google/wiki40b huggingface dataset:
Inseneri loss

Kirjeldus

Kõrge kivikatusega hoone oli elavalt liigendatud, nurgad dekoreeritud sõõrmotiividega. Esimesel korrusel olid kabinet, elutuba, kaks saali, veranda ja söögituba ning kolm magamistuba, teisel korrusel kaks külalistetuba, peosaal ja teenijatoad, mille juurest viis eraldi trepp alla kööki.
Saalides oli pähklipuumustriga tammeparkett. Enamus muid ruume olid laudpõrandaga, vannitoad kivipõrandaga. Mats Kissa kabineti seinad olid kaetud pähklipuust paneelidega. Elutoas oli tammepuust lagi, muud laed olid kaunistatud kipsornamentidega. Fuajee laes oli kasutatud klaasi. Kamin oli kaetud Meissneri portselanist kividega.
Häärberi lähistel oli veel neli maja, väike kahe korteriga ametnike maja, milles elasid umbes 1927/28. aastani Matsi õde Reet Laks abikaasa Augustiga, ning eemal veel kaks suuremat tööliste kortermaja.
Teisel pool häärberit metsa ääres oli garaaž kahele autole, mille teisel korrusel oli autojuhikorter. Vabriku sepikoja peal oli samuti korter, milles elas Mats Kissa vennapoeg Ants Kissa.
Häärberit ümbritses prantsuse stiilis aed, kus oli umbes 100 viljapuud, sh 60 õunapuud.

Ajalugu

Taolise suursuguse hoone ehitamine pakkus Abjas palju kõneainet. Häärber ehitati ülikorralikult ja seda viimistleti peensusteni. Häärberit ümbritsevas aias oli tööl aednik, sealsed viljapuud andsid nii palju saaki, et vabriku rahvas ei jõudnud seda iial ära süüa, mistõttu pidi Mats Kissa igal aastal suure osa saagist Rootsi saatma.
Nõukogude okupatsiooni saabudes tõsteti Mats Kissa oma perega Inseneri lossist välja ning pandi elama Jussi kõrtsi. 
Inseneri Lossist sai linavabriku klubi, kus korraldati üritusi ning vabriku tööliste koosviibimisi. Klubist saadeti viimasele teekonnale ka lahkunud vabrikutööliste põrmud.
Pärast Abja linavabriku töö seiskumist lagunes ka Inseneri loss. 1990. aastate alguses olid hoonel veel uksed ja aknad ees, kuid kunagine suursugune häärber oli võssa kasvanud ning täielikult lagastatud. 
Praegu kuulub hoone OÜ Kissa Varale, kes on võtnud kavaks hoone taastada ning rajada sinna konverentsikeskuse. Aastaks 2016 on hoone välisilme taastatud.
Haruldased muldmetallid

