google/wiki40b huggingface dataset:
Kõne Tallinna juutkonnale

Kõne Tallinna juutkonnale oli 29. mail 1926 Johan Laidoneri peetud kõne Tallinnas toimunud nn Palestiina koosolekul. Üritus toimus luuletaja Leib Jaffe külaskäigu puhul. Kõne stenogrammi põhjal tehtud saksakeelne tõlge on säilinud Jeruusalemma Sionistlikus keskarhiivis ja eesti keeles avaldatud tagasitõlkena ajakirjas Akadeemia.

Kontekst

Johan Laidoner viibis 1925. aastal Lähis-Idas juhtides Rahvasteliidu komisjoni esimehena Iraagi ja Türgi vahelise piiri demarkeerimist. Seejärel ei pöördunud ta kohe Eestisse tagasi, vaid suundus Palestiinasse, kus arvatavasti viibis inkognito. Seda reisi mainis ta ka oma kõnet alustades, nentides, et viibis Palestiinas lühikest aega ja "on halvasti kursis sionismiküsimuse ja liikumisega".
29. mail 1926 toimus Tallinnas juutide Palestiinasse asutamise eest  vastutava sionistliku keskorganisatsiooni Keren Hayessodi esindaja Leib Jaffe külaskäigule pühendatud kõnekoosolek, kuhu kutsuti esinema ka Johan Laidoner ja toonane haridusminister Jaan Lattik. Viimane kõnekoosolekul isiklikult ei osalenud ja tema pöördumine loeti ette.

Kajastus

Nii Leib Jaffe kui sündmusest kirjutanud Eesti ajakirjandus tõid hiljem välja Laidoneri Palestiina-visiidi. Jaffe mainis Laidoneri esinemist oma aruandes koosoleku kohta, lisades juurde, et too on "väga populaarne isiksus Eestis ja Rahvasteliidu delegaat Mossuli küsimuses". Ajaleht Kaja leidis Palestiina koosoleku kohta kirjutatud ülevaates, et Laidoner on Palestiina reisilt hulga huvitavaid muljeid kaasa toonud ja ühtlasi nimetab ka tema kõnet "reisimuljeteks Palestiinast". Samuti mainis Laidoneri Palestiina-reisi kõnekoosolekust kirjutanud Päewaleht.
Päewaleht refereeris Laidoneri kõnet pikalt ja leidis, et seda "kuulati suure huvi ja tähelepanekuga". Ka Kaja pühendas kõne sisule rohkelt leheruumi ja rõhutas, et "kõne kutsus […] kiiduavaldused esile ja erilise tänukõne hra L. Jaffe poolt".

Kõne teksti eripärad

Laidoneri kõnest on teadaolevalt säilinud ainult üks eksemplar, mida säilitatakse Jeruusalemma Sionistlikus keskarhiivis. Ehkki Laidoner kõneles eesti keeles, on säilinud tekst tema kõne stenogrammi põhjal kiiruga tehtud saksakeelne tõlge, milles leidub mitmeid vigu. Michael Heltzeri väitel ei olnudki Laidoneril kirjutatud teksti, vaid ta kõneles peast.
1993. aastal ilmus ajakirjas Akadeemia saksakeelsest tekstist tagasi eesti keelde tehtud tõlge koos Heltzeri joonealuste märkustega tekstis sisalduvate vigade kohta.

Võimalik mõju

Michael Heltzer on pidanud võimalikuks, et Laidoner "tolle aja Tallinna juutidele oma kõnega mõju avaldas ja et nii mõnigi perekond selle mõjul nüüd Iisraelis elab".
Kolga-Jaani kirikuaed

Kolga-Jaani kirikuaed on kirikuaed Kolga-Jaani kihelkonnas Viljandimaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Kolga-Jaani alevikus Viljandi vallas Viljandi maakonnas. 
Kirikuaed on olnud arvatavasti alates 14. sajandist kasutusel ka kalmistuna. Matmine kirikuaeda lõpetati üldiselt millalgi pärast 19. sajandi lõpul ning edaspidi maeti kihelkonna surnud Kolga-Jaani kalmistule.
19. sajandi algul ümbritseti kirikuaed müüriga ning aia lõunaossa rajati kabel. Kirikuaeda maetud inimeste üldarv ei ole teada. Praegu (jaanuaris 2015) on see üldiselt hooldatud.

