google/wiki40b huggingface dataset:
Olesja Zõkina

Olesja Nikolajevna Zõkina (vene keeles Олеся Николаевна Зыкина; sündinud 7. oktoobril 1980 Kalugas, endises Nõukogude Liidus) on Venemaa kergejõustiklane, jooksja, kelle põhidistants on 400 meetrit.
2001. aasta sisemaailmameistrivõistlustel Lissabonis sai ta 400 m jooksus ajaga 51,71 pronksmedali. Ta võitis neil võistlustel ka MM-kulla Venemaa 4×400 m teatejooksu võistkonna koosseisus. Samal aastal toimunud 2001. aasta MM-il Edmontonis sai ta teatejooksus pronksmedali. Järgmisel aastal Münchenis peetud 2002. aasta Euroopa meistrivõistlustel tuli Zõkina ajaga 50,45 400 m Euroopa meistriks ja sai 4×400 m teatejooksus hõbemedali. Hooaja lõpus toimunud maailmakarikavõistlustel Madridis oli ta 400 m kolmas.
Zõkina kuulus 2003. aasta sisemaailmameistrivõistlustel Birminghamis kuldmedali võitnud Venemaa 4×400 m teatejooksu võistkonda. Samal aastal toimunud 2003. aasta MM-il Pariisis sai ta teatejooksus hõbemedali.
2004. aasta olümpiamängudel Ateenas sai ta hõbemedali 4×400 m teatejooksus. 2008. aasta sisemaailmameistrivõistlustel Valencias tuli Zõkina kahekordseks sisemaailmameistriks nii 400 m kui ka 4×400 m teatejooksus.
Lageraie

Lageraie on metsa majandamisel raie viis, mille korral eemaldatakse piiritletud alalt enamik puid. 
Lageraie tulemusel tekib raiesmik.
Ökoloogilise majandamise korral eelistatakse lageraiele valikraiet. Looduskaitsealadel on tavaliselt lageraie keelatud.  Sellist raieliiki nagu lageraie pole olemas. On olemas uuendusraie või raadamine.
Nobeli füsioloogia- või meditsiiniauhind

Nobeli füsioloogia- või meditsiiniauhind on üks viiest algsest Nobeli auhinnast. Selle auhinna saaja otsustab Rootsi Kuninglik Meditsiiniinstituut (Karolinska institutet).
Sokoto jõgi

Sokoto on jõgi Nigeeria loodeosas. Ta on Nigeri lisajõgi.
Sokoto jõgi algab Katsina osariigis Funtua lähedal. Jõgi voolab algul loode suunas, Sokoto lähedal pöördub läände ja seejärel kaarega lõunasse. Sokoto kaldal asub Zamfara osariigi pealinn Gusau, mille juures on jõele rajatud Gusau pais. Umbes 100 km Sokotost ülesvoolu asub jõe suurim pais, Bakolori pais. Sokoto ääres asuvad ka muu hulgas Argungu, Birnin Kebbi, Bunza ja Wamako.
Jõe pikkus on umbes 600 km.
Sokoto suuremad lisajõed on Rima, Gaminda, Zamfara, Ka.
Jõe vett kasutatakse ümbruskonna põldude niisutamiseks. Selle ääres kasvatatakse muu hulgas puuvilla, tubakat, maapähklit, suhkruroogu ja riisi.
Jõgi on laevatatav.
Okeechobee järv

Okeechobee [okitšobi] on järv Põhja-Ameerikas Ameerika Ühendriikides Florida poolsaarel.  
Asub poolsaare lõunaosas Orlando ja Miami linna vahel. 
Okeechobee järv asub laias lubjakivinõos. Järvel puuduvad suuremad väljavooluteed. Seetõttu on üleujutuste tagajärjel järvest edelas tekkinud Evergladesi soostik. Järve pindala on 1890 km² ja suurim sügavus 4 m.
Pärast 1928. aasta üleujutust, mille tagajärjel hukkus 2400 inimest, ehitati ümber järve kuni 6 m kõrgune tamm.
Järve nimi tuleb hitšiti keelest ja tähendab 'suur vesi'.
Abruka sadam

