google/wiki40b huggingface dataset:
Tamsalu valla vapp

Tamsalu valla vapp oli Lääne-Viru maakonnas asuva Eesti haldusüksuse Tamsalu valla vapp kuni ühinemiseni Tapa vallaga uueks Tapa vallaks.
Vapp kinnitati 16. juunil 2005 koos Tamsalu valla ja Tamsalu linna ühinemisega. See on linna varasem vapp.

Praegune vapp

Suurem osa vapikilbist on hõbedane, vapi alaosas on horisontaaliga eraldatud sinine pind. Hõbedasel pinnal seisab rohelise võra ja musta tüvega tamm, mille juured ulatuvad osaliselt sinisesse pinda. Sinisel pinnal paiknevad juured on hõbedased.
Vapikujundiks on toponüümikal põhinev kompaktse võra ja väljajoonistatud juurestikuga tamm. Teiseks sümboolseks kujundiks on põhjavesi, mis Pandivere veekaitsealal muret tekitab.

Vana vapp

2005. aastani kasutusel olnud vapp kinnitati 25. mail 1993. Selle kilp on üleni hõbedane. Samuti Tamsalu kohanimest ja looduslikust omapärast lähtuvalt on vanal vapil 6 rohelist tammelehte.
Loo tänav

Loo tänav on tänav Tallinnas Kristiine linnaosas Lilleküla asumis Lille allasumis. 
Loo tänav algab Kibuvitsa tänavalt ja lõpeb Mooni tänaval. Loo tänav on ligikaudu 150 meetri pikkune.

Tänava nimi

27. augustil 1930 pandi tänavale nimi Nelgi tänav. 25. septembril 1959 sai tänav uueks nimeks Liivanelgi tänav. Praeguse nime sai Loo tänav 22. aprillil 1960. Nimi on valitud seal varem asunud heinamaa tõttu (loog – "mahaniidetud hein").
Väimela mõisa Loewenite kalmistu

Väimela mõisa Loewenite kalmistu on kalmistu Põlva kihelkonnas Võrumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Väimela alevikus Võru vallas Võru maakonnas. Kalmistu jääb Väimela mõisa südamest linnulennult 600 meetri kaugusele kagusse.
Kalmistut hakati rajama 1870, kui mõisa ostsid Loewenid. Kalmistu õnnistati sisse 1875. 
Kalmistule maetute üldarv pole teada, praegu on see mahajäetud ja rüüstatud. Kalmistu kabel on praegu eraldi kultuurimälestis.
Reet Hiiemäe

Reet Hiiemäe (sündinud 24. märtsil 1974) on eesti folklorist.

Elukäik ja töö

Lõpetas 1999. aastal Tartu Ülikooli germaani filoloogia ja folkloristika alal. Omandas teadusmagistri kraadi folkloristikas (1999) ja kutsemagistrikraadi kirjalikus tõlkimises (2004). Töötanud kuni 1999. aastani assistendina, edasi teadurina Eesti Kirjandusmuuseumi folkloristika osakonna rahvajuttude ja -usundi töörühmas. 2017. aastal kaitses Hiiemäe doktorikraadi tööga "Folkloor kui mentaalse enesekaitse vahend: usundilise pärimuse pragmaatikast".
Ta on avaldanud artikleid rahvusvahelise levikuga eelretsenseeritavates teadusajakirjades, on mitme teadusliku või populaarteadusliku monograafia (sealhulgas raamatute "Eesti katkupärimus" (1997), "Kaitsemaagia eesti rahvausundis" (2012), "Ended ja ennustamised eesti rahvausundis" (2013), "Armastus eesti rahvapärimuses" (2015)) autor, lisaks avaldanud arvukalt populaarteaduslikke artikleid.  
Oluline on Hiiemäe roll koostöö edendamisel Saksa kultuuriruumi humanitaarteadlastega, mille väljunditeks on Jürgen Beyeriga kahasse toimetatud artiklikogumik "Folklore als Tatsachenbericht" (2001), artiklikogumik "Mis on Gilgamešil ühist geeniuurimisega? Käsitlusi kultuurist ja usundist" (2012), Reet Hiiemäe ja Leander Petzoldti ühisteosed "Väike deemonite ja vaimolendite leksikon" (2003, täiendatud kordustrükk 2010) ja "Maagia. Tekkelugu, maailmapilt, uskumused, rituaalid" (2015). 
Hiiemäe uurimistöö keskmes on rahvausundi ja -juttude psühholoogiline aspekt, nt vägivalla ja epideemiatega kaasnevad stereotüüpsed käitumismudelid ja nende kajastumine pärimuses, pärimuslikud kaitsemehhanismid (nt kaitsemaagia).
Lapiksamblik