Haruldased muldmetallid on üldnimetus 17 keemilise elemendi kohta, mida leidub maakoores hajusalt. Nende sekka loetakse ütrium ja skandium ning 15 lantanoidide rühma elementi: lantaan, tseerium, praseodüüm, neodüüm, promeetium, samaarium, euroopium, gadoliinium, terbium, düsproosium, holmium, erbium, tuulium, üterbium ja luteetsium.
Haruldaste muldmetallide kasutusala ulatub mobiiltelefonidest hübriidautodeni, tuulegeneraatoritest säästulampideni. 
Nende metallide kogunõudluseks maailmas hinnatakse praegu 134 000 tonni aastas, kuid prognoosi kohaselt vajavad tööstused juba järgmisel aastal 180 000 tonni. 2014. aastal võib vaja minna juba üle 200 000 tonni haruldasi muldmetalle aastas. Tootmismaht on praegu aga 124 000 tonni juures ning ükski kaevandus ei suuda nõudluse kasvust tekkivat tühimikku nii kiiresti täita, kuigi teadaolevaid varusid on maailmas piisavalt.
Euroopa Liidu prognoosi kohaselt ähvardab eriti suur düsproosiumi, euroopiumi, lantaani, neodüümi, praseodüümi, terbiumi ja ütriumi nappus. Euroopa Parlamendi roheliste fraktsiooni koostatud analüüs soovitab senisest suuremat tähelepanu pöörata nende metallide taaskasutusele. Paraku on aga praegu näiteks mobiiltelefonides leiduvate haruldaste metallide taaskasutamine ikka veel nii kallis, et seda ei peeta otstarbekaks.
Hiinas asub 30 protsenti maailma haruldaste muldmetallide looduslikest varudest. Hiina osa 17 haruldase muldmetalli toodangust maailmas on umbes 97%.
Hiina on piiranud selle tehnoloogiatööstuse jaoks olulise tooraine eksporti, põhjendades seda vajadusega keskkonda hoida ja väites, et seni on toorainevarusid liigselt ekspluateeritud. Euroopa on pannud Hiina valitsusele südamele mitte raskendada Lääne ligipääsu haruldastele muldmetallidele.
Hiina ekspordipiirangud lähevad Euroopa ettevõtetele maksma miljardeid eurosid. Euroopa Liit, USA ja Jaapan on ametlikult pöördunud Maailma Kaubandusorganisatsiooni poole, et lahendada Hiinaga vaidlus tooraine, sealhulgas haruldaste muldmetallide ekspordipiirangute üle.
Eesti on üks väheseid haruldaste muldmetallide tootjaid maailmas. Sillamäel asuv metallurgiaettevõte Molycorp Silmet AS toodab praegu 2–3 protsenti maailmas toodetavatest muldmetallidest ehk umbes 3000 tonni aastas.
Suured haruldaste muldmetallide varud arvatakse olevat ookeanide põhjas, kuid nende kättesaamine on seniste tehnoloogiate juures veel liiga kulukas.
Mats Ekman

Mats Ekman (1865 Ätsve (ka Ärtsve) talu, Noarootsi kihelkond – 1934 Riguldi) oli eestirootslasest luuletaja, keda tunti sünnitalu järgi ka nimega Ätsve Mats. Kirjanduses on talle viidatud kui "kodukandilaulikule", rootsi keeles bygdeskalden.

Sünd ja lapsepõlv

Mats Ekman sündis Riguldi kandis Luksi ja Vanaküla külade vahel asunud Ätsve talus. Kolmeaastaselt haigestus ta lastehalvatusse ja olgugi ning kuigi ta tasapisi küll paranes, jäi ta parem käsi halvatuks. Seetõttu tuli tal tavapäraste talutööde tegemise asemel hakata karjapoisiks ja valvata teede väravaid.

Looming

Karjuse ja valvurina oli tal lambaid karjatades või värava juures onnis istudes aega luuletada ning oma luuletused ja laulud üles kirjutada. Ta oli esimene, kes luuletas oma kodukandi murdes ja tema kirjutatud luuletusi oli lihtsa rütmilise meloodia abil võimalik ka laulda. Matsi luuletused annavad aimu rannarootslaste elust 19. sajandi lõpul ja 20. sajandi alguses ning luuletused on eranditult kirjutatud murdekeeles ja tõenäoliselt puuduvad seal igasugused kirjanduslikud mõjutused väljastpoolt.
Mats Ekmani looming on üks väheseid näiteid eestirootslaste kirjanduslikust loomingust enne 1920. aastaid. On väidetud, et Mats Ekman tähendas eestirootslastele sama, mis temaga samal aastal surnud Ernst Enno eestlastele.

Surm

Mats Ekman suri Riguldis ja ta on maetud Noarootsi vallas asuvale Rooslepa kalmistule, kus asub ka talle pühendatud mälestuskivi. Mälestuskivile on raiutud ka read tema luuletusest "Båndomstien" (rootsi keeles "Barndomstiden", eesti keeles "Lapsepõlve aeg"): "Hå fagror var änt skoen / e sina ljusgren färg! / Så fagort svalla roen / allt blomskast dal å bärg".