Abruka sadam on sadam Abruka saarel.
Sadama geograafilised koordinaadid on 58° 9′ 46″ N, 22° 31′ 39″ E.
Soome-ugri rahvad

Ajalugu

Soome-ugri rahvaste põlised asualad on Põhja- ja Ida-Euroopas ning Lääne-Siberis. 1. aastatuhande lõpu poole pKr valdasid soomeugrilased maa-ala Läänemerest Uuralini ning Põhja-Jäämerest Ida-Euroopa lauskmaa lõunaosa steppideni (esimene hüpotees). Teise hüpoteesi järgi olid soomeugrilased levinud Kesk-Vene kõrgustiku põhjaotsani, kuna Kesk-Vene kõrgustikus ning selle ümbruses olid juba muinasajast teiste hõimude asulad. Tõenäoliselt oli lõunaosa proto-slaavi (nt veneedid, slaviinid, antid) ning proto-iraani (nt sarmaadid ja sküüdid) hõimude territoorium ja põhjaosa – proto-balti (nt galindid) hõimude territoorium. Selle hüpoteesi kaudseks tõendiks on see, et Kesk-Vene kõrgustiku ning selle ümbruses esinevate jõgede nimed on kas slaavi (Desna, Seim, Psjol), iraani (Dnepr, Don) või balti (Žizdra, Oka) päritolu. Esimese aastatuhande lõpupoole algas võõraste rahvaste sissetung uurali rahvaste põlistele asundusaladele. Edelast ja läänest tungisid slaavlased ja germaanlased ning kagust – Volga piirkonnast turgi (ei tohi segi ajada türklastega) rahvad. Samal ajal toimus ka soomeugrilaste levimine slaavlaste, germaanlaste ja muude naaberrahvuste territooriumidesse. Hiljem suurem osa soomeugrilastest segunesid nende rahvustega kuna segaabielud olid üsna levinud. See rikastas ja parandas oluliselt nii soomeugrilaste kui ka slaavlaste, germaanlaste ja teiste rahvuste genofondi. XX ja XXI sajandil algas ja kiirenes uus soomeugrilaste levimine seoses transpordi ja majanduse arenguga. Näiteks isegi tänapäeval praktiliselt igas Venemaa, Ukraina ja Valgevene oblastites ja kraides (mis ei ole soomeugrilaste autonoomiad, kuna seal ei ole soomeugrilased põlisrahvusteks) leidub mitukümmend kuni mitu tuhat soomeugrilast.
Ungarlased asusid 9. sajandi lõpus Ungarisse ja Transilvaaniasse. Oma riik on tänapäeval kolmel soome-ugri rahval: eestlastel, soomlastel ja ungarlastel.
Samojeedi rahvaid ja soome-ugri rahvaid kokku nimetatakse uurali rahvasteks. Soome-ugri rahvaid ja keeli uurib interdistsiplinaarne teadusharu nimega fennougristika, uurali rahvaid ja keeli uralistika.
Poola fennougrist Szymon Pawlas on kavandanud soome-ugri rahvaste ühise lipu, mida pole küll ametlikult kasutusele võetud.
20. sajandi algusest on soome-ugri rahvaste seas levinud hõimuliikumine, mis rõhutab soome-ugri rahvaste kultuurilist ja keelelist ühisosa. Nõukogude ajal oli hõimuliikumine suuresti takistatud ning keskendus peamiselt teadusuuringutele, sh fennougristikale ja etnograafiale. Tänapäeval tehakse hõimuliikumise raames koostööd ennekõike omariikluseta soome-ugri väikerahvaste kultuuri ja keele toetuseks ja arenguks, kuid ka kodanikuühiskonna arendamiseks. Hõimuliikumise edendamiseks on loodud rahvusvahelisi organisatsioone, nagu soome-ugri rahvaste konsultatiivkomitee ja noorteorganisatsioonide ühendus MAFUN, kahepoolsete sidemete hoidmisele keskendunud seltse, nagu Eesti-Saami Selts ning lokaalseid organisatsioone, nagu Eestis tegutsev Fenno-Ugria Asutus.
Šāntideva