Mälestis

Kolga-Jaani kirikuaed on 1998. aastast riiklik arheoloogia- ja ehitismälestis ning eraldi veel arheoloogiamälestis. Selle alal asub mälestisena veel Kolga-Jaani kirik, kabel ning kirikuaia piirdemüür. Nendel ning Vabadussõja mälestussambal on ühine mälestise kaitsevöönd.
Reinhold Christian von Berthold

Reinhold Christian von Berthold (? Pilistvere – 3. mai 1714 Laiuse) oli eesti vaimulik.
Berthold sündis Pilistvere pastori pojana, tema sünniaastat ei ole teada. Ta õppis usuteadust (immatrikuleeriti 14. novembril 1703) Jena Ülikoolis ja (immatrikuleeriti 21. mail/1. juunil 1704) Academia Gustavo-Carolinas (Pärnus). Ta oli usuteaduse magister.
Aastatel 1710–1714 oli ta Laiuse Püha Jüri koguduse õpetaja.

Isiklikku

Tema isa Johann Daniel von Berthold ja vanaisa Cristian Pankow olid Pilistvere Andrease koguduse õpetajad.
Helo Meigas

Helo Meigas (sündinud 4. novembril 1965 Tartus) on eesti majandustegelane.

Elu- ja töökäik

Aastal 1988 lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna inglise keele ja kirjanduse erialala, 1992 läbis Eesti Diplomaatide Kooli rahvusvaheliste suhete erialal. 1995. aastal omandas ta USAs Tuftsi ülikoolis humanitaarteaduste magistrikraadi.
1988–1989 oli ta Eesti kaubandus-tööstuskoja referent.
1989–1992 oli ASi Cross Development F.S.P. tõlkebüroo juhataja.
1995–1998 oli Tallinna Väärtpaberibörsi tegevdirektor ja juhatuse esimees.
Septembrist 2004 on ta Hansapanga investeeringute juhtimise divisjoni direktor.
Jakob Knopken

Jakob Knopken (ka Jacobus Knopken või Knöpken; 1470. aastad – pärast 1529) oli saksa päritolu vaimulik, 1517 – umbes 1523 Riia toomhärra.
Jakob Knopken oli Liivimaa esimese luterliku jutlustaja ja teoloogi Andreas Knopkeni noorem vend, kes pärines, nagu vendki, Saksimaalt Sonnenburgist. Ta õppis koos oma vennaga Treptow' koolis, kus rektoriks oli hilisem reformaator Johannes Bugenhagen ning oli aastatel 1508–1509 oli ta Treptowis jutlustaja. Mõni aasta hiljem sai temast Riia Peetri kiriku jutlustaja. Temast sai ka Saksa ordu preestervend. 1517. aastal sai temast ka Riia toomkapiitli liige ning Riia Peetri kiriku kirikhärra. Kuna Jakob ise pidas jumalateenistusi Riia toomkirikus, siis pidi Peetri kirikus jutlusi pidama tema vikaar, kelleks Jakob kutsus oma venna Andrease. 1521. aasta lõpus sai ta endale uue prebendi, kuid järgmisel aastal määrati ta uuesti Peetri kiriku ülevaatajaks, sest sealne uus kirikhärra, toomhärra Hildebrand Lutke, oli reisinud välismaale.
Esialgu olid Knopkeni vaated ilmselt pigem katoliiklikud, kuid venna mõjul, kes alates 1521. aasta sügisest Riias uut usuõpetust jutlustama hakkas, kujunesid ka tema vaated reformaatorlikeks. Ta asus oma venda katoliiklike toomhärrade ja teiste vaimulike eest kaitsma, kuid sattus seetõttu ise surve alla ning põgenes tõenäoliselt 1522. aasta II poolel Liivimaalt. Ta asus Wittenbergi, niisiis oli ta üheselt valinud luterluse. Sellest hoolimata püüdis ta oma toomhärrakohta säilitada ning kirjutas selles asjus 1523. aasta lõpus palveid nii Saksa ordu kõrgmeistrile Albrechtile kui ka Liivimaa ordumeistrile Wolter von Plettenbergile. Tema palvetel polnud siiski mõju ning 1524. aastal asus ta õppima Wittenbergi ülikoolis. 1529. aastal on temast viimast korda juttu seoses Riia linna ja peapiiskopi vaheliste lepitusläbirääkimistega Lübeckis.
Jakob Knopken on ainus teadaolev Liivimaa toomhärra, kes usulistel põhjustel oli kapiitlist sunnitud lahkuma.
Piret Marvet

Piret Marvet on eesti tõlkija.
Ta töötab Kuningliku Norra Saatkonna nõunikuna.
Van Jones

Van Jones (õieti Anthony Jones; sündinud 20. septembril 1968) on ameerika ühiskonnategelane ja kodanikuliikumise aktivist.
Märtsist septembrini 2009 oli ta Valge Maja keskkonnakvaliteedi nõukogu (Council on Environmental Quality, CEQ) "roheliste töökohtade" erinõunik.

