Anatoomia

Organismide rühmade järgi

Eristatakse inimese anatoomiat ehk antropotoomiat ja loomaanatoomiat ehk zootoomiat.
Taimeanatoomia ehk fütotoomia all mõeldi varem taimede anatoomiat üldse, praegu aga taimede peenehitust ehk mikrostruktuuri uurivat teadusharu.

Makroskoopiline ja mikroskoopiline anatoomia

Makroskoopiline anatoomia ehk makroanatoomia käsitleb organismi ehitust, niivõrd kui see on paljale silmale nähtav. mikroskoobiga ja teiste Optiliste seadmetega nähtavat ehitust käsitleb  mikroskoopiline anatoomia ehk mikroanatoomia, mis ulatub molekulaartasandini ning on seoses molekulaarbioloogiaga; luubiga nähtavat ehitust käsitleb makromikroskoopiline anatoomia. Kudesid ja rakke uuritakse valgusmikroskoobi või elektronmikroskoobiga pärast preparaadi fikseerimist ja värvimist; mõnikord toimub lahtilõikamine mikroskoobi all. Kudede mikroskoopilist ehitust uurib histoloogia, rakkude ja nende koostisosade ehitust tsütoloogia; histoloogiale toetub koebioloogia, tsütoloogiale rakubioloogia.

Süstemaatiline ja topograafiline anatoomia

Kirjeldav anatoomia ehk deskriptiivne anatoomia on endine anatoomia haru, mis kirjeldas organismi elundite paiknemist, kuju ja ehitust ning andis organismi osadele nimed. Tänapäeval vastab sellele süstemaatiline anatoomia, mis kirjeldab ka elundisüsteeme ehk elundkondi ning süstematiseerib organismi osi elundisüsteemide kaupa. Eristatakse osteoloogiat, artroloogiat, müoloogiat, angioloogiat, splanhnoloogiat ja neuroanatoomiat.  Süstemaatiline anatoomia on ühtlasi funktsionaalne anatoomia ehk talitlusanatoomia, mis uurib elundite kuju ja nende omavahelises seoses ning seoses funktsioneerimisega; funktsionaalne anatoomia on seotud füsioloogiaga.
Topograafiline anatoomia ehk topoanatoomia ehk kirurgiline anatoomia uurib elundite paiknemist ja omavahelisi suhteid mitte elundisüsteemide, vaid kehapiirkondade kaupa. Topograafiline anatoomia on tähtis eriti kirurgia seisukohast.

Rakendusanatoomia

Rakendusanatoomia ehk kliiniline anatoomia on seotud anatoomia rakendustega humaanmeditsiinis ja veterinaarmeditsiinis ning muudes valdkonades. Selle osad on näiteks kirurgiline anatoomia ja radioloogiline anatoomia (sealhulgas  röntgenanatoomia).
Uuritakse ka organismi suuruse ja proportsioonide individuaalset, soolist ja ealist varieerumist. Seda rakendatakse ergonoomikas.

Plastiline anatoomia

Plastiline anatoomia ehk anatoomia kunstnikele ehk taideanatoomia uurib lähtudes kujutava kunsti vajadustest inimese keha väliskuju eri asendites ja eri liigutuste korral ning inimese keha proportsioone.

Võrdlev anatoomia

Võrdlev anatoomia ehk komparatiivanatoomia uurib eri taksonitesse kuuluvate organismide ehituse sarnasusi ja erinevusi, arvestades taksonitevahelisi sugulus- ja põlvnemissuhteid. Lähtutakse eri taksonite organismide osade  vahelisest homoloogiast.

Arenguanatoomia

Arenguanatoomia (embrüoloogiline anatoomia ja ealine anatoomia) uurivad anatoomiliste seikade  muutumist ontogeneesi jooksul.

Normaalne ja patoloogiline anatoomia

Normaalne anatoomia ehk normaalanatoomia uurib tervet, normaalset organismi, patoloogiline anatoomia uurib haigustest tingitud anatoomilisi muutusi.

Taimeanatoomia jaotus

Füsioloogiline taimeanatoomia uurib taimede ehituse iseärasusi vastavalt talitluse erinevusele. Võrdlev taimeanatoomia uurib taimeliikide ehituslikke einevusi. Ökoloogiline taimeanatoomia uurib keskkonna mõju taimede ehitusele. Patoloogiline taimeanatoomia uurib haigustest tingitud ehituslikke muutusi. Evolutsiooniline taimeanatoomia uurib taimede ehituse kujunemist fülogeneesis. Eksperimentaalne taimeanatoomia uurib taimede ehituse muutumist katsetingimustes.