Mihkel Mutt

Elukäik ja töö

Mihkel Mutt sündis võõrkeeleõpetajate peres. Ta lõpetas Tartu 8. Keskkooli kirjanduse eriklassi. Aastatel 1971–1976 õppis ta Tartu Riiklikus Ülikoolis eesti filoloogiat ja ajakirjandust. 1976–1977 töötas  toimetajana kirjastuses Eesti Raamat, 1977–1986 ajakirjas Looming algul kirjandusteaduse ja kriitika, pärast luule- ja lühiproosa osakonna toimetajana, 1986–1988 oli vabakutseline kirjanik, 1988–1990 Noorsooteatri kirjandusala juhataja, 1990–1991 EV Välisministeeriumi informatsioonibüroo juhataja . 1991–1993 töötas ta ajalehtedes Eesti Ekspress, Eesti Aeg ja Hommikuleht.
1997–2005 oli Mutt kultuurilehe Sirp peatoimetaja.  Muti juhtimise ajal alustas ilmumist Sirbi vaheleht Diplomaatia. Aastatel 2005–2016 oli ta ajakirja Looming peatoimetaja.

Looming

Kirjanduslikku tegevust alustas Mutt 1966. aastal novellitõlkega inglise keelest koolialmanahhis "Tipa-Tapa". Följetone, paroodiaid, teatri- ja hiljem ka kirjandusarvustusi hakkas ta avaldama seitsmekümnendatel. Esimesed tõsisemad kirjanduslikud katsetused pärinevad aastast 1978. "Eesti kirjandusloos" nimetatakse teda üheks vähestest kaheksakümnendatel tähelepanu äratanud proosadebütantidest. 
Prosaistina on Mutt tuntud vaheda iroonilise kirjutusviisi poolest. 1980. aastal ilmunud kogumiku "Fabiani õpilane" esseistlikes novellides ning 1982. aastal ilmunud romaanis "Hiired tuules" kirjutab Mutt kirjandusloo sõnul "modernismi peateemad, hoiakud ja ideed üle kriitilis-paroodilises võtmes". Romaan kirjeldab teatraal Kalle Jermakoffi teatriuuenduskatset kultuuritegelase Victor Kaku vaatenurgast. Selles on nähtud  dialoogi Mati Undi romaaniga "Via regia", kuid ka vihjet Hugo Raudsepa "Põrunud aru õnnistusele". Diloogia "Keerukuju" (1985) ja "Kallid generatsioonid" (1986) kirjeldab sugupoolte vahelisi suhteid "vaimse mehe vaatepunktist".
Algul tajuti Muti proosat alternatiivkirjandusena, nähes selles paralleele ka Jüri Üdi luulega.
Romaanis "Rahvusvaheline mees" kajastab Mutt oma kogemusi tööst välisministeeriumis. Raamatu nimitegelase prototüübiks on peetud toonast välisministrit, hilisemat presidenti Lennart Merit. "Grotesksusest hoolimata on "Rahvusvahelisest mehest" kujunenud mõjukaim Meri-aegse diplomaatia jäädvustus ja võib-olla isegi üks olulisemaid Eesti taasiseseisvumise kroonikaid," iseloomustab romaani kirjandusteadlane Linda Kaljundi .
Mitmes Muti jutukogus ja romaanis ("Fabiani õpilane" (1980), "Vana Fabiani nutulaul" (1988), "Rahvusvaheline mees" (1994), "Progressiivsed hiired" (2001)) on peategelaseks Fabian, Muti alter ego.
2009. aastal ilmunud mälestuste I–II köites keskendub Mutt oma suguvõsale ja lapsepõlvele. 2010. aastal ilmunud III köide kujutab kooliaega, IV köide ülikooliaastaid.

Tunnustused

Mihkel Mutt on pälvinud muu hulgas Tuglase novelliauhinna 1981. ja 2008. aastal, riikliku auhinna (Smuuli-nimelise preemia) 1986. aastal lastekirjanduse eest, Vilde kolhoosi preemia parima ajaloolise romaani eest 1994. aastal, Aleksander Kurtna nimelise parima näidendi tõlkeauhinna 1987. aastal, kultuurkapitali kirjanduse sihtkapitali žanripreemia esseistikas 2001 ja 2015. aastal, riiklikud kriitikapreemiad teatrikriitika eest 1983., 1988. ja 1994. aastal, Teatriliidu aastapreemia kriitikas 2001. aastal ning Avatud Eesti Fondi Koosmeele auhinna 2001. aastal. Postimehe Jannseni-nimelise aastatunnustuse osaliseks sai Mutt 2008. aastal.
2000. aastal anti talle Valgetähe III klassi teenetemärk.

Poliitiline tegevus

2001–2002 kuulus Mutt Isamaaliitu. Lahkumise põhjuseks tõi ta eetilised vastuolud lehe peatoimetamise ja parteisse kuulumise vahel. 2001–2008 oli ta Haapsalu linnavolikogu liige, selles ametis osales ta Haapsalu valijamehena ka 2006. aasta presidendivalimistel.

Isiklik elu

Mihkel Mutt on sõjaväelase ja diplomaadi Victor Muti pojapoeg ning inglise filoloogia õppejõu Oleg Muti poeg. Ta lell oli tuntud Rootsi biokeemik  Viktor Mutt, vanaonupoeg filmioperaator Anton Mutt. Mihkel Mutt on abielus kunstnik Tiina Tammetaluga (a.1991)