google/wiki40b huggingface dataset:
Austria lipp

Austria lipp on Austria riigi ametlik lipp. 
Tegu on maailma vanima lipuga, mida kasutatakse riigilipuna. Teadaolev kasutus algas juba 1230. aastal.

Rahvuslipp

Rahvuslippu aluseks on võetud 13. sajandist pärinev Babenbergide puna-valge-punane vapikilp, ka Austria lipp on samade värvidega horisontaalsete laidudega trikoloor. Lipp võeti kasutusele 1. mail 1945.
Valge laid sümboliseerib Doonau jõge.
Punased (PMS 186C) laiud õitsvat Austriat.
Pärimuse järgi tekkis sümbol Kolmanda ristisõja ajal, kui 1191 Pühal Maal peetud Acra lahingus värvus Austria hertsogi Leopold V valge keep verest punaseks peale ühe riba, mis asetses keskpaigas ja jäi laia mõõgavöö alla. Sellelt keebilt saigi Austria oma värvid ja vapi.

Riigilipp

Austria riigilipp sarnaneb rahvuslipuga, kuid lipu keskele on paigutatud Austria vapp. Ka lipu proportsioonid on samad, 2:3. Lipp võeti kasutusele 25. aprillil 1984.

Austria ajaloolised lipud

Aastatel 1867–1918 kasutati Austria-Ungari Keisririigi lippu, 1918–1938 praegust lippu, aga 1938–1945 Saksa Riigi haakristiga lippu.
Theodore Burr

Theodore Burr (16. august 1771 Torrington, Connecticut – 22. november 1822 Middletown, Pennsylvania) oli USA sillaehitaja ja leiutaja, Burri sõrestiku leiutaja.  
Ta oli USA esimesi sillaprojekteerijaid. 
1793. aastal asus ta elama Oxfordi külla Chenango maakonnas (New Yorgi osariik), kus 1794. aastal ehitas vesiveski ja 1800. aastal üle Chenango jõe talasilla. 
Aastatel 1809–1811 ehitas ta Oxfordis oma perele muljetavaldava föderaalstiilis kahekorruselise elumaja, mis on tänaseni säilinud laiendatud kujul (hoone külgtiivad ehitati hiljem). Tänapäeval asuvad hoones, mis tuntud kui Theodore Burr House, avalik raamatukogu (Oxford Memorial Library) ja Burri katusega sildade uurimiskeskus (Theodore Burr Covered Bridge Resource Center). Hoone on ajaloomälestis.

Burri sõrestik

1804. aastal leiutas ta uue sillasõrestiku tarinduse – Burri sõrestiku – ning kasutas seda lahendust tulemuslikult enda projekteeritud sildadel. Neist esimene sellise tarindusega oli 1804. aastal valminud sild Waterfordis Saratoga maakonnas Hudsoni jõe keskjooksul. Üle saja aasta ekspluatatsioonis olnud sild hävis 1909. aastal tulekahjus. 
1817. aastal patenteeris ta oma leiutise.

Katustatud sillad Susquehanna jõel

Aastatel 1811–1818 projekteeris ja ehitas ta (või oli järelevaataja rollis) viis kaetud ehk katustatud silda Susquehanna jõe kesk- ja alamjooksul. Neist neli silda ehitati Pennsylvania osariigis: Nescopeck Fallsis Berwickis, Columbias (McCall's Ferry Bridge), Harrisburgis ja Northumberlandis. Viies sild, 1,3 km pikkune Port Depositi sild Susquehanna jõe alamjooksul, valmis 1818. aastal Port Depositi lähedal Marylandi osariigis.

Isiklikku

Tema nõbu oli USA asepresident Aaron Burr.
Kergekuulipilduja

Kergekuulipilduja on üksiklaskuri õlale või harkjalale toetatav kuulipilduja, mille kaliiber on enamasti 5,45–5,56 mm.
Plymouthi maakond (Iowa)

Plymouthi maakond (Plymouth County) on maakond USA-s Iowa osariigis. Geograafilised koordinaadid on 42°44' N, 96°13' W.
Maakonna halduskeskus on Le Mars.
Maakonna pindala on 2238 km², millest 1 km² moodustab veepindala.
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 24 986. Aastal 2000 oli elanike arv 24 849.

