike, või ka vastavalt sisusõnu ning funktsioonisõnu.
Avatud sõnaliikide hulka kuuluvad näiteks tegusõnad, omadussõnad ning nimisõnad ning nende "avatus" seisneb asjaolus, et teoreetiliselt ei ole nende sõnade arv piiratud, st nendesse liikidesse on väga kerge lisada uusi sõnu. 
Suletud sõnaliikide hulka kuuluvad sõnad, mis täidavad mingisugust grammatilist funktsiooni (näiteks eessõnad, sidesõnad, asesõnad); need liigid on aja jooksul küllaltki muutumatud ning sisaldavad üksnes piiratud arvul sõnu.

Morfoloogia uurimise alal on silmapaistvaid tulemusi saavutanud Mati Hint, Ülle Viks, Toomas Help.
Imendumine

Imendumine ehk resorbeerumine ehk resorptsioon on ainete liikumine väliskeskkonnast, kehaõõntest ja õõneselunditest verre ja lümfi.
Nt seedekulglas imendumise kaudu saab organism eluks vajalikke aineid; nende seas on nii amino- ja rasvhappeid, glükoosi, mitmesuguseid sooli, vett ja vitamiine.
Lepariisikas

Kirjeldus

Ainult leppade läheduses kasvab üleni paksult viltja või liibuvalt viltjas-soomuselise lillakasroosa või pruunikasvioletse 3–6 cm läbimõõduga kübaraga, määrdunudkollaste või kreemide jalale külge kasvanud või lühidalt laskuvate eoslehekeste ja kübaraga ühte värvi, 2–5 cm kõrguse ja 0,5–1 cm läbimõõduga ning ärapühitava jahuja kirmega kaetud jalaga seen.

Kasutamine

Väga kibeda maitsega, kuid kupatatult söödav.
Pohjois-Pohjalainen Osakunta

Pohjois-Pohjalainen Osakunta (PPO) on 1907. aastal asutatud Helsingi Ülikooli juures tegutsev üliõpilasorganisatsioon.
Alates 1928. aastast on PPO-l sõprusleping Eesti Üliõpilaste Seltsiga.
Stalingrad (Accepti album)

"Stalingrad" on Saksa heavy metal-ansambli Accept 13. stuudioalbum. plaat jõudis müüki 6. aprillil 2012 ja selle andis välja Saksa sõltumatu plaadifirma Nuclear Blast Records. See on bändi teine album pärast taasühinemist 2009. aastal. Plaadi produtsendiks on Andy Sneap.
Vladimir Antonov-Ovsejenko

Elulugu

Vladimir Antonov-Ovsejenko osales revolutsioonilises liikumises 1901. aastast, ta osales Sevastopoli ülestõusus. Liitus Venemaa SDTP menševike fraktsiooniga, tegutses emigratsioonis Prantsusmaal, Pariisis koos Lev Trotskiga ajalehe Naše Slovo ("Наше слово") toimetamisega.
1917. aastal naasis ta Venemaale ja 1917. aasta juunis liitus VSDTP bolševike tiivaga. 1917. aasta Oktoobrirevolutsiooni ajal oli ta Petrogradis Petrogradi Sõja-Revolutsioonikomitee liige ning tema juhtimisel hõivati Venemaa Ajutise Valitsuse residents Talvepalee ja vahistati Venemaa Ajutise Valitsuse liikmed.
Nõukogude Venemaal oli V. Antonov-Ovsejenko sovetivastase Tambovi ülestõusu ajal Ülevenemaalise Tööliste, Soldatite, Talupoegade ja Kasakate Saadikute Nõukogu Kesktäitevkomitee Tambovi kubermangu banditismi vastase võitluse volitatud komisjoni esimees ning osales koos Punaarmee üksuste Mihhail Tuhhatševskiga sovetivastase ülestõusnute kohtuvälise hukkamiste organiseerimisel.
1934. aastast oli V. Antonov-Ovsejenko Vene SFNV prokurör, Hispaania kodusõja ajal oli Hispaanias, Barcelonas NSV Liidu peakonsul.
V. Antonov-Ovsejenko kutsusti Hispaaniast tagasi NSV Liitu ja vahistati 1937. aasta novembris ning hukati 1938. aastal.
Kirnmann

