Küpros (Rooma provints)

Poliitiline ajajoon

Küpros oli enne Rooma provintsiks saamist Ptolemaioste Egiptuse võimu all. Kuningas Ptolemaios, Egiptuse kuninga Ptolemaios IX poeg, valitses Küprose üle aastatel 88–58 eKr. Pärast seda, kui Ptolemaios keeldus lunaraha väljapanemisest, kui Kiliikia piraat röövis Publius Clodius Pulcheri, oli Küpros äkitselt Rooma poolt annekteeritud ja liidetud Kiliikia provintsi. Concilium Plebis võttis aastal 58 eKr vastu Lex Clodia de Cyprus ja Cato saadeti Küprosele uueks prokonsuliks. Cato pakkus Ptolemaiosele Paphose ülempreestri kohta, kuid Ptolemaios keeldus ja võttis endalt elu. Cato müüs enamuse kuninglikest valdustest ja tõi Rooma tagasi 7000 talenti, olles võtnud oma osa kasumist. Sel ajal kasutasid Küprost ära Rooma valitsejad, kes nägid provintsides kohti hüppelauana Rooma poliitikasse. Aastal 50 eKr sai kuulsa oraatori poeg Cicero Minor Küprose prokonsuliks ja oli Küprose rahvale kaasatundlikum. Kuid tema prokonsuliameti lõpuks oli Roomas palju poliitilist segadust ja Rooma kaotas aastal 47 eKr Küprose üle kontrolli. Marcus Antonius ja Octavianus, hiljem Augustus, võitlesid pärast Julius Caesari surma võimu nimel ja aastal 40 eKr andis Marcus Antonius Küprose kingitusena Ptolemaioste Egiptuse kuninganna Kleopatrale. Aktioni lahing aastal 31 eKr tähistas kodusõja lõppu, kui Octavianus saavutas kontrolli kogu Egiptuse ja Küprose üle. Küpros jäeti Octavianuse legaadi kontrolli alla, kuni sellega sai edasi tegeleda. Aastal 22 eKr eraldati Küpros Kiliikiast ja sellest sai senatiprovints ilma armee kohalolekuta.
Küpros jaotati neljaks piirkonnaks 13 tuntud linnaga, keskuseks sai Nea Paphos. Küpros sai suure autonoomia, jäädes kultuuriliselt peamiselt kreekaks, samas võttes omaks rooma tavad. Saarele ei rajatud Rooma kolooniaid. Sellest ajast on väga vähe esmaseid kirjandusallikaid, mis mainivad Küprost, rääkimata üksikasjalikust ajaloost. Kuid epigraafilised ja arheoloogilised tõendid näitavad Küprosel edukat majandus-, kultuuri- ja kodanikuelu kogu Rooma perioodi jooksul.
Aastal 45 pKr külastasid Küprost Paulus ja Barnabas osana Pauluse esimesest misjoniretkest pöörata rahvas ristiusku. Barnabas tuli teist korda aastal 49 pKr, kuid kristluse levik oli aeglane, eriti maapiirkondades. Pärast Jeruusalemma hävitamist aastal 70 pKr Rooma keisri Vespasianuse ja tema poja Tituse poolt toimus suur juudi põgenike sissevool Küprosele. Aastatel 115–117 pKr põhjustas ulatuslik juudi mäss (Diasporaa sõda) Küprosel ja kogu Idakeisririigis tuhandeid surmasid ning järgnes juutide väljaajamine Küproselt. Aastal 269 pKr oli lühike gootide sissetung (Naissuse lahing) Idakeisririiki, sealhulgas Küprosele. Aastal 293 pKr sai Küprosest Idakeisririigi osa, kui Rooma keisririik Diocletianus reformidega jaotati.

Rooma sõjavägi Küprosel

Küprosel oli väga vähese tähtsusega Rooma sõjaväe kohalolek, väljaarvatud kaks märkimisväärset juhtumit; kohalik nõukogu barrikadeeriti nende oma nõukoguhoonesse ratsaväe poolt ja juudi veresaun Salamises, mis nõudis välist sõjalist sekkumist. Prokonsulil oli alluv legaat, mis osutab vähemalt sümboolsele sõjalisele kohalolekule, kuid pole peaaegu tõendeid, et saarel oleks olnud midagi suuremat kui pretoriaanide ihukaitsjad.
Iga Rooma keisririigi provints oli kohustatud saatma mehi, et täita Rooma armee isikkoosseisu ajateenijatega, ja Küpros ei olnud erand. Küproslased panustasid korraga umbes 2000 mehega võõrväkke, kuid Küproselt ei tulnud märkimisväärseid sõjaväelasi. Oli kaks abivägede salka, mis tegutsesid piisavalt hästi, et anda neile kodakondsuse au enne nende 25-aastase teenistusaja lõppu, kuid muid Küprose üksusi pole teada.

Mündid ja majandus Rooma Küprosel

Rooma keisririigi periood oli üks kõige õitsvamaid Küprose ajaloos. Tõendid luksuskaupade kohta, mis on omandatud kaubanduse kaudu, muljetavaldavalt suured haldushooned sellistes linnades nagu Salamis, ja rikkalikult kaunistatud mõisahooned nagu need, mis leiti Paphosest, viitavad edukale majandusele. Saar oli enamjaolt iseseisev ja jõukas loodusvarade kasutamise ja müümise kaudu. Pärast seda, kui roomlased aastal 58 eKr Küprose annekteerisid, sisenes see tootmise ja laialdase kauplemise perioodi, mida hõlbustas Pax Romana. Seda näitavad rannikualade linnade arheoloogilised tõendid, Küprose turud Süürias ja Palestiinas ning ulatuslik raharinglus.
Linn oli Rooma keisririigi peamine majandusüksus; see võib suhelda oma ümbritseva põllumajandusliku tagamaaga kahel viisil. Esiteks omamoodi sümbioos, linn tegutseb ümberjaotamiskeskusena ja toodab kaupu, mida vajab seda toetav põllumajandusmaa. Teiseks palju parasiitlikum suhe, linnakeskus jaotaks põllumajanduse ülejääki, müües või kaubeldes teiste keskustega. Linna rolli määras selle lähedus olulisele kaubateele. Küprose suuremad rannikuäärsed linnad, mis näitasid sellist majanduskasvu, olid Paphos, Amathous ja Salamis.
Rooma rõhutatust linnade tähtsusele märkis pühendumine teedevõrgustiku ehitamisele. Küprosel ehitas teid esialgu keiser, kuid saar rikastus peagi piisavalt, et rahastada omi ehitisi Severuste dünastia ajal.
Küprose suur rikkus tulenes selle suurest kaubandussüsteemist. Küprose kaubandusmajandus põhines saare ressurssidel: vein, õli, teravili, vask, mineraalid, puit, klaas ja laevaehitus. Kuna sadamalinnad tegutsesid jaotuskeskustena, oli Küprosel sidemed teiste Vahemere piirkondadega ning meresõit oli Küprose igapäevaelu ja kultuuri oluline osa. Kaubanduse ulatust saab tõestada arheoloogiliselt saarelt leitud erinevate välismaiste esemete, eriti müntide kaudu.
Kuigi vermimist ja Küprose müntide ringlust ei ole veel ammendavalt uuritud, on piisavalt tõendeid, et näidata laialt levinud kaubateid ja suhtlemist teiste kultuuridega Rooma maailmas. Müntidega varustamisel on olemas kaks peamist liiki tõendeid: mündid, mis vermiti Küprosel või Küprose jaoks ja kõik mündid, mis ringlesid provintsis Rooma ajal. Pärast aastat 30 eKr muutus müntide olemus "romaniseeritumaks"; mündi tüüp ja tootmine ei jäänud aja jooksul staatiliseks ning müntide stiilid ja kujutised muutusid sageli. Provintsimündid vermiti Paphoses ja Salamises, samuti iga valitseva keisri jaoks tema ajal erilised "kuninglikud" mündid. Vermimise eest vastutas koinon, samuti keisrikultuse ja pidustuste korraldamise eest.
Hoolimata kuuest maavärinast, mis hävitasid saart Rooma ajal, jäi Küprose majandus suhteliselt stabiilseks. Sadamalinnade roll kaubanduses oli Rooma valitsuse jaoks otsustava tähtsusega; pärast maavärinat aastal pKr 76, mis purustas Kourioni linna, saatis keiserlik Rooma tohutuid summasid linna ülesehitamiseks, nagu tõendab müntide suur sissevool järgmisel aastal.

