Luksemburgi suurhertsoglik perekond

Luksemburgi suurhertsogi perekond on moodustatud Luksemburg-Nassau valitsejasuguvõsast, juhitud päriliku suurhertsogi poolt, kelle tiitel kinnitati pärast 1815. aasta Viini kongressi.
Tõeline suveräänsus saavutati 1839. aasta Londoni lepinguga. Luksemburg on tänapäeval ainuke suurhertsogriik. 2000. aastast on Luksemburgi suurhertsog Henri.
1783. aasta Nassau valitsejasuguvõsa perepaktiga kinnitati, et suurhertsogi tiitli pärib Nassau-Wilburgi haru kuni meesliini väljasuremiseni Orange-Nassau harus. Kui Madalmaade Willem III suri ilma meesjäreltuljateta, päris suurhertsogi tiitli Nassau hertsog Adolphe. Kui Willem III vanim tütar Wilhelmina päris Madalmaade trooni, lõppes personaalunioon Luksemburgi ja Madalmaade vahel.

Luksemburgi dünastia rajamine

963. aastal lasi krahv Siegfried ehitada endale lossi, mis andis nime Luksemburgi pealinnale ja hiljem riigile. Keskaega peetakse Luksemburgide sünni- ja hiilgeajaks, mil Luksemburgide dünastia neljal liikmel õnnestus saada Püha Rooma keisririigi troon.
Siegfriedist kuni Suurhertsog Henrini oli Luksemburg mitmete dünastiate võimu all enne 1815. aasta iseseisvumist. 963. aastast peetakse Siegfriedi Luksemburgi dünastia rajajaks. Siegfried kuulus Meuse-Moselle regiooni suursugusesse perekonda, kuid ei omanud veel krahvi tiitlit. Esimest korda tõi Luksemburgi ajaloosse krahvi tiitli Siegfriedi lapselapselaps Konrad I. Esimene Luksemburgi krahvide perekond suri välja koos Konrad II-ga.

Luksemburgid kuni 1815. aasta kongressini

Luksemburgide dünastia tuli uuesti pildile Luksemburg-Namuri nime all ajal, kui keiser Konrad III andis Namuri Henryle Luksemburgi maakonna. Sellega seoses läks Luksemburg üle Saksa-Rooma keisririigi võimu alla.
Henry IV tütar krahvinna Ermesinde abiellus Limburgi hertsogi Walerani III-ga ning nende poja valitsusajast, 1247. aastast, algas Luksemburg-Limburgide aeg. Luksemurg-Limburgide dünastia hiilgus kasvas Heinrich VII valimisel Saksa-Rooma keisriks 1308. aastal.
Luksemburgide dünastia suri välja 1437. aastal Luksemburgi hertsogi, keiser Sigismundi surmaga. Luksemburg läks Burgundia hertsogite kätte. Burgundia režiim tugevdas Prantsusmaa mõju Luksemburgile ning prantsuse keel muutus domineerivaks.
1714. aastal langes Luksemburg Austria Habsburgide võimu alla, mis sai lõpu aastal 1795.
William I asus troonile kui esimene Luksemburgi hertsog. William ei kohelnud Luksemburgi iseseisva riigina, vaid kui enda provintsi. Talle heideti ette, et tal puudus igasugune poliitiline huvi Luksemburgi vastu.

Suurhertsogriik

Pärast Napoleoni kaotust Leipzigis 1813. aastal, soovis Luksemburgi rahvas Habsburgide naasmist, ent 1815. aastal sätestati Orange-Nassau dünastia. Selle tulemusena sai võimule Orange-Nassau Willem I ja Luksemburg kinnitati suurhertsogriigiks. Järgmine troonil oli Willem I poeg Willem II. Tema valitsemine jäi küll lühikeseks, kuid oli täis reforme. Willem II on kirjeldatud kui liberaalset kuningat, kes pani aluse Luksemburgi demokraatlikele institutsioonidele. Tema poeg Willem III valitses aastatel 1849–1890.
Pärast Willem III surma 1890. aastal läks troon hertsog Adolphe Nassaule. Samal ajal päris Wilhelmina, Willem III tütar, Madalmaade trooni ja personaalunioon sai Luksemburgi ja Madalmaadega lõpu.
Suurhertsog Adolphe (1817–1905) eelistas elada Hohenburgi lossis Baieris ja jättis poliitilised otsused Paul Eyschenile.