Kirnmann on eesti perekonnanimi.
Nimede eestistamisel määrati Kirnmann-nimelistele isikutele uueks perekonnanimeks Alas, Kaljas, Keerma, Kerno, Kernu, Kernumees, Kiirmaa, Kirna, Kirno, Kirnu, Kuimets, Kuiva, Tüünela.
Kirnmann (Kirnman) on unikaalne perekonnanimi, mida on pandud vaid Kukevere mõisas Ambla kihelkonnas Järvamaal.
2018. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Kirnmann Eestis 17 mehel ja 7 naisel.
Umeå

Ajalugu

Umeå sai linnaõigused 1622. aastal.
Umeå Ülikool on asutatud 1965. aastal.
Umeå oli Euroopa kultuuripealinn aastal 2014.
3. jaanuaril 2017 puhkes linna ajaloolises keskuses tulekahju, mis hävitas pool kvartalit puithooneid.
Austraalia aborigeenid

Austraalia aborigeenid on Austraalia ja Tasmaania põlisasukad.

Rahvaarv

1861. aastal oli hinnanguliselt umbes 180 000 aborigeeni päritolu inimest, 1901. aastal oli neid tõenäoliselt alla 95 000. 20. sajandi viimastel aastakümnetel suurenes aborigeenide (sealhulgas segavereliste aborigeenide) hulk jõudsalt, 2001. aasta rahvaloendusel tunnistas end aborigeeniks 410 000 inimest (2% rahvastikust).

Keel

Aborigeenide keeli on üle 200. Tänapäeval kõneldavate keelte oskajaid on enamasti kuni mõnisada. Ainult umbes 45 000 aborigeeni võib teatud määral osata mingit aborigeeni keelt.

Eurooplaste mõju

Aborigeenide esimesed kontaktid eurooplastega olid sõbralikud, kuid aborigeenide maa anastamisega algasid kokkupõrked. Aborigeenid tõrjuti maa viljatutesse sisepiirkondadesse või hävitati, sellele aitasid kaasa ka eurooplaste toodud haigused. Aborigeenide kallal vägivallatsemine kestis 20. sajandi keskpaigani ja varjatult ka hiljem. Selle näiteks oli, et aborigeenide naistelt võeti vägivaldselt ära segaverelised lapsed.
Viimastel aastakümnetel on Austraalia valitsus teinud pingutusi aborigeenide õiguste taastamiseks. Alustatud on mitut abiprogrammi ning maa tagastamist või kompenseerimist. Alates 20. ja 21. sajandi vahetusest on põhjust rääkida ka aborigeenide kultuuride ärkamisest.
Aborigeenide tavapärasest majandusest ja eluviisist on vähe säilinud, enamik aborigeene elab linnades, nad on ingliskeelsed ja on võtnud vähemalt osaliselt omaks kristluse.

Eluviis

Peamised elatusviisid olid küttimine ja korilus ning võimaluse korral kalastamine. Maa kasutamine oli kollektiivne.
Aborigeenide sotsiaalne struktuur oli keerukas. Hõimud jagunesid mingi paigaga seotud sugukondadeks, need omakorda kaheks-kolmeks perekonnaks. Peamine majanduslik kooslus oli koos rändlev sugukond. Vanadest inimestest peeti väga lugu. Siiski pole aborigeenide ühiskonna puhul õige rääkida gerontokraatiast, sest suurema austuse tagasid ikkagi eeskätt isikuomadused ja usuline positsioon.
Aborigeenide sugulasrühma kuulutati enamasti meesliini abil, kuid selle liikmed võisid olla ka kogukonna maadel initsieeritud või kogukonna tootemiga seotud inimesed.