Teed

Antiikteid võib uurida kirjanduslike, epigraafiliste (näiteks verstapostid), topograafiliste ja arheoloogiliste tõendite abil. Küprose kaheksjagunemine, puhvertsoon ja sõjaliselt okupeeritud alad on teinud paljud saare osad uurimiseks kättesaamatuks. Hinnanguliselt on 10% saarest erinevatel põhjustel kättesaamatu. Rooma teedesüsteemi ja selle verstapostide uurimine aitab Küprosel territooriumi piire osaliselt kindlaks määrata.
Küprose antiikteede kohta teabe saamiseks on mitmeid allikaid. Straboni "Geograafia" annab mitu distantsi ning mainib maanteed Palaipafose ja Neo Paphose vahel. Plinius Vanem kõneleb oma "Loodusloos" Küprose suurusest ja loetleb 15 linna, sealhulgas kolm, mida enam ei ole.
Tabula Peutingeriana on Rooma Küprose vanema kaardi koopia 13. sajandist pKr. Algse Tabula Peutingeriana täpne kuupäev ei ole teada, kuid hinnanguliselt on see 2. ja 4. sajandi vahelt eKr. See on reisikirjelduse illustreeritud versioon, mis on märkimisväärsete kohtade loend kirjelduste ja vahemaadega iga koha vahel. Kaart on moonutatud, põhja-lõuna suund on kokku surutud ja ida-lääne suund on välja venitatud. Küprose teed on kujutatud ovaalina, mis on poolitatud diagonaalse teelõikega. Teisi teid ei ole kujutatud.
Ptolemaiose "Geograafia" räägib samuti Küprosest, kuid selle teabe täpsus on Küprose eri piirkondades erinev. Näiteks on mõned distantsid ülehinnatud, alahinnatud või väga lähedased tegelikkusele. Ptolemaios ei maini ühtegi teed. Veel üks kaart on Kitcheneri kaart (1885). See on kasulik, sest see aitab eristada vanemaid teid kahekümnenda sajandi teedest.
Samuti on reisikirjeldusi ja kohalikke informaatoreid. Claude Delaval Cobham kogus reisikirjeldused teosesse "Excepta Cypria" (1918). On ka Luigi Palma di Cesnola ja David George Hogarthi töid, mõlemad kasutasid kohalikke informaatoreid. Nende tööd on tähtsad, kuna see on info Küprose kohta Osmanite lõpuaastaist, enne kui britid midagi muutsid.
Verstapostid on oluline allikas, sest nad annavad marsruudiinfot ja neid saab dateerida. Leitud ja registreeritud on 30 Rooma verstaposti. Enamus neist on mägipiirkondades ja kõik paiknevad rannikumaanteel, mis saart ümbritseb. Saare teistes piirkondades, kus ehitusmaterjale olid vähe, taaskasutati verstaposte. Verstapostide kirjed sisaldavad vahemaid ning valitsejate nimesid ja tiitleid, kes panustasid verstapostide paigutamisse. Nendest kirjetest võib järeldada ka muud liiki teavet. Näiteks on teada, et suur tee piki lõunarannikut oli osa keiserlikust teedevõrgust. Mitford kasutab kirjeid keisrite ja ülejäänud valitsuse teedes osalemise kirjeldamiseks. Ta ütleb, et kirjetest kerkib üles Rooma Küprose teedevõrgustiku kolm etappi. Esiteks, Augustus ja Titus on isehakanud teedesüsteemi loojad. Teiseks, Severuste perioodil anti teederemondi vastutus linnadele, samas prokonsul koordineeris nende tegevust. Kolmandaks oli poolteist sajandit stagnatsiooni ja verstaposte kasutati taas keiserlikuks propagandaks või lojaalsuse väljendamiseks.
Rooma keisririigis olid teed kõigile reisimiseks avatud. Inimesed reisisid jalgsi, kahe- ja neljarattaliste veokitega või hobuse ja eesliga. Antiikmaailmas, kus väga vähestel inimestel olid kaardid, pakkusid teed ennustatavust ja tagasid, et looduslikke takistusi ei esinenud, mis tähendas tavaliselt pikki ümbersõite. Teel reisimine tähendas ka suuremat kiirust ja võimalust sattuda võõrastemajadesse, pühamutesse ja allikatele.
Enne Rooma perioodi oli Küprosel juba peamiste teede süsteem ja Rooma võimu all lisandusid teisesed teed. Küprose teed ei vastanud tihti Rooma standarditele ja olemasolevaid teid ei muudetud nende rahuldamiseks. Ehkki verstapostid näitavad, et renoveerimistööd toimusid aastal 198 pKr, vähemalt Lääne-Küprosel. Severuste perioodil oli teehooldus tsiviilülesanne. Rooma perioodil on ebaselge, kas keskvalitsus maksis teede eest täielikult või jagas oma kulud lähedalasuvate linnadega.
Lisaks ametlikele teedele kasutati ka mitteametlikke teid. Teed koondusid peamisse majanduskeskusse – Salamisse. Koos peamiste teedega kiirgusid linnast väikesed teed. See paigutus näitab majandusjõudude mõju teede rajamisele. Väikesed teed ühendasid ümberkaudseid alasid linnaturuga. Samuti oli kasu toidu impordi tagamisest linnadesse, vähendades seeläbi näljahäda ohtu.

Rahasüsteem

Kuigi Küprose müntide vermimist ja ringlust ei ole veel ammendavalt uuritud, on piisavalt tõendeid, et näidata laialt levinud kaubateid ja suhtlemist teiste kultuuridega Rooma maailmas. Rahasüsteemis on olemas kaks peamist liiki tõendeid: Küprosel või Küprose jaoks vermitud mündid ja kõik Rooma ajal provintsis ringelnud mündid. Pärast aastat 30 eKr muutus rahasüsteemi olemus üha "romaniseeritumaks"; mündi tüüp ja tootmine ei jäänud aja jooksul staatiliseks ning müntide stiilid ja kujundid muutusid sageli. Provintsimündid vermiti Paphoses ja Salamises, samuti "kuninglikud" mündid, mis on omased igale valitsevale keisrile tema ajal. Koinon vastutas rahasüsteemi eest, samuti keisrikultuse ja pidustuste korraldamise eest.
Hoolimata 6 maavärina põhjustatud hävitustööst, mis saarel Rooma perioodil toimusid, jäi Küprose majandus suhteliselt stabiilseks. Sadamalinnade roll kaubanduses oli Rooma valitsuse jaoks otsustava tähtsusega; pärast maavärinat aastal 76 pKr, mis hävitas Kourioni linna, saatis keiserlik Rooma linna taastamiseks tohutuid summasid, mida näitab suur müntide sissevool järgmisel aastal.

Vask

Vase kaevandamisel Küprosel on ulatuslik ajalugu, mis õitses pronksiajal ja see jätkus Rooma ajal. Vase kaevandamise ulatust vähendati Rooma ajal märkimisväärselt ja see oli keisri otsese kontrolli all. Kolm olulist linna, mis jätkasid vase kaevandamist klassikalisel ajal, olid Amathous, Tamassoss ja Soloi. Soloi lähedal asunud hästisäilinud kaevandamiskoht on Skouriotissa, mis sisaldab kalkopüriidi ladestusi, mida Rooma ajal ulatuslikult kaevandati. Rooma kaevanduste räbukuhjade hiljutine analüüs ja asukohad viitavad kaevandamise sotsiaalse korralduse muutumisele klassikalisel ajal. Mõned räbukuhilad asusid kaevandamiskohast peaaegu 3 km eemal, mis viitab sellele, et vasetöölised vedasid vasemaaki kaevandustest eemale, enne kui nad otsustasid vase sulatada ja sellega töötada. See on märkimisväärne muutus võrreldes varasemate kaevandusasulatega, kus vask sulatati kohapeal või väga lähedal kohale, kust seda kaevandati.

Koinon

Teatava autonoomia säilitamiseks pärast kontrolli minekut saarel Rooma keisririigile säilitasid Küprose erinevad linnad kollektiivse haldusorgani, mis peegeldas Ptolemaioste dünastia poolt 4. sajandi lõpus kehtestatud hellenistlikke väärtusi. Ptolemaioste ajal anti Küprose linnadele teatav autonoomia, mis oli tundmatu ja mõnevõrra ootamatu. Solidaarsuse säilitamiseks kogu kuningriigis moodustasid linnad parlamendikomisjone omavahel. Kuigi sellest tulenenud Küprose linnade konföderatsioonil ei olnud täpset loomispäeva, hakkas mõiste koinon – tähendusega "ühine" – 2. sajandi keskpaigas eKr kirjetesse ilmuma. Koinoni täpse funktsiooni kohta on vähe teada, kuigi tundub, et see on religioonis põhjendatud selle algsete seoste tõttu religioossete pidustustega Aphrodite templis, mis asus Palaipafoses. Templisse kogunenud suur hulk inimesi mõistis tõenäoliselt vajadust nende kõigi religioosse ühtsuse järele; seega loodi koinon, et koordineerida Küprose-üleseid religioosseid pidustusi. Varsti hakkasid koinoni kohtumised rangelt religioossetest küsimustest kõrvale kalduma ja keskenduma rohkem riigi sotsiaalsetele ja poliitilistele aspektidele, sealhulgas erinevate piirkondade ja linnade ühendamisele poliitilise esindatuse mõistes. Need eeldused põhinevad kujude kirjetel ja muudel pühenduslikel epigraafilistel tõenditel kogu saarel, mis tähendab, et koinoni kohalolek oli kogu Küprosel, samuti raha ja võim mõjutada palju erinevaid linnu. Seega nihkus koinoni eesmärk hellenistliku perioodi jooksul iseseisvatest parlamendikomisjonidest usulise motivatsiooniga poliitilisele organile. Koinoni halduslikud eesõigused hõlmasid Rooma perioodi lõpuks oma müntide vermimist, osalemist poliitilistes suhetes Roomaga ja auastmete andmist märkimisväärsetele isikutele. Kujude kirjed, nagu eelnevalt mainitud, tõendavad seda lõplikku funktsiooni ja näitavad, et koinon oli tõenäoliselt rahastatud organisatsioon, mis sai iga-aastase sissemakse igalt linnalt. Koinon omas seega suurt võimu, sest see kontrollis sisuliselt kõiki Küprose religioone. Seda võimu kasutati hiljem mõnede Rooma keisrite jumalustamiseks, alates Augustusest ja lõpetades Septimius Severuse dünastiaga. Teada tõendid kirjete ja pühenduste kujul näitavad kindlalt, et keisrid Augustus, Caracalla, Titus, Tiberius, Trajanus, Vespasianus, Claudius, Nero ja Septimius Severus ning tema dünastia, moodustasid kõik keisrikultuse, mis oli Küprosel esindatud. Keisrid moodustasid need kultused peamiselt püüdega kindlustada oma õigust valitseda ja saada religioosset tuge kui jumalate Rooma panteoni vanusekaaslased.