Raamat ja CD

2005. aastal ilmus Mats Ekmani luuletuste ja laulude kogu "Prästn e vargskall", kus tekstid on ära toodud nii kirjakeeles kui eestirootsi murdes. Raamat sisaldab kõiki luuletaja 45 luuletust ja laulu (neist osad koos nootidega). Raamat sai nime ühe luuletuse järgi, mis jutustab metsa hundijahile läinud kirikuõpetajast, kes oli sunnitud huntide eest puu otsa põgenema ja kes pääses ühe rätsepa abiga kolm päeva hiljem.
2011. aasta veebruaris salvestati Rootsi Raadio stuudios CD-plaat, millelt leiab 11 Mats Ekmani laulu ja kaks luuletust. Lugusid esitavad Riguldi juurtega Inga Ekman, Ingeborg Gineman ja Hjalmar Stenberg (kellele kõigile on neis kõlav "noarootsi keel" emakeeleks) ning Mats Ekmani kauge sugulane Inga Ekman. Muusikutest saadavad neid Sofia Joons viiulil ja Mall Ney harmooniumil.
Uuriklased

Kirjeldus

Uuriklased kaaluvad tavaliselt 230 g, pikkus on 150–200 mm ja sabapikkus üldiselt 25–51 mm. Mõnel liigil ulatub kehakaal isegi 1 kiloni. Isaste uurikute kaal on kaks korda suurem kui emastel. Nende eluiga on tavaliselt üks kuni kolm aastat, kui loom ei põe mõnd haigust ega satu röövlooma ohvriks. Maksimaalne eluiga võib olla umbes viis aastat. Ida uurikutel on leitud isegi 7-aastasi isendeid. Enamiku uuriklastel on pruun mulla värvi karvkate. Nende kõige iseloomulikum tunnus on kõrged põsetaskud. Sellest tuleneb ka nende nimi. Uurikute põsetaskud on karusnahast voodriga ja neid saab pöörata pahupidi. Taskud ulatuvad näopiirkonnast õlgadeni. Neil on väiksed silmad ja lühike karvane saba, mida nad kasutavad tagurpidi kõndides uru kompamiseks. Tasku-uurikute karvkate on tihti täis parasiite. Uurikute vaenlased on nirgid, maod ja kullid.

Käitumine

Kõik uurikud moodustavad uruvõrgustikke, mis tagavad neile kaitse ja mis on mõeldud ka toidu kogumiseks. Paigutades toidu põskedesse, transpordivad nad selle oma koopas asuvatesse sahvritesse. Nad on võimelised koguma väga suuri toidutagavarasid. Erinevalt vöötoravatest ei ela uurikud arvukates kogukondades ning satuvad harva maapinnale. Tunnelite sissepääsud on täidetud lahtise mullaga. Nende koopaid ja urge võib leida sealt, kus on pehme maapind ja käike on kerge kaevata. Uurikutele meeldib niiske muld, mistõttu nad käivad sageli köögiviljaaedades, muruplatsidel ja taludes. Seetõttu peetakse neid kahjuriteks. Uurikud söövad peamiselt taimede maa-aluseid osi, vihmausse, tõuke ja mahlakaid köögivilju, näiteks lehtsalatit, rediseid ja porgandeid. Mõnda liiki peetakse põllumajanduslikeks kahjuriteks. Kui uuriklastel pole parajasti paaritumisaeg, on nad eraklikud ning kaitsevad oma territooriumi väga agressiivselt. Territooriumi suurus sõltub toiduvarudest. Isased ja emased võivad elada samades käikudes ja urgudes, kui neil on seal eraldi territoorium. Üldjuhul aga elavad uuriklased siiski eraldi uruvõrgustikes. Enamasti püüavad tasku-uurikud ohtu sattudes põgeneda, kuid võivad põgenemise käigus ka loomi rünnata, sealhulgas kasse ja inimesi. Kuna neil on pikad ja teravad hambad, võivad hammustused olla väga tõsised. Sõltuvalt liigist ning kohalikust kliimast, võib tasku-uurikute paaritumine toimuda kord aastas või isegi mitu korda aastas. Igas pesakonnas on tavaliselt 2–5 poega, kuigi liigiti võib poegade arvukus olla tunduvalt suurem. Pojad sünnivad abitute ja pimedatena ning võõrutatakse umbes neljakümne päeva jooksul.