Ajalugu

Plymouthi maakond moodustati 15. jaanuaril 1851. aastal.
Tiiu Kera

Tiiu Kera (sündinud 21. juulil 1945 Saksamaal Württembergis) on eesti päritolu Ameerika Ühendriikide erusõjaväelane, õhuväe kindralmajor.
Tiiu Kera sündis Württembergis Balingeni põgenikelaagris. USA-sse saabus ta koos vanematega 1949. aastal ja asus elama New Yorgi osariiki Rochesteri. Sealsamas lõpetas ta 1963. aastal Gates-Chili keskkooli National Honor Society auhinnaga. Pärast bakalaureusekraadi saamist Valparaiso Ülikoolist 1967. aastal, asus Tiiu Kera magistriõppesse Indiana Ülikooli Vene ja Ida-Euroopa Ajaloo Instituudis, mille lõpetas 1969. aastal. Nii bakalaureuse- kui ka magistritöö teema oli seotud Baltimaade ja Nõukogude Liiduga.
Aastal 1968 abiellus Tiiu Kera USA lennuväeohvitseri Browniga ja asus temaga koos Saksamaale, kus töötas aastail 1970–1973 USA lennuväe Euroopa peastaabis Wiesbadenis ajaloo osakonna toimetajana. Juba sel perioodil paistis ta oma kolleegide hulgas silma, pälvides 1970–1971 aasta saavutuspreemia (Special Achievement Award).
Aastal 1973 astus Tiiu Kera sõjaväeteenistusse ja ülendati 6. detsembril esimesse ohvitseri auastmesse kui lennuväe nooremleitnant. Pärast kaadriohvitseri õppe sooritamist Alabamas anti Tiiu Kerale 11. juunil 1976 tegevteenistuse lennuväe leitnandi auaste. Vastava patendi sai ta USA süsteemi kohaselt vakantsi tekkimisel 31. mail 1977. Leitnandi auastmes teenis Tiiu Kera ka Lõuna-Koreas.
Edasine haridustee viis kapten Tiiu Kera kõrgemasse lennuväekooli, mille täiendõppe programmi sooritas kaugõppijana 2. mail 1982. Viimase lihvi kindralstaabi ohvitserina sai kolonelleitnant Tiiu Kera aastail 1987–1988 Washingtonis asuvas National War College'is. Seoses suundumisega luure- ja rahvusvaheliste suhete alale sooritas Tiiu Kera aastail 1990–1991 loengutsükli ja uurimistöö Harvardi Ülikooli rahvusvaheliste suhete keskuses, saades ka selle kaastööliseks.
30. juulil 1992 jäi edukalt selja taha erikursus diplomaatilise teenistuse julgeolekualase assisteerimise korraldajatele vastavas õppeasutuses Wright-Pattersoni lennuväebaasis Ohios. Samal aastal kuulus kolonel Tiiu Kera USA sõjaväelisse delegatsiooni, mis külastas Eestit, Lätit ja Leedut. Juulis 1993 nimetati kolonel Tiiu Kera USA sõjaväeatašeeks Balti riikides alalise asukohaga Vilniuses, kus ta teenis 1995. aasta augustini.
9. veebruaril 1995 ülendati Tiiu Kera brigaadikindraliks; vakantsi sai ta 1. augustil samal aastal, siirdudes strateegiliste jõudude staapi Offuti lennuväebaasis luureülemaks (Intelligence Director). Brigaadikindral Tiiu Kera oli esimene naine sellel ametikohal. Talle allus 600 tippkoolitusega spetsialisti.
Aastal 1998 ülendati Tiiu Kera kindralmajoriks ja määrati Rahvusliku Julgeolekuagentuuri sõjaväelise osakonna ülema asetäitjaks (Assistant Deputy Director ot the National Security Agency / Central Security Service).
1. veebruaril 2002 läks kindralmajor Tiiu Kera erru. Sel puhul sai ta tänukirja USA president George W. Bushilt, lennuväeministrilt, lennuväe staabiülemalt ja Rahvusliku Julgeolekuagentuuri direktorilt.
Karl Vipper