Religioon ja keisrikultused

Nii kaugele Küprose ajaloos tagasi, kuni eksisteerivad arheoloogilised tõendid, teevad seda ka religiooni näited. 4. sajandi keskpaiku eKr saavutas Küprose üle võimu uus valitsev dünastia – Ptolemaiosed – ja rajas saarel olemasolevate religioonide üle valitsejakultuse. See valitsejakultus tegi kuningast religioosse jälgimise pea saarel ja määras, et ta oli teiste jumalatega võrdsetel alustel. Keskmisele kodanikule oli kuningas jumalate otsene esindaja või järeltulija. On lihtne näha ulatust, milleni poliitika ja religioon omavahel põimusid, mitte ainult teineteisega, vaid ka ühiskonnaga; kuningas säilitas kontrolli koinoni üle, üle Küprose hajutatud erinevate linnade asutatud halduskogu religioossete tegevuste ja pidustuste koordineerimise eesmärgil. Valitsejakultus eksisteeris jätkuvalt kogu Rooma Küprose-okupatsiooni ajal ning sellest Rooma perioodile üleminekust tekkisid mitmed ainulaadsed kultused.
Pärast seda, kui Augustus saavutas kontrolli Rooma ja koos sellega ka Küprose üle, tundusid saare elanikud täiesti valmis vastu võtma uue keisri jumalikkust. Enamus infot Rooma religiooni kohta saarel tuleb viiest allikast: antiikkirjandus, Küprose numismaatika, väljakaevamised ka arheoloogiline töö, epigraafia ja matused. Nende allikate analüüsi abil on uurijad vajaduse korral suutnud välja mõelda, kuidas Rooma kaasamine mõjutas Küprose religiooni.
Üks epigraafia näide, mis illustreerib Rooma valitsejakultust, on leitud valge marmorplaat, mis pärineb Aphrodite templist Palaipafoses. Sisuliselt sisaldab see tekst kuulekusvannet, millest preestrid templis pidid kinni pidama. Vanne viitab Rooma jumalate nimedele viisil, mis viitab sellele, et valitseja – antud juhul keiser Tiberius Augustus – on võrreldav või võrdne teiste jumalate panteoniga. Iga nimetatud jumal ja jumalanna esindab erinevat Küprose piirkonda; seega kinnitab tahvel põhimõtteliselt kogu saare ustavust Rooma keisririigile. Tahvel jätab vähe kahtlust, et tulevased põlvkonnad peavad jätkama keisri ja tema perekonna toetamist igal juhul. Valitsejakultuse tõendeid kirjete kaudu võib leida juba varajaste Ptolemaioste ajast ja see jätkub aastani 391 pKr, kui Rooma keiser Theodosius I keelustas keisririigis kogu paganliku jumalateenistuse.
Paganlik Aphrodite tempel Palaipafoses säilitas oma usulise tähtsuse saarele ka pärast Paphose asutamist hellenismiperioodi koidikul. Antiikkirjanduse allikad ütlevad, et mehed ja naised kogu saarelt jalutagu Paphosest Palaipafosesse osana religioossest tseremooniast Aphrodite auks. Tundub, et selle religioosse pidustuse tähtsus aitas säilitada linna staatust kogu Rooma aja jooksul.
Aphrodite kultuse tähtsus on vaieldamatu, koos selle rikkusega. Sel põhjusel anti Paphose ülempreestrile palju rohkem võimu, kui tema osalemine pelgalt usulistes ülesannetes; selle asemel muutus preesterlus pigem teokraatiaks. Tõendid kirjetest näitavad, et ülempreestril võis olla käsi kõigis religioossetes küsimustes kogu saare ulatuses.
Palaipafose tempel oli keisrikultuse juhtiv keskus. 3. sajandi alguses pKr pühitseti Paphoses Rooma keisri Caracalla kuju. Aasta jooksul püstitati teine keisri kuju, seekord Palaipafoses. Kirjed vanalinnas viitavad sellele, et peale Aphrodite kummardati seal ainult Rooma keisrit. Isegi uues linnas oli jumalateenistus reserveeritud vaid vähestele jumalatele ja keisrile. Need jumalad olid tõenäoliselt Zeus Polieus, Aphrodite ja Hera, samas keisrit kummardati Severuste dünastia lõpuni – Septimius Severus oli viimane keiser, kes sundis valitsejakultust peale. Alates Augustusest esimese sajandi alguses tervitas Paphos keisrit elava jumalana ja kirjed tõestavad mitte ainult Paphose, vaid kõigi Küprose elanike tõotatud truudust uuele keisrile.
Hoolimata pealtnäha vastumeelsest tiitli Augustus omandamisest käsitleti esimest Rooma keisrit Küprosel jumalana. Isegi keisri tütar Julia ja tema naine Livia said vastavalt "jumalanna Augustaks ja jumalanna Uus-Aphroditeks". Tundub, et ei olnud puudust preestritest ja teistest religioossetest isikutest rohkem kui valmidusest tunnistada keisri jumalikkust vastutasuks tunnustuse eest Roomas. Rooma ja preesterkonna vahel hakati jagama tiitleid, et tugevdada üksteise õigust ametivõimule. Nagu eelnevalt mainitud, oli peamine meetod, mille abil valitsejakultus oma liikmeid ordineeris, keisrile truudusvande kaudu. Peaaegu kõigis Küprose linnades püstitati lugematuid kujusid ja muid monumente; näiteks Salamises püstitasid sealsed spordisaalid keiser Vespasianuse kuju, mis pühitseti religioosse tegelasena. See keisri mälestusmärk tugevdab ideed, et riigi tegevuse ja paganlike kultuste vahel oli tugev seos.
Teadaolevalt on kogu saarel eksisteerinud mitmeid teisi paganlikke kultusi, mis olid koondunud peamiselt ümber suuremate Küprose linnade. Nendes linnades olid tavaliselt suured templid, mis olid pühendatud linna konkreetsele patroonjumalale: Amathouses ja Palaipafoses oli Aphrodite kultus; Salamises oli Zeus Olympiuse kultus; Paphoses olid kultused Asklepiosele, Hygieiale ja Apollonile; Kourionis Apollon Hylatesele. Kuigi need on vaid mõned näited paljudest arvukatest kultustest, on oluline märkida, et paljudel jumalatel oli templid ja pühendused paljudes erinevates kohtades, kuid mitte iga jumal ei olnud esindatud. Kuna Aphrodite on väidetavalt sündinud Küprost ümbritsevast merevahtust, tundub, et teda austati järjekindlalt kogu saarel, mida kinnitavad tema auks pühendatud korduvad templid. Iga kultuse puhul oli kummardamise meetod erinev; raske on kindlalt öelda, mida iga tempel konkreetselt tegi, kuid numismaatilistest tõenditest ja kirjanduslikest dokumentidest me teame, et Aphrodite kultus kaasas tõenäoliselt prostitutsiooni, kuid mitte loomade vereohvrit. Eeldatakse, et enamik neist kultustest järgisid sarnaseid jumalateenistusi nendega, mis leidsid aset vastavates templites Roomas ja muudes paikades kogu keisririigis. Sellest eeldusest hoolimata ei tundu olevat palju tõendeid, et täpsustada kultuseprotseduure ümbritsevaid konkreetseid üksikasju.
Kuigi Rooma valitsejakultus säilitas tähtsuse kuni 4. sajandi lõpuni, kadus jumalate antiikpanteon aeglaselt. Pärast keiser Caracalla surma aastal 217 pKr ei ütle kirjed kultuste kohta midagi muud, kui Paphose Aphrodite, Salamise Zeus või Kourioni Apollon Hylates. Kõigil neil kultustel oli saarel olnud pikk ja jõukas ajalugu ning sarnaselt valitsejakultusega tundusid need üsna äkki kaduvat 3. ja 4. sajandi paiku – Severuse valitsemisajal. Kogu saarel hakkasid nii valitsejakultus kui ka traditsioonilised jumalad kaotama vajalikku võimu religioosse usu säilitamiseks; pärast Rooma perioodi hakkasid Küprose kodanikud pöörduma uuemate, privaatsemate jumalate poole, kes olid kergesti ligipääsetavad ja sobisid üksikisiku vajadustele.

Juudi mäss

Ptolemaios I valitsemisajal oli suur juutide väljaränne Palestiinast teistesse Vahemere piirkondadesse. Nende kasvav kohalolek Küprosel oli tõenäoliselt tingitud Jeruusalemma templi hävimisest aastal 70 pKr. Suure esindatusega Küprose rahvastikus osalesid juudid tugevalt ka vasetööstuses. Nagu on märgitud kirjes kohaliku sünagoogi ehitamise kohta, tarnis juudi kogukond saarelt võibolla ka veini teenistusteks Jeruusalemma templis. Aastatega kogunenud pingetes roomlastega, Trajanuse valitsemisajal aastal 116 pKr, mässasid juudid Salamises, samuti Egiptuses ja Kyrenes. Kuid kõige suurem hävitustöö toimus Salamises, kuhu ei olnud paigutatud Rooma garnisoni ega vägesid. Artemioni juhtimisel hukkus mässus hinnanguliselt üle 240 000. Dion Kassiose kirjutiste põhjal tapsid juudid julmalt iga linna mitte-juudi. Rooma kindral Lusius Quietus surus mässu kiiresti maha. Kõik juudid saadeti saarelt alaliselt välja ja need, kelle torm kaldale ajas, hukati kohe. Kuigi arheoloogilised tõendid näitavad, et hilisematel sajanditel taastati juudi kogukond.

Kristluse sisseviimine ja levik

Aastal 45 pKr läks Paulus oma esimesele misjonireisile Küprosele koos põlise Küprose juudi Barnabasi ja Johannes Markusega. Alustades Antiookiast, reisisid nad Seleukia Pieria sadamasse ja edasi Salamisse kristlust jutlustama. Apostlite tegudes märgitakse, et Paphosesse reisides kohtasid Paulus ja Barnabas Rooma prokonsul Sergius Paulust ja juudi posija Elymas Bar-Jesust. Pauluse sõnu kuuldes jäi Bar-Jesus ajutiselt pimedaks, ja see tegu veenis Sergius Paulust kristlusesse pöörduma. Ta oli esimene Rooma kuberner, kes nii tegi.
Pärast tülisid Paulusega reisisid Barnabas ja Johannes Markus tagasi Küprosele oma teisele misjonireisile. Salamises jutlust pidades mõrvati Barnabas rühma juutide poolt. Johannes Markus mattis ta Matteuse evangeeliumi koopiaga, mida Barnabas alati kaasas kandis.