Šāntideva (sanskriti śāntideva, umbes 685–763), india mahajaana õpetlane, kes on eelkõige tuntud Bodhitšarjāvatāra ja Śikṣāsamuccaya autorina. Oma ideid esitab ta neis peamiselt lähtuvalt madhjamaka prasangika seisukohast. Tema mütologiseeritud eluloo kohaselt olevat ta sündinud kuningapojana. Hiljem, saanud innustust bodhisattva Mandžušrīlt, astus mungaks ja veetis palju aastaid Nālandā ülikoolis, kus tõenäoliselt kirjutas ka oma peamised teosed. Osa oma elust elas Šantideva ilmselt erakuna ja mööda Indiat rännates, mille vältel olevat sooritanud hulgaliselt imetegusid Buddha seadmust levitades.
Orkjärve looduskaitseala

Orkjärve looduskaitseala asub Aude, Jaanika ja Tabara külades Saue vallas Harju maakonnas.
Kaitseala on moodustatud Orkjärve soo ja rabametsade ning Viisu soo  madalsookoosluste ning haruldaste ja kaitsealuste liikide kaitseks.
Kaitseala jaguneb kolmeks sihtkaitsevööndiks: Orkjärve raba, Aude soo ja Viisu soo sihtkaitsevöönd.
Sonja Lyubomirsky

Elukäik

Moskvas sündinud Sonja Lyubomirsky lõpetas 1989. aastal Harvardi Ülikooli psühholoogia eriala summa cum laude. Seejärel asus õppima sotsiaalpsühholoogiat Stanfordi Ülikoolis, mille lõpetas 1994. aastal doktorikraadiga. 1994–2001 töötas California Ülikooli Riverside'i psühholoogia osakonna professori assistendina, 2001–2005 sama osakonna kaasprofessorina ja aastast 2005 töötab samas professorina.

Uurimisobjekt

Tema peamiseks uurimisobjektiks on inimese õnnelikkusega seotud küsimused. Ta on raamatu "Õnne saladus" ("The How of Happiness") autor. Tegu on strateegial ja teadusel põhineva eneseabiraamatuga, kuidas kasvatada õnnelikkust. Lyubomirsky on üks ajakirja Journal of Positive Psychology kaastoimetajatest.
Sonja Lyubomirsky raamatus "Õnne saladus" ütleb autor, et 50% meie kalduvusest õnnelik olla põhineb geneetikal, mida me väga mõjutada ei saa, 10% põhineb elusündmustel (nt karjääriredelil liikumisel, armastatu leidmisel või loomingulise unistuse elluviimisel) ning 40% saame ise oma käitumisega mõjutada. Me saame ennast ise 40% õnnelikumaks muuta, üks olulisemaid tegevusi selleks on tänulikkuse praktiseerimine. Lyubomirsky uuringute põhjal on tänulikud inimesed õnnelikumad, energilisemad, lootusrikkamad, abivalmimad, empaatilisemad, spirituaalsemad, andestavamad ja vähem materialistlikud. Samuti on neil väiksem tõenäosus muutuda depressiivseks, ärevaks, üksildaseks, kadedaks, neurootiliseks muutuda või haigestuda.
Dr. Lyubomirsky sõnul suurendab tänulikkus naudingut positiivsetest elukogemustest, tõstab eneseväärikust ja enesehinnangut. Aitab toime tulla stressi ja traumaga ning kutsub esile hoolitsevaid tegusid ja eetilist käitumist. Lisaks aitab sõlmida sotsiaalseid sidemeid, tugevdada olemasolevaid suhteid ja virgutada uusi suhteid. Hoiab ära kahjulikud võrdlused, vähendab või kaotab negatiivsed tunded, nt viha, kibestumuse ja ahnuse. Ületab hedonistliku kohanemise – harjumuspärase ootuse, et kõik uued olukorrad on positiivsed – nii et me ei oska uut head olukorda väärtustada ja ei lase sel ka oma tervislikku olukorda või õnnetunnet mõjutada.
"Õnne saladuse" põhjal on tehtud iPhone'i rakendus Live Happy.
Uldis Vazdiks

