google/wiki40b huggingface dataset:
Anatoli Sobtšak

Anatoli Sobtšak (vene keeles Анатолий Александрович Собчак; (10. august 1937 Tšita, Tšita oblast, Vene NFSV  – 20. veebruar 2000 Svetlogorsk, Kaliningradi oblast) oli Venemaa poliitik, esimene Peterburi linnapea peale NSVL-i lagunemist, õigusteaduste doktor.

Päritolu

Anatoli Sobtšaki isapoolne vanaisa Anton Semjonovitš Sobtšak (poolapäraselt Sobczak; rõhk esimesel silbil) oli venestunud vaesunud šlahta päritolu poolakas, töötas vedurijuhina. Isapoolne vanaema Anna Ivanovna oli Moravas sündinud väikekodanlikust perekonnast pärit tšehhitar, kes valdas tšehhi, poola ja saksa keelt. Anatoli Sobtšaki isa Aleksandr Antonovitš Sobtšak oli lõpetanud raudteetranspordi instituudi.
Anatoli Sobtšaki emapoolne vanaisa oli venelane, vanaema ukrainlanna. Anatoli Sobtšaki ema Nadežda Andrejevna Litvinova oli ametilt raamatupidaja.

Haridustee ja töökäik

Sobtšak lõpetas 1959. aastal Ždanovi-nimelise Leningradi Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna. Töötas kolm aastat advokaadina Stavropoli krais ja naasis Leningradi riiklikku ülikooli, kus lõpetas aspirantuuri ja kaitses 1964. aastal õigusteaduste kandidaadi kraadi väitekirjaga "Гражданско-правовая ответственность за причинение вреда действием источника повышенной опасности".
Ta töötas dotsendina Leningradi Tselluloosi- ja Paberitööstuse Tehnoloogilises Instituudis (1968–1973) ja  Leningradi riiklikus ülikoolis (1973–1981). 1982. sai ta õigusteaduste doktori kraadi ja professori kutse; aastatel 1982–1989 oli ta LRÜ õigusteaduskonna dekaan.
1989 valiti Sobtšak NSV Liidu rahvasaadikuks. Ta oli NSV Liidu Ülemnõukogu üks aktiivsemaid liikmeid.
23. mail 1990 valiti ta Leningradi Linnanõukogu esimeheks ja 12. juunil 1991 Peterburi linnapeaks. 3. juulil 1996 toimunud Peterburi kuberneri valimistel kaotas ta oma tollasele asetäitjale Vladimir Jakovlevile.
Aastatel 1997–1999 elas ta Pariisis, esines loengutega Sorbonne'is ja teistes Prantsusmaa ülikoolides.
Detsembris 1999 teatas Sobtšak kavatsusest kandideerida 2000. aasta suvel uuesti Peterburi kuberneriks. Paraku suri ta ööl vastu 20. veebruari 2000 ägeda südamepuudulikkuse tõttu. Ta on maetud Peterburis Nikolski kalmistule.

Isiklikku

Anatoli Sobtšaki esimesest abielust (1959–1980) oli tal tütar Marija Sobtšak (sündinud 1965, töötab juristina). Juristina töötab ka Marija poeg Gleb Sobtšak (sündinud 1983).
Anatoli Sobtšaki teisest abielust (sõlmitud 1980) Ljudmila Narussovaga oli tal tütar Ksenija Sobtšak.

Mälestuse jäädvustamine

Peterburis Nikolski kalmistul on püstitatud tema hauale skulptor Mihhail Šemjakini loodud skulptuur.
2002. a. juunis avas Venemaa president Vladimir Putin Peterburis mälestustahvli maja seinal, kus Sobtšak elas aastatel 1990–2000.
9. aprillil 2004 avas Gruusia president Mihheil Saakašvili mälestusmärgi Sobtšakile Thbilisis.
Hrušaŭka

Ajalugu

Hrušaŭka kujunes Minski äärelinnana välja XX sajandi alguses. See oli piirkond, kuhu asusid elama raudteelased ja vaguniremonditehase töölised.  piirkondadest, kus on säilinud Teise maailmasõja eelne puitarhitektuur ja vanad tööliselamud, kuigi osa sealse piirkonna hoonetest on valminud ka Teise maailmasõja järel.
Juulis 2013 rajati sinna Valgevene esimene kolmetasandiline ristmik.
Estofilm