Peamised basiilikad ja kirikud

Kopetra antiikkülas Vasilikose orus on hilis-Rooma perioodist pärit kolme kiriku riismed. Esimene, väike basiilika, paiknes Sirmatas, pärit umbes 7. sajandi algusest. Basiilikas on krüpt kahe hauakambriga. Hauakambrite ehitusstiilid annavad aimu, et teine lisati hiljem, umbes 7. sajandi keskpaigas. Basiilika keskset hoovi ümbritsesid kolmest küljest toad, mis võisid olla seal elanud religioosse kogukonna elupaigad. Hoovinurka oli lõigatud ka loputuskast. Basiilika oli küla lähedal ja siiski eraldi, peegeldades varakristluse jumalikkuse vaimu. Teine kirik, mis asus Kopetrast lõunas, oli Sirmata basiilika sarnane disainilt ja proportsioonidelt. Mosaiikpõranda riismed leiti pühapaigast, kuigi algne teema jääb saladuseks. Kolmas ja suurim kolmest kirikust asus Kopetrast kirdes. Arhitektuurne stiil on sarnane kahele teisele Kopetra kirikule, kuid peegeldab ka paljusid kirikuid, mis on ehitatud üle kogu saare 5. ja 6. sajandil. Pühapaika katval kuplil oli kord värviline klaasmosaiik. Kõiki kolme kirikut hooldati ja kasutati tõenäoliselt seni, kuni need 7. sajandil maha jäeti.
Kourioni basiilika ehitati aastal 365 pKr maavärinas purustatud hoonete riismetele. Kuigi selle proportsioonid olid veidi suuremad, kui teistel näidetel, oli basiilika sisemiselt arhitektuurilt sarnane teiste 5. sajandi kirikute ja basiilikatega. Varisenud hooned pakkusid kogu lubjakivi, graniiti ja marmorit, mida uue kiriku ehitamiseks vaja oli. Varemete seast leiti pühakoja akendevaheline mosaiik. Diakonikoni põranda alt leiti hästisäilinud mosaiik, mis kuulus ühele eelmistest hoonetest. Basiilikast ja selle ümbrusest on leitud kokku nelikümmend kirjet, kuigi enamik jääb vaid fragmentideks ja on säilinud vaid materjali taaskasutamisest pärast basiilika mahajätmist. Varaseim kirje pärineb 3. sajandist eKr, Ptolemaios II valitsemisajast. Rooma perioodist pärinevad kirjed Küprosel on üks prokonsul Julianust austav ja teine mainib Kourioni gümnaasiumit. Basiilika hävines maavärinas 7. sajandil. Jääb mulje, et hoonet ei hüljatud kohe, vaid kasutati veel 8. sajandil.
Hilis-Rooma paik Maroni Petrera paikneb Küprose lõunarannikul Maroni orus tänase Maroni küla lähedal. Kiriku riismed avastati siin osana aastal 1990 aasutatud Maroni oru arheoloogilise uuringu projektist. Petrera kirik oli Maroni oru religioosne keskus, kuid arheoloogilised tõendid kirikust eraldiasuva ruumikompleksi ja hoovide kohta näitavad, et paik oli ka seotud põllumajandustoodangu ja hoidmisega. Taastatud riismed näitavad, et kiriku kaunistus oli suhteliselt lihtne; peaaegu ei ole tõendeid mosaiikide, seinamaalide või marmori kasutamise kohta. Vastupidi, Petrera kirik oli arhitektuuriliselt sarnane kaasaegsetele kristlikele hoonetele Küprosel ja Ida-Vahemerel.

Rooma Küprose matused

Matusetavad on tavaliselt aeglased muutuma, isegi sotsiaalse muutuse ja välismõju ajal. Küprose hellenismiperioodi matusetavad säilisid suuresti Rooma perioodil. Sellegipoolest võib nende tavade uurimise abil saada siiski palju teavet selle kohta, kes elasid sel ajal Küprosel ja milline oli nende mõju ulatus. Rooma Küprose hauad olid tavaliselt koopasarnased kambrid längus dromosega, mille otsad suleti pinnase ja mõnikord kiviga. Nende kambrite arv, suurus ja kaunistus erinesid rikkuse, etnilise päritolu ja ehitamise ajast sõltuvalt. Mitmikmatused, kus kõik perekonna liikmed jagasid hauda, oli populaarne ka Rooma ajal. Tavaline matmiskamber oli piklik ristkülik, milles olid külgnišid või külgkambrid. Surnute jaoks olid loculused või ristkülikukujulised vooditaolised alad sageli kinnitatud kambrite külge, kiirgudes sümmeetriliselt. Loculuste kõrval asunud mälestustahvlid kirjetega surnu nimedest või vanasõnadest surnute auks ei olnud haruldased. Etnilisi omadussõnu, või auastmeid või staatust näitavaid tiitleid sisaldavad epitaafid on osutunud kasulikuks teatud matuste konteksti määramisel. Surnu tuvastus asus ka cippusel, paiknedes otse haua kohal. Cippused on nikerdatud kivist altarid, mis sisaldavad alust, kitsast vart ja korki. Haudade märgistused on tehtud cippuste vartele ja muud ornamentide vormid (nagu lehestik) olid tavalised. Elavad võisid oma surnuid austada, pannes cippusele lilli või kallates jooki. Kingitused jäid endiselt matmise osaks, nagu näha Küprose ajaloo algusajast. Ehted, sissetoodud Rooma keraamika, kohalik jäljendav keraamika, kuldvanikud ja klaas olid tavalised matusekingid. Aleksandria mõjul hakkasid tekkima muumia portreed, mis kujutasid surnuid kandmas kuldvanikuid, ning surnute büstid või sambad. Neist haudadest on välja kaevatud lampe, köögitarbeid ja jooginõusid, mis viitavad elavate matusepidustuste jätkumisele Rooma aja Küprosel.
Ainulaadsete või vaevalt asetsevate hauaehitiste eelduseks on eliit või võõrad. Rooma aja Küprosel esinenud haruldased matmispraktikad olid kremeerimine, kääbashauad, sarkofaagid ja peristüülhauad. Mitmed hauad Nea Paphoses, mille M. Markides aastal 1915 välja kaevas, on peristüülhauad. Peristüülhaudadel oli tavaliselt pikk, astmeline dromos, pikk ristkülikukujuline võlvitud ruum kiirguvate loculustega ja mitu väikest kambrit (üks asub otse teise taga). Neid omistatakse kas Egiptuses sündinud isikutele või Küprose eliidile, kes soovisid olla maetud Aleksandria moel, kuna Nea Paphos oli oluline ühenduspunkt Egiptusega. Luigi Palma di Cesnola ja teised kaevasid põhjalikult Kourionis. Rooma haudade kaevaja siin oli läbimõeldud ja väga esinduslik Rooma matja väljaspool Küprost. George McFaddeni detailiseeritud haual 8 oli astmeline dromos piklike asharidega piki külgi. Haual oli sadulkatus ja kaks suurt kambrit ukseavadega. Ukseavad olid rõhutatud kaunistatud sammaste ja sillustega. Selle haua keerukuse tõlgendus on vaidluse all. Teine näide tõenäoliselt välismaisele perekonnale kuuluvast hauast on haud 26 Rootsi Küprose väljakaevamistelt 20. sajandi alguses Amathousis. Haud on ebatavaline, suur ja lame kaljule ehitatud kääbashaud. Haual on ringikujuline šaht kivist pithosega keskel. Pithose sees on alabastron, mis sisaldab hoolikalt pestud, kremeeritud konte. Teised haruldased avastused Rooma aja kremeerimise jäänustest leiti silindrilistes pliiurnides.
Kahjuks on arheoloogidel olnud raske Küprose klassikalisi ja hellenistlikke haudasid määratleda haudade juhusliku väljakaevamise tõttu Küprosel, nagu ka teistes kohtades. Rüüstajad või aardeotsijad jätsid hauad sageli ebasoodsatesse tingimustesse, arheoloogilises kontekstis tühiseks, muutes tänapäeva uurimistöö raskeks, kui mitte võimatuks. Täiendavaid esmaseid matusenäiteid Rooma aja Küproselt: Agioi Omologites – Nicosia, Marioni nekropol, nekropol Skouriotissa lähedal ning Paphose, Kourioni, Kitioni ja Salamise hauad.

Naised Küprosel

Küprose naistel oli elu Rooma ajal piiratud peamiselt koduse tegevusega. Suure hulga epigraafilise materjali põhjal Mesaoriast ja Küprose lõunarannikult võtsid naised avalikust elust osa. 1/3 nendest epitaafidest on naistele. Enamik neist naistest mainitakse olevat abielus seisuse ja rikkusega meestega või tulevat rikastest perekondadest. See oli kõige tavalisem viis naisele osaleda avalikus elus. Näiteks austas koinon avalikkuse vaimus naist Salamisest, kes oli Salamise Augustuse ülempreestri abikaasa. Lisaks eristati avalikult ka Claudia Appharioni, Demeteri ülempreestrinnat kogu saarel. Senatiperekonda kuuluvat naist ja Paphose heategijat austati ka nende avaliku vaimu eest. Naised jäid peamiselt majapidamistööle, kuid eriti jõukate või poliitilise või kõrge sotsiaalse staatusega meestega abielus olevad naised said endale ise nime teha. Religioon oli tegelikult ainus muu võimalus, mis jäi naistele avaliku identiteedi loomiseks.

Klaas Rooma Küprosel

Enne klaasipuhumise leiutamist 1. sajandi keskpaigas eKr oli klaas üsna haruldane ja kallis luksuskaup, mille kasutamine piirdus peamiselt parfüümide ja kosmeetikatoodete anumatena. Klaasipuhumise leiutamisega muutus klaas aga palju laiemalt kättesaadavaks ja taskukohasemaks ning seda hakati tootma palju suuremas mahus klaasitootmisega tegelevates ettevõtetes, mis loodi kogu Rooma maailmas, sealhulgas Küprosel. Kuigi mõnikord võib olla raske eristada kohalikult toodetud klaasi ja Küprosele sissetoodud klaasi, võib kindlalt öelda, et klaasi toodeti tegelikult saarel kohapeal. Selle kohta võib leida tõendeid kohtades nagu Salamis, Tamassos, Limassol ja Amathous. Tamassoses avastas Ohnefalsch Richter klaasitöökoja, kuigi ta ei saanud kahjuks oma järeldusi täielikult avaldada. Ta mainib siiski klaasiahju avastamist, mis viitab kohapeal toodetud klaasile. Kuigi tema avastused ei olnud kunagi täpselt dateeritud, peavad paljud tõenäoliseks, et need pärinevad 2. kuni 3. sajandist pKr. Salamises avastati klaasiplokke, mis näivad näitavat, et see oli veel üks klaasitootmiskeskus, kuigi selle paigaga seotud sulatusahju pole veel avastatud. Arvatakse, et Küprose klaas õitses Antoninus Piusi ja Septimius Severuse aegadel, ehk aastatel 140–240 pKr, ja tõepoolest on enamus avastatud klaasist dateeritud sellesse aega. Tõsiasi, et Küprose majandus sel ajal õitses, toetab veelgi seda järeldust.
Olaf Vessberg uuris suurel hulgal Limassoli ja Amathousi haudadest leitud klaasi ning tegi mitmeid avastusi. Esiteks oli see, et Küprose klaas on üsna homogeenne. Selle funktsioon piirdus enamasti igapäevase kasutamisega, mida kasutati kosmeetikatoodete säilitamiseks või lauanõudena. Küprose klaasipuhujate toodetud peamised vormid koosnesid peamiselt purkidest, peekritest ja unguentariumitest ehk õli- või parfüüminõudest. Kuigi peekreid ja purke on sageli raske eristada, kasutatakse sõna peeker enamasti jooginõude kirjeldamiseks, samas purke peetakse salvide ja kosmeetika mahutiteks. Nende kahe eristamine võib sageli toimuda anuma serva uurimise teel, mis oleks tihti töötlemata, kui see ei oleks jooginõu. Peale selle olid purkidel sageli kaunistatud kaaned, mille siseküljel olid emailitud. Unguentariumite seas olid kellakujulised, küünlajalad ja torukujulised. Nagu varem öeldud, olid paljud õli- või parfüüminõud, kuid mõned arvavad, et arheoloogide poolt pisarapudelitena tähistatud torukujulised unguentariumid võisid sisaldada sugulaste või surnute pisaraid. Küprosel kasutati klaasi ka kotikujuliste peekrite tootmiseks. Need on olulised, kuna neid leidub ainult Küprosel. See ja mitmed defektsed tükid annavad täiendavaid tõendeid klaasitootmise kohta Küprosel.