Karl Vipper (ka Kaarel Vipper; 21. mai 1904 Tartu – 29. märts 1982 Tallinn) oli eesti arst.
1924. aastal lõpetas ta Hugo Treffneri Gümnaasiumi. 1934. aastal lõpetas Tartu Ülikooli arstiteaduskonna.
Aastatel 1934–1941 töötas Tallinna Ühise Haigekassa haigla kirurgina. 1941. aastal oli Tallinna 11. Punaarmee evakuatsioonihospidali peakirurg. Aastatel 1941–1946 oli ta Põltsamaa haigla juhataja ja kirurg. Aastatel 1946–1947 töötas ta Viljandi haigla kirurgia osakonna juhatajana, 1947–1948 oli ta Viljandi haigla peaarst. Aastatel 1951–1959 oli ta Viljandi Meditsiinilise Keskkooli direktor ja õppejõud. 1962. aastast kuni pensionile jäämiseni 1970. aastal töötas ta Tallinnas traumapunkti juhatajana.
1943. aastal nimetas Viljandi maavanem ta üheks Põltsamaa raehärraks (linnapea nõunikuks).
1948. ja 1950. aastal valiti ta Viljandi Töörahva Saadikute Nõukogu saadikuks. 1950. aastast oli ta NLKP liige.
Ta on maetud Pärnamäe kalmistule.
Konstruktivism (kunst)

Konstruktivism on kunstistiil (sealhulgas arhitektuuristiil), mis tekkis aastatel 1913–1921 Venemaal. Konstruktivism kasvas välja kubismist ja futurismist.

Tuntud konstruktiviste

Aleksander Rodtšenko, Kazimir Malevitš, Vladimir Tatlin, Aleksandra Ekster, Vassili Kandinsky, Robert Adams, El Lissitski ja Laszlo Moholy-Nagy.
MICHAEL

Millist informatsiooni on võimalik leida

MICHAEL on kataloog peaasjalikult muuseumite, raamatukogude ja arhiivide digitaalse kultuurpärandi kogudest. Kultuuripärandi materjali kirjeldus hõlmab nii digiteeritud füüsilist materjali (näiteks fotod, arhiividokumendid, kaardid, objektid, arheoloogilised objektid) kui ka materjali, mis on digitaalselt sündinud (nt helisalvestised, video, teaduslikud andmed).
Kogusid on kirjeldanud spetsialistid, kes ise kultuuriasutustes töötavad või mõnedel juhtudel kataloogijad, kes töötavad regionaalse või rahvusliku kultuuriasutuse heaks. Kirjed sisaldavad: digitaalse materjali detailset kirjeldust, piirkondlikku kattumist, olulisi seoseid (nt kuulsad inimesed või sündmused), infot materjali säilitamisest, juurdepääsust ja asukohast.
MICHAEL-i eesmärgiks on Euroopa kultuurisektori seni laialipaisatud digikogude allikate koondamine üheks kataloogiks.

Rahvuslikud ja üleeuroopalised veebiportaalid

MICHAEL-i kataloogile on juurdepääs Euroopa kultuuriportaali kaudu – see liidab omavahel kataloogid, mis on ettevalmistatud projektis osalevate EL riikide poolt. 2008. aasta märtsis sisaldas MICHAEL kolme Euroopa riigi – Prantsusmaa, Itaalia ja Suurbritannia rahvuslikke portaale. Projektiga liitunud 13 riiki avavad oma kataloogid 2008. aasta lõpuks.
Iga riik peab avama rahvusliku MICHAEL-i portaali, mis sisaldab vaid selle riigi kogusid.