Uldis Vazdiks (27. mai 1941 Riia – 5. mai 2006 Riia) oli läti näitleja.
1959. aastal asus Uldis Vazdiks õppima Läti Riikliku Konservatooriumi Teatriteaduskonda.
1960. aastal lahkus ta sealt ja läks üle Läti Kunstiteatri õppestuudiosse, mille lõpetas 1962. aastal. Seejärel töötas Läti Kunstiteatris.
Alates 1963. aastast mängis ta paljudes filmides. Uldis Vazdiks mängis filmis "Viimne reliikvia" Siimu rolli. 1972. aastal valminud Tallinnfilmi filmis "Maaletulek" mängis ta meremees Juhani rolli.

Isiklikku

Tema vanemad olid näitlejad Hermanis Vazdiks ja Vilma Lasmane. Uldis Vazdiksi õde Ilze Vazdika on samuti näitleja.
Suusahüpped

Ajalugu

Nagu enamik talispordialasid on ka suusahüpped saanud alguse Põhjamaadest. Kuigi 19. sajandil peeti Norras suusahüppe võistlusi, hüpati suuskadega juba 18. sajandi lõpus. Esimeseks teadaolevaks registreeritud tulemuseks loetakse 1808. aastal Olaf Rye sooritatud 9,5-meetrine (31 jalga) hüpe.

Tuntud suusahüppajaid

Janne Ahonen – Simon Ammann – Sven Hannawald – Tom Hilde – Andreas Kofler – Andreas Küttel – Wolfgang Loitzl – Adam Małysz – Thomas Morgenstern – Matti Nykänen – Birger Ruud – Gregor Schlierenzauer – Martin Schmitt  – Jouko Törmänen  – Michael Uhrmann

Eesti parimad

Jens Salumäe – Jaan Jüris – Uno Kajak – Hillar Hein – Juhan Lind - Jouko Hein - Kaarel Nurmsalu - Martti Nõmme - Siim Tanel Sammelselg
Steele'i maakond (Põhja-Dakota)

Steele'i maakond (Steele County) on maakond USA-s Põhja-Dakota osariigis. Geograafilised koordinaadid on 47°46' N, 97°72' W.
Maakonna halduskeskus ja suurim linn on Finley.
Maakonna pindala on 1852 km², millest 8 km² moodustab veepindala.
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 1975. Aastal 2000 oli elanike arv 2258.

Ajalugu

Steele'i maakond moodustati 2 juunil 1883. aastal. Maakond sai nime Red River Land Company fiantsjuhi Edward H. Steele'i järgi.
Vecmīlgrāvis

Vecmīlgrāvis on asum Lätis, Riia linna Põhjarajooni osa pindalaga 6,073 km². Asub Ķīšezersist välja voolava Mīlgrāvise kanali kaldal. Asum piirneb põhjas Vecdaugava ja Trīsciemsiga, lõunas aga Mīlgrāvisega. 24 949 elanikku (2010).
Asumi aladel eristatakse veel väiksemaid piirkondi. Nii asub läänes sadama ümber Rīnūži ja asumi keskosa kannab nime Ziemeļblāzma.
Vecmīlgrāvis asub üldiselt madalal ja tasasel alal, mis ulatub 2–5 meetrit üle merepinna. Asumi keskosas, Ziemeļblāzmas, asuvad aga rannaluited. Neist kõrgeim ulatub 21 meetrit üle merepinna.