Tõrje

Idauurikud ja lääneuurikud on Uus-Meremaal klassifitseeritud keelustatud liikide hulka, et takistada nende maaletoomist. Seda reguleerib "Ohtlike ainete ja uute organismide seadus 1996". Enamik tasku-uurikuid on suhteliselt levinud ega ole ohustatud. Kõrbe tasku-uurik on kõige ohustatum liik, sest tema leviala on väga väike ja sobivad elupaigad on kiired kaduma.
Highlandi maakond

Ajalugu

Highlandi maakond moodustati 1. mail 1805. aastal Adamsi, Clermonti ja Rossi maakonna osadest. Maakond sai nime künkliku pinnamoe järgi.
Rööpkülik

Rööpkülik ehk rööpnelinurk on nelinurk, mille vastasküljed on paralleelsed.

Erijuhud

Rööpkülikut, mille kõik küljed on võrdsed, nimetatakse rombiks.  Rööpkülikut, mille kõik nurgad on võrdsed, nimetatakse ristkülikuks. Rööpkülikut, mille kõik küljed ja kõik nurgad on võrdsed, nimetatakse ruuduks.
Lepapuravik

Levila ja kasvukohad

Lepapuravikku võib Eestis leida niisketes ja lodustuvates lepikutes, nii hall- kui ka sanglepikutes.
Lepapuravik on väga sage ja kasvab suurte kogumikena augustist oktoobrini.

Välimus

Lepapuraviku kübara värv on hele-kollakaspruun kuni määrdunudkollane. Kübara servaosas on tihti seen peaaegu valge. Kübaraid esineb kumeratest lamedateni, need on kleepuvalt limased ning läbimõõduga kuni 15 cm.
Lepapuraviku torukesed on noorelt helekollased, seejärel kuldkollased ning lõpuks pruunikad. Torukesed on pikalt seenejalale laskuvad ja 2–5 mm pikad. Kübaralihast on nad väga halvasti eraldatavad.
Lepapuraviku jalg on kübara värvusega, nõrgalt sametjas või kiuline. Katsumisel muutub veidi sinakaks, kiudude kriimustamisel kohe pruuniks. Ta on 3–10 cm kõrge ja 0,5–2 cm paks. Kujult on jalg silinderjas või alusel ahenev, sageli kõverdunud.
Seeneliha on õhuke ja kahvatukollase värvusega. Jalas ja torukeste all on seeneliha tumedam.
Lepapuraviku eosed on laiellipsoidsed, 4–8 μm pikad ja 3–5 μm laiad. Eospulber ookerjas kuni ookerpruunikas.

Kasutamine

Lepapuravik on söögiseen, kuigi võrdlemisi madala kvaliteediga. Söödav noorelt ja värskelt, vanemad viljakehad on suure limasuse ja pehme ning õhukese seeneliha tõttu kõlbmatud.
Evi Rannap

Evi Rannap (aastani 1958 Evi Kask, 27. detsember 1932 Peningi vald Harjumaa – 25. oktoober 2018) oli eesti infoteadlane, kes pani aluse infoteaduse arengule Eestis. Ta oli kirjanik Jaan Rannapi abikaasa.

Elulugu

Evi Rannap oli käsitöölise tütar.
Lõpetas 1952 Tallinna Õpetajate Instituudi, 1956 Tallinna Pedagoogilise Instituudi matemaatikaõpetaja kutsega, 1964–1968 oli Tartu Ülikooli kaugõppeaspirant. Tehnikateaduste kandidaadi kraadi kaitses ta 1973 Moskvas Nõukogude Liidu Teaduste Akadeemia juures väitekirjaga "Leiutisi kirjeldava infokeele süsteemkäsitluses".
Rannap oli 1960–1973 Eesti Teadus- ja Tehnikainformatsiooni Instituudi osakonnajuhataja ja teadusdirektor, 1973–1984 TPedI raamatukogunduse ja bibliograafia kateedri juhataja (aastast 1978 dotsent), 1984–1992 samas dotsent ja aastast 1993–1997 TPÜ infoteaduse õppetooli professor, 1997 emeriitprofessor.