Administreerimine

MICHAEL-i projekt loodi Euroopa Komisjoni eTEN-programmi toetusel. Projekti algusjärgus 2004. aastal osalesid kolm riiki: Prantsusmaa, Itaalia ja Suurbritannia. Projekti teises ringis 2006. aasta juunis liitusid 11 Euroopa riiki: Tšehhi, Soome, Saksamaa, Kreeka, Ungari, Malta, Holland, Poola, Portugal, Hispaania ja Rootsi. Hiljuti liitusid projektiga: Belgia (Flandria), Eesti, Läti ja Bulgaaria.
2007. aasta juunis loodi MICHAEL-Culture AISBL, mis jätkab MICHAEL-i Euroopa teenuse hooldamist ja arendamist.
Maie Pärn

Elulugu

Maie Pärn on talupidaja tütar. Loomaarstiteadlane Hiljar Pärn oli tema abikaasa.
Lõpetas 1962 Puhja Keskkooli, 1967 EPA veterinaariateaduskonna. Oli 1968 EPA patoloogilise anatoomia ja parasitoloogia kateedri vanemlaborant, 1968–1977 Balti Tsonaalse Teadusliku Uurimise Veterinaarialabori nooremteadur, 1977–1979 Tartu Rajoonidevahelise Veterinaarialabori veterinaararst, 1979–1987 Tartu Põllumajandusloomade Kunstliku Seemenduse Jaama veterinaararst, 1987 EPA sise- ja nakkushaiguste kateedri assistent, 1987–1994 veiste leukooside uurimisgrupi vanemteadur, 1994–1997 EPMÜ veterinaaria uurimiskeskuse veterinaararst, 1997–2004 Veterinaaria- ja Toidulabori veterinaararst.

Teadustöö

Töid tibude koktsidioosi ning sigade ja veiste nakkushaiguste alalt. Eesti Loomaarstide Ühingu asutajaliige (1988). 15 teadustrükist.
Granti maakond (Kansas)

Ajalugu

Maakond moodustati 1888. aastal.
Rahvuskogu (Armeenia)

Rahvuskogu (armeenia keeles Ազգային Ժողով, Azgajin Žoghov) on Armeenia parlament, Armeenia Vabariigi kõrgeim seadusandlik võimuorgan.
Rahvuskogu on ühekojaline, selles on 131 viieks aastaks valitud liiget. 41 liiget valitakse ühekohalistest valimisringkondadest ja 90 proportsionaalse esinduse alusel. Viimased määratakse parteinimekirjade põhjal erakondade seast, mis said valimistel vähemalt 5% häältest. 31. maist 2012 on Rahvuskogu spiiker Hovik Abrahamjan (Armeenia Vabariiklik Partei).
Parlamentarism sai Armeenias alguse 1860. aastal, mil Osmanite riigis võeti vastu Armeenia rahvuslik konstitutsioon. Selle alusel loodi 140-liikmeline Armeenia Rahvuskogu, mis tegeles Osmanite riigi armeenlaste rahvus-, usu-, haridus-, kultuuri- jts küsimustega. Traditsioon jätkus pärast riigi iseseisvumist Armeenia Demokraatlikus Vabariigina 1917. aastal.

Koosseis pärast 2012. aasta valimisi

Pärast 2012. aasta Armeenia parlamendivalimisi jagunesid kohad Rahvuskogus järgmiselt: Armeenia Vabariiklik Partei 69, Õitsev Armeenia 37, Armeenia Rahvuskongress 7, Seaduslikkuse Partei 6, Armeenia Revolutsiooniline Liit 5, Pärandipartei 5, sõltumatud 2. Viieprotsendilist häältekünnist ei ületanud Armeenia Kommunistlik Partei, Armeenia Demokraatlik Partei ja Ühinenud Armeenlaste Partei. Seega jäi võimule valitseva presidendi Serž Sargsjani juhitav Armeenia Vabariiklik Partei.
Molekuli polaarsus