Ajalugu

Vecmīlgrāvis kujunes Ķīšezersi järvest välja voolava Mīlgrāvise kanali põhjakaldale. Kanal tekkis aastal 1266, mil Dünamünde klooster kaevas oma vesiveski tarvis Ķīšezersi järvele uue väljavoolu, kuigi kanal jälgis seal varem voolanud Dūņupe oja sängi. Kanal sai nimeks Mühlen Graben (tõlkes Veskikraav), millest aja jooksul kujunes lätipärane Mīlgrāvis.
XVII sajandil oli asumi territooriumil tõenäoliselt veski juurde kujunenud Mīlgrāvise mõis, lisaks asusid kanali ääres veel kaks kaluriküla, Rīnūži ja Ziemeļblāzma. Toona asutati Rīnūžisse vanim teadaolev Riia kalmistu – Vecmīlgrāvise kalmistu. XVIII sajandil (aastal 1788) ehitati kalmistu juurde ka kirik, mille torni kasutati ühtlasi majakana. Aastal 1876 hakati kirikut remontima, ühtlasi asutati Krišjānis Valdemārsi ettevõtmisel selle juurde ka merekool, mis tegutses Esimese maailmasõjani.
XIX sajandi teisel poolel algas asumi alal intensiivsem ehitustegevus. Aastal 1887 ehitas lätlasest ettevõtja ja metseen Augusts Dombrovskis sinna saekoja. Aastal 1900 ehitas ta tööliste lastele kooli ja Riia esimese lasteaia. Aastal 1913 rajas ta veel kultuurimaja. XX sajandi alguses lasi ta ehitada oma tütre järgi nime saanud Emmas iela, mis on kultuurimälestisena kaitse all.
Aastal 1907 rajati asumisse Burtnieku namas – kultuuritegelaste pansion. Idee autoriks oli Krišjānis Barons. Lisaks temale elasid ja puhkasid seal veel näiteks Kārlis Skalbe ja Jānis Jaunsudrabiņš. Seal peeti kirjandusõhtuid, toimusid ka kontserdid. Tänapäeval asub majas muusikakool.
Aastal 1922 liideti asum Riia linnaga, aga reaalse sisu omandas see alles aastal 1934, mil avati üle Mīlgrāvise kanali viiv sild.
Aastal 1933 avati Riia–Ruhja raudteel Rīnūži peatus, ühtlasi rajati ka harutee Rīnūži sadamasse. Aastast 1939 kannab see nime Ziemeļblāzma.
XX sajandi viiekümnendatel aastatel hakati seniste puitmajade vahele püstitama paneelidest korterelamuid. Teine suurem ehitusperiood oli XX sajandi seitsmekümnendatel aastatel. Aastail 1952–1955 oli Vecmīlgrāvis administratiivselt Riia linnale alluv alev.
Tänapäeval asub Vecmīlgrāvises Riia kalasadam, mis on traallaevade ja külmutuslaevade baasiks. Lisaks asub sadamas veel laevaremonditehas. Teine sadam asumi aladel on naftaterminal.
Kunda Vabadussõja mälestussammas

Kunda Vabadussõja mälestussammas on Eesti Vabadussõjas langenud sõduritele pühendatud mälestusmärk Lääne-Viru maakonnas Kunda linnas.
Mälestussammas avati 15. juulil 1923 ja lõhuti 1960. aastal. Taastatud koopiana avati see 23. juunil 1998.
Mälestusmärk on kantud Eesti kultuurimälestiste registrisse.
Svetlana Päi Hildebrand

Svetlana Päi Hildebrand (aastani 1990 Svetlana Vihljajeva, 1990–2002 Svetlana Päi, sündinud 1. detsembril 1948 Pärnus) on Eesti arstiteadlane ja reumatoloog.

Elulugu

Svetlana Päi Hildebrand on teenistuja tütar, Leo Päi endine abikaasa.
Lõpetas 1966 Tartu 4. Keskkooli, 1972 TÜ arstiteaduskonna, meditsiinikandidaat (1982, Leedu Eksperimentaalse ja Kliinilise Meditsiini Teadusliku Uurimise Instituudi), väitekiri "Клиническое значение определения некоторых гуморальных показателей иммунологической реактивности у больных ревматойдным артритом", meditsiinidoktor (1997, TÜ), väitekiri "Factors promoting heterogenity of the course of rheumatoid arthritis" Oli 1973–74 Mustvees arst, 1975–77 TÜ Meditsiini Kesklabori vanemlaborant, 1978 vaneminsener, 1979–84 TÜ Tartu Ülikooli üld- ja molekulaarpatoloogia instituudi (ÜMPI) immunopatoloogia labori nooremteadur, 1985 vanemteadur, 1986–92 ÜMPI reumatoloogia labori vanemteadur, 1989–92 ka hospitaalsisehaiguste ja tuberkuloosi kateedri vanemõpetaja ja õppejõud, 1992–2001 sisekliiniku vanemteadur, aastast 2002 Stockholmis praktiseeriv arst-reumatoloog.