Elulugu

Jones sündis Lääne-Tennessee maapiirkonnas. Tema vanemad olid keskkooliõpetajad. Tema vanaisa oli kristliku metodistide episkopaalkiriku juht. Tal on kaksikõde Angela.
Lapsena oli Van oma õe sõnul tüüpiline nohik ja Van kinnitab seda ka ise. Kui vanemad kinkisid talle Luke Skywalkeri ja Han Solo nuku, ei pannud Van neid omavahel kaklema, vaid mängis, kuidas nad kandideerivad valitavasse ametisse.
Van lõpetas 1986 kohaliku keskkooli ja 1993 Yale'i ülikooli õigusteaduse alal ja asus seejärel elama San Franciscosse. 
Jones oli juba varakult äge kapitalismi kriitik. Rodney Kingi peksjate üle peetaval kohtuprotsessil osales ta juuratudengina vabatahtliku vaatlejana. Ta osales pärast kohtuotsuse väljakuulutamist protestides ja vahistati ebaseaduslikult koos sadade teiste meeleavaldajatega, kuid vabastati süüdistust esitamata.
Seejärel Jones radikaliseerus, kuulutas end kommunistiks ja hakkas protestima politsei vägivalla vastu. Ta asutas 1995 politsei vägivalla ohvrite abitelefoni ja nõustamiskeskuse. Esialgu oli see Juristide Tsiviilõiguste Kaitse Komitee projekt, kuid juba järgmiseks, 1996. aastaks oli see kasvanud nii suureks, et moodustati selliste keskuste katusorganisatsioon Ella Bakeri inimõiguste keskus.
Hiljem astus ta organisatsiooni Standing Together to Organize a Revolutionary Movement (STORM), mis "unistas mitmerassilisest sotsialistlikust utoopiast".
President Barack Obama nõunikuna sattus ta 2009. aastal avalikkuse teravdatud tähelepanu alla ründavate ja vihaste kommentaaride tõttu vabariiklaste aadressil, millest mitmed olid tehtud enne tema ametiaega presidendi nõunikuna. Muuhulgas toodi päevavalgele fakt, et 2004. aastal allkirjastas Van Jones veebilehe 911Truth.org algatatud vastuolulise petitsiooni. Petitsioonis nõuti George W. Bushi administratsiooni tegevusetuse uurimist 11. septembri terrorirünnakute ärahoidmisel, andes mõista, et Bushi valitsus võis terrorirünnakute ettevalmistamisest teadlik olla, kuid ei võtnud poliitilise kasu lõikamiseks midagi nende ärahoidmiseks ette. Vabariikliku Partei esindajad Kongressis nõudsid Jonesi tagasiastumist ja süüdistasid teda vasakäärmusluses.
Jones vastas algul neile rünnakutele ja paljastustele kahe avaliku vabandusega, kuid nende jätkudes teatas 5. septembril 2009, et astub ametist tagasi.
Annaabi.ee

AnnaAbi.ee on veebisait, kus kasutajad saavad alla laadida, jagada ja vaadata õppematerjale.  
AnnaAbi asutas Rain Ungert, esimene töötav versioon hakkas tööle 23. novembril 2007.  
Failide jagajateks on peamiselt tudengid ja kooliõpilased, kes laadivad üles enda tehtud referaadid, esseed, kontrolltööd, uurimused, kirjandid, retsensioonid, biograafiad, esitlused, praktikad, valemid, testid, lepingud, blanketid jpm. 
2014. aasta 19. jaanuari seisuga oli AnnaAbis kokku 101 606 õppematerjali. Neid laaditi alla 3 227 633 korda. Populaarseim dokument oli "Tõe ja õiguse" 1. osa põhjalik kokkuvõte, mida laaditi alla 5990 korda. Kasutajad saavad punktide eest alla laadida teiste õppematerjale, punkte teenitakse enda üles laaditud materjalide pealt.
Julija Peresild