Lapiksamblik (Parmelia) on samblike perekond lapiksamblikuliste sugukonnast.
Lapiksamblikud on tavalisimad samblikud puutüvedel ja okstel.
Inimorjusest

"Inimorjusest" (originaalpealkiri "Of Human Bondage") on inglise kirjaniku William Somerset Maughami romaan.
Teos ilmus esmakordselt 1915. aastal.

Sisu

Teos on autobiograafiline romaan. Raamat jälgib füüsilise puudega poisi elu. Poisi ema jääb haigeks ja sureb ning poiss peab seetõttu vikaarist onu hoole alla jääma.

Eestikeelne tõlge

Raamatu tõlkis 2002. aastal eesti keelde Inta Soms. ISBN 9985-78-836-2
Rein Einasto

Rein Einasto (sündinud 7. juulil 1934) on eesti geoloog.
Ta on uurinud vara-Paleosoikumi settebasseinide paleogeograafiat ja tsüklilist sedimentatsiooni, on töötanud Tallinna Tehnikaülikoolis, Riigikantseleis, Tallinna Paekivitoodete Tehases ja Paldiski põhikoolis. Ta on olnud Tallinna Tehnikakõrgkooli geoloogiaprofessor.
Oli Eesti Kongressi liige, osales Eesti Rohelise Liikumise initsiatiivgrupi töös.
Rein Einasto algatusel nimetati paekivi Eesti rahvuskiviks.
2010. aastal esines Rein Einasto Teater NO99 projekti "Ühtne Eesti" suurkogul.
2011. aasta Riigikogu valimistel kandideeris Einasto Sotsiaaldemokraatliku Erakonna nimekirjas valimisringkonnas nr. 4 (Harju- ja Raplamaa). Ta sai 332 häält ja valituks ei osutunud. Praeguseks ERE liige.
2011. aastal võttis Einasto osa Teaduskabareest.
Rein Einasto on Eesti Rooma Klubi liige.
Einasto on avaldanud artikleid Loodusajakirjas ja rääkinud Maailmamixis paekivist.

Isiklikku

Tema isa oli eesti geograaf, pedagoog Elmar Einasto.
Pärineb kaheksalapselisest perest, tema vanem vend on astrofüüsik Jaan Einasto ning noorim õde on pianist ja muusikapedagoog Kersti Sumera.
Kalju Saaber

Kalju Saaber (sündinud 11. oktoobril 1944 Kalmu talus Inju-Aruvälja külas Küti vallas) on eesti kirjanik.
Ta õppis Paide ja Rakvere keskkoolis, töötas seejärel Rakvere metsakombinaadis ning lõpetas 1963. aastal Rakvere 1. töölisnoorte keskkooli.
Aastatel 1964–1967 õppis Saaber Tartu Ülikoolis ajalugu, raske haigus katkestas aga õpingud. Alates 1968. aastast on Kalju Saaber kutseline kirjanik, Kirjanike Liidu liige aastast 1979.
Pank (geoloogia)

Pank (rootsi keeles bank) on järsak, mis on kujunenud lainetuse purustava tegevuse toimel.
Tavaliselt on pangal vastupidavate kivimite (näiteks lubjakivi) paljandid.
Pikim pank Eestis on põhjarannikul paiknev Põhja-Eesti pank, mis kulgeb Osmussaare ja Narva vahel ning on umbes 1600 km pikkuse Balti klindi osa.
Jekaterinburg

Ajalugu

Linn asutati Venemaa aknana Aasiasse 1723. aastal. 1918 hukati seal Venemaa keiser Nikolai II ja tema pere. 1924 pandi linnale Jakov Sverdlovi järgi nimeks Sverdlovsk. Vana nimi anti tagasi 1991.