Teadustöö

Uurimisvaldkond: reumatoidartriit ja selle ravi. New Yorgi Teaduste Akadeemia liige. Üle 90 teadustrükise, õppevahendeid. Ta on ka organisatsiooni The European League Against Rheumatism (EULAR) liige.
Dita Lūriņa

Dita Lūriņa-Egliena (sünninimi Dita Lūriņa; sündinud 16. aprillil 1978 Liepājas) on läti näitleja.
2000. aastal lõpetas ta Läti Kultuuriakadeemia näitekunsti erialal. Samast aastast on ta Läti Rahvusteatri näitleja.
Ta on mänginud paljudes teleseriaalides.

Isiklikku

Dita Lūriņa isa on lavastaja Valdis Lūriņš ja ema näitleja Marita Lūriņa-Stelmakere. Dita Lūriņa abikaasa on näitleja Mārtiņš Egliens.
Viljandi Paalalinna Kool

Viljandi Paalalinna Gümnaasium on 1965. aastal asutatud üldhariduskool Viljandis. Kool asub Paalalinna linnaosas. 
Aastatel 1973–2012 tegutses keskkooli ehk gümnaasiumina, 1. juulist 2012 muudeti koolireformi tulemusel põhikooliks.
Koolis tegutsevad poistekoor, mudilaskoor, tütarlastekoor, noortekoor ja paljud huvialaringid.

Ajalugu

Kool asutati 1965. aastal. Toona Viljandi Internaatkooli nime kandnud õppeasutus oli põhikool. Alates 1973. aasta 1. septembrist sai kooli nimeks Viljandi 5. Keskkool. Alates 28. juunist 1995 kuni 1. juulini 2012 kandis Viljandi Paalalinna Gümnaasiumi nime.
1973. aastal avati koolis vene keele ja kirjanduse süvaõppega klassid.
1975. aastal avati koolis muusikakallakuga klass.
27. oktoobril 2014 hukkus Viljandi koolitulistamises kooli saksa keele õpetaja Ene Sarap.
Holstre külanõukogu

Holstre külanõukogu oli külanõukogu Viljandi rajoonis. Külanõukogu eksisteeris 1945–1973. Külanõukogu moodustati Holstre valla territooriumil. 1954 liideti Holstre külanõukoguga Raasilla külanõukogu ja 1960 Ugala kolhoosi maa-ala. Külanõukogu halduskeskus asus Holstre asulas.
Amilcare Ponchielli

Amilcare Ponchielli (31. august 1834 Paderno Fasolaro, Cremona lähedal – 17. jaanuar 1886 Milano) oli itaalia helilooja. 
Ta omandas muusikahariduse Milano konservatooriumis, kus ta alates 1883. aastast ka õppejõuna tööle asus. Tema õpilaste hulgas olid Giacomo Puccini ja Pietro Mascagni. 
Juba oma esimese ooperiga ("I promessi sposi") saavutas ta nii suure edu, et La Scala tellis temalt ooperi 1872. aastal. Ooper "Leedulased" ("I Lituani") sai küllaltki hea vastuvõtu osaliseks ning sellele järgnes tänapäeval ainukesena repertuaari jäänud ooperi "La Gioconda" triumfaalne esietendus.
Ponchielli looming jääb itaalia muusikas vähem tähtsale kohale – stiililt järgis ta Verdi muusikat, kuid jäi ajastusega hiljaks. Sel ajal otsis Verdi juba uusi ideid ja uutmoodi lähenemist.
Norra nimi

Nime päritolu ja kujunemine

Vanad purjetamisjuhendid Karmøyst põhja poole räägivad "põhjateest" (vanapõhja Norðrvegr), millest enamiku uurijate arvates tulebki Norra nimi. Hiljem kandus põhjatee nimi üle sellest ida pool olevale maismaale ning lõpuks ka Østlandetile.
Mõnes keskaegses allikas tuletatakse Norra nimi Norra müütilise rajaja kuningas Nori (Nór) nimest. Nime on seostatud ka saami keele (näiteks Lule saami keeles nuorrek), mis tähendab 'piki randa' või 'piki merd'.
Kõige vanem (ladinakeelne) nimekuju (Nortuagia) on teada Durhami mälestusraamatust (Durham minnebok, umbes 840). Ottari jutustuses Inglismaa kuningale Alfred Suurele umbes 880. aastast kasutatakse läbisegi nimekujusid Norðweg ja norðmannaland (tõlge anglosaksi keelde). Ühes Prantsuse kroonikas umbes 900. aastast esinevad (ladinakeelsed) nimekujud Nortwegia, Northwegia ja Norwegia.
Ruunikirjadel suurel Jellingi kivil umbes 980. aastatest kasutatakse akusatiivivormi Nuruiak, mis vastab nimetavavormile Norvegh. See on esimene teadaolev skandinaaviakeelne nimekuju.
Vanapõhjakeelsetes allikates nimetatakse Norrat Noregr (Noreghr) või Norvegr (Norveghr). V-ga nimekujud olid levinud eriti Islandil.
Vanemas vananorra keeles esineb teises silbis i, teadaolevalt esimest korda 1332 daativikujus Norighi. Oletatavasti on asi nimisõna ríki ja kohanime Svíaríki ('Rootsi') mõjus; sellele viitab omastavakuju Norikis (1336). Juba enne 1300. aastat leiduvad omastavavormi Noreghs kõrval vormid Noreghes, Noreghis. Didrik Arup Seipi järgi kujunesid seejärel omastavavormist ja daativivormist Noreghe lühemad nimekujud Norges ja Norge. Ühes Islandi kirikuõigusealases käsikirjas umbes 1300. aastast esineb Norgi. Neist käändelistest kujudest tekkisid uued nimetavakujud Noreghe, Norege, Norige, Norighe, Norghe, Norge. Alates 14. sajandi hääldati ka [Norie], [Nories].
14. sajandil lühenes nime nimetavavorm kujudele Norege (Noreghe), Norige (Norighe), Norge (Norghe). Selle sajandi lõpul tekkisid nimetavavormid Norie, Nories, kus i-tähte hääldati [j]-ina nagu tänapäeval rootsi keeles. Et uuem nimekuju esineb algusest peale eriti rootsi- ja taanikeelsetes tekstides, siis on oletatud ka idaskandinaavia mõju. Alates 1450. aastast jäi nimi Noreg (Noregh) harvemaks ning sagedasemaks vormiks sai Norge (Norghe), kuid esimene jäi rööpkujuna kauaks püsima.

Murded

Norra murretes on nimekuju olnud mitmesugune. Kõige levinum hääldus on [Nårje] (nagu bokmål'is Norge, osalt küll lihtrõhuga). Østlandeti fjeldikülades ja suures osas Trøndelagist on valdav [Nåri] või [Nårri] (lihtrõhuga); [Nåri] on omane ka rannikumurretele Ryfylkest Oslo fjordini. Norig (häälduva g-ga) on olnud kasutusel osas Vest-Agderi küladest. Kõige vähem levinud on Noreg (osas Telemargist ja Aust-Agderist).