Julija Peresild (vene keeles Юлия Сергеевна Пересильд; sündinud 5. septembril 1984 Pihkvas) on vene näitleja.
Keskkooli lõpetamise järel õppis Julija Peresild ühe aasta Pihkva Riiklikus Pedagoogilises Instituudis vene filoloogiat, seejärel astus ta Venemaa Teatrikunsti Akadeemiasse, mille lõpetas 2006. aastal.
Alates 2007. aastast on Julija Peresild Riikliku Rahvaste Teatri näitleja. Ta on mänginud teisteski Moskva teatrites. Alates 2003. aastast on ta mänginud rohkem kui neljakümnes filmis.
2010 pälvis ta aasta parima Venemaa näitleja auhinnad "Valge elevandi" ja "Kuldkotka" parima naiskõrvalosatäitja kategoorias filmiga "Krai". Neist esimest annavad välja Venemaa filmikriitikud ning teist Venemaa Kinokunsti ja -teaduse Akadeemia.
2013. aastal sai ta Venemaa presidendi preemia noorele kultuuritegelasele panuse eest kodumaa teatri- ja kinokunsti.
2016. aastal pälvis ta "Kuldkotka" kinonäitlejatari kategoorias Ljudmila Pavljutšenko rolli eest filmis "Sevastoopoli kaitsmine".
2017. aastal nimetati ta "Kuldkotka" kandidaadiks telenäitlejatari kategoorias Ljudmila Gurtšenko rolli eest samanimelises teleseriaalis.
Tal on kaks last, tütred Anna (sündis 2009) ja Maria (sündis 2012), kelle isa on režissöör Aleksei Utšitel. Utšitel on sündinud 1951. aastal.
Oma võimalikku eesti päritolu on Julija Peresild kommenteerinud, öeldes, et teab oma nime eesti päritolust, kuid kinnitust eestlastest esivanemate kohta pole veel leidnud.
Läti 100

Läti 100 (läti keeles Latvija 100 või Latvijas valsts simtgade) on Läti iseseisvumise ja Läti Vabariigi 100. aastapäeva tähistamine 4. maist 2017 kuni 2019. aastani. Üle-lätiline programm hõlmab nii kontserte, filme, festivale, infrastruktuuri arendamise projekte. Suurüritustest toimuvad näiteks Läti Film 100, XXVI läti üldlaulupidu ja XVI läti üldtantsupidu.
Aluspõhi

Aluspõhi on pealiskorra settekivimeist ja aluskorra kristalseist kivimeist koosnev kiht, millel lasub pinnakate.
Pealiskord hõlmab ka pudedaist kvaternaarisetetest koosnevat pinnakatet, kuid aluspõhi, mille ülemiseks korruseks on pealiskord, pinnakatet ei sisalda. Seega, aluspõhi koosneb aluskorrast ja pealiskorrast ilma pinnakatteta.
Eesti aluspõhi koosneb Proterosoikumi tard- ja moondekivimeist ning Ediacara, Kambriumi, Ordoviitsiumi, Siluri ja Devoni ajastu settekivimeist.
Kadi Pajupuu

Elukäik

Kadi Pajupuu on lõpetanud Eesti NSV Riiklik Kunstiinstituudi 1986. aastal tekstiili erialal.

Isiklikku

Kadi Pajupuu ema oli tekstiilikunstnik Veevi Pajupuu. Tema õde Liis Pajupuu on õppinud klaasikunsti.

Liikmesus

Kadi Pajupuu kuulub Eesti Tekstiilikunstnike Liitu ja Eesti Kunstnike Liitu.
Multiedastus

Etherneti multiedastus

Etherneti multiedastus toimub ühe Etherneti võrgu piires, levib seega üle järgurite ja sildade, kuid mitte üle ruuterite.
Osa MAC-aadresse on IEEE poolt eraldatud kindlaks otstarbeks. Vabalt kasutatavad multiedastusaadressid on vahemikus C0-00-00-00-80-00 kuni C0-00-40-00-00-00.

IP-multiedastus

IP-multiedastuse jaoks on eraldatud aadressivahemik 224.0.0.0–239.255.255.255 (klass D). 4 esimest bitti aadressis on ühed, ülejäänud 28 bitti moodustavad multiedastusgrupi numbