Kahveltõstuk

Kahveltõstuk (lühendatult tõstuk) on sõiduk, mida kasutatakse objektide tõstmiseks ja teisaldamiseks lühikeste vahemaade taha.
Kahveltõstuki tehniline väljatöötamine ja arendus leidis aset 20. sajandi alguses mitmes ettevõttes, sealhulgas jõuülekandeid tootva ettevõtte Clark Material Handling Company ja vintse tootva ettevõtte Yale & Towne Manufacturing poolt. Pärast II maailmasõda levis kahveltõstukite kasutamine üle maailma ning need on saanud asendamatuks osaks tootmises ja ladustamises. 2013. aastal müüsid maailma 20 suurimat tõstukitootjat seadmeid 30,4 miljardi USA dollari eest (944 405 müüdud masinat).

Ajalugu

Tehniline areng, mis pani aluse tänapäevase kahveltõstuki loomisele, leidis aset 19. sajandi keskpaigast kuni 20. sajandi alguseni. Tänapäevaste tõstukite eelkäijateks võib pidada käsivintse, mida kasutati suurte raskuste tõstmiseks. 1906. aastal võttis USA ettevõte Pennsylvania Railroad kasutusele akutoitega platvormid, mida kasutati pagasiveoks nende Altoonas asuvas rongijaamas. Esimene maailmasõda tõi kaasa uued veoste käitlemise tehnoloogiad Suurbritannias, mille eestvedajaks oli ettevõte Ransomes, Sims & Jefferies, mis asus Ipswichis. Seda kannustas sõja põhjustatud tööjõupuudus. Aastal 1917 alustas USA ettevõte Clark Material Handling Company jõuallikatega vedukite ja tõstukite kasutuselevõttu oma tehastes. Tõstukiturule sisenesid järgmisena aastal 1919 Towmotor Company, ja Yale & Towne Manufacturing aastal 1920. Kahveltõstukite arendamine ja kasutus jätkus järgnevate aastakümnete jooksul. Hüdroajamite areng ning esimeste elektritõstukite väljatöötamine koos standardiseeritud aluste kasutuselevõtuga 1930. aastate lõpus aitas suurendada kahveltõstukite kasutuse levikut.
Teise maailmasõja algus kiirendas tõstukite kasutuselevõttu toodangu suurendamiseks. Pärast sõda tegeleti efektiivsemate ladustamismeetodite väljatöötamise ja rakendusega. 
See tekitas vajaduse manööverdamisvõimelisemate ja suurema tõstekõrgusega kahveltõstukite järele. 1954. aastal tõi Briti ettevõte Lansing Bagnall (nüüd kuulub KION Groupi juurde) turule esimese akutoitega elektritõstuki. Tänu sellele sai võimalikuks riiulite kõrguse suurendamine ja nende vahemaa vähendamine, mis võimaldas laoruumi efektiivsemalt ära kasutada. Aastatel 1950–1960 muutis oluliseks seadme kasutamisohutus, kuna tõstekõrgused ja kogused järjest suurenesid. Ohutusvarustus nagu koormatoed ja tugevdatud juhikabiinid said osaks kahveltõstukite standardvarustusest. Alatest 1980-ndatest suurenes tõstukite disainis rõhk ergonoomilisele disainile, mis suurendas kasutusmugavust, vähendas vigastusi ja kasvatas tootlikkust. 1990-ndatest alates pöörati tähelepanu kahveltõstukite heitgaasidele, mis kulmineerus heitgaasistandardite kehtestamisega tõstukitootjatele mitmetes riikides. Vahelduvvoolul töötavate tõstukite ja kütuseelement-tehnoloogia on ühed uuemad suunad tõstukite arenduses.