Estofilm oli Eesti filmitootja.
1989 tootis Estofilm dokumentaalfilmi "Hitler & Stalin 1939".
Tuuru külanõukogu

Tuuru külanõukogu oli külanõukogu Haapsalu rajoonis. Külanõukogu eksisteeris 1945–1954 ja seejärel liideti see Ridala külanõukoguga.
Beetalagunemine

Beetakiirgus

Beetakiirgus koosneb beetaosakestest (suure energiaga elektronidest ja/või positronidest). Beetakiirgus on ioniseeriv radioaktiivne kiirgus, mille läbimisvõime on alfakiirgusest suurem, kuid gammakiirgusest oluliselt väiksem. Beetakiirguse peatamiseks piisab näiteks õhukesest metall-lehest.
Läbides ainet võivad beetaosakesed tekitada teisest radioaktiivset kiirgust kui kiiresti liikuv elektron "pidurdub" aatomi elektronkattes ilma neeldumata. Sellisel juhul antakse osa elektroni kineetilisest energiast üle teda pidurdanud aatomile (aatom ergastatakse). Aatom läheb ergastatud olekust tagasi oma põhiolekusse kiirates gammakvandi. Sellisel moel tekkinud gammakiirgus on beetakiirguse teisene kiirgus.
Kui beetakiirgus koosneb positronidest, siis need annihileeruvad kiiresti kohtudes elektroniga.
Perila mõis

Perila mõis (saksa keeles Pergel) oli rüütlimõis Harju-Jaani kihelkonnas Harjumaal. Praeguse haldusjaotuse järgi jääb mõis Harju maakonda Raasiku valda.
Keskajal oli hilisema Perila mõisa lähedal Tallinna Mihkli nunnakloostri majandusmõis. Majandusmõisa mainiti esimest korda 1298. Mõisasüda asus arvatavasti Perila Veskimäel. Majandusmõis hävis Liivi sõjas. Rootsi ajal asutati mõis uuesti ja seda mõisa mainiti teadaolevalt esimest korda 1643.
Reigi õpetaja

Sisu

"Reigi õpetaja" räägib 17. sajandi ajaloolistel seikadel tugineva loo vahkvihas eksikombel tapetud poisi pärast Hiiumaale Reigisse teenima saadetud kirikuõpetajast Paul Lempeliusest, kelle abikaasa Catharina Wycken end pärast laste surma kaugel Reigis end võõrkehana tunneb ning kogudusse saadetud abiõpetajas Jonas Kempes endale lohutaja leiab. Armunud paar põgeneb, ent tabatakse mõne aja pärast ja toimetatakse Tallinnasse kohtusse, mis mõistab mõlemad surma. Pärast Lempe ja Wyckeni hukkamist jätkab Lempelius üksikuna Reigis kirikuõpetajana teenimist.

Taust

"Reigi õpetaja" kirjutamise ajaks oli Aino Kallase stiil juba välja kujunenud. Kallas ammutas oma loominguks inspiratsiooni Eesti ajaloost arhiivimaterjale läbi töötades aga ka sündmuste toimumispaiku läbi käies ning kohaliku pärimusega tutvudes. Ta kasutab ajaloolisi motiive oma kunstiliste eesmärkide mõjususe tõstmiseks.
"Reigi õpetaja" puhul meenutab Kallas, et materjali nappis: esmatõuke kirjutamiseks ja uurimiseks andis talle Pauckeri Eestimaa õpetajaid käsitlevas teoses leitud leheküljeline lugu. Seejärel sai Kallas kätte vaid paari leheküljelise käsikirja Jonas Kempe ja Catharina Wyckeni koh­tuprotsessi viimasest faasist. Sellega "Reigi õpetaja" arhiiviuuringud lõppevad. Samas on Kallas ise tunnistanud, et on hea, et "Reigi õpetaja" kirjutamiseks rohkem ajaloolist materjali ei leidnud, sest see oleks sundinud teda "kõhklema ja kaaluma", nüüd aga sai ta ajalooliste sündmuste edasi andmisele loomingulisemalt läheneda. Hilisemad uurimised on tuvastanud lisamaterjali Tartu ajalooarhiivist ning oma osa ajalooliste seikade käsitlusse on andnud ka Kalev Jaago ja Aivar Põldvee.
"Reigi õpetajas" kasutab Kallas arhaiseerivat stiili, mida Kai Laitinen iseloomustab kolme komponendi abil: "esiteks, stiliseeritud, arhailine keel; teiseks, kõnelevaks "minaks" on vaimuliku proosa viljeleja, ja kolmandaks, seda kirjutavat "mina" ei saa samastada kirjaniku enda isikuga".