Kliima

Jekaterinburgis valitseb parasvöötme mõõdukalt mandriline kliima. Linnale on iseloomulikud järsud temperatuurikõikumised. Uurali mäed takistavad läänest saabuvate soojade õhuvoolude pääsu linna ning ilma Jekaterinburgis kujundavad külmad arktilised õhumassid ning Kaspia mere kohalt ja Kesk-Aasia kõrbetest saabuvad soojad õhuvoolud. Jaanuari keskmine õhutemperatuur on −12,6 °С (külmarekord −46,7 °С (detsember 1978)). Juuli keskmine õhutemperatuur on +19,0 °С (soojarekord +38,8 °С (juuli 1911)). Aasta keskmine sademete hulk on 537 mm.

Majandus

Tähtsamad tööstusharud on masina- ja metallurgiatööstus. Linn on ka suur kaubanduse keskus, olles jaekaubanduse mahult Venemaa linnadest Moskva ja Peterburi järel kolmandal kohal. Seal on suured MEGA, IKEA, Auchani jpt kaubanduskeskused.

Transport

Linnast viivad maanteed Permi, Tšeljabinskisse, Serovi, Irbitti, Tjumenisse ja Kurgani. Jekaterinburg on raudteede sõlmpunkt. Linna läbib Permi ja Tjumenit Siberi raudteega ühendavad haruteed.
1991. aastast töötab linnas metroo, millel on 1 liin 8 peatusega.

Haridus ja teadus

Jekaterinburgis on üle 20 kõrgkooli. Vanimad on Uurali Riiklik Mäendusülikool ja Uurali Riiklik Ülikool. Riiklikes ülikoolides õppis 2002. aastal 149 400 tudengit, eraülikoolides 23 400 tudengit.
Jekaterinburgis on üle 20 Venemaa Teaduste Akadeemia Uurali osakonna instituudi.

Kultuur

Linnas on ooperi- ja balletiteater, muusikakomöödiateater, draamateater, noorsooteater, nukuteater ja palju teisi teatreid. Linnas tegutseb filharmooniaorkester. Jekaterinburgis on üle 30 muuseumi.
Üle 15 riigil on linnas diplomaatilised esindused, mitmetel on kavas oma esindused lähitulevikus avada.

Haldusjaotus

Jekaterinburg jaguneb 7 linnarajooniks: Kirovski (4), Leninski (7), Oktjabrski (5), Ordžonikidzevski (3), Tškalovski (6), Verh-Issetski (1) ja Železnodorožnõi (2).
Linna haldusalasse kuulub ka 29 lähiümbruse alevit ja küla.
Heiki Pärdi

Elulugu

Heiki Pärdi on kolhoosniku poeg. Ta lõpetas 1969 Järvakandi Keskkooli, 1974. aastal Tartu Ülikooli ajalooteaduskonna ja sai 1996. aastal samast magistrikraadi etnoloogias väitekirjaga "Muuseum – kultuurinähtus ja kultuuriuurimise allikas".
Oli 1974–1987 ja 1989–2000 Eesti Rahva Muuseumis teadur, osakonnajuhataja ja teadusdirektor, 2000–2005 Tartu Kunstimuuseumi direktor. Alates 2005. aastast on ta Eesti Vabaõhumuuseumi teadusdirektor.
1991–1992 oli ta ka Tartu Ülikooli Eesti ajaloo kateedri õpetaja, 1992–1995 ajaloo osakonna assistent, aastast 2005 on ta TÜ Viljandi Kultuuriakadeemia koosseisuväline õppejõud (eesti rahvakultuur, Eesti ja Põhjala traditsiooniline arhitektuur). Pärdi on õpetanud ka etnoloogiat ja museoloogiat.