Luksemburgid 20. sajandil

Adolphe vanem poeg Willem IV päris trooni 1905. aastal. Ta suri ilma meessoost järglasteta 1912. aastal. Tema vanim tütar printsess Marie-Adélaïde päris seejärel trooni. Ta oli esimene valitseja, kes oli sündinud 1296. aastal Luksemburgis pärast John Pimedat. 2. augustil 1914. aastal okupeerisid sakslased Luksemburgi. Suurhertsoginna oli saksalembeline, mis tekitas pingeid ning ta pidi 1919. aastal poliitilise surve tõttu troonilt tagasi astuma.
Tema asemel sai valitsejaks tema õde Charlotte.
Luksemburgi suurhertsog Jean sündis 1921. aastal. Ta on suurhertsoginna Charlotte vanim poeg. 1940. aasta 10. mail põgenes nende pere saksa okupatsiooni eest. 1945. aastal naasis Jean Luksemburgi.

Troonijärglust kinnitavad lepingud

Luksemburgi Konstitutsiooni artikkel 3 alusel kuulub Luksemburgi suurhertsogi tiitel pärilikult Nassau perele. See on vastavuses mitme erineval ajal sõlmitud lepinguga. 1783. aastal sõlmiti Nassau Pere Pakt, mille esimene osa iseloomustab pere sõltumatut omandit ja teine osa kinnitab troonipärimise korra. Lepingu järgi päritakse troon läbi pere otsese meesliini, naised on välistatud. Otsese meespärija puudumise korral, pärib trooni meesjäreltulija valitsejasuguvõsa teisest harust. Kui meesjäreltulijad puuduvad täielikult, pärib trooni valitseva dünastia esmasündinud naissoost järeltulija.
Viini kongressi lõppakt 1815. aastal, kinnitas Luksemburgi suurhertsogiriigi pärimise järjekorra mõlema Luksemburgi valitsejasuguvõsa haru vahel. Kongressil anti igaveseks üle troonipärimisõigus Madalmaade kuningas ja Orange-Nassau prints William I-le ja tema järeltulijatele.
1867. aasta Londoni leping kinnitas uuesti Orange-Nassau valitsejasuguvõsa õiguse suurhertsogiriigi troonile, seoses Napoleon III üritusega Luksemburg enda võimu alla haarata.
1907. aasta Pere Statuut võimaldas ka naisliini pärijatel otseselt võimule saada. Kuue tütre isa Willem IV, soovis, et tema tütred saaksid olla otsesed troonipärijad, mistõttu statuut kinnitas, et printsessid pärivad trooni vastavalt esmasünniõigusele, kuid eelistatuks jääb alati meesliin. Uueks troonipärijaks sai printsess Marie-Adélaïde.

Meesliini eelistuse kaotamine

2011. aasta 20. juunil kinnitati suurhertsog Henri poolt troonipärimisele täielik esmasünniõigus, kaotades meesliini eelistuse. Alates 2011. aastast on igal seaduslikust abielust sündinud naisjäreltulijal Luksemburg-Nassau valitsejasuguvõsast õigus troonile vastavalt vanemusjärjekorrale ja esmasünniõigusele, nagu sätestab Konstitutsioonis Artikkel 3.

Sümboolika

23. juunil on Luksemburgi riigipüha, mil tähistatakse suurhertsogi või suurhertsoginna (vastavalt sellele, kes parajasti ametis on) sünnipäeva, kuigi ükski valitseja ei ole sellel päeval sündinud. Pidustused algavad juba 22. juuni õhtul. 23. juunil toimub sõjaväeparaad mööda Avenue de la Libertét.
Luksemburgi suurhertsogriigil on kolm vappi – väike, keskmine ja suur. Vapid loodi krahv Henri V poolt aastal 1235.

Hoone ajalugu

Alates 1890. aastast on Luksemburgi Suurhertsogi Palee ametlikult eksklusiivne suurhertsogi residents.
Paleel on olnud läbi aegade erinevaid funktsioone. See oli aastatel 1572–1795 Luksemburgi esimene raekoda. 1795. aastal Prantsusmaa valitsuse metsanduse osakonna (Département des Forêts) prefektuuri asukoht. 1817. aastal sai paleest Luksemburgi valitsuse peahoone.
1817. aastal tunti hoonet nimega Hôtel de Gouvernement, kuna hoones töötas ja elas kuninga kuberner. Palee kandis ka raekoja funktsiooni. 1883. aastal toimusid palees ulatuslikud renoveerimistööd suurhertsog Willem III ja tema abikaasa vastuvõtuks.

Suurhertsogi residentsiks kinnitamine

1890. aastal sai varasem raekoda suurhertsog Adolphe residentsiks ja on jäänud suurhertsogite residentsiks tänapäevani.
1991. ja 1996. aasta renoveerimistöödega restaureeriti palee jälle endiseks.