Retseptsioon

E. Raudsepp kirjutab Aino Kallase 50. sünnipäeva puhul Päevalehes pikema ülevaate Kallase loomingu kohta, mainides ka ära, et peatselt on ilmumas eestikeelne tõlge "Reigi õpetajast" ja et seda peetakse 1926. aasta Soome parimaks kirjandusteoseks.
1928. aasta Päevaleht refereerib Londoni ülikooli dotsent D. S. Mirsky vaimustust Kallase teoste osas. Ta kiidab autori kindlat ja tihedat jutustusviisi, traagikatunnetust ja haruldast võimet tabada inimkirgede ja inimtegevuse põhielementide algjõulisust.
1930. aasta Päevaleht vahendab Der Tagi kirjandusarvustaja C. Meissneri arvamust, et Kallase kirjandusliku võime tugevamaks näiteks on just "Reigi õpetaja".
White Star Line

Oceanic Steam Navigation Company või White Star Line of Boston Packers, üldtuntud kui White Star Line, oli prominentne Briti laevanduskompanii. See asutati 1845. aastal, mil kompanii klipperid seilasid Suurbritannia ja Austraalia vahet. Tänapäeval teatakse seda kompaniid enamasti omal ajal innovaatilisteks osutunud aluse Oceanic (1870) ja Olympic-klassi (1908-1937) ookeaniaurikute tõttu. Nende hulgas on ka ebaõnnestunud esmareisiga Titanic. Kõik kompanii tellitud laevad ehitati Harland & Wolff laevatehases Belfastis Põhja-Iirimaa provintsis.
1934. aastal ühines ettevõte White Star Line oma peamise rivaali Cunard Line'iga, mis opereeris Cunard-White Star Line nime all kuni 1950. aastani. Cunard Line tegutses edasi eraldi üksusena 2005. aastani ning nüüd on osa ettevõttest Carnival Corporation & plc. Kaasaegsed Cunard laevad kasutavad järelhüüdena terminit White Star Service (Valgetähe teenindus), et ilmestada oma klienditeeninduse taset.
Kompanii kunagisest 92 laevast on praeguseks säilinud ainukesena vaid üks restaureeritud tenderaurik Nomadic, mis seisab Belfastis kuivdokis osana Titanic Quarter uusarendusest.
Nikolai Kokla

Nikolai Kokla (18. detsember 1912 Tallinn – 2. juuni 1983) oli eesti õigeusu vaimulik.
Ta lõpetas aastal 1933 Hugo Treffneri Gümnaasiumi. Aastatel 1933–1940 õppis ta Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Ta oli Korporatsiooni Fraternitas Tartuensise vilistlane. Ta pühitseti 12. jaanuaril 1936 diakoniks ja 26. jaanuaril 1936 preestriks.
Ta oli aastatel 1929–1936 Tartu Püha Georgi (Jüri) koguduse koorijuht. Aastatel 1936–1940 oli ta Laatre Püha Vaimu koguduse preester, aastal 1942 Tallinna Aleksander Nevski koguduse preester, aastatel 1946–1983 oli ta Tallinna Issanda Muutmise koguduse preester.