Aine molekulis aatomitevahelised keemilised sidemed moodustuvad ühiste elektronpaaride kaudu. Molekuli polaarsus tähendab elektrontiheduse (elektrilist laengute) nihkumist molekulis tulenevalt elektronide (elektronpilvede) nihutatud paiknemisest.
Elektronide ebaühtlane paiknemine aatomitevahelisel keemilisel sidemel viib positiivse ja negatiivse elektrilise laengu nihkumisele. Naaberaatomitel tekivad erimärgilised osalaengud, mida tähistatakse δ+  (delta pluss) ja  δ- (delta miinus). Esineda võivad mittepolaarsed (näiteks H₂), polaarsed (näiteks Hδ+Clδ-) või ioonilised sidemed (näiteks Na⁺Cl⁻). Polaarsel molekulil on elektriline dipoolmoment. Polaarsetel molekulidel esineb vastastikune toime dipool-dipool interaktsioonide ja vesiniksidemete kaudu.
Elektronide ebaühtlast paiknemist kahe aatomi vahel põhjustab aatomite erinev võime tõmmata elektrone oma poole (s.t. aatomite elektronegatiivsuste erinevus) ja molekuli struktuuri asümmeetria.
Vesi (H₂O) kui polaarne ühend lahustab kergesti paljusid teisi polaarseid ja ioonilisi ühendeid, kuid halvasti mittepolaarseid ühendeid, nagu õlid ja rasvad. 
Suurtel molekulidel, mille ühes otsas on polaarsed rühmad ja teises mittepolaarsed, evivad pindaktiivsete ühendite omadusi.
Santa Prassede basiilika

Kirikuhoone

Praegune kirikuhoone valmis aastal 822. Kasutatakse põhiliselt hoone külgmist ust, selle peasissepääs on varjatud ja seda kasutatakse harva. Kuigi hoonetest ümbritsetud, on kirik hea näide varakristlikust arhitektuurist. Peasissepääsu kohal asuvad marmorist tümpanon ja nikerdustega karniis. Kiriku teise sissepääsu juurde viib pikk trepp, selle sissepääsu kohal asub barokne lodža, mis lisati XVI sajandil.
Hoone pikkus on 45 meetrit, laius aga 30 meetrit. Keskmise löövi laius on 17 meetrit.
Kiriku interjöör on barokne. Kirikul on kolm löövi, mida eraldavad sambad. Tähtsaimaks kunstimälestiseks on IX sajandil valminud mosaiigid kiriku apsiidis, võidukaarel ja mujal.
Kiriku all asub aastail 1728–1734 valminud krüpt. Krüptis asuvad kaks sarkofaagi Praxedise ja Pudentiana säilmetega.
Santa Prassede basiilika juurde kuuluvad arvukad kabelid, millest tähtsaim on San Zenone kabel. See valmis IX sajandil ja sealsed mosaiigid on bütsantsipärased. Ühel neist on kujutatud Praxedist ja Pudentianat.

Varasem ajalugu

Santa Prassed basiilika kohal asus varem pühakoda, mis kandis nime titulus Praxedis. Sinna olevat maetud varakristlikud märtrid Praxedis ja Pudentiana. Neist esimese järgi on kirik ka oma nime saanud.

Praegune hoone

Kiriku ehitamist alustas aastal 780 paavst Hadrianus I. Kirik valmis aastal 822, mil võimulolev paast Paschalis I lasi hoonet laiendada ja selle kaunistused valmistada. IX sajandi lõpuks hoonestati kiriku peasissekäigu ümbrus, nii et see ei olnud enam tänavalt nähtav ja sellises olukorras on see ka praegu.
XIII sajandil lisati kiriku tugevdamiseks sellele kolm suurt kaart ja kuus sammast. Samal perioodil lisati kirikule ka kellatorn. Hiljem lasi Antonio Pallavicini Gentili kujundada kiriku altarit ümbritseva ala, Carlo Borromeo lasi rajada käärkambri, kujundas ümber keskmise löövi ja lasi rajada uue trepi. Keskmine lööv sai praeguse välimuse aga Leo XI ajal. Hiliseimad muudatused on seotud varasemate struktuuride taastamisega, nii rekonstrueeriti aastal 1918 kiriku põrand ja aastal 1937 eemaldati varasemaid struktuure varjav krohv.
Tallinna–Rakvere rongiliin