Küprose Rooma aja skulptuurid

Rooma mõju võib näha marmori kasutamisel ja sisseveol raidkunsti vahendina ning nende skulptuuride väljapanekul linnakeskustes ja eramajades. Selline marmori kasutamine piirdus majanduslikult ja poliitiliselt võimsate linnadega, mis asusid sadamate juures, nagu Salamis ja Paphos, kus oli lihtsam ligipääs sissetoodud marmorile ja vahendid nende kujude lubamiseks ja näitamiseks. Ei ole teada, kas marmor oli enne Küprosele saatmist nikerdatud, või kas marmor saadeti plokkidena ja nikerdati saarel. Kuigi marmoril oli oluline osa Rooma aja skulptuurides Küprosel, kasutati skulptuurideks veel lubjakivi. Lubjakivi kasutamises nähakse lihtsat ligipääsu ja tõenäoliselt odavamat materjali, millest nikerdada, kuid seda peetakse ka Küprose kunstistiili peegelduseks. Lubjakivi võis olla kunstniku või ostja tahtlik valik, et Küprose lubjakivist oleks Rooma stiilis skulptuurid. Arvatakse, et see peegeldab Rooma Küprose ideed, ühendades Rooma kunstistiili Küprose lubjakiviga. Saarel avastatud skulptuurid ei kata täielikult Rooma stiili, näiteks ei ole veel leitud toogakujusid ja -büste. Saarel on siiski palju Rooma stiilis portreid, kujusid ja mõned reljeefid. Kirjetega alused kinnitavad pronksskulptuuride olemasolu Rooma ajal. Üks säilinud kuju on keiser Septimius Severus.
Teine oluline skulptuuride muudatus Rooma ajal oli see, kuidas küproslased oma töid esitasid. Küproslased olid sulgenud oma skulptuurid peamiselt pühapaikadesse ja need ei olnud mõeldud suureks avalikuks esituseks. See muutus Rooma ajal, kui küproslased hakkasid viima omi skulptuure avalikkuse ette ja suurtesse linnadesse. See võimaldas saarel näidata Rooma suursugusust ja hiilgust ning austada Rooma keisreid.
Kristlusele üleminekul muudeti vanemaid skulptuure kajastama kristlikke väärtusi, nagu alastuse katmine või hävitamine või vanade kreeka jumalate muutmine kristlikeks tegelasteks.
Praegu on Salamis kõige olulisem linn Rooma aja skulptuuridest, kuid Paphos, Kourion ja Soloi on ka olulised arheoloogilised paigad.

Maavärinad

Küpros asub Aafrika ja Euraasia laamade piiril, aktiivsel serval, kus Aafrika laam põrkub Euraasia laamaga. See kahe laama vaheline kokkupõrge põhjustab suuri ja sagedasi maavärinaid, eriti saare lõunaosas, kus arvatakse, et Aafrika laama serv on tungimas Küprose alla. Ajalooliselt on Küprosel toimunud 16 purustavat maavärinat, Mercalli skaalal 7 või enam, aastatel 26 eKr kuni 1900 pKr. Kuus maavärinat mõjutasid Küprost Rooma ajal. Aastal 26 eKr põhjustas maavärin intensiivsusega 7, epitsentriga Küprosest edelas purustusi Paphose linnas. Aastal 15 eKr tundsid paljud Küprose linnad maavärinat suurusega 8, kuid Paphoses ja Kourionis oli suuruseks 9. Selle epitsenter oli Paphosest edelas ja see jättis linna varemetesse. Paphos ehitati seejärel üles ja sai roomlastelt nimeks Augusta. Maavärin aastal 76 pKr oli üks kõige purustavamaid maavärinaid, suurusega 9 kuni 10 ja on teateid tsunami tekkest. Selle epitsenter asus Küprosest kagus. Salamis ja Paphos võtsid selle maavärina pearaskuse ja langesid varemetesse, kusjuures teised linnad nagu Kition ja Kourion jagasid maavärina suuruse tõttu ilmselt sama saatust. Maavärinate purustavat loomust võib täheldada ka Rooma toomisel Küprosele, et leevendada selle katastroofi tagajärgi saarele. Maavärin suurusega 7, mis jättis Salamise ja Paphose varemetesse, toimus millalgi aastal 332–333 pKr. Selle epitsenter asus saarest idas. Aastal 342 pKr tabas maavärin suurusega 10 Paphost ja Salamist, purustades linnad. Samuti võis see muuta mõne väikese jõe sängi, põhjustada ka rea maalihkeid ja lõhesid. Viimane Rooma aja maavärin, suurusega 7–8, toimus aastal 365 pKr. Maavärin mõjutas suuresti Küprose lõunarannikut, eriti Akrotiri ja Kourioni. Rida järeltõukeid hävitasid Kourioni ja tähistasid üleminekut kristlusele.

Nea Paphos ("Uus Paphos")