Teadustöö

Uurimisvaldkonnad: dokumentaalsed otsisüsteemid ja infokeeled, raamatukogunduse osa infosüsteemis, teadus- ja erialaraamatukogude osa infovajaduse rahuldamisel, Eesti trükis infolevi süsteemis, teadusinfo levi ja tarbimise probleemid. Õppetöös luges ta infoteaduse aluseid, infoanalüüsi, infotegevust ja teenindust, infokeeli.
Evi Rannapi juhendamisel valmis üle 60 diplomi- ja bakalaureusetöö ning kaitsti ligi kümme teadusmagistrikraadi. Ta avaldas vähemalt 66 teadustrükist.
Evi Rannapi tegevus eriala arendamist mõjutavates ühiskondlikes kogudes oli märkimisväärne: aastatel 1984–1988 oli ta Eesti NSV Kultuuriministeeriumi Riikliku Raamatukogukomisjoni liige, seejärel 1988. aastal taasasutatud Eesti Raamatukoguhoidjate Ühingu juhatuse esimene esimees, Eesti Rahvusraamatukogu nõukogu ja Eesti Informaatikanõukogu liige, aastatel 1993–1995 kultuuri- ja haridusministeeriumi raamatukoguhoidjate koolitusnõukogu esimees ning 1991–1995 Rahvusvahelise Raamatukoguühingute ja -institutsioonide Liidu (IFLA) hariduse ja täiendusõppe sektsiooni alalise komitee liige. Evi Rannap juhtis aastaid ka ERÜ koolituse toimkonda, 1996. aastal valiti ta ERÜ auliikmeks.
Karinu lubjakivipaljand

Karinu lubjakivipaljand on paljand Karinu karjääris Karinu lubjakivimaardlas, halduslikult  maakonnas Järva-Jaani vallas. Paljand on arvele võetud ürglooduse objektina.
Paljandil paljandub lubjakivi kahe astanguna, mille paksused on 2,8 m ja 4,4 m. Paljandil on näha Juuru lademe Tamsalu kihistu Karinu kihistiku kivimeid.
Omakapitali tootlus

Omakapitali tootlus (sageli lühend ROE ingliskeelsetest sõnadest return on equity, kasutatakse ka omakapitali rentaablus) näitab lihtaktsionäride omakapitali tulumäära. See mõõdab, kui tõhusalt ettevõte toodab tulu omakapitalist ehk netovaradest. ROE näitab, kui hästi ettevõte tulusid kasvatab investeeringuid kasutades. Üldiselt peetakse heaks ROE määraks 15–20%.
Lembi Mets

Lembi Mets (aastani 1979 Lembi Selberg; sündinud 11. juunil 1958 Tallinnas) on eesti tšellist ja muusikapedagoog.
Ta lõpetas aastal 1975 tšelloerialal Tallinna Muusikakeskkooli (õpetajaks Laine Leichter) ja aastal 1981 Tallinna Riikliku Konservatooriumi (Ivo Juuli, Toomas Velmeti ja Peeter Paemurru klassis) ning aastal 2005 magistriõppes Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia interpretatsioonipedagoogika erialal (tööga "Tšelloõpetuse algusest Tallinnas", juhendajad Peeter Paemurru ja Urve Lippus). Ta on täiendanud end eraviisiliselt Moskvas Ivan Monighetti ja Armen Georgiani juures.
Ta töötas aastatel 1981–1987 tšelloõpetajana Tallinna Lastemuusikakoolis, aastast 1984 tšelloõpetajana Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis ja aastast 1993 ühtlasi Nõmme Muusikakoolis. Tema õpilasteks on olnud Vahur Luhtsalu, Levi-Danel Mägila ja Kaia Tambi.
Ta on mänginud aastast 2000 Estonia orkestris. Ta on esinenud solistina ja mitmes kammeransamblis. Ta on avaldanud ajakirjades muusikaartikleid ja kontserdiarvustusi.

