Eesti Ametiühingute Keskliit

Ajalugu

Eestimaa ametiühinguliikumine sai alguse juba enne 1905. aasta revolutsioonisündmusi Eestis, kui asutasid esimesed ametiühingud Eesti alal rätsepad ja trükitöölised (trükitöölised koondusid Balti Trükitööliste Ühingu piirkondlikesse osakondadesse).
Seadusliku aluse ametiühingute asutamiseks andis Venemaa keiser Nikolai II 1905. aasta 17. oktoobri manifest, millega lubati peale südametunnistuse, sõna- ja koosolekuvabaduse ka ühinguvabadust. Pärast manifesti avaldamist asutati Tartu Rätsepatööliste Ametiühing. 1905. aastal asutati Eestis 7 ametiühinguorganisatsiooni Tallinnas ja 4 Tartus, millest tugevamaks ja suurearvulisemaks kujunes Tallinna Metallitööliste Ametiühing, kuhu 1906. aastal kuulus 1245 liiget. Ilmusid ametiühingute häälekandja "Ametiühingute Teataja" ning ajakiri "Töö". 1905. aasta rahutustega seoses aasta lõpus kehtestatud sõjaseisukord katkestas ametiühingulise organiseerumise ligemale pooleks aastaks.
1906. aasta 4. märtsil anti välja ajutine seadus seltside ja ühingute kohta, millega legaliseeriti kutseühingute asutamine ning mille alusel lubati asutada ainult tööstus- ja kaubandusettevõtete tööliste ning teenistujate ühinguid, aga mitte maatööliste, raudtee ega sidetöötajate ühinguid. Keelatud oli ka kutseliite ja nende liitude keskorganeid moodustada. Ajutise seaduse alusel registreeriti Tallinna Mees- ja Naisrätsepate Ametiühing ning Tallinna Metallitööliste Ametiühing.
1907. aastal aga andis Venemaa keisririigi siseminieter välja ringkirja, kus juhiti tähelepanu paljude ühingute sattumisele sotsiaaldemokraatide mõju alla ja lubati neid registreerida ainult siis, kui loodaval ühingul puuduvad sidemed sotsiaaldemokraatliku parteiga. Nõudest kõrvale kalduvad organisatsioonid suleti: 1910. aasta märtsis suleti Venemaa keisririigi poolt Tallinna 10-st ametiühingust 8, 1913. aastal viimasena ka Tallinna Äriteenijate Ametiühingu.
Esimene maailmasõja ajal alustas Tallinnas uuesti tegevus A. Urbi eestvedamisel Tallinna Metallitööliste Ametiühing, mille tegevus aga keelati juba 1917. aasta 11. veebruaril.

Ametiühingud revolutsiooniajajärgul

1917. aastal pärast veebruarirevolutsiooni, moodustati Tallinnas (29. aprillil vkj)/13. mail Ametiühingute Keskbüroo, mis aga suure tööstustööliste osakaalu tõttu ning raskete olmetingimuste tõttu langes VSDT(b)P mõju alla. 1917. asta sügisel reorganiseeriti AKB – Eestimaa Ametiühingute Kesknõukoguks.
Samal ajal töövõtjate organiseerumisega, organiseerusid ka tööandjad, 1917. aastal moodustati suurtööandjate kutseliit Tallinnas Eestimaa Vabrikantide Ühisus ja Tartus Tartu Eesti Käsitöö Meistrite ja Ettevõtjate Keskkomitee (hilisem Tartu Töösturite Keskühing).
Ametiühingute arengu katkestas 1918. aasta veebruaris alanud Saksa okupatsioon ja ametiühingute liikumine taastus uuesti pärast 1919. aastal Eesti Ajutise Valitsuse poolt 21. märtsil 1919 "Seltside, ühisuste ja nende liitude registreerimise korra" vastuvõtmist.

Ametiühingud Eesti Vabadussõja ajastul

1918. aastal alanud Eesti Vabadussõja lõpus sõjaseisukorra tingimustes 1919. aasta sügisel toimunud Eestimaa ametiühingute I kongressi saal oli ehitud punaste lippude ja plakatitega ehitud ja nendel pealkirjad: "Elagu üleilmne sotsiaalne revolutsion", "Kõigi maade töölised ühinege" jne. Peamiselt võtsid osa enamlaste esindajad, kongressi juhatajaks oli Asutava Kogu liige Erich Joonas. Kongressil kritiseeriti sotsiaaldemokraatide, kodanlaste ja valitsuse tegevust.
Kongressi juhatus aktsepteeris kongressil ainult bolševikke toetavate ametiühinguseltside saadikuid, Eesti sotsiaaldemokraate toetavate ametiühingute ja riigiametnike ametiühingute saadikuid juhatus ei aktsepteerinud kvoorumis.
Kongress võttis vastu otsuse, millega liituti III Kommunistliku Internatsionaali platvormiga ja nõuti Nõukogude Venemaa vastase interventsioonisõja viivitamatut lõpetamist ja rahu sõlmimist Nõukogude Venemaaga.
Teisel kongressi päeval, 31. augustil päeval keelati riigi iseseisvuse vastaste avaldustega esinenud kongressi läbiviimine valitsuse poolt. Pärast Eestimaa ametiühingute I kongressi laialiajamist 31. augustil 1919 toimetati 102 arreteeritut (74 kongressi delegaati ja 28 töölisaktivisti) Tallinnast Pihkva rindele, kus nendest 76 saadeti üle rindejoone ja nad jõudsid Peterburi , Irboskasse jäetud 26 arreteeritut lasti maha.

Ametiühingute taasloomine Eesti Vabariigis

1989. aastal toimunud Eesti NSV Ametiühingute Nõukogu laiendatud pleenumil otsustati eralduda Üleliidulisest Ametiühingute Kesknõukogust ja korraldada iseseisva organisatsiooni rajamiseks kongress. 20.12.1989 Eestimaa ametiühingute kongressi otsustati, et ENSV ametiühingud on iseseisvad ja sõltumatud omaalgatuslikud ühiskondlikud organisatsioonid, kes juhinduvad ENSV ametiühingute seadusest, oma põhikirjadest ja programmidest.  Asutati ajaleht Rahvaleht. 1989. aasta detsembris aset leidnud Eesti NSV Ametiühingute Nõukogu XX kongressil võeti vastu tegevuskava, kuulutati end vabaks sõltumatuks ametiühinguorganisatsiooniks. 1990. aasta aprillis moodustasid iseseisvad ametiühinguorganisatsioonid ja liidud kongressil Eesti Ametiühingute Keskliidu ja võtsid vastu keskliidu põhikirja. Esimeseks Ametiühingute Keskliidu esimeheks nimetati Siim Kallas.