Jõgi

Topograafia

Jõgi saab alguse ülemjooksul (tihti on neid rohkem kui üks), kulgeb mööda rada või kanalit ning lõpeb suudmes või suudmetes. Kanal moodustub jõesängist kallaste vahel. Suuremate jõgede juures moodustub tihti lammiala, mida kujundavad üleujutused. Võrreldes jõekanaliga võib lammiala olla väga lai. Jõekanali ning lammiala linnades eristamine võib olla keerukas, kuna lammiala mõjutavad oluliselt elamud ning tööstus.
Jõed võivad voolata mägedest alla, läbi orgude või piki tasandikke ning moodustada kanjoneid või mäekurusid. 
Mõiste „ülesvoolu“ viitab jõe ülemjooksu suuna poole ehk voolusuunale vastu. Mõiste „allavoolu“ kirjeldab suunda suudme poole ehk vee liikumise suunda. Kui seista keset jõge või jõe kohal ja vaadata jõevoolu suunas ehk allavoolu, jääb vasak kallas vasakule ja parem kallas paremale.
Jõekanalis voolab vesi tavaliselt ühe joana, kuid mõned jõed voolavad mitme omavahel ühenduses oleva joana, moodustades põimitud jõe. Neid esineb erosioonist mõjutatud tasasel maal ja mõningates suurtes jõe deltades. 
Jõekanali kuju ning vormi muudab voolavast veest tulenev energia. Saksa hüdroloog Albert Brahms täheldas 1757. aastal, et jõge ärakantavate objektide veealune kaal on proportsionaalne jõe voolukiirusega kuuendas astmes. Seda sõnastust nimetatakse mõnikord ka Airy seaduseks. Seega, voolukiiruse kahekordistamisel suudaks vool paigast liigutada objekte, mille veealune kaal on 64 korda suurem. Seda võib näha erosioonikanalitena kõvades kivimites ning suurte kivide lõhkumisel liivaks ja kruusaks mägistel ning kärestikulistel aladel. 
Keskjooksul voolab jõgi kurviliselt tasasemal alal, kus kurvi väliskaldale mõjub erosioon ning kurvi sisekaldale sadestus, mis võib põhjustada meandrite moodustumist. Meandri eraldumisel tekib soot. Suurel hulgal setteid kandvatel jõgedel võib areneda suudmesse silmapaistev delta. Soolases merevees paikneva suudmega jõgedel võib moodustuda lehtersuue. 
Allavoolu liikuv veehulk on kombinatsioon vaba vee hulgast ja märkimisväärsest hulgast veest, mis voolab läbi jõe ja selle lammi aluseks oleva aluspinna kivimite ja kruusa. Paljude suurtes orgudes voolavate jõgede puhul võib see silmale nähtamatu komponent ületada nähtava vooluhulga.

Maa-alused ojad

Maa-alused jõed voolavad maa all paiknevates koobastes või tühimikes. Selliseid jõgesid leidub sageli regioonides, kus esineb lubjakivist geoloogilisi moodustisi. Jääalused ojad on põimunud jõed, mis voolavad liustike ja jääkatte sängides, takistades sulavetel liustike ees välja voolata. Liustike kaalust tuleneva survegradiendi tõttu suudavad sellised ojad isegi mäest üles voolata.

Veevoolu kestus

Katkendliku vooluga jõgi voolab vaid vahetevahel ning võib olla kuiv mitmeid aastaid. Neid jõgesid leidub piiratud või väga varieeruvate sademetega regioonides. Sellised jõed võivad esineda ka geoloogilistel põhjustel nagu ülimalt läbilaskev jõesäng. Osa katkendliku vooluga jõgesid voolab vaid suvekuudel. Humiidse kliimaga regioonides, kus vool saab alguse väikestest harudest, liigub voolu alguskoht üldiselt ülesvoolu, kui sademete hulk on suur, ja allavoolu sademete puudumisel või kui aktiivne suvine taimestik kasutab vett evapotranspiratsiooniks. 
Suurte rahetormide tagajärjel tekkinud sulavesi võib tekitada mudast vett ja pinnast, millest moodustuvad ajutised jõed.

Laevatatavus

Hindamisel kasutatakse rahvusvahelist jõgede laevatatavuse skaalat. Esimene klass on kõige lihtsamini laevatatav ning kuues klass kõige raskemini. Esimese klassi jõed on aeglase vooluga ning ilma takistusteta. Kuuenda klassi jõed on väga kiire vooluga, kärestikulised, koskedega, suurte takistustega ja raskesti läbitavad.

Jõgede kasutusalad

Inimkonna algusest alates on jõed olnud elutähtsad. Inimesed elasid veekogu ääres, sest see pakkus neile sööki, jooki ja pesemisvõimalust.
Ürg- ja vanaajal, kui maanteed olid algelised ja kiired transpordivahendid puudusid, olid jõed olulised liikumisteed. See sõltub küll piirkonnast, kuid alles keskajal arenes Euroopas maanteevõrk nii heaks, et jõed kaotasid oma tähtsuse põhilise liikumisteena.
Jõe vee jõudu hakati kasutama juba 2000 aastat tagasi inimese töö lihtsustamiseks. Esmalt kasutati seda viljast jahu saamiseks ja puude saagimiseks. Hiljem juba kaevandustes ja tööstuses. Jõgede vooluvett kasutatakse siiani elektri tootmiseks, kuid selle efektiivsus on palju väiksem kui teistel alternatiividel. Hüdroenergia tootmine on väga kallis ja maailmas on väga vähe sobivaid kohti, kus saaks energiat tõhusalt toota.

Maailma jõed

Maailma veerohkeim ja suurima valglaga jõgi on Amazonas. Kõige pikemaks jõeks on sajandeid peetud Niilust, aga viimaste aastate uurimused on näidanud, et Amazonas on pikem. Siiski pole see seisukoht üheselt tunnustatud.