Isiklikku

Tema isa oli muusikaajakirjanik Edgar Selberg, ema flötist Liida Selberg, õde harfimängija Kai Visnapuu. Tema abikaasa oli pianist ja muusikapedagoog Rein Mets.
James Cook

James Cook [džeimz kukk] (27. oktoober 1728 Yorkshire, Marton – 14. veebruar 1779 Hawaii) oli Briti meresõitja, kartograaf ja maadeavastaja.
James Cooki tuntus põhineb kolmel ümbermaailmareisil, mille ta sooritas aastatel 1768–1779. Cook uuris põhiliselt Vaikse ookeani saari (Hawaii, Uus-Meremaa ja paljusid teisi Polüneesia saari), Põhja-Ameerika rannikut, Austraalia idarannikut jne. Ta üritas avastada ka lõunamandrit ehk Antarktist, kuid see tal ei õnnestunud. 
Cook erineb enamikust tolleaegseist meresõitjaist oma väidetavalt inimlikuma iseloomu pärast. Ta ei olnud konkistadoor. Pärismaalaste vastu kasutas ta vägivalda vaid siis, kui muud võimalust ei olnud. Väidetavalt püüdis ta õpetada Polüneesia pärismaalastele kartulite ja sigade kasvatamist, et võõrutada neid kannibalismist.
Cookist on loodud palju legende ja tema nimele kirjutatakse tihti avastusi, mis ei ole tema tehtud. Kuulsaim näide on Hawaii saared, mille avastasid  eurooplaste jaoks hoopis hispaanlased. Legendidele Cookist lisab loomulikult värvi tema traagiline surm Hawaii saartel 1779. aastal.

Enne ümbermaailmareise

Tõenäoliselt nägi tulevane meresõitja merd esimest korda umbes 15-aastasena, ehkki ta sünnikodu oli merest vaid kümmekonna kilomeetri kaugusel. 
Cookil ei olnud juhendajaid, ta oli iseõppija. Tal olid head teadmised astronoomiast, topograafiast, hüdrograafiast, navigatsioonist jms. Tõenäoliselt ei olnud tema teadmised väga põhjalikud, sest teoreetilist haridust mõnes mereväeakadeemias vms õppeasutuses polnud ta kunagi saanud. Tema haridustee piirdus mõne aastaga külakoolis. See-eest olid ta teadmised praktikule omaselt kindlad ja hästi omandatud. Cooki töid iseloomustab erakordne täpsus ja hoolikus. Tema koostatud kaarte Newfoundlandi ranniku kohta kasutati isegi 20. sajandi alguseni. 
Tavaliselt tuuakse Cooki merelemineku peapõhjusena välja tema armastust mere vastu. See võib muidugi tõsi olla, kuid tõenäolisem on see, et tal ei jäänud teist valikut. Nimelt oli ta tõsiselt tülli läinud oma tööandjaga. Cook töötas 1746. aastal Staithesi-nimelises kalurikülas poesellina. Tekkinud olukorrast ei näinud ta muud väljapääsu, kui pani end kirja laevapoisina Whitby-nimelises sadamalinnas. Seega algas Cooki meremehestaaž 17-aastaselt.
Hồ Chí Minh (linn)

Kliima

Hồ Chí Minhis valitseb troopiline kliima.
Eristuvad kaks aastaaega, mis pole mitte niivõrd kuumem ja jahedam kui niiske ja kuiv. Aastane keskmine sademete hulk on 1931 mm. Kõige sademeterohkemad kuud on september (327 mm) ja juuni (312 mm). Kõige kuivemad kuud on veebruar (4 mm) ja märts (11 mm). Keskmine õhuniiskus linnas on 75%.
Aasta keskmine temperatuur on +28 °C. Kuude keskmised temperatuurid sellest kuigivõrd ei erine. Kõige kõrgemad temperatuurid (39 °C) on mõõdetud aprillis, kõige madalamad (+16 °C) detsembris.