Teadustöö

Uurimisvaldkonnad: eesti rahvakultuur, kultuurilugu ja maa-arhitektuuri areng. Osalenud ja juhtinud mitmeid etnograafilisi ekspeditsioone Eestis ja teiste soome-ugri rahvaste aladel. Oli 1996–1999 Eesti Teadusfondi projekti "Kodu kui kultuuritegur 20. sajandi Eestis" juht. Olnud Pro Ethnologia ja Eesti Rahva Muuseumi aastaraamatu peatoimetaja. Üle 60 teadustrükise.
Tammiste vald

Tammiste vald (saksa keeles Tammist) oli vald Pärnumaal Pärnu kihelkonnas.
Vald eksisteeris 1866–1928.
Valla alal asus Tammiste mõis.
Mostar

Ajalugu

Esimest korda on Mostarit mainitud 3. aprillil 1452, kui Dubrovniki elanikud mainisid oma erakirjas "kaht kindlust Neretva jõe silla juures". Silla ja selle kumaski otsas olevate kindluste juurde kerkis asula. 1468 sai see nimeks Köprühisar, mis türgi keeles tähendab silla juures asuvat kindlust. Kindluses oli sellal 15 maja. 16. sajandi lõpus oli Mostar Hertsegoviina peamine administratiivkeskus.
1878 hõivas Austria-Ungari Osmanite riigilt pärast viimase lüüasaamist Üheteistkümnendas Vene–Türgi sõjas kogu Bosnia ja sealhulgas Mostari. Alates 1881 asus Mostaris katoliku piiskop. Pärast Serblaste, Horvaatide ja Sloveenide Kuningriigi moodustamist 1919 läks ka Bosnia territoorium selle koosseisu. Teise maailmasõja ajal kuulus Bosnia iseseisva Horvaatia riigi koosseisu.
Jugoslaaviasse kuulumise ajal oli linn tähtis tööstuskeskus. Linnas toodeti boksiiti, alumiiniumitooteid, lennukeid, tubakatooteid ja veini. Linna varustamiseks elektrienergiaga rajati Neretva jõele kolm hüdroelektrijaama: Grabovica, Salakovaci ja Mostari HEJ.
Jugoslaavia kodusõjas 1992–1995 sai linn tugevasti kannatada. Tähtsamatest hoonetest hävisid frantsiskaani klooster, katoliiklik katedraal, piiskopipalee, raamatukogu, 14 mošeed ja linna sümbol Stari most. Sild taastati 2003.

Sillad

Vanim kaarsild Mostaris on Kõver sild (Kriva Cuprija). Selle ehitas 1558 osmanite arhitekt Cejvan Kethoda. On öeldud, et see oli test enne Vana silla (Stari Most) ehitamist. Kõversilla kaar on poolring läbimõõduga 8,56 ja kõrgusega 4,15 meetrit. Silla kummaski otsas viib üles sillale trepp. Trepp, nii nagu sild ja selle juurde viivad teed, on sillutatud munakividega.
Vana sild valmis 1566 ja seda on peetud üheks osmanite kultuuri tippsaavutuseks Balkanil. Kumbki sild koosneb ühest kaarest. Vana silla pikkus on 29 meetrit ja ta kõrgub 21 meetri kõrgusel jõetasemest. Silla kummaski otsas on torn. Keskajal olid kummaski tornis valvurid ja lõhkeaineladu. 1992.–1995. aasta sõja käigus Vana sild õhiti; taastati 2004. aastal. Vana sild on UNESCO maailmapärandi nimekirjas.

Sport

Linnas on kaks jalgpalliklubi: FK Velež Mostar, mida toetavad horvaadid, ja HŠK Zrinjski Mostar, mida toetavad bosnialased. 2006. aasta seisuga mängivad mõlemad klubid Bosnia kõrgliigas.
Bosnia kõrgliigas mängivad ka korvpalliklubi HKK Zrinjski Mostar ja käsipalliklubi HŠK Zrinjski Mostar.
Jakob Johnson

Jakob Johnson (8. mai 1806 Tusti karjamõis, Viljandimaa – 1. aprill 1865 Peterburi) oli esimene eesti rahvusest põllumajandusteadlane, dr. phil. (1840, Jena), agronoomiamagister (1841, Peterburi).
Unipiha Algkool

Unipiha algkool on algkool Kambja vallas, Tartumaal.
Kool asub Pangodi järve kaldal. Selles koolimajas avati õppetöö 15. jaanuaril 1945.
Kool on 4-klassiline.
Konstantin Pätsi näopildiga postmargid