Üldised kasutuspõhimõtted

Kahveltõstukitele on väljastatud lubatud tõstekoormus ja koormuse massikeskme asukoha piirväärtused. See informatsioon paikneb enamasti tootja paigaldatud andmeplaadil ning seal sätestatud parameetrite ületamine on keelatud. Paljude riikide õigusaktide järgi on tõstuki nimeplaadi eemaldamine või muutmine tootja loata kuritegu.
Tõstukite oluliseks omaduseks on nende juhtimine tagarataste abil. Kuigi see parandab manööverdatavust kitsastes oludes on see erinev tüüpiliste ratassõidukite juhtimisest.
Teine kahveltõstuki oluline omadus on selle stabiilsus. Tõstukit ja selle koormat tuleb käsitleda kui ühtset tervikut, millel on pidevalt muutuv raskuskese. Tõstuk ei tohi kunagi suurel kiirusel läbida kurvi koos ülestõstetud koormaga, kus tsentrifugaaljõud ja gravitatsioonijõud võivad kombineeruda, põhjustades katastroofilise ümberkukkumise. Kahveltõstuki kahvli lubatud tõstekoormus väheneb, kui last on nihutatud ettepoole. Enamasti on tõstuki küljes laadimise olulisemaid parameetreid näitav nimeplaat. Tõstukit ei tohi kasutada inimeste tõstmiseks, kui ei ole kasutusel spetsiaalne erivarustus.
Kahveltõstukid on ladude ja jaotuskeskuste oluline osa. On tähtis, et need struktuurid oleksid disainitud tõstukite efektiivse ja ohutu liikumise võimaldamiseks. Drive-In/Drive-Thru tüüpi ladustamise korral peab kahveltõstuk liikuma ladustamispositsioonis, mis on mitu standardaluse mõõtu sügav, et asetada või tõsta koormat. Sageli aitavad tõstukeid sellistel keerulistel manöövritel juhtsiinid. Need manöövrid nõuavad hästi väljaõpetatud juhte. Kuna iga alusega seotud operatsioon eeldab ladustusstruktuuri sisenemist, on õnnetused sellise ladustamisstruktuuri puhul sagedasemad.

Tõustukite juhtimisvõimalused

Kahveltõstukite hüdraulikat juhitakse kas otse ventiile lülitavatest kangidest või kaudselt, solenoidide juhitud ventiilidega, mida on võimalik juhipaneelilt juhtida. Viimane lahendus võimaldab parandada tõstuki juhtimise ergonoomikat.
Kahveltõstukeid on saada paljudes eri konfiguratsioonides ja tõstevõimevahemikes. Tüüpilises laos kasutatakse 1–5-tonnise tõstevõimega tõstukeid. Suuremaid masinaid, millel on kuni 50-tonnine tõstevõime, kasutatakse suuremate laadungite käitlemiseks, näiteks täidetud merekonteinereid.
Lisaks kahvli kõrguse muutmisele saab juht muuta tõstuki masti kaldenurka, et kompenseerida laadungi raskusjõu poolt kahvlile avaldatud paindemomendi mõju ning vähendada laadungi mahalibisemise ohtu. Lisaks annab kallutusnurk piiratud võime töötada ebatasasel pinnal. Paljud tõstukijuhid käivad oma oskusi võrdlemas iga-aastastel tõstukijuhtimisvõistlustel, kus lahendatakse eri keerukuse ja ajapiiranguga juhtimisülesandeid.

Maksumus

Uue tõstuki hind võib alata 15 000 eurost või ületada isegi 150 000 eurot, sõltudes konkreetse tõstuki näitajatest ja omadustest. Levinumad tõstukid töötavad bensiiniga ning on tõstevõimega 2,0–2,5 tonnini. Nende hind on keskeltläbi 20 000 USA dollarit. Lisaks soetushinnale on tõstukite puhul oluline võtta arvesse ka nende ülalpidamiskulusid.

Standardid

Kahveltõstukitega töötamise ohutus on reguleeritud paljude rahvusvaheliste ja riigisiseste standarditega. Üks levinumaid neist on ANSI B56.
Eesti Vabariigis on üheks reguleerivaks standardiks EVS-EN 15000.

Ohutusvahendid

Tänapäeval on turul saada paljusid süsteeme ja lahendusi, mis aitavad vähendada tõstukijuhtimisega seotud ohte.

Ultrahelisensorid

Ultrahelisensorid on lähedussensorid, mis hindavad objekti kaugust aja järgi, mis kulus ultrahelisignaali tagasipõrkeks. See sensor ei erista inimesi ja objekte ning tuvastab mis tahes takistuse. Enamasti kasutatakse seda tüüpi sensorit vaid tagurdamise lihtsustamiseks.