Ajalugu

Linn tekkis khmeeride kalurikülana, mille nimi oli Prey Nokor. Linna tänapäevane piirkond oli sel ajal soo. Vietnamlased korraldasid sellele alale sageli rüüsteretki. Khmeeride rahvapärimuse järgi anti tänapäevane Lõuna-Vietnam Vietnami kontrolli alla Vietnami printsessi ja Khmeeri printsi pulmade puhul pruudilunana. Selle tulemusena muutus khmeeride elu rahulikumaks.
17. sajandi algul hakkasid sellesse piirkonda kolima vietnamlased. Selletõttu muutusid khmeerid Mekongi deltas ja mujal sealkandis pikkamööda vähemusrahvuseks. Suur põgenike laine saabus sinna Kesk-Vietnamis toimunud Trịnhide ja Nguyễnide vahelise sõja ajal 1623, mil Kambodža oli omakorda sõjas Taiga. Sel ajal hakati Prey Nokorit Saigoniks nimetama. Kambodža kaotas vaba läbipääsu Lõuna-Hiina merele ja säilitas merepiiri üksnes Tai lahel, sest Vietnam rajas nii Saigoni kui Mekongi deltasse tollipunkti.
1698 saatis Hues asunud Vietnami valitsus Saigoni aadliku Nguyễn Hữu Cảnhi, et see rajaks Saigonis teisedki haldusstruktuurid ja lõpetaks selle piirkonna ühendamise Vietnamiga ka sisuliselt. Tema juhtimisel rajati 1790 Saigoni kindlus.
1861 vallutas Prantsusmaa Vietnami ja muutis selle osaks Prantsuse Indohiinast. Saigoni vallutasid nad 24. ja 25. veebruaril 1861 toimunud Ky Hoa lahingu tulemusena, mille käigus 3 tuhat prantslast ja hispaanlast vallutasid Saigoni kindluse, mida kaitsesid 32 tuhat sõdurit. Seejärel kindlus lammutati. Linna ilme muutus ka sel moel, et Saigoni püstitati hulk lääne stiilis ehitisi. Lõpuks hakati Saigoni kutsuma Kaug-Ida pärliks ja Idamaade Pariisiks. 1929 elas Saigonis 123 890 inimest, kellest 12 100 olid prantslased.
1949 kuulutati välja Vietnami Riik. Selle riigipeaks sai endine kukutatud keiser Bảo Đại ja pealinnaks Saigon. Pärast seda, kui Põhja-Vietnam läks 1954 Viet Minhi kontrolli alla, hakati ülejäänud Vietnamit kutsuma Lõuna-Vietnamiks. 1955 kuulutati Lõuna-Vietnam Vietnami Vabariigiks. Saigon oli selle pealinn seni, kuni Lõuna-Vietnam sai Vietnami sõjas lüüa ja Põhja-Vietnam vallutas selle. Saigoni langemine 30. aprillil 1975 oli ka sõja lõpuks ja Vietnam taasühendati. Ühinenud Vietnami pealinnaks jäi Hanoi. Samal aastal sai linn oma praeguse nime Vietnami RDV riigijuhi Hồ Chí Minhi järgi, kes oli surnud 1969.
Esteetika

Esteetika kategooriad

Kõige üldisemad loogilised mõisted, mis avavad esteetika kui teaduse sisu ja üldistavad teaduslikult ümbritseva tegelikkuse esteetilist omapära.

Esteetiline elamus

Esteetiline elamus on emotsionaalne seisund, mis tekib inimesel ümbritseva tegelikkuse, inimese loodud esemete ja eelkõige kunstiteoste esteetilisel tajumisel.