Postivalitsuse teadaanne

RTL 1936, 24.
20. märtsil s.a. lastakse postiasutustes müügile uued 1-, 2-, 5- ja 6-sendilised postmargid.
Margid on trükitud valgele kriitpaberile ja perforeeritud. Nad on püstiasetuvad. Värv on 1-sendilistel markidel tumepruun, 2-sendilistel – heleroheline, 5-sendilistel – sinakasroheline ja 6-sendilistel – tumepunane. Margijoonise keskosas on Riigivanema K. Päts'i näopilt; joonise kummaski ülemises nurgas on valge hinnanumber: 1-sendilistel “1”, 2-sendilistel “2”, 5-sendilistel “5” ja 6-sendilistel “6”; joonise alumises osas põiki üle margi on valgete tähtedega sõnad “EESTI POST”. Margijoonis igast äärest lõpeb piirjoonega. Margid on väikesekaustalised; nende joonise suurus, arvates kaasa piirjoon, on 16×20,5 mm; markide suurus perforeerimise jooneni on 19,5×24,2 mm.
Tallinnas, 17. märtsil 1936. Nr. 340.
Direktor G. Jallajas.
Arvebüroo juhataja A. Vaino.
Printsess Stéphanie

Printsess Stéphanie, õieti  Stéphanie Marie Elisabeth Grimaldi,  (sündinud 1. veebruaril 1965 Monaco-Ville'is Monacos) on Monaco vürstliku perekonna liige, vürst Rainier III tütar, troonil oleva vürst Albert II õde.
Ta on Monaco troonipärimisjärjekorras 11. kohal.
Ta on 2005. aastast Monte Carlo tsirkusefestivali rahvusvahelise korralduskomitee esimees (patroon).
Nooruses õppis ta klaverit mängima ja tegeles peotantsu ja võimlemisega. 1980. aastatel tegeles moedisainiga; oli aastatel 1983–1984 stažeerimas Christian Diori moemajas. 1980. aastate  teises pooles esines edukalt lauljana.

Isiklikku

Printsess Stéphanie  harrastab ujumist, veesuusatamist ja mäesuusatamist. Ta valdab prantsuse, inglise ja itaalia keelt.
Ta abiellus oma ihukaitsjaga 1995. aastal. Lahutati 1996. Ka teine abielu portugali tsirkuseartist Adan Lopez Peresiga ei kestnud kaua (2003–2004). Printsess Stéphanie'l on poeg Louis Ducruet (sündinud 1992) ja kaks tütart – Pauline Ducruet ja  Camille Gottlieb (sündinud 1998). Printsess Stéphanie ema oli USA filminäitleja Grace Kelly.
Harry Paal

Harry Paal (27. juuni 1927 Aru vald, Tartumaa – 20. juuli 1993 Tartu) oli Eesti metsateadlane.

Elulugu

Harry Paal oli talupidaja poeg.
Lõpetas 1943 Tartu Kaubanduskooli, 1946 Tartu Arve- ja Plaanindustehnikumi, 1951 TÜ metsandusteaduskonna metsamajandusinsenerina (Kõvade lehtpuude kasvatamise võimalusi Elva metsamajandis). Oli 1951–1952 Eesti Põllumajanduse Akadeemia metsatakseerimise kateedri tehnik, 1952–1953 metsamajanduse ökonoomika ja metsakorralduse kateedri assistent, 1953–1956 vanemõpetaja, 1956–1963 Võru metsamajandi peametsaülem, 1963–1975 Viljandi metsamajandi direktor, 1975–1983 EMI metsataimekasvatuse sektori metsaselektsiooni labori juhataja, 1988–1993 teadur. Õpetas metsamajanduse ökonoomikat ja organiseerimist.

Teadustöö

Tegeles okaspuuseemlate rajamise ja majandamisega, uuris okaspuuseemlate viljakandvuse dünaamikat ja kvaliteeti ning nende tunnuste muutlikkust. Organiseeris metsainseneride klubi Silva, mis kujunes metsateadlaste ja praktikute kokkupuutekeskuseks. Oli Akadeemilise Metsaseltsi taasloojaid, AMS-i aseesimees. Üle 100 teadus- ja aimeartikli.
Arseni Sajankin