Usund ja kunst

Aborigeenide mütoloogia hõlmab nii minevikku, olevikku kui ka tulevikku, peaaegu kõiki aspekte ja müütlisi olendeid. Teispoolsusega (vaimumaailmaga) kontakteerusid aborigeenid unenägude ja paljude rituaalide kaudu, meelemärkuseta olekus või muu teadvuse seisundites.
Usurituaalid olid ka peamiseks kunstivormiks, hõlmates müüte edasiandvaid laule, tantse ja rituaalseid esemeid. Muusikariistadest on üks tuntumaid didžeriduu. Liivamaalinguid ning koopa- ja kaljujoonistusi tehti ammu enne eurooplaste tulekut.
WEP

WEP-andmeturbeprotokoll (inglise keeles Wired Equivalent Privacy) on 1997. aastal IEEE 802.11 traadita võrkude standardiga kehtestatud turvalisuse algoritm. Selle eesmärk oli tagada informatsiooni turvaline edastamine, mis oleks võrreldav kaabliga võrguühenduse turvalisusega. WEP, mille võti koosneb 10st või 26st kuueteistkümnendsüsteemi numbrist, oli Wi-Fi laialdasema kasutuselevõtu aegadel tihti ruuteri seadistamisel esmaseks turvalisuse tööriistaks.
2003. aastal teatas Wi-Fi Alliance, et WEP asendatakse WPA (inglise keeles Wi-Fi Protected Access) algoritmiga. 2004. aastal 802.11i standardi ratifitseerimisega (WPA2), teatas IEEE, et nii WEP-40 kui ka WEP-104 on iganenud.

Krüpteering

WEP-protokoll kaasati 1997. aastal vastu võetud IEEE 802.11 standardisse turvalisuse meetmena. Krüpteeringuks kasutab WEP RC4 jadašifrit ning CRC-32 kontrollsummat andmete terviklikkuse testimiseks. 2004. aastaks oli WEP iganenud.
Klassikaline 64-bitine WEP kasutab 40-bitist võtit (tuntud ka kui WEP-40), mis on ühendatud 24-bitise initsialiseerimisvektoriga (IV), et moodustada RC4 võti. Esialgse WEP-standardi väljatöötamise ajal piirasid võtme suurust USA valitsuse kehtestatud piirangud krüptograafilise tehnoloogia ekspordiks. Pärast piirangute tühistamist täiustasid pääsupunktide tootjad olemasolevat protokolli. Nad muutsid krüpteeringu 128-bitiseks, suurendades võtit 104 bitini (WEP-104).
64-bitine WEP-võti sisestatakse tavaliselt 10 kuueteistkümnendarvust koosneva sõnena (tähistuseks kasutatakse numbreid 0–9 ja suurtähti A–F). Iga märk tähistab 4 bitti, 10 numbri korral teeb see kokku 40 bitti, lisades veel 24-bitise IV, saadakse kokku 64-bitine WEPi võti (4 bitti × 10 + 24 bitti = 64 bitti). Enamiku seadmete korral on kasutajal võimalik sisestada viiest ASCII tähemärgist (0–9, a–z ja A–Z) koosnev võti, millest igaüks muudetakse 8-bitiliseks arvuks, kasutades ASCII tabelist leitavat väärtust (8 bitti × 5 + 24 bitti = 64 bitti). Seesugune lähenemisviis eeldab, et iga sisestatud tähemärk on klaviatuurilt sisestatav (näiteks realõpu ja reavahetuse sümboleid võtmesse sisestada ei saa), mis omakorda vähendab eri võtmete arvu oluliselt.
128-bitine WEP-võti on tavaliselt sisestatud 26st kuueteistkümnendsüsteemi märgist koosneva sõnena. Iga sümbol koosneb neljast bitist, mis kokku annab 104 bitti. Lisades veel 24-bitise IV, saab kokku täieliku 128-bitise WEP-võtme (4 bitti × 26 + 24 bitti = 128 bitti). Enamik seadmeid võimaldab kasutajal seesugust võtit sisestada 13 ASCII tähemärgiga (8 bitti × 13 + 24 bitti = 128 bitti).
Mõnel pool võib leida ka 152- ja 256-bitise WEP-süsteemiga seadmeid. Sarnaselt muu pikkusega WEP-võtmetega sisaldavad ka need 24 bitti (IV), jättes vastavalt 128 või 232 bitti turvalise võtme jaoks. Nende 128 või 232 bitti on tavaliselt sisestatud 32 või 58 kuueteistkümnendsüsteemi märgiga (4 bitti × 32 + 24 bitti = 152 bitti, 4 bitti × 58 + 24 bitti = 256 bitti). Enamik seadmeid võimaldab võtme sisestamist ASCII sümbolite kujul (8 bitti × 16 + 24 bitti = 152 bitti, 8 bitti × 29 + 24 bitti = 256 bitti).
Psammophis lineatus

Levila

Neid võib kohata roomamas Musta Aafrika riikides, nagu Malawi, Sambia jmt.
Jaanus Vaiksoo

Jaanus Vaiksoo (sündinud 5. jaanuaril 1967 Paides) on eesti kirjandusteadlane, õpetaja ja lastekirjanik.

Hariduskäik

Ta lõpetas 1985. aastal Tallinna 32. Keskkooli ja 1990. aastal Tallinna Pedagoogilise Instituudi eesti keel ja kirjanduse eriala cum laude. Akadeemiliselt on ta Korporatsioon Sakala liige.
Ta kaitses 1994. aastal Tallinna Pedagoogikaülikoolis magistritööd "August Gailiti romaani "Toomas Nipernaadi" lugemismudelid" ja avaldas 1995. aastal selle töö alusel kirjutatud monograafia "Gailit ja Nipernaadi".

Töökäik

Ta on töötanud emakeele ja kirjanduse õpetajana Rocca al Mare koolis. Aastal 2008 töötas ta eesti kirjanduse lektorina Tallinna Ülikoolis.
Mets-kassinaeris

Taime kasvukohad

Taim ei karda külma, kasvab normaalses aiamullas ja parasniiskes mullas, põõsastikes, lagendikel, aedades ja parkides. Mets-kassinaeris eelistab päikesepaistelisi kohti. Sporaadiliselt esineb teede ääres, elamute lähedal, köögiviljaaedades ja kesamaadel, eriti sageli niisutuspõllunduse piirkonnas.

Botaaniline kirjeldus

Ühe-, kahe- ja mitmeaastane 20–150 cm kõrgune rohttaim, kasvatatakse enamasti kaheaastasena. 
Vars on püstine või tõusev, karvane. Ümardunud hõlmised lehed on pikarootsulised ja vahelduvad hambulise servaga.
Tumelillade soontega roosakaslillad õied kasvavad välja lehekaenlast. Mõlemasuguline õis on viie kroonlehe ja 30–40 mm läbimõõduga. 
Vili on kuiv ja laguneb eraldi väikesteks viljadeks (9–11 seemet). Seemned on endospermiga.

Keemiline koostis

Mets-kassinaeris sisaldab aineid, mis määravad meditsiinilisi omadusi. Need on parkained, limaained, polüsahhariidid, flavonoidid, karoteen ja suhkrud.

Lehtedest on leitud flavonoide, vartest ja lehtedest rasvhappeid. Õites sisaldub antotsüaane, olulisim neist on malvidiin. Viljades sisalduvad rasvhapped ja rasvane õli.
Taime maapealsed osad sisaldavad ka C-vitamiini (lehtedes kuni 3%, õites 1%) ja A-vitamiini (lehtedes kuni 0,05%).

Droog

Taime droogiks on õis, leht ja vähemal määral juured.
Õied ja lehed korjatakse tavaliselt enne õitsemisperioodi. Lehed lõigatakse koos rootsuga kuni 2 cm. Lehti saab korjata juunist septembrini. Juured kaevatakse välja sügisel.
Laotatakse õhukese kihina ja kuivatatakse puhtal puuvillasel kangal otsese päikesevalguse eest kaitstult. Korrapäraselt raputatakse. Kuiva droogi säilitamine lõuendkottides kuivas ja pimedas kohas mitte rohkem kui kaks aastat.