Nea Paphos sai linnaks ametlikult aastal 312 eKr Paphose kuningriigi viimase kuninga Nikoklese ajal. Alles 2. sajandil kasvatas linn tähtsust ja sai Rooma Küprose keskuseks. Varaseim teave Paphosest kui saare kaskusest pärineb tegelikult "Apostlite tegudest", kus Paulus ja Barnabas jäid jutlustama Sergius Paulusele, kes seejärel kristlusse pöördus. Rooma Paphos jõudis kuldaega Severuste dünastia ajal (ja on tõestatud, et seal oli isegi Septimius Severuse valitsejakultus). Nea Paphost ei tohiks segi ajada Palaipafosega ("Vana Paphos"). Kuigi on raske neid kahte eraldada, kuna neid peeti Rooma võimu ajal samaks linnaks, ja olid ühendatud "püha teega". Nea Paphos oli kesklinn, samas Palaipafoses asus Aphrodite tempel, tegutsedes religioosse keskusena.
Palaipafose Aphrodite tempel oli üks kõige tähtsamaid templeid kogu Küprosel. Näib, et selle religioosse pidustuse tähtsus aitas säilitada linna staatust läbi kogu Rooma perioodi. On isegi öeldud, et keiser Titus külastas Aphrodite templit Paphoses oma reisil Süüriasse. Seal olles tundis Titus aukartust pühapaiga rikkalikuse ees ja päris oma tuleviku kohta keisrina. Ülempreester ja arvatavasti jumalanna Aphrodite ise kinnitasid valitseja soodsat tulevikku ja edukat reisi Süüriasse.
Palaipafose tempel oli keisrikultuse juhtiv keskus. 3. sajandi alguses pKr pühitseti Nea Paphoses Rooma keisri Caracalla kuju. Aasta edenedes püstitati teine keisrikuju, seekord Palaipafoses. Kirjed vanalinnas viitavad sellele, et peale Aphrodite kummardati seal vaid Rooma keisrit. Isegi uues linnas kummardati vaid väheseid jumalaid ja keisrit. Need jumalad olid kõige tõenäolisemalt Zeus Polieus, Aphrodite, Apollon ja Hera. Apolloni pühapaik oli kagus, kohe väljaspool antiiklinna. See koosnes kahest maa-alusest kambrist – eesmisest ristkülikukujulisest ja tagumisest ümmargusest kupliga kambrist. See pühamu võib olla linna rajamise kaasaegne. Keisrit seevastu kummardati Severuste dünastia lõpuni – Septimius Severus – viimane keiser, kes jõustas valitsejakultust.
Keisrikultused ei olnud ainus viis, kuidas Paphos näitas oma pühendumist keisririigile. Tegelikult lõi Paphos millalgi 21. ja 12. aasta vahel eKr kalendri, mida nimetatakse kas keiserlikuks või Küprose kalendriks. Seda tehti Augustuse ja keiserliku perekonna kiituseks. On tõenäoline, et kalender loodi aastal 15 eKr, kui keiser andis rahalisi vahendeid linna ülesehitamiseks pärast suurt maavärinat. Kuigi see pärines Paphosest, kasvas see kiiresti populaarseks ning domineeris Küprose lääne- ja põhjapiirkondades ning võib-olla ka lõunarannikul. Kuid see ei olnud ainus kalender, mida kogu saarel kasutati. Teine oli Egiptuse kalender, mida kasutati Salamises, linnas, mis jäi ustavaks pigem oma Egiptuse minevikule, kui keisririigile. Pafosele anti ka mitmeid tiitleid erinevate keisrite poolt. Pärast seda, kui see aastal 15 eKr maavärinas viga sai, sai see Augustuselt rahalist abi ja tiitli "Augusta". Lisanimi Flavia, mida Paphos kandis Caracalla valitsemisajal (Paphos Augusta Claudia Flavia), lisandus ilmselt linna ülesehituse tulemusena Flaviuste ajal pärast kannatada saamist veel ühes maavärinas. See oli sel korral, kui raha toodi Süüria Antiookiast Paphosesse. Kuid need hõbemündid olid lühiealised. Aastal 66 pKr sai linn tiitli "Claudia". Paphos oli ka kuulsa Rooma oraatori ja poliitiku Cicero lemmiklinn.
Koinon oli Küprose linnade konföderatsioon, mis säilitas Küprose üle poliitilise ja religioosse võimu. Toimides kõigi Küprose linnade esinduskoguna, oli koinon tõenäoliselt asutatud Palaipafoses, kuna seal asunud Aphrodite tempel võõrustas arvukaid religioosseid pidustusi, mis meelitasid küproslasi kõigist saare nurkadest. Rooma aja lõpuks oli koinonil õigus vermida omi münte, annetada autiitleid tähtsatele isikutele (sealhulgas kujude püstitamine), määrata mänge ja muid religioosseid sündmusi ning isegi teatud määral poliitikat kontrollida. Pole teada, millal koinon hakkas kogunema Paphoses, kuigi see toimus kindlasti 4. sajandi lõpus eKr. Vaatamata kohavahetusele säilitas vanalinn Küprose religioosse tegevuse keskusena tähtsuse järgnevateks sajanditeks kuni 4. sajandi lõpuni pKr, mil Rooma keiser Theodosius I keelustas kõik paganlikud religioonid.
Nea Paphos asus Küprose läänerannikul, kus praegu seisab Paphos. See oli üks rikkamaid, kui mitte rikkaim linn Rooma Küprosel. Linn oli ümbritsetud müüridega, millel paiknesid korrapärase sammuga tornid, ja seal oli sadam (ja kuigi see ei olnud märkimisväärse suurusega, oli see kaitstud kahe lainemurdjaga ja on tänapäeval veel kasutatav). Siin oli ka odeion ja teater, ning kaks suurt maja on välja kaevatud. Leitud on agoraa, kuid tänaseni on säilinud vaid vundamendid ning väljakaevamised jätkuvad. Akropoli kohas on praegu tänapäevane majakas.
Odeion, kuigi kivimurdjate poolt kahjustatud, on osaliselt taastatud. See oli poolring, mis koosnes auditooriumist ja lavast. See ehitati täielikult kivist ja agoraa vastu; see purunes 4. sajandi maavärinates. Teater ehitati Paphose linnastumise tulemusena. See paiknes linna kirdenurgas, ehitatud madala mäe lõunapoolse külje vastu ja paigutatud nii, et publik saaks vaadata üle linna ja sadama suunas. Sinna mahtus umbes 8000–8500 inimest ja oli üks koht, kuhu terve kogukond kokku tuli. Orkester oli tasasel alal istekohtade kaare ja lavaehitise vahel. Praegu on lavast ja lavaehitusest väga vähe järele jäänud. Teatri kasutamine lõppes 4. sajandi lõpus, võib-olla maavärina paiku aastal 365 pKr. See kaevati välja Sydney Ülikooli poolt aastal 1995 ja rida proovikaevikuid avati Trieri Ülikooli poolt aastal 1987.
Kaks väljakaevatud maja, Theseuse maja ja Dionysose maja, on mõlemad suured ja luksuslikud majad, veel üks märk, mis näitab, et Paphos oli väga rikas linn. Esimene kahest, Theseuse maja, oli avalik hoone, mis kuulus arvatavasti Rooma kubernerile Küprosel. See nimetati majast leitud 4. sajandist pärit mosaiigi järgi, millel Theseus tapab Minotaurost. Maja paiknes mitte kaugel loodesadamast. Peasissepääs on idast ja pearuum on lõunatiivas, koos kümblaga. Enamus mosaiigist on tõsiselt kahjustatud ja maja väljakaevamine jätkub.
Dionysose maja oli aga eramaja, mis tõenäoliselt kuulus väga rikkale kodanikule. See sai nime jumala sagedasest esinemisest mosaiikpõrandatel ja pärineb 2. sajandi teisest poolest. Mosaiigi kõrval pearuumis olid ka seinad kauni kujundusega kaunistatud. Magamistuba ja kümbla asusid idatiivas, köök ja töökojad asusid läänes. Magamistoast lõunas on kalatiik "varustatud niššidega selle põhja all, et pakkuda kaladele kuuma ilmaga varjupaika". Maja väljakaevamised algasid aastal 1962.
Hellenistlikud Palaipafose kalmistud leiti linnast lõunas ja edelas; geomeetriliste, arhailiste ja klassikaliste perioodide kalmistud leiti Palaipafosest põhjast, idast, kagust. "Kuningate hauad" leiti Paphose põhjanekropoli põhjapoolsest otsast. Hauad ise ei ole "kuninglikud", vaid "võlgnevad nime oma muljetavaldavale väljanägemisele". Need pärinevad 3. sajandist eKr, kuid mõnda hauda kasutati varakristlikul perioodil.
Linn kannatas rängalt maavärinates 4. sajandil pKr. Umbes sel ajal, aastal 346, viidi pealinn tagasi Salamisse. Küpros kasvas jätkuvalt ja nautis 400. ja 500. aastatel mitut jõukust, kuid Paphos oli selleks ajaks juba varemed.

Palaipafos ("Vana Paphos")

Rooma Küprosel oli Palaipafos tuntud peamiselt Aphrodite pühapaigana. Palaipafos paikneb lubjakivikünkal Edela-Küprosel Diarrhizose jõe suudmes, rannikust veidi sisemaal. Müüt väidab, et jumalanna Aphrodite sündis merevahust ja tõusis kaljule rannikul, mida kutsuti Petra tou Rhomiou. Pühapaik paiknes praegusest Küprose linnast Koúkliast veidi idas ning seda ümbritsesid läänes ja edelas hellenistlikud ja Rooma kalmistud. Sellel pühapaigal oli üks pikemaid kultuse traditsioone saarel, kestes umbes 1600 aastat. Isegi pärast Nea Paphose asutamist 4. sajandi lõpul eKr ei kaotanud Palaipafos oma tähtsust. See jäi keskseks kultuspaigaks Vahemere maailmas ja Aphrodite kummardamine jätkus seal kuni kristlik Rooma keiser Theodosius I aastal 391 pKr kõik paganlikud kultused ära keelas.
Uusehitused Koúklia linnas on kahjuks hävitanud enamuse Palaipafose jäänustest. Siiski on piisavalt jäänuseid, et tuvastada Rooma ehitatud templeid lahus varasematest ehitistest. Need hooned paiknesid ida-läänesuunaliselt ja asusid pühapaigakompleksi põhjaosas. Kaks hoonet, ehitatud millalgi 1. sajandi lõpu ja 2. sajandi alguse vahel pKr, järgivad traditsioonilist Paphose kultuse avatud õue plaani. Arvatakse, et need ehitati pärast maavärinat aastal 76/77 pKr, mis võis põhjustada pühapaigakompleksi hävingu. Rooma pühapaiga rekonstrueerimine näitab ristkülikukujulist avatud õue ümbritsevaid hooneid, võib-olla jäetud lahtiseks lääneküljelt ja ümbritsetud lõunas stoaga, idatiivaga ja põhjasaaliga. Arvatakse, et põhja- ja lõunasaalid olid jumalanna kultuse pidusöökide korraldamiseks. Pühamu jumalanna Aphrodite mitteikoonilise (mitteinimese kuju) kujutisega kolis tõenäoliselt vanast templist uude Rooma templisse. Pidustuste ajal pakuti seda koonilise kujuga viirukiga võitud kivi, mis oli viljakuse jumalanna sümbol. Muu religioosne tegevus hõlmas rongkäiku uuest linnast pühakotta ja mingisugust religioosset prostitutsiooni.
Aphrodite pühapaik oli üks peamisi religioosseid keskusi Küprosel. Paik oli kuulus ja meelitas külastajaid kogu Vahemere maailmast. Pühapaigal oli palju keiserlikke patroone ja mõned keisrid isegi külastasid templit, sealhulgas Trajanus ja Titus. Pühapaiga tähtsus oli see, mis hoidis Palaipafose kaardil pärast Nea Paphose asutamist. Siin oli sillutatud tee Nea Paphosest Palaipafosesse, kus küproslased liikusid pidustuste rongkäikudes.

Salamis

Tänapäeva Famagusta linna juures asunud Salamis oli Ptolemaioste valitsemisajal üks tähtsamaid linnu Küprosel ja Ida-Vahemerel. See kujutab endast keskuse nihkumist põhja poole, mis langes kokku 'lõunasadama' avamisega kaitsekari lõunatipus – sadam, mis pidi jääma tööle kuni kogu rannajoone üleujutamiseni, arvatavasti 4. sajandil. Kuid Salamist, vaatamata sellele uuele sadamale, asendas 2. sajandi alguses eKr saare keskusena Paphos; ja see eristamine, kui see kadus, ei taastunud enne 346. aastat pKr, kui linn taasasutati kui Constantia.
Kirje keskhellenistlikust kuupäevast näib tõendavat nelja gümnaasiumi olemasolu, mis seab Salamise samale pulgale Ephesose ja Pergamoniga. Suurimat gümnaasiumi või panegyrikoni, mis on välja kaevatud, laiendati varajase Rooma keisririigi ajal termide ja palestra lisamisega. Salamises oli ka amfiteater, samuti välja kaevatud ja osaliselt taastatud, mille maht oli vähemalt 15 000 pealtvaatajat. Amfiteatrit, samuti Rooma sauna omistatakse Flavian Ser. Sulpicius Pancles Veranianusele. Salamises avastati ka suur Zeusi tempel, mille kaldtee ehitati hilise vabariigi või Augustuse ajal, ja tohutu kolonnaadiga agoraa, mida kasutati läbi kogu Rooma keisririigi perioodi. Salamis, kui mitte poliitiline, jäi Küprose tööstuskeskuseks, ja tõepoolest kõige tähtsamaks linnaks saarel.
Aastal 22 pKr oli Zeus Olympiuse tempel vaid üks kolmest templist kogu Küprosel, mis sai varjupaigaõiguse kinnituse. Siiski on Zeus Olympiusele ainult kaheksa hellenistlikku ja rooma viidet ning võrreldes Paphose populaaarsusega ei olnud Salamise jumal keisrite ja nende perekondade hulgas lugupeetud. Nõib, et Salamis, erinevalt Paphosest, oli Rooma suhtes halb ja kasutas kuni Epifaniuse päevadeni Egiptuse, mitte Rooma keiserlikku kalendrit. Kuid keisreid austavad kirjed ei ole sugugi haruldased. Au on antud Augustusele, Livia Drusillale ja lapsendatud poegadele: Tiberiusele, Nerole, Vespasianusele, Hadrianusele, Pompeia Plotinale, Marcus Aureliusele ja Commodusele. Hadrianus oli eriti entusiastlik, kui tuli abi andma aastal 116 pKr Artemioni juudi ülestõusus hävitatud Salamisele. Salamis jagas Severuste floruite, mida tõestavad arvukad Severuste kirjed, millest üks teatab tethripponi püstitamisest, mis kandis Septimius Severuse, tema naise ja poegade kujusid. Sel ajal muudeti teatri orkester veemängude basseiniks. Linnast läänes laienesid suured kalmistud, kuid võrreldes arhailiste ja klassikaliste matustega on Rooma hauad märkimisväärselt tagasihoidlikud. Valitsejakultus oli Salamises silmapaistev, koos Rooma civitase väga ebaühtlase mõjuga. Linn sai vee Nero ajal kuulsast Chytri allikast, umbes 39 km kauguselt, kivisse raiutud kanali ja akvedukti kaudu.
Salamise hävitasid korduvad maavärinad 4. sajandi keskpaigas pKr, kuid ehitati kristliku linnana kiiresti üles Konstantinoopoli keisri Constantius II poolt – sellest linna uus nimi Constantia. See oli palju väiksem kui eelnev, koondunud ümber sadama ja kindlustatud müüridega. Mõned paganlikud avalikud hooned, mis asusid väljaspool kristliku linna piire, nagu gümnaasium ja isegi teater, ehitati osaliselt ümber, esimene kümblaks ja teine jäljendamist lavastama.