Tallinna–Rakvere rongiliin on Elroni opereeritav rongiliin Põhja-Eestis. Liin läbib Harjumaad ja Lääne-Virumaad. 
Liin avati 29. mail 2005 Tallinna–Tapa rongiliini pikendamisega Rakvereni. Lisaks Tallinna–Rakvere rongile saab Rakverre sõita ka Tallinna–Narva rongiga.
Mõlemal suunal sõidab päevas üks reisirong.
See rongiliin on käigus alates 24. maist.
Martin Kase

Koondisekarjäär

Ta oli kutsutud Eesti U19-koondisse, mis osales kodusel 2012. aasta U19 Euroopa meistrivõistluste finaalturniiril .
Elektrielund

Elektrielund on teatavate kalade (elektrikalade) eriline elund, mis tekitab elektripinget.
Fülogeneetiliselt on elektrielund tekkinud harilikult lihaste modifitseerumise tulemusena.
Ehituslikult koosneb elektrielund sadadest kuni tuhandetest talitluslikest osadest – kuuekandilistest plaadikestest –, mis on omavahel rööpselt ühendatud, meenutades ühtset sammastikku.
Elektrielundi töös muundub keemiline energia elektrienergiaks.
Kursi kirikuaed

Kursi kirikuaed on kirikuaed Kursi kihelkonnas Tartumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Kursi külas Põltsamaa vallas Jõgeva maakonnas.
Kirikuaed on olnud kasutusel ka kalmistuna. Arvatavasti hakati siia matma, kui 1648. aastal ehitati uuesti üles Kursi kirik. Matmine lõpetati kirikuaeda millalgi pärast 1772. aastat ning edaspidi maeti kihelkonna surnud Kursi kalmistule. Arvatavasti kõrvaldati olulisel määral hauatähiseid 1870. aastate alguse kiriku ümber- ja juurdeehitustööde käigus.
Kirikuaias on näha üksite hauatähiste jäänuseid, kuid pole teada, kas need on oma algsel kohal. Kirikuaeda maetud inimeste üldarv ei ole teada. Praegu (detsembris 2014) on see üldiselt hooldatud, kuid see pole eraldatud mingigi piirdega muust kirikumaast.
Kursi kirikuaed ei ole eraldiseisev kultuurimälestis, kuid see asub Kursi kiriku ja kirikumõisa hoonetega ühtses kaitsevööndis.
Peeter Kirti mälestusvõistlus

Peeter Kirti mälestusvõistlus; ka Peeter Kirdi mälestusvõistlus on Peeter Kirdi mälestuseks korraldatav kergejõustikuvõistlus, mis toimus 20. septembril 2015 Tõrva Gümnaasiumi staadionil.
Kettaheitevõistluse võitis tulemusega 64.86 Martin Kupper. See oli tema selle hooaja teine tulemus. Teise koha sai tulemusega 62.93 Gerd Kanter.
Odaviskevõistluse võitis tulemusega 78.83 Tanel Laanmäe. Teise koha sai tulemusega 75.60 Ranno Koorep, kolmanda Magnus Kirt tulemusega 75.28.
Naiste odaviske võitis Liina Laasma tulemusega 55.78.
Aleksei Stepulov

Aleksei Stepulov (5. aprill 1911 Narva – 22. jaanuar 1956 Tallinn) oli Eesti poksija. 
Ta oli Eesti meister kergekeskkaalus (kuni 147 naela ehk 66,7 kg) 1938. aastal ning sai 2. koha 1935. aastal.
Ta sai I Eesti raskejõustikumängudel 19.–20. oktoobril 1935 kergekeskkaalus (kuni 147 naela ehk 66,7 kg) esikoha ja tuli mängude võitjaks.
Ta osales kergekeskkaalus (kuni 147 naela ehk 66,7 kg) ühe korra Eesti–Soome maavõistlustel (1935. aastal), kus kaotas oma kohtumise ning ühe korra Eesti–Poola maavõistlustel (märtsis 1938), kus samuti kaotas oma kohtumise. Ta osales kergekeskkaalus (kuni 147 naela ehk 66,7 kg) ühe korra Tallinna–Stockholmi linnavõistlustel poksis (25. novembril 1937), kus kohtunike vaieldava otsusega 1:2 kaotas oma kohtumise.
Ta töötas alates 1925. aastast Tallinnas kondiitrina.