Nimi eri keelekujudes

Ivar Aasen kasutas oma 19. sajandil loodud keelekujus landsmål murdelist nimekuju Norig (aastal 1848 trükitud luuletuses "Grønlandsreisa" kasutas ta veel nimekuju Norge). Aastal 1917 tõsteti nimekujud Norig ja Noreg landsmål'is võrdsesse staatusse, kuid 1938. aasta ortograafiareformiga jäi Noreg uusnorra keeles ainsaks nimekujuks. Bokmål'is ja riksmål'is on Norge alati olnud ainus nimekuju.
Moldova

Loodus

Moldova asub Ida-Euroopa lauskmaa edelaosas. Maa keskosas paikneb Codru kõrgustik, kus on ka Moldova kõrgeim tipp, 430 meetri kõrgune Bălănești mägi. Dnestri paremal kaldal asub Dnestri kõrgustik, mille kõrgeim tipp on 347 meetri kõrgune Dealul Vădeni. Maa lõunaosas asub Lõuna-Moldova tasandik.
Metsaga on kaetud 11% Moldova pindalast.

Rahvastik

Seisuga 1.01.2007 oli rahvaarv 3 432 831.
2004. aasta rahvaloenduse andmetel oli Moldova elanikest moldovlasi 75,8%, ukrainlasi 8,4%, venelasi 5,9%, gagauuse 4,4%, rumeenlasi 2,2% ja bulgaarlasi 1,9%.

Ajalugu

Moldova varasem ajalugu on tihedalt seotud tänapäeva Rumeeniaga, 14. sajandi alguses ühendasti Doonau ja Karpaatide vahelised Ungari kuningriigile kuulunud vojevoodkonnad Valahhia vürstiriigiks. Veidi hiljem asutati Karpaatidest idas paikneval territooriumil Moldova vürstiriik, mille 15. sajandil vallutas Osmanite riik, 1538 laiendas Türgi oma valdusi juba Kesk-Bessaraabiale ja Põhja-Bessaraabia sai Osmanite riigi vasallriigiks. Algul maksti türklastele lihtsalt maksusid, 18. sajandi alguses aga kaotati iseseisvus täielikult.
1775. aasta sõjas kaotas Osmanite riik Moldova põhjaosas asuva Bukoviina Austria ertshertsogkonnale. 1812. aastal Prantsusmaa keisri Napoleon I ja Venemaa keisri Aleksander I vahel sõlmitud mõjusfääride lepingu alusel liideti Põhja–Moldova Venemaa keisririigiga, ülejäänud praeguse Moldova territoorium sai nimeks Bessaraabia.
1856. aastal liideti Bessaraabia uuesti Moldova vürstiriigiga, mis koos Valahhiaga eraldus Osmanite riigist iseseisvaks Rumeeniaks. 1877–1878. aasta Vene–Türgi sõjas vallutas Venemaa Bessaraabia uuesti.
1917. aastal toimus Bessaraabias rahvaülestõus ja 1918. aastal kuulutas Bessaraabia Moldova vabariigiks ning katkestas kõik sidemed Nõukogude Venemaaga ning paari kuu pärast liituti Rumeeniaga. NSV Liit asutas 1924. aastal Dnestri idakaldale väikese Moldaavia ANSV Ukraina NSV koosseisus.
NSV Liit esitas Rumeeniale ultimaatumi 26. juunil 1940, 28. juunil algas Punaarmee avalik sissetung, Rumeenia kuningriik leppis ultimaatumi tingimustega ja loovutas Moldova Bessaraabia ja Põhja-Bukoviina alad lahinguteta NSV Liidule. 2. juulil 1940 loodi nendel aladel marionetlik Moldaavia NSV. Pärast Bessaraabia liidendamist NSV Liiduga läks läänepoolne osa Moldaavia ANSV-st vastloodud Moldaavia NSV koosseisu, idapoolne liideti Odessa oblastiga.
Teises maailmasõjas sai Rumeeniast Saksamaa liitlane ning ta võttis 1941. aastal Bessaraabia tagasi. Aastal 1944 vallutas Nõukogude Liit Moldova tagasi.
1989. aastal tuli võimule Moldova rahvarinne, 1990. aastal võeti vastu suveräänsusdeklaratsioon ja 27. augustil 1991 kuulutati välja iseseisev Moldova Vabariik.

Transnistria

Üks osa Moldovast, Transnistria ei lepi iseseisvusega Moldova koosseisus, vaid soovib omaette riiki. Moldova aga ei saa sellega nõustuda, kuna just sellesse piirkonda jäävad riigi tööstusettevõtted.