Kourion

Kourion, paiknedes Küprose lõunarannikul ja olles kaitstud kaljudega põhjas ja idas, oli müüriga ümbritsetud akropol koos nekropoliga kagus ning hästisäilinud staadioni ja Apollon Hylatese pühapaigaga läänes. Siiski öeldakse, et see on tehtud "ilma ilmse mõjuta selle päeva Rooma maailmale". Teame selle linna kohta kõige rohkem paigas leiduvate paljude kirjete kaudu ja kahe suure eluaseme, Achilleuse mosaiigi maja ja Gladiaatorite maja, väljakaevamiste kaudu.
Kourionis leitud kirjed on olnud hindamatu allikas Kourioni tundmaõppimiseks. Need on olulised, sest nad räägivad meile erinevatest hooneprojektidest, mida Kourionis teostati roomlaste ajal ning erinevate keisrite kaasamisel. Nad annavad isegi ülevaate Kourioni paljudest prokonsulitest ja nende saavutustest. Nad annavad meile ülevaate Nero restaureerimisest, Augustuse ajal tehtud remondist hellenistlikus teatris, teatri ümberehitamisest jahipidamisteatriks Caracalla ajal ja muudest tähtsatest sündmustest linnas. Kourionis on väga palju kirjeid Rooma aja tähtsate isikute kujudel, sealhulgas Nero, Trajanus ja erinevad prokonsulid. Caracalla, Septimius Severuse ja teiste tähtsate tegelaste auks on ka mõned mälestustahvlid. Apolloni pühamus ja selle ümbruses olevad kirjed kirjeldavad üksikasjalikult ehituse etappe ja pühapaigas tehtud parandusi. Kourionis on leitud ka mitmeid defixioid, või needuseid, mis on sageli suunatud teistele kodanikele õigusvaidluste pärast ja piisaval hulgal Kourioni eristamiseks teistest paikadest. Samuti leiti mitmeid surnute sugulaste poolt jäetud kalmukirjeid, kuigi need ei olnud Kourionis eriti levinud.
Apolloni pühapaik, paiknedes ligikaudu 1,5 km Kourionist läänes, oli linna oluline tunnus, mida kirjeldatakse kui kõige muljetavaldavamat kultuskeskut Küprosel. Arvatakse, et see on ehitatud umbes aastal 65 või 66 pKr, Nero valitsemisajal, ja hävines kahtlemata tohutus maavärinas aastal 365 pKr. Esimesena avastas selle ja kaevas välja Louis Cesnola, kelle aruanne paigast osutus hindamatuks, kuna seda hiljem rüüstati ja kiviotsijate poolt hävitati. Kuigi Cesnola mainib oma aruandes kolonnide olemasolu, ei leidnud hilisemad väljakaevajad neist ühtegi. Hiljem taasavastas templi George McFadden, kelle suurim mõju Apolloni pühapaiga uurimisel oli tema avastus, et templil oli kaks faasi: üks hellenistlik ja teine Rooma. Kuid selle templi uurimise kõige olulisem kaastööline peaks olema Robert Scranton, kes tegi palju märkimisväärseid leide. See oli tema, kes vihjas, et templit ei ole kunagi täielikult ümber ehitatud, vaid selle esikülg on ümber ehitatud, sisemust jagatud ja põranda taset roomlaste ajal tõstetud. Kuigi templi täpse dateerimise kohta on veel mõningaid vaidlusi, usuvad paljud, et see on ehitatud Nero valitsemise ajal. Seda kinnitab asjaolu, et Nero ajal oli Kourioni suhtelise jõukuse aeg, mida tõestas asjaolu, et Kourioni teater ehitati ümber umbes aastal 64 või 65 pKr, vaid aasta või kaks enne templi ehitamist. Üldiselt tundub, et tempel moderniseeriti roomlaste ajal, kuid dramaatilisi muutusi ei ole tehtud. Voolav vesi (mida hakati pakkuma templile ja linnale Claudiuse valitsemise ajal) ja ruumi tihedam korraldus moodustavad kaks näidet Rooma templi moderniseerimisest. Tempel näib olevat olnud ka tugevate Lähis-Ida sidemetega, mida tõestavad mündid, arhitektuur ja keraamika. Tänu Kourioni sidemele Trajanusega kui Apollon Caesar koos Apollon Hylatesega, aitas ta kaasa mitmete struktuuride ehitamisele, sealhulgas Kourioni värav, SE hoone, kümbla, S hoone ja NW hoone, nagu on näidanud tema nime kandvad kirjed. Kuid pärast tema surma Apollon Caesari kummardamine lõppes.
Achilleuse mosaiigi maja, mille avatud sisehoov on ümbritsetud mõlemalt poolt tubadega ja kirdest kolonaadiga portikusega, pärineb ligikaudu 4. sajandi esimesest poolest pKr ja on kõige tähelepanuväärsem suure mosaiigi poolest, mis kujutab kuulsat kreeka müüti, milles Odysseus, valehäiret andes, lollitas naiseks maskeerunud Achilleust, et paljastada tema tõeline identiteet, tuues seega kaasa tema osalemise Trooja sõjas, mida on suurepäraselt kirjeldatud Homerose "Iliases". Hoones olid mosaiikpõrandad, millest üks, kuigi kahjustatud, näib kujutavat Trooja printsi Ganymedest, kelle Zeus röövib.
Rohkem on teada teise kuulsa eluaseme, Gladiaatorite maja kohta, mis asus linnamüüri vahetus läheduses ja veidi Achilleuse majast idas, mis tundub olevat üsna jõuka patriitsi elupaik. See maja pärineb 3. sajandi teisest poolest pKr ja on ilmselt ehitatud enne Achilleuse maja. See koosnes kesksest sisehoovist koridoridega joondumas kõigis neljas seinas. Toad avanesid otse nendesse koridoridesse. Põrand oli kunagi kaetud mosaiikidega, põranda all olid veemahutid vihmavee kogumiseks. Maja ei pääsenud kahjuks laastavast maavärinast aastal 365 pKr. Seinad, katus ja mosaiigid said kõik tõsiselt kahjustatud. Keskses sisehoovis asus märkimisväärselt säilinud mosaiik, mis kujutab gladiaatorite lahingu stseeni. See on oluline, sest sellised stseenid olid Küprosel äärmiselt haruldased. Ainult kaks kolmest seda stseeni kujutavast paneelist on kahjuks säilinud.
Teater, mis ehitati akropoli põhjaossa ja kaevati välja Pennsylvania ülikooli muuseumi poolt aastatel 1949–1950, oli Rooma ajal millalgi 100. aasta paiku pKr ja veelkord 200. aasta paiku pKr renoveeritud. Kuigi auditoorium oli algselt täisringi kujuline, vähendati seda roomlaste ajal poolringiks. 2. sajandi paiku pKr laiendati seda praeguse suuruseni ja selle toetamiseks lisati mitu tugipiilarit. 200. aasta paiku pKr ehitati see ümber, et mahutada jahi- ja gladiaatorimänge, hiljem 300. aasta paiku pKr muudeti see tagasi tavaliseks teatriks. Arvatakse, et see mahutas umbes 3500 pealtvaatajat. Teater hüljati ilmselt millalgi 4. sajandil. See seisab veel tänagi, kuid on kiviotsijate käe läbi palju kannatanud.
Staadion, samuti Pennsylvania ülikooli muuseumi poolt välja kaevatud, paiknes Kourioni loodeosas oma U-kujulise vundamendi ja kolme sissepääsuväravaga, mis seisavad veel tänapäeval ja on tähelepanuväärselt säilinud. Arvatakse, et see on ehitatud 2. sajandi paiku pKr Antoniustest keisrite ajal ja jäänud kasutusse umbes 400. aastani pKr. Tõenäoliselt mahutas see umbes 6000 pealtvaatajat ja koosnes pikast ovaalsest võistlusrajast jooksjate ja sõjavankrite võistlustele. Leidub aruanne selle viimasest võistlusest ja hävingust, mille on andnud küprioot, kes kirjutas 5. sajandil Barnabasi elu fiktiivse ülevaate.
Nekropoli kaevas aastal 1876 välja Cesnola ja seejärel usaldusväärsemalt George McFadden, kes kaevas 95 šahti ja avas 9 hauda, millest vaid ühe ta avaldas. See haud, nimega Haud 8, rajati tõenäoliselt 3. sajandil eKr ja kasutati kuni 1. sajandini pKr. Teised avaldamata hauad tundusid samuti olevat sarnaselt pikendatud kasutusajaga. Teadmised Kourioni haudade kohta ei ole praegu ulatuslikud. Me teame ainult, et nad olid "väga suured ja keerulised". Siiski on need kindlasti väärt täiendavaid uuringuid. Hauad on olulised teabeallikad, kuna need on matmispraktika kindlaksmääramisel otsustava tähtsusega ning sageli on need rikkad keraamikast ja muudest hauapanustest, mis võivad olla üsna hästi säilinud.
Rooma Kourioni langemist võib seostada tohutu maavärinaga, mis toimus 21. aprillil 365 pKr. Maavärina kirjelduste põhjal tundub, et see on põhjustanud tsunami ja sellele on esialgu antud mõõduks 11, muude allikate järgi 10. See maavärin tähistab antiikaja lõppu ja keskaja algust, samuti üleminekut kristlusele.