Kasutamine meditsiinis

Mets-kassinaerist kasutatakse köhahaiguste ja kurguprobleemide ravimite komponendina, mao limaskesta ärrituse ja kõhukinnisuse vastu. Taime ravimid sobivad ka põletiku ja stomatiidi korral.

Kasutamine rahvameditsiinis

Rahvameditsiinis kasutatakse mets-kassinaerist köha, bronhiidi, kopsupõletiku, kopsude emfüseemi, seedetrakti põletikuliste haiguste, neerukoolikute, kroonilise pankreatiidi, samuti stenokardia ja stomatiidi korral.

Kasutamine kulinaarias

Lehed on vitamiinirikkaks lisandiks salatitele, suppidele ja kastmetele. Õisi kasutatakse kaunistusena magusatel dessertidel. Seljankas, rassolnikus ja boršis võib kasutada marineeritud vilju.
Sten Oja

Sten Oja (sündinud 28. augustil 1991 Põltsamaal) on eesti rallikrossisõitja.
Ta õppis 1998–2000 Põltsamaa Ühisgümnaasiumis ja 2000–2007 Võru Kesklinna Gümnaasiumis. 2007–2010 õppis ta Põltsamaa Ametikoolis autotehniku erialal.
Sten on esimene eestlasest rallikrossisõitja, kes on tulnud Põhja-Euroopa meistriks (2010, 2011). Lisaks on Sten mitmekordne Eesti meister.
Võistlemist alustas ta 2004. aastal Lada Samaral. Aastal 2006 tuli esimest korda Eesti meistriks. Aastal 2010 tuli Sten Oja Põhja-Euroopa meistriks klassis NEZ-1600. Aastal 2011 tuli ta Põhja-Euroopa meistriks juba nelikveoliste autode masinaklassis NEZ-4WD.
Palestiina Vabastusorganisatsioon

Palestiina Vabastusorganisatsioon (PVO või PLO) on 1964. aastal loodud poliitiline ja poolsõjaväeline organisatsioon Palestiinas.
Kuni 1991. aasta Madridi läbirääkimisteni, pidasid Ameerika Ühendriigid ja Iisrael PVO terroristlikuks organisatsiooniks. 1993. aastal tunnustas PVO Iisraeli riigi õigust olemasolule, millele viimane vastas PVO tunnustamisena palestiina rahva esindajana.
Alates 2004. aastast on PVO täidesaatva komitee esimees Maḩmūd ‘Abbās. Aastatel 1969–2004. aastal oli PVO täidesaatva komitee juht Yāsir ‘Arafāt.
Orgasm

Orgasm eehk seksuaalne kliimaks on seksuaalse naudingu haripunkt, millega kaasneb intensiivne rahuldustunne. Reeglina (kuid mitte alati) on orgasm seksuaalakti lõpptulemus, mida võivad kogeda nii mehed kui ka naised.
Orgasmi iseloomustab intensiivne füüsiline nauding, mida juhib autonoomne ehk vegetatiivne närvisüsteem (ANS). Sellele lisanduvad tsüklitena reflektoorsed lihaste kokkutõmbed suguelundite piirkonnas, suguelundite ja päraku ümber.
Orgasme seostatakse tihti ka teiste tahtmatute mõjudega nagu eufooria, sagedane häälitsemine ja lihaste spasmid muudes kehapiirkondades.
Mongolite invasioon Venemaale

Mongolite invasioon Venemaale ehk Vene alade vallutamine oli aastatel 1237–1240 Mongolite riigi ja Kuldhordi vägede sõjaline invasioon, endise Kiievi-Vene riigi aladele ning Kiievi-Vene riigi lagunemise järel eraldunud, iseseisvunud ja omavahel rivaalitsevate vürstiriikide vallutamine ja alistamine. 
Mongolite vallutuste tulemusel sunniti vallutatud alad maksma andamit mongolitele ning Kuldhordi vasallidena andma vallutatud aladelt nekruteid mongolite vägedesse edasistese vallutusretkedele Euroopasse. Vene alade vallutamise järel määras Kuldhordi khaan 1243. aastast vürstide seast suurvürsti, kes Kuldhordi khaani vasallina, kogus ja vastutas Vene vürstiriikidest kogutava andami kogumise ja Kuldhordi saatmise eest.