Isiklikku

Tema isa Konstantin Kokla oli samuti õigeusu vaimulik. Nikolai Kokla tütar Kiira oli laulja Estonia teatris; tema esimene abikaasa oli helilooja Kustas Kikerpuu, aastal 1984 abiellus ta estofiil Veli Klamiga. Teine tütar Maria on laulja Estonia teatris; tema abikaasa Rostislav Gurjev on samuti laulja Estonia teatris. Tütrepoeg Paul Kikerpuu on basskitarrist. Tema tädipoeg Juhan Kokla oli ajakirjanik.
Kvantkosmoloogia

Kvantkosmoloogia (inglise keeles Quantum cosmology) on teoreetilise füüsika valdkond, mis uurib kvantmehaanika efektide mõju Universumi kujunemisele ja selle varajasele arengule, eriti vahetult pärast Suurt Pauku. Teisisõnu, kvantkosmoloogia on katse teoreetilises füüsikas luua Universumi kvantteooria.  
Kvantkosmoloogias püütakse pakkuda järjepidevat teooriat Universumi kõige varajasematest staadiumitest. On olemas küll Suure Paugu teooria, kuid Universumi kõige varajasema staadiumi  – singulaarsusest kuni Plancki ajani – sellest teooriast abi ei ole. Universumi kvantsünni kirjeldamiseks on vajalik töötava kvantgravitatsiooni teooria olemasolu. Seni selle loomine pole õnnestunud.
Kvantkosmoloogia valdkonnas on uurimusi avaldanud Leonard Susskind.
Amudarja

Amudarja (tadžiki Омударё või дарёи Ому, pärsia آمودریا Âmudaryâ, usbeki Amudaryo, türkmeeni Amyderýa; antiikmaailmas tuntud kui Ōxus ladina keeles ja Ὦξος Oxos kreeka keeles, mis on tuletised selle jõe indoiraani nimest Vaksu, praegusel kujul Vahš) on jõgi Kesk-Aasias.
Amudarja pikkus on 2620 km, teistel andmetel 2540 või 2435 km; Pandži ja Vahši jõe ühinemiskohast, kustmaalt jõge Amudarjaks nimetatakse, 1415 km. Jõgikond hõlmab 465 tuhat km².
Algab Afganistanis Hindukuši mäestikus 4900 m kõrgusel, voolab algul läände, läbib Pamiiri mäestiku. Piki jõge kulgeb Tadžikistani (varem NSV Liidu) ja Afganistani piir. Alamjooksul voolab loodesse 1200 km ulatuses läbi kõrbe enam-vähem Türkmenistani ja Usbekistani piiril, vasakule kaldale jääb Karakumi, paremale Kõzõlkumi kõrb. Vee hulk väheneb tunduvalt niisutussüsteemide, aurumise ja liiva imbumise tõttu ja praegu kuivab Amudarja juba enne Araali järve riismeteni jõudmist. Varem moodustas jõgi suudmes delta, enamus harusid pöördus põhja poole ja voolas Araali järve, osa aga suundus läände, Sarõkamõši nõo suunas.
Amudarja toitub liustiku- ja lumesulaveest, suurimad lisajõed on Bartang, Jazgulem ja Vahš. Suurvesi on kevadel ja suvel. Jääkate on ainult deltas, 2–2,5 kuud aastas. Laevaühendus on alamjooksul Türkmenabatini, korrapäratult Termezini.
Amudarja vett kasutavad Karakumi kanal ja Tahhiataši hüdroelektrijaam.
Amudarja on mudane, ta uhub tugevasti oma kaldaid ja vahetab tihti sängi. Eelajaloolisel ajal suubus ta Kaspia merre (toonase jõesängi jäänuk on Uzboi). On arvatud, et Karakumi kõrb tekkis Amudarja sagedase sängimuutuse tulemusena.
Amudarja vett kasutati aastakümneid põldude niisutamiseks ja monokultuurse puuvilla kasvatamiseks kogu Nõukogude Liidu tarbeks, mistõttu sooldus palju maad ning Araali järv on kokku kuivamas. Vee ülemäärase kasutamise tagajärjel on suuruselt neljas järv maailmas tänaseks kahanenud peaaegu olematuks.
Pootsareika

Pootsareika on neem Saare maakonnas Abruka saare lõunaosas.
Neeme koordinaadid on 58° 8′ N, 22° 30′ E.
Rannakaitse

Eesti rannakaitse ajalugu

Eestis kasutati enne II maailmasõda rannakaitses eelkõige rannakaitsesuurtükke. Samuti kasutati I maailmasõjas kasutusel olnud Peeter Suure merekindlust.
LuxExpress

Lux Express Grupp (varasema nimega MootorReisid AS) on bussifirma, mis opereerib igapäevaseid regulaarliine Eestis kui ka välismaal.