Kition (Citium)

Antiikne Kitioni linn on täielikult kaetud praeguse Larnaka linnaga ja on seetõttu suures osas väljakaevamata. Selle akropol asus Bamboulas; akropolist kagus asus suur looduslik sadam, mis on sellest ajast mudastunud. See oli väga tähtis kaubavahetuses kui sadamalinn ja haldus käis selle ajaloos palju kordi käest kätte, eriti foiniiklaste poolt enne Rooma haldust. Isegi roomlaste ajal jäid vanalinna elu aspektid alles. Näiteks Eshmuni kultus jätkus Augustuse ajastul Asklepiose kummardamisele üleminekuga. Kition ei ole oma nime kasutamisel spetsiifiline ja seda nimetati sageli lihtsaks "linnaks" (e polis või o demos), mis peegeldas tema vana Foiniikia nime. Kitionis on arvukalt kirjeid, eriti kalmukirjeid, millest paljud näitavad teiste kultuuride mõju, nagu semiidi nimed, mis helleniseeriti. Kuid keisri mõju on siiski ilmne leitud kahes keiser Nerva kujus.
Praegu on välja kaevatud kolm väikest ala; esimese kaevas välja Rootsi Küprose ekspeditsioon aastal 1929; teise Vassos Karageorghis aastal 1976; ja viimati Marguerite Yon aastal 1985.

Arsinoe

Arsinoe (praegusest Polise linnast vahetult põhjas) asutati aastal 270 eKr ja jätkas Rooma ajastul erineva jõukuse tasemega ning on seega Rooma perioodi geograafide poolt väga hästi piirkondliku linnana registreeritud. Arsinoe tähtsus sõltus selle lähedusest Anatoolia lõunarannikule ja Egeuse merele kaubanduse jaoks, samuti oli see suur keiserlike vasekaevanduste väljaveo keskus Limnis paiga loodusliku sadama kaudu. Kuid Arsinoe linna tähtsust Rooma maailmas tõendavad piirkonnas leitud verstapostid, mis mõõtsid kaugust linnast. Rooma teater ja gümnaasium Ptolemaioste perioodist on ainsad paigast allesjäänud suured varemed. Kuid kreeka geograaf Strabon räägib pühapaigast Zeusile ja Aphroditele lühikese vahemaa tagant väljaspool Rooma linna. Kuigi siin on mõned arheoloogilised jäänused, puuduvad siin üllatuslikult epigraafilised tõendid linnast, mis mängis nii tähtsat rolli Rooma Küprosel. Varem ei ole seal tehtud suuri väljakaevamisi, välja arvatud Küprose Antiigiameti tehtud uuring aastal 1960. Hiljutised Princetoni Ülikooli tehtud väljakaevamised on veel käimas, kuid Princetoni kunstimuuseumis on võimalik tutvuda Arsinoest leitud esemete esmase näitusega.

Amathous

Antiikne Amathouse linn tänapäeva Limassoli lähedal oli oluline linn enne Rooma aega. Pärast Nea Paphose rajamist Rooma halduskeskusena Küprosel hakkas Amathous hääbuma. Ainult senati poolt aastal 22 pKr Aphrodite pühapaigale varjupaiga õiguse andmine säilitas selle olemasolu. Linna väljakaevamist alustati aastal 1975, kui Pierre Aupert ja Ateena prantsuse kool avastasid akropoli jäänused, sealhulgas Ahprodite templi, kristliku basiilika, palee aidad, ning uurisid sadamat. Aphrodite tempel renoveeriti 1. või 2. sajandil pKr, kui ühendati nii kreeka kui ka lähis-ida arhitektuuristiile. Uues struktuuris olid portikus, tsella ja adüton. Hoonete süstemaatiline hävitamine hilisemate asukate poolt teeb struktuuri sisemuse kohta veel täpsema teabe tuvastamatuks. Väljakaevaja ei saa ka kindlaks teha, kas templis asus kultuskuju. Üks eripära on sammastel kasutatud kapiteelide stiil. Need on Nabatea stiilis, mis arvatakse olevat pärit Egiptusest. Erinevalt Aphrodite pühapaigast Palaipafoses ei külastanud palverändurid Amathousi templit. Lisaks templile akropolil on leitud tüüpilise Rooma stiilis kümbla jäänused. Tohutu nekropol ümbritseb linna, lõunaosas suuresti hellenistlike ja rooma matustega ning idas rangelt keiserlike matustega. Kogu linnas on leitud ulatuslikult sadu cippuseid, mis viitavad "jõulisele külaelule, mis oli ilmselt vähem sõltuv polisest kui mujal Küprosel". Teised struktuurid, mis on Amathouses tõendatud, kuid mitte veel avastatud, on Hera tempel ja tempel salapärasele Sevenile Stelaes.

Carpasia

Carpasia praeguse Rizokárpaso lähedal on jäänud suuresti välja kaevamata. Paiga suurus on umbes 3 km² Karpasia poolsaarel loodusliku sadama kõrval. Linnamüüri jäänused on ikka veel näha. Rooma ajal ehitatud akvedukt tõi vee looduslikest allikatest linna. Sammaste jäänused viitavad templi olemasolule linna sadama juures. Karpasia poolsaare peamine jumalus oli Aphrodite Acraea, kelle tempel asus Andrease neemel, ja praeguse Rizokárpaso lähedal asuv põllumaa oli pühendatud jumalannale. Carpasiat on maininud antiikajaloolased ning Juliuste-Claudiuste dünastia ja Hadrianuse ajastute kirjed.

Ceryneia

Ceryneia, nüüd kaetud tänapäeva Kyreniaga, oli sadamalinn Küprose põhjarannikul. Iidse linna kohta on palju tõendeid, kuid Rooma ajastu epigraafilised ja arheoloogilised tõendid on ebaselged. Kuigi see jääb välja kaevamata, on endine sadam ikka veel olemas ning juhuslikke leide tehakse ja neist teatatakse. Leitud on kolm kirjet, mis dateerivad linna Rooma aega; ustavusvanne Tiberiusele, "Ceryneia Apollonile", pühendus "Ceryneia demosele" kuju peal ja üks, mis mainib veesüsteemi ehitamist Claudiuse valitsemisajal.

Chytri

Chytri (tänapäeva Kythreast idas) oli üks vaid kahest sisemaa linnast Rooma Küprosel (teine oli Tamassus). Chytri kõige tähtsam topograafiline tunnus – ja selle jätkuva eksisteerimise põhjus – on selle veerohke allikas. Paika ei ole välja kaevatud, kuigi akropol ja ulatuslik kalmistu on tuvastatud. Geograafid ja üks kirje tõendavad Chytri sõltumatust Rooma ajal. Kirjed näitavad tihedat seost Salamisega, Chytri kõige mugavama juurdepääsuga Vahemerele. Salamis seevastu hindas ligipääsu Chytri allikaveele ning Nero ajal ehitati kivisse raiutud kanal ja akvedukt vee toomiseks rannikule. Caracalla ajaks võis Chytri olla Salamise alam.

Lapethus

Lapethus oli sadamalinn Küprose põhjarannikul tänapäeva Karavase lähedal. See oli kõige kuulsam vase ja savitöötluse poolest, kuigi see oli oluline kaubanduspiirkond. Läheduses asuvad suured allikad pakkusid linnale pidevalt värsket vett. Sadama lainemurdja ja linnamüüri jäänused on ikka veel näha, kuigi ühtegi teist iidset struktuuri ei ole võimalik tuvastada. Linn oli kultuuriliselt pikka aega Foiniikia mõju all ja säilitas pikka aega semiidi kõne, enne kui algas helleniseerimine. Kuigi paik jääb endiselt välja kaevamata (tänu oma asukohale põhjas), näitavad vähesed sellest piirkonnast pärit kirjed, et linn oli ülimalt tähtis majanduslikust seisukohast; tegelikult nii palju, et Ptolemaios ütleb, et see on üks neljast conventist, mis saart jagavad. Paigas ei leidu templeid ega teatreid, kuid on ilmselge, et linn aktsepteeris Rooma mõju, kuna kirjed viitavad gümnaasiumile, kus Augustuse võidu auks korraldati Aktaia mänge. Teised kirjed viitavad Augustuse, Tiberiuse, Trajanuse ja Hadrianuse kujudele linnamüüride vahel. Samuti on oluline märkida, et saare konsulaar 3. sajandi keskpaigas Cl. Leontichus Illyrius on esimene näide keiserlikust esiletõstmisest, mis anti Küprose saarelt pärit perekonnale.

Soloi

Soloi oli Loode-Küprose kõige olulisem linn ja varemed katavad laia ala madala künkaga, mis toetas akropoli, mis on praegu kaetud külaga. Sellel linnal oli suur tähtsus põllumajandusele Morphau tasandikul, vasekaevandustele Skouriotissas. Akropolil oli suur cavea, kuhu mahtus kuni 3500 pealtvaatajat. Selle koha kõige muljetavaldavam tunnus oli lai sillutatud ja kolonnaadiga tänav, mis kulges idast läände läbi linna. Oli ka väljakaevatud tempel tundmatule jumalusele, samuti kunagi paigas olnud tõendatud gümnaasium ja Zeusi tempel. Paika püstitati tähtsate Rooma tegelaste, nagu keisrite Trajanuse ja Marcus Aureliuse kujud, samuti pühendused Nerole, Augustusele ja Trajanusele. Linnal oli Rooma Küprosele suur majanduslik tähtsus tänu curator civitatis ja avaliku teabe büroo tõestatud kohalolule.

Tamassos

Tamassos (osaliselt kaetud praeguse Politikoga) on ulatuslik ja väljakaevamata paik 2. sajandist eKr. Suured topograafilised tunnused on linnamüüri kontuur, tõenäoline akropol, ja nekropol. Tõendid linna staatuse kohta on määratud geograafide poolt. Rooma võimu ajal kaldusid sisemaal paiknevad linnad ja külad hääbuma, kui neil ei olnud elujõulist majandust, kuid Tamassose vasekaevandus võimaldas linnal end säilitada, ehkki ainult mõõdukalt, kuna leitud on ainult üks väärtuslik kalmukirje. Kaevandus Tamassoses oli linna kõige tähtsam aspekt, kusjuures vask veeti Soloi sadamasse kauplemiseks.