Arseni Sajankin (sündinud 13. mail 1947 Varnjas, praegu Peipsiääre vald, Tartumaa) on eesti poksija ja poksitreener.  
Sajankin poksis aastatel 1961–1975 Kohtla-Järve Kalevis, tema treener oli Hans Kaiva.
Sajankin oli kergekaalus (kuni 60 kg) kolmekordne Eesti NSV meister (1970, 1971 ja 1974). Ta sai X Roman Kuura mälestusvõistlustel esikoha (1971). Ta sai II ja V Nigul Maatsoo mälestusvõistlustel esikoha (1969 ja 1972) ja IV võistlusel II koha (1971). Ta oli 1971. aasta Eesti NSV parim poksija. 
Sajankin sai NSV Liidu meistrivõistlustel (NSV Liidu rahvaste spartakiaadi raamides) kergekaalus (kuni 60 kg) III koha (1969). Ta sai 1969. aastal Nõukogude Liidu meistersportlaseks.
Sajankin töötas hiljem Sillamäel poksitreenerina, 1996. aastast töötab Ida-Eesti Päästekeskuse Sillamäe tugikomandos päästjana.
Johann Schultz

Johann Schultz (arvatavasti 1730 Jena – 18. juuli 1795 Tallinn ) oli saksa arhitekt, kes tegutses Eestis.
Radar (ajakiri)

Radar on Politsei- ja Piirivalveameti ajakiri, mis kirjutab politseis töötavatest inimestest ja nende tegemistest. Radarist saab lugeda persoonilugusid, reportaaže, intervjuusid ja arvamusartikleid. 
Radar ilmub kaks korda aastas ning on saadaval politseimajade fuajeedes ja suuremates raamatukogudes.
Radar ilmub alates 2010. aasta algusest ning on Politseilehe ja Piirist Piirini järelkäija.

Toimetus

Peatoimetaja: Annika Tuulemäe
Keeletoimetaja: Ene Sepp
Makett ja küljendus: Profimeedia
Ajakirja trükitakse Kroonpressi trükikojas ja tiraaž on 3000.
Shenyang Shi

Ajalugu

Shenyang oli 12. sajandil üks Jini dünastia kolmest pealinnast. 
Mandžude valitseja Nurhaci viis pealinna Shenyangi 1625. aastal. Linn nimetati ümber, uueks nimeks sai Shengjing (1643). Shengjing oli Hiina pealinn kuni 1644. aastani, kui võimule tuli Qingi dünastia ja pealinnaks sai Peking. 1657. aastal nimetati linn jälle ümber ja nimeks sai ta seekord Fengtian. Praegune nimi võeti uuesti kasutusele alles 1914. aastal.
18. septembril 1931. aastal oli Mukdeni vahejuhtum, kus osa Jaapanile kuuluvast Lõuna-Mandžuuria raudteest lasti õhku ja see andis jaapanlastele võimaluse Mandžukuo riigi loomiseks Mandžuurias. Mandžukuo ajal kutsuti linna jälle nimega Fengtian. 
Nõukogude armee vallutas linna 1945. aasta augusti alguses. Jaapani alistumise järel asendas Nõukogude armeed Guomindang. Hiina kodusõja ajal oli Shenyang Guomindangi vägede tugipunkt kuni 30. oktoobrini 1948, kui Hiina kommunistide armee hõivas linna.
Koloonia

Koloniaalsüsteemi ajalugu

Koloniaalsüsteem hakkas kujunema koos varaindustriaalse tootmisviisiga, mis sündis 15. sajandil Euroopas eelkõige Itaalias ja levis seejärel Inglismaal, Madalmaades ja Prantsusmaal. Sestpeale ei arenenud maailma maad enam üksteisest lahus, vaid koos ja üksteist mõjutades. Need piirkonnad, mis ei suutnud kaasa minna Euroopast alguse saanud iseseisva industrialiseerimisega, sunniti sõltuvindustrialiseerimise teele. Sinna toodi sisse industriaalne tootmisviis, mis üldjuhul ei asendanud traditsioonilisi tootmisviise, vaid tekkis nende kõrvale. Kohalik vastupanu suruti jõuga maha ning maa muudeti ilma poliitilise ja majandusliku iseseisvuseta kolooniaks.
Tekkisid ümberasumiskolooniad, millest said Euroopa ja esialgu eelkõige Vahemere maade ülerahvastatuse leevendajad. Seetõttu sobisidki selleks hästi parasvöötme või lähistroopika alad, kus põlisrahvastik (eelkõige indiaanlased) välja tõrjuti või kus nad koguni hävitati. Ümberasumiskoloonia on koloonia, mille rahvastiku põhiosa moodustavad ümberasujad emamaalt, pärismaalased on vähemuses. Suurimad ümberasumiskolooniad tekkisid Portugalil ja Hispaanial Lõuna-Ameerikas ja Kesk-Ameerikas ning Suurbritannial ja Prantsusmaal Põhja-Ameerikas. Ümberasujad ise olid pärit erineva kultuuri ning majandusliku arenguga maadest ning tõid kaasa emamaa elulaadi ja tootmisviisi.
Georgi Jungvald-Hilkevitš

Georgi Jungvald-Hilkevitš (22. oktoober 1934 Taškent – 11. november 2015 Moskva) oli Venemaa filmilavastaja, -produtsent ja -stsenarist.
Ta on tuntud Venemaa musketärifilmide režissöör.
Georgi Jungvald-Hilkevitš suri haiglas 11. novembril 2015, olles 81-aastane. Ta maeti 13. novembril Moskva Trojekurovo kalmistule.
Vassil Ridala

Vassil Ridala (aastani 1930 Vassil Grünthal; 9. märts 1906 Muhu-Suure vald, Saaremaa – 19. veebruar 1985 Tartu) oli Eesti loomaarst, veterinaariadoktor (1933), professor (1936).

Elulugu

Vassil Ridala lõpetas aastal 1925 Saaremaa Ühisgümnaasiumi ja aastal 1930 cum laude Tartu Ülikooli loomaarstiteaduskonna. Alates 1951. aastast töötas Eesti Põllumajanduse Akadeemias.
Ta huviorbiidis oli loomade, lindude ja kalade mittenakkavate, nakkus- ja parasitaarhaiguste põhjused, teke ja tõrje.
Ridala oli aastatel 1953–1954 EPA spordiklubi esimees.
Koos EPA üliõpilastega rajasid V. Ridala ja tema abikaasa, Elfriede Ridala, Tartusse, Narva maantee äärde sõjas hävinud veterinaariakliiniku kohale pargi.

Isiklikku

V. Ridala abikaasa oli Elfriide Ridala.
Pärnu Muusikakool

Pärnu Muusikakool on muusikakool Pärnus aadressil Aida 4. Kool tegutseb Pärnu Kontserdimaja ruumides.
Kool asutati 1945 Pärnu Lastemuusikakoolina.
Demeter

Müüdi kirjeldus Homerose hümnis

Demeteri tütre, kevadeneiu Persephone (rooma Proserpina) röövis allilma jumal Hades, et teha Persephonest allilma kuninganna. Hades varastas Persephone, kui too lilli korjas. Demeter läks tütart otsima, kuni lõpuks jõudis Päikese juurde, kes rääkis talle kõik ära. Murest murtud Demeter asus elama maa peale.
Ta rändas Eleusisesse, kaevu äärde, kus neli õde teda aitasid ja oma koju viisid. Õdede ema, Metaneira, pani Demeteri oma noorimat poega Demophoni hoidma. Salajas võidis Demeter last ambroosiaga ja pani ta öösel ahju, et anda talle surematu noorus. Ükskord nägi ema seda pealt ja ehmatas. Demeter sai seepeale pahaseks ning ilmutas end jumalannana. Ta käskis naistel ehitada suur tempel, et taas võita Demeteri soosing. Nii tehtigi.
Too aasta oli inimestele julm ja raske, sest Demeter oli kurb ja üksik. Ükski vili ei tärganud ning inimsugu jäi nälga. Lõpuks saatis Zeus Hermese allilma Persephone järele. Hades pidi sõna kuulama, kuid andis Persephonele granaatõuna seemneid süüa, et too tagasi tuleks. Kui Persephone oli maa peal, saadeti Demeteri järele Rhea. Ema ja tütar kohtusid, ent ainult neljaks kuuks, siis pidi Persephone tagasi allilma minema. Nii kordub see igal aastal: kui Persephone naaseb maa peale, tuleb kevad ja vili hakkab kasvama, kui ta aga allilma laskub, tulevad sügis ja talv.