Isiklikku

Tema poolvend oli samuti poksija Nikolai Stepulov.
Saatanlikud pühakirjad

Esseed

Suur osa esseedest olid avaldatud ka enne raamatu enese ilmumist; siiski on mõned raamatus avaldatud esseed nende parandatud versioonid. Mõned, kaasa arvatud teose tagakaanel olev väljavõte, tegelevad Saatana kiriku poolt pseudosatanistideks peetavatega ning nendega, kes keelduvad end kirikuga sidumast, moodustades seeläbi omaenese gruppe.
Veebisait väidab, et teised esseed puudutavad teemasid, mis puudutavad fašistlike esteetika ning Laveyliku satanismi sarnasusi koos mitmesuguste poliitiliste seisukohtadega, mis vastavad satanistide vaatenurgale. Teemade hulka kuuluvad ka muuhulgas Ameerika Ühendriikides toimuva terroristliku tegevuse, geiõiguste ja muude sarnaste probleemide käsitlused.

Rituaalid

Paljud raamatus kirjeldatud rituaalid, näiteks Anton LaVey pulmariitus koos detailidega saatanliku matuse kohta, olid eelnevalt teada ainult Saatana kiriku preesterkonna liikmetele ning on vaid üks tema meetod paljude seast. Kuigi saatanlik pulm radikaalse ajakirjaniku John Raymondi ja Judith Case'i vahel oli LaVey poolt läbi viidud juba 1967. aastal, on satanistid ja just eriti mitte Saatana kirikusse kuuluvad satanistid nende riituste preesterkonna poolt varjatuna olemise tõttu valinud endale sekulaarsed pulmad. Sama kehtib ka matuste kohta hoolimata sellest, et LaVey viis läbi saatanliku matuse mereohvitseri Edward Olseni jaoks.
Ferdinand Justius Luther

Ferdinand Justius Luther (ka Ferdinand Justus Luther; 9. oktoober 1838 Tallinn – 3. august 1910 Tallinn) oli Eesti vaimulik.
Õppis aastatel 1850–1856 Tallinna Toomkoolis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1856–1857 ja 1859–1862. Oli seejärel aasta koduõpetaja ja prooviaastal Georg Michael Pauckeri juures Rakvere Kolmainu koguduses. Ordineeriti 13. septembril 1864 õpetajaks.
Oli 1864–26. märts 1867 Eestimaa vikaarõpetaja, pidades samaaegselt vaimulikuametit ka hoolekande-kolleegiumi juures. Kutsuti siis äsjaasutatud Emmaste Immanueli koguduse õpetajaks, introdutseeriti ametisse 24. septembril 1867. Emmastest kutsuti ta 26. oktoobril 1875 (introdutseeriti 25. jaanuaril 1876) Käina Martini koguduse õpetajaks. Tallinna Niguliste koguduse abiõpetajaks kutsutuna lahkus Käinast 18. jaanuaril 1883. Oli Tallinna Niguliste koguduse abiõpetaja 1883–1885, sama koguduse ülempastor 1885–1909. Oli Tallinna linnakonsistooriumi assessor aastatel 1885–1889 (kuni selle likvideerimiseni. Aastatel 1901–1904 oli ta Eestimaa konsistooriumi vaimulik liige. Jäi emerituuri jaanuaris 1909.
Ferdinand Justius Luther jättis maha rikkaliku kirjandusliku pärandi.