Esteetiline ideaal

Esteetiline ideaal on terviklik, konkreetselt meeleline kujund, mis kehastab inimeste kujutlusi täiuslikust elust ja täiuslikust inimestest. Näiteks Vana-Kreekas peeti ideaalseks inimeseks tarka filosoofi; feodaalse Euroopa aadel nägi ideaali vapras rüütlis ja vaguras mungas, rahvas aga käsitöölises.
14 Wall Street

14 Wall Street (endise nimega Bankers Trust Company Building) on 37-korruseline büroopindadega kõrghoone New Yorgis. 
See asub Lower Manhattani ärikeskuse südames Wall Streeti ja Nassau Streeti nurgal, New York Stock Exchange'i vahetus läheduses. See oli Bankers Trusti peakontor kuni hoone müümiseni 1937. aastal.
164,59 meetri kõrguse ehitise projekteeris arhitektuuribüroo Trowbridge & Livingston ning see ehitati aastatel 1910–1912 historitsistlikus stiilis. Hoone uusklassitsistlikus lahenduses on eeskujuks võetud Halikarnassose mausoleumi asetust San Marco kampaniili otsas. Varem asus samal krundil Gillender Building. See oli esimene kõrghoone maailmas, mis lammutati, et rajada samasse kohta uus, kõrgem hoone. Bankers Trust Company Buildingist endast sai seejärel maailma kõrgeim pangandushoone, kuigi pank ise kasutas kolme alumist korrust, ülemised korrused anti üüripindadeks. 31. korrusel asus korter, mis kuulus John Pierpont Morganile. Korteri pind muudeti hiljem kõrgklassi prantsuse restoraniks The 14 Wall Street, mis sulges uksed 2006. aastal. 
1997. aastal määras New York City Mälestusmärkide Säilitamise Komisjon ehitise kaitsealuseks mälestusmärgiks (New York City Landmark).
Vennastuspidu

Vennastuspidu on 18. sajandist pärinev korporatsioonides kasutusel olev tseremoonia, mille käigus teklid rapiiri otsa torgatakse ehk stehhitakse. Mõned naiskorporatsioonid on õestumispeol rapiirist loobunud ja laovad mütsid lihtsalt üksteise otsa lauale.
Ilmar Tõnissoni arvates kujutatakse nii sümboolselt defloratsiooni.
Ants-August Nurk

Ants-August Nurk (sündinud 1937) on Kaitseliidu taastaja ja esimene Jõgeva maleva pealik.
Ants-August Nurk lõpetas 1970 Jõgeva Töölisnoorte Keskkooli. Ta töötas aastatel 1961–1992 Jõgeva Tarbijate Kooperatiivis.
Aastatel 1990–2002 oli Ants-August Nurk Jõgeva maleva pealik. Praegu on ta Jõgeva maleva valverühma ülem.
Ants-August Nurk on parteitu.

Tunnustus

Tal on V klassi Kotkarist, Kaitseliidu Valgeristi II ja III klass, Eesti Kaitsevägede Teeneterist, Kaitseliidu asutaja teenetemärk, Kaitseliidu eriteenetemärk, Kaitseliidu teenetemärgi I, II ja III klass, Naiskodukaitse Hõberist, Noorkotkaste teenetemärk, Jõgeva, Tallinna, Sakala ja Põlva maleva teenetemärgid, politsei teenetemärk.
2011. aastal pälvis Ants-August Nurk Jõgevamaa vapimärgi.
2012. aastal pälvis ta Jõgeva teenetemärgi.
Pintsel

Pintsel on pulgakujulise varre otsa kimbuna kinnitatud harjaste või karvadega tööriist. Pintslit võidakse kasutada mitmesuguste ainete mingile pinnale kandmiseks või ka pinna puhastamiseks.
Värvipintsleid kasutatakse suurte pindade värviga katmiseks (lapik, laia ulatusega harjasekimp) ja piltide maalimiseks (kitsas kimp peene joone tõmbamiseks).
Pintsliga võidakse pinnale kanda liimi, lakki, glasuuri.
Spetsiaalseid pintsleid võidakse kasutada habemeajamisvahu, jumestuse või puudri näole kandmisel.
Pintslit kasutatakse ka kokanduses, näiteks küpsetistele munavalge või lihale leeme pealemäärimiseks.
Pintsleid kasutatakse arheoloogias leidude õrnaks puhastamiseks.