Ajalugu

Ettevõte asutati 1993. aastal MootorReisi AS nime all. Aastal 1995, kui MootorReisi AS sai AS Eurolines Organizationi liikmeks, võis see hakata kasutama pikamaareisidega seostavat kaubamärki Eurolines. Aastal 2010 loobus Lux Express Eurolinesi kaubamärgist, sest ettevõte lõpetas kaugliinidel sõitmise. Selle asemel tulid kaubamärgid Lux Express ja odavkaubamärk Simple Express, mis kasutab Scania Irizar Century busse.

Liinid

Lux Expressil on 9 Eesti siseliini: 
Tallinn - Tartu (31 väljumist päevas); Tallinn - Haapsalu (6 väljumist päevas); Tallinn - Kuressaare (4 väljumist päevas); Tallinn - Narva (16 väljumist päevas); Tallinn - Pärnu (10 väljumist päevas); Tartu - Kuressaare (1 väljumine päevas); Tartu - Pärnu (3 väljumist päevas); Tallinn - Võru (2 väljumist päevas) ja Tartu - Narva (4 väljumist päevas).
Samuti opereeritakse rahvusvahelistel liinidel Tallinn - Riia; Tallinn - Peterburi; Tallinn - Moskva; Tallinn - Vilnius; Helsinki - Peterburi; Vilnius - Varssavi; Riia - Minsk jne.
Heinaste raudteejaam

Heinaste raudteejaam oli raudteejaam Ainaži–Valmiera–Smiltene raudteel Salatsi piirkonnas Heinastes.
Heinaste raudteejaam avati Ainaži–Valmiera–Smiltene raudtee valmimisel 1912 ja see oli selle raudtee üheks lõppjaamaks. Toona jäi see Volmari kreisi Salatsi kihelkonda Heinaste mõisa maadele. Juba järgmisel aastal viis jaamast sadamasse muulile kilomeetripikkune harutee. Pärast Heinaste põhjamuuli valmimist ehitati ka sellele viiv raudtee, mida teenindas väike Heinaste jaamas hoitav auruvedur. Aastal 1936 muul rekonstrueeriti, uuendatud muulile aga raudteed enam ei rajatud. Aastal 1943 rajasid Saksa väed Heinaste ja Ikla raudteejaamade vahele kilomeetri pikkuse tee, mis ühendas Heinaste–Smiltene raudtee Riisselja–Orajõe raudteega ja sealtkaudu Eesti kitsarööpmeliste raudteede võrgustikuga. Hiljem allutati sealne kitsarööpmeline raudtee Balti raudteedevalitsuse Pärnu raudteesõlmele ja seda hakkasid kasutama Pärnust Valmierasse sõitvad rongid. Sealse jaama ehitistest on lisaks jaamahoonele veel säilinud kaubaait ja üks jaama semafor.  Jaam suleti aastal 1977.
Rästikumürgi antiseerum

Rästikumürgi antiseerum ehk rästikumürgi vastumürk
on ravimpreparaat ka vastumürk ja aine, mille manustamise eesmärgiks on  mitmete rästiku perekonna madude maohammustuse tagajärjel elusloomade vereringesse sattuda võivate maosüljes olevate ainete toksilisuse vähendamine, neutraliseerimine ja ka kaotamine.

Farmakoterapeutiline rühm

Rästikumürgi antiseerumid kuuluvad ATC-koodipuul rühma J06BC Teised immunoglobuliinid.

Hariliku rästiku mürgi antiseerumid (osaline)

Hariliku rästiku mürgi vastumürgi manustamise otstarbekuse üle rästikuhammustuse tagajärjel organismis tekkinud raske ja/või keskmise raskusega mürgistusseisundi korral otsustab, antiseerumi olemasolu korral, üksnes meditsiinipersonal.
Ühe inimese mürgistustamiseks vajalik vastumürgidoos võib maksta üle 20 000 € (euro).
Blockupy

Blockupy liit on rohkem kui 90 organisatsioonist ja rühmitusest koosnev vasakpoolne, pangandusvastane ja kapitalismikriitiline valdavalt Euroopas tegutsev võrgustik.
Sinna kuuluvad Attac, die Linkspartei, der Revolutionäre Sozialistische Bund, die Vereinte Dienstleistungsgewerkschaft jpt.

