Plame'i afäär

Kõne Olukorrast Riigis

2002. aasta veebruari lõpus, reageerides asepresidendi kabineti ja Riigi- ja Kaitsedepartemangude päringutele süüdistuse kohta, et Iraagil oli ostu-müügileping ostmaks Nigerilt uraani kollakoogi kujul, volitas Luure Keskagentuur Joseph C. Wilsoni reisi Nigerisse, et seda võimalust uurida. Nigeri endine peaminister Ibrahim Hassane Mayaki kandis ette, et ta oli mitteteadlik mistahes uraanimüügi lepingute kohta vaenulikele riikidele, ehkki tema poole pöördus üks Iraagi delegatsiooni nimel esinev ärimees Iraagiga "kommertssuhete laiendamisest", mida Mayaki tõlgendas kui uraaniumi müüki. Lõppkokkuvõttes järeldas Wilson, et "lool polnud mingit alust", ning raporteeris oma töö tulemused 2002.a märtsis.
Oma 2003. aasta 28. jaanuari kõnes olukorrast riigis (i.k. State of the Union Address) ütles USA president George W. Bush: "Briti valitsus on teada saanud, et viimati oli Saddam Hussein otsinud arvestatavaid koguseid uraani Aafrikast."

"Mida ma ei leidnud Aafrikast"

Pärast 2003. aasta märtsi invasiooni Iraaki kirjutas Joseph C. Wilson rea juhtkirju, kus seadis küsimuse alla sõja faktilise aluse (vt bibliograafia artiklis Tõe poliitika; i.k. "Bibliography" – The Politics of Truth). Ühes neist juhtkirjadest, mis avaldati New York Timesis 6. juulil 2003, väidab Wilson, et president George W. Bush esitas oma kõnes olukorrast riigis valesti luureinfot invasiooni alguseni viinud ajal ja seega viitas eksitavalt sellele, et Iraagi režiim otsis uraani, et toota tuumarelvi.
Iraagi Luure Komisjon ja USA Senati Luurevalikkomisjon järeldasid eri aegadel, et Wilsoni väited olid ebakorrektsed. Senati raport sedastas, et Wilsoni raport hoopis tugevdas ja mitte ei lükanud ümber luureinfot väidetavast uraani müügist Iraagile. Wilson vastustas hiljem tugevalt neid järeldusi oma 2004. aasta memuaarides Tõe poliitika (The Politics of Truth). Riigidepartemang jäi samuti üliskeptiliseks Nigeri-väite kohta.
Endine [[[CIA]] direktor]] George Tenet ütles, et "[ehkki president Bushil] olid kõik põhjused uskumaks, et talle esitatud tekst oli paigas," sest "sellest mis me teame nüüd, Agentuuri ametnikud lõpuks nõustusid, et kõnes olev tekst oli faktiliselt õige – s.t et Briti valitsuseraport ütles, et Iraak otsis uraani Aafrikast," sellegipoolest, "need 16 sõna ei oleks kunagi pidanud olema lisatud Presidendi jaoks kirjutatud teksti sisse." Wilsoni avastuste kohta tähendas Tenet: "Kuna see raport, meie meelest, ei lahendanud ära, et kas Iraak oli või ei olnud otsinud uraani välismaalt, oli sellele antud normaalne ja lai levik, kuid me ei briifinud seda Presidendile, Asepresidendile või teistele Administratsiooni vanemametnikele."

Justiitsministeeriumi uurimine

Avalikustamisele järgnevalt saatis CIA 16. septembril 2003 USA Justiitsministeeriumile kirja, kus nõudis asja kohta kriminaaluurimist. 29. septembril 2003. teavitas Justiitsministeerium CIA-d, et see soovis antud asjasse FBI uurimist.
30. septembril 2003 ütles president Bush, et kui tema administratsioonist on olnud leke, siis "ma tahan teada kes see on... ning kui see isik on rikkunud seadust, siis selle isiku eest kantakse hoolt." Algselt oli Valge Maja eitanud, et Karl Rove, kes oli Valge Maja personali-aseülem, ning Lewis "Scooter" Libby, asepresident Dick Cheney personaliülem, olid lekkega seotud.
Justiitsminister John Ashcroft juhatas asja Justiitsministeeriumi Eriõigusnõunike Kabinetile, mida juhatas Patrick Fitzgerald, kes kutsus kokku suurkohtu. CIA lekke suurkohtu uurimine ei päädinud kellegi kohtuliku süüdistamise või süüdimõistmisega mitte ühegi lekke endaga seotud kuriteo eest. Siiski sai Libby süüdistuse õigluse takistamise ühes punktis, valevande ühes punktis, ja kolmes punktis suurkohtule ja föderaaluurijatele valetunnistuste andmise eest 25. oktoobril 2005. Mõned tunnid pärast kohtusüüdistuse avaldamist astus Libby oma kohalt tagasi.

Ameerika Ühendriigid vs. Libby

Föderaalne kohtuasi Ameerika Ühendriigid v. Libby algas 16. jaanuaril 2007. 6. märtsil 2007 mõisteti Libby süüdi neljas punktis ja mõisteti õigeks ühes valetunnistuse andmise punktis. Libbyle mõisteti karistuseks 30 kuud vabadusekaotust vanglas, trahv 250 000 USA dollarit ning kaheaastast järelevalveaega vabaduses pärast vangla-aja lõppu.
Pärast kohtuotsuse teadasaamist teatas erinõunik Fitzgerald, et ta ei eeldanud, et kaasuses võiks keegi veel süüdistuse saada. "Me kõik lähme oma päevatööde juurde." 2. juulil 2007 lühendas president Bush Libby' vabadusekaotuse pikkust, kustutades sisuliselt ära selle 30 kuud, mis ta pidi vanglas veetma. Föderaalne kriminaal-süüdimõistmine, katseaeg ja trahvid jäid alles.
2008. aasta märtsis avalikustas Valitsuse Riigikontrolliamet (i.k. Government Accountability Office e. GAO), et uurimine maksis 2,58 miljonit dollarit. Samuti raporteeris GAO, et "see asi on nüüd kõikide praktiliste eesmärkide osas lõpetatud".