Isiklikku

Tema isa Aleksander Martin Luther oli Tallinna raehärra, kaupmees ja tööstur, Lutheri mööblivabriku rajaja. Tema onu Johann Christian Luther oli Tallinna Niguliste koguduse abiõpetaja, vanaisa Christian Wilhelm Luther oli kaupmees ja Tallinna raehärra. Tema poolvend Johannes Heinrich Luther oli Kadrina- ja Narva Johannese koguduse õpetaja, hiljem luterlik vaimulik Karkelnis (praegu Mõssovka Kaliningradi oblastis). Tema poeg Ralf Johannes Ferdinand Luther oli Kuusalu Laurentsiuse koguduse ja Tartu Ülikooli koguduse (saksa pihtkonna) õpetaja.
Lautere mõis

Lautere mõis (saksa keeles Lauternsee, läti keeles Lautera muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Võnnu kreisis Bērzaune kihelkonnas. Tänapäeval asub mõisasüda Lätis Madona piirkonnas Bērzaune vallas.
Anna Christine von Rosen

Anna Christina von Rosen (sündinud Helwig; 13/24. detsember 1780 Virtsu – 3/15. mai 1845 Vana-Varbla) oli Paadrema, Uue-Virtsu ja Vana-Virtsu mõisa omanik ajavahemikul 1826–1838.
Ta püstitas Puhtusse mälestusmärgi Friedrich Schillerile, mis oli maailmas üks esimesi ausambaid sellele luuletajale. Ta oli ka arvatavasti kohtunud Schilleriga ning oli kirjavahetuses tema abikaasa Charlotte von Schilleriga.
Tema isa oli Karl Thure von Helwig. 
Tema abikaasa oli Otto Johann Stephan von Rosen. Nende tütar oli Karoline von Uexküll (sündinud Rosen).
Mõisamaa mõis (Simuna)

Mõisamaa mõis oli rüütlimõis Simuna kihelkonnas. Tänapäeval jääb kunagine mõis Väike-Maarja valda Lääne-Viru maakonnas. 
Mõisamaa rüütlimõis eraldati Salla mõisast 1687. Kirikuraamatute järgi (18.–19. sajand) oli mõisa maadel veel kaks küla, Mandevere (praegune Mõisamaa küla) ja Järvemäe. Kunagist Jerveka (Järvemaa, Jääremaa) küla Tammiku parkmetsa taga mäletatakse ainult paiga nime järgi.
Mõisa­maa mõisas sündis medit­siinidoktor Peter Magnus Friedrich von Maydell (1819–1884).
Lakk (pööning)

Lakk on taluhoone ülemine, laepealne katusealune ruum. 
Lakad olid näiteks laudal, tallil ja aidal – nendes lakkades hoiti enamasti heinu, suvel võisid seal magada ka lapsed ja noored.
Kairiai

Ajalugu

Asulat on esimest korda mainitud XVII sajandi keskel. Kairiai hakkas kasvama XVIII sajandi teisel poolel; aastal 1792 sai asula endale kiriku. Aastal 1820 rajati sinna mõis, mis kuulus aastani 1917 Zubovitele, seejärel aga A. Štrauchmanile. XIX sajandi lõpus püstitati mõisa juurde saun, mis aastal 1999 ehitati ümber kohalikuks kultuurikeskuseks. Aastal 1904 kogunes mõisa ligi 300 Leedu avaliku elu tegelast, tähistamaks leedukeelsete raamatute ladina tähestikus avaldamise keelu lõppu, sellel üritusel osalesid teiste seas ka Jonas Jablonskis, Šatrijos Ragana, Juozas Tumas-Vaižgantas ja Povilas Višinskis.
Praegune kirik valmis aastal 1836, seda laiendati aastal 1904. Teise maailmasõja ajal sai kirik kannatada, see taastati aastal 1959. Kiriku torn valmis aastal 2006.
Pärast teist maailmasõda tegutsesid alevi ümbruskonnas Leedu metsavennad. Nõukogude ajal oli Kairiai kohaliku kolhoosi keskasula, see tõi kaasa asula elanikkonna kiire kasvu. Aastal 1923 elas Kairiais 134 elanikku, aga aastal 1989 oli elanikke juba 1683. Aastaks 2001 oli elanike arv langenud ja Kairiais elas 1158 inimest.
Aastal 1956 avati Kairiais Šiauliai prügila, mis suleti aastal 2008.