2015. aasta meeleavaldused

Blockupy aktivistid korraldasid Saksamaal Maini-äärses Frankfurdis uue Euroopa Keskpanga hoone ametliku avamise puhul EL kriisipoliitika vastase meeleavalduse, kuhu oodati üle 10 000 osavõtja.
Meeleavaldus algas 18. märtsi hommikul. Juba esimesed teated meeleavaldusest ütlesid, et loobitakse kive ja süüdatakse politseiautosid.
Politseinikud vahistasid esialgsetel andmetel ligi 350 meeleavaldajat.
Pärastlõunaks oli teatatud 88 vigastatud politseametnikust ja 550 vahistatud meeleavadajast.
Arcanum: Of Steamworks and Magick Obscura

"Arcanum: Of Steamworks and Magick Obscura" on arvuti-rollimäng, mis avaldati 22. augustil 2001.
Mängu lõi Troika Games ja avaldas Sierra Entertainment.
Mängu tegevus toimub väljamõeldud Arcanumi-nimelisel kontinendil, kus parasjagu on käimas tööstusrevolutsioon. Mäng algab tsepeliini allakukkumisega, milles mängu peategelane, keda mängija juhib, on ainus ellujääja.
Mängu graafika on isomeetriline ja mängija saab tegelasega vabalt mängumaailmas ringi liikuda.
Karvane võõrkakar

Kirjeldus

Kogu taim karvane. Varred on eriti ülemises osas kaetud kuni 2 mm pikkuste harali valgete karvadega. Lehed saagjad, teravate hammastega, meenutavad pisut nõgese lehti. Keelõied valged, harva punased; putkõied kollased. Tavaline kõrgus 10-70 cm, harva kuni 120 cm. Õitseb juulist oktoobrini (öökülmadeni). Annab erakordselt palju seemniseid: 8-9 kuu vanune taim võib anda üle 3000 korvõisiku ja rohkem kui 7000 idanemisvõimelist seemnist. Need on umbes 1,5 mm pikkused, läikivad, väikese pappusega.

Levik ja kasvukohad

Looduslikult levinud Kesk- ja Lõuna-Ameerikas, Mehhikost Tšiilini. Nüüdisajal kosmpoliitne umbrohi. Esmakordselt kultiveeriti Tartu botaanikaaias 1841, hiljem lisandunud ka tulnukleiukohad raudteejaamades. Nüüdisajal on karvane võõrkakar Eestis levinud kõikjal, eriti sage Lõuna-Eestis. 
Eestis hakkas iseäranis laialdaselt levima 1980.-1990. aastatel suurfarmidest pärit sõnnikuga: idast sisse toodud jõusöödas leidus ohtralt võõrkakra seemneid, need sattusid sõnnikusse ja sealt aedadesse, kartulimaadele ja põldudele. Taim on maaharijate seas tuntud mitmete rahvapäraste nimedega, mis viitavad levimisele nõukogude aja lõpul ja sõnnikuga: sitalill, ilu-eedi, nõukogude päevalill, Gorbatšovi päevalill jne.

Tülikas umbrohi

Karvasest võõrkakrast on kujunenud tülikas umbrohi aedades, kartulimaadel ja põldudel. Kasvab tavaliselt hulgaliselt, võib muutuda valitsevaks umbrohuks. Levikut piirab kitkumine, ent seda tuleb teha pidevalt, sest ka üsna väikesed taimed hakkavad õitsema ja seemneid levitama. Oluline on puhastada põllutööriistu ühelt põllult teisele minnes ning vältida seemnega saastunud sõnniku kasutamist. Aianduses on võõrkakra vastu aidanud kilemultš. Tõhus abinõu on põllumaa jätmine rohumaaks 5-7 aastaks.
Erik Aaes

Erik Aage Aaes (ka: Éric Aes; 27. aprill 1899 Nordby, Fanø – 19. märts 1966 Gentofte, Charlottenlund) oli taani teatri- ja filmikunstnik.