1237.–1239. aasta sõjakäik

1237. aasta talvisel vallutussõjakäigul vallutasid mongolid, 12 Tšingisiididi Batu, Güjük, Büri jt ja mongoli väepealik Subutei juhtimisel esimese idapoolseima slaavi vürstiriigi, Rjazani ning Vladimiri-Suzdali vürstiriigis Kolomna ja põhjasuunal 1238. aasta veebruaris Vladimiri linna. Seejärel 1238. aastal purustasid mongolite väed väejuht Burundai juhtimisel Vladimiri suurvürsti Juri II armee Siti lahingus ja vallutasid Toržoki ja Tveri ning teised Vsevolod Suurpesa järglase Vladimiri suurvürsti, Juri II Vsevolodovitši dünastia esindajate poolt valitsetud linnad. Suurvürst Juri II Vsevolodovitš, Jaroslavli vürst Vsevolod Konstantinovitš ja Rostovi vürst Vasilko Konstantinovitš hukkusid Siti lahingus. Mongolite sõjakäik jätkus märtsikuus läänesuunal Novgorodi vabariiki, kuid peatati umbes 250 km kaugusel Novgorodist. 
Pärast sõjakäiku Põhja-Vene aladele suundusid mongolid Lõuna-Vene aladele, kus vallutasid Gluhhovi, Tšernigivi, Perejaslavli ja Kiievi (1240), lisaks veel Galiitsia-Volõõnia, mille järel jäid mongolite väed laagrisse. Aastaks 1240 oli mongolite kätte langenud kõik Kiievi-Vene endised maad, välja arvatud idaslaavlastega asustatud loodealad: Połacki, Turaŭ, Pihkva vürstiriik ja Novgorodi vürstiriik. 
Mongolite riigi suurkhaan või Kuldhordi khaan määras 1243. aastast vürstide seast suurvürsti (1. Jaroslav Vsevolodovitš), kes khaani vasallina kogus ja vastutas Vene vürstiriikidest kogutava andami kogumise ja Kuldhordi saatmise eest. 13. sajandil olid idapoolsed vene vürstiriigid mongolite Kuldhordi vasallriigid ning vürstiriikide valitsejad said õiguse valitseda vürstiriikides suurkhaanilt. Jaroslav Vsevolodovitši surma järel nimetati suurvürstiks, tema pojad Andrei Jaroslavitš ja Aleksandr Jaroslavitš ning järgnevalt toetas Kuldhordi khaan piirkondlikes konfliktides suurvürsti võimu eest Jaroslav Vsevolodovitši järglasi, kes järgnevalt võimuvõitluses piirkondlike Rjurikovitšite dünastialiinidega, laiendasid Moskva vürstiriigi võimsust ning ühendasid moodustunud Venemaa alad Moskva suurvürstiriiki.
Kuldhordi lagunemise järel saavutas Moskva suurvürst Ivan III 1480. aastal ametlikult Moskva sõltumatuse Kuldhordist, kui pärast Ugral seismist loobusid Krimmi khaaniriigi väed Moskva suurvürstiriigi valdustesse tungimast.
Raivo Puusepp

Raivo Puusepp (sündinud 21. märtsil 1960) on eesti arhitekt.
Ta on projekteerinud muu hulgas SEB Eesti Ühispanga peakontori (1999), WW Passaaži (1997), Sikupilli ärikeskuse, Opeli keskuse hooned, Solarise keskuse (2009) ja Lasnamäe linnaosavalitsuse hoone (2011) Tallinnas, Põltsamaa tuletõrjedepoo (koos Krista Väärtnõu ja Peeter Looga; 2000), Terviseparadiisi Pärnus (2004) ning Tartu Kaubamaja Tartus (2005).
Puusepp lõpetas 1983. aastal Eesti Riikliku Kunstiinstituudi. 1992. aastal asutas arhitektibüroo Raivo Puusepp OÜ, kus tegutseb juhi ja vastutava arhitektina.