Elulugu

Tema vanemad olid tüürimees Einar Aaes ja Kirsten Marie Jensen.
Aastal 1917 asus ta õppima Mereväe allohvitseride kooli (Marinens Underofficersskole), hiljem õppis ta kunstikoolis. Aastast 1919 töötas ta assistendina filmistuudios Nordisk Films Axel Bruuni käe all ning käis samal ajal tehnikakoolis. Hiljem oli ta Kopenhaageni teatris Folketeatret lavastaja Svend Gade abiline. Ta aitas Sven Gadel 1921 Berliinis "Hamletit" lavastada. Seal õppis ta ka 1921–1924 kunstkäsitöökoolis Kunstgewerbeschules Cesar Kleini käe all maalimist.
1920ndatel töötas Aaes Berliinis teatrikunstnikuna. Aastal 1924 asus ta elama Pariisi, kus ta oli kuni 1932. aastani filmikunstnik Jean Renoiri, Alberto Cavalcanti ja teiste avangardfilmirežissööride filmides. Ta õppis seal mitmes maaliõppeasutuses. Aastal 1924 oli tal ka Kopenhaagenis Axelborgis koos P. Bille-Holsti, Johan F. Tryde ja Sophie Louise Wachtmeisteriga näitus. Aastal 1926 peatus ta Taanis ja Rootsis, töötades Svend Methlingi ("Peer Gynt") ja Ernst Rolfi lavastuste heaks. Kui 1931 puhkes helifilmikriis, sõitis Aaes Saksamaale, kus ta töötas kaks aastat graafiku ja plakatimaalijana.
Aastal 1933 naasis ta Taani. Algul töötas ta paar aastat plakatimaalijana, hiljem mitme Kopenhaageni teatri kunstnikuna.
Aastal 1936 oli ta kuu aega õppereisil Venemaal, et valmistuda "Katerina Ismailova" lavakujunduseks Kuninglikus Teatris (1937). Tema lavakujunduste seas on ka "Smeltediglen" ja "Brand" (Folketeatret) ning "Mus og Mænd" (1940, Riddersalen), Ta töötas elu lõpuni filmi- ja teatrikunstnikuna.
Lavakujunduses taotles ta psühholoogilist mõju, eriti värvide abil. Filmides kasutas ta modernset interjööri. Tema kujundus filmides "Vredens Dag" (Carl Theodor Dreyer) ja "Ordet" (Dreyer) mängis lavastustes väga olulist rolli.
Ta on maetud Bispebjergi Kopenhaagenis.

Isiklikku

Erik Aaesi abikaasa oli Karin Eugenie Pfeil (sündis 8. oktoobril 1919 Kopenhaagenis), kelle vanemad olid ärijuht Edvard Wilhelm Pfeil ja Karen Julie Andersen.
Inventsioon

Inventsioon on lühike kahe- või kolmehäälses kontrapunktis, tavaliselt klahvpillile kirjutatud muusikateos, mis on eeskätt mõeldud harjutuspalaks.
Tuntumad inventsioonid on Johann Sebastian Bachi 15 kahehäälset ja 15 kolmehäälset inventsiooni (3-häälseid nimetas Bach ise sinfoniateks).
Inventsioon sarnaneb vormilt fuugaga, kuid on palju lihtsam. See koosneb ekspositsioonist, töötlusest ja mõnikord repriisist. Peamine erinevus on, et inventsioonis ei ole tavaliselt teema vastust dominanthelistikus.
Ekspositsioonis esitab esimene hääl teema, mille järel esitab sama teema samas helistikus teine hääl, esimene hääl mängib samal ajal kõrvalteemat või vabas kontrapunktis. Töötluses on teema meloodilised või harmoonilised variatsioonid. Töötlus lõpeb põhihelistikus. Kui inventsioonil on repriis (teema uuesti esitamine muutmata kujul), on see väga lühike, tavaliselt ainult kaks või neli takti.
Arkna tee

Arkna tänav on tänav Rakveres.
Tänav sai nime 29. jaanuaril 1931.
Nõukogude ajal paiknes Arkna teel 33 Nõukogude Liidu 23. kaardiväe Lenini ordeniga punalipulise Orjoli-Berliini raketidiviisi 304. kaardiväe raketipolk (vene keeles 23. гвардейская ордена Ленина Краснознамённая Орловско-Берлинская ракетная дивизия, 304. Гвардейский ракетный полк) (s/o 14372 "Objekt 648" (vene keeles В/Ч 14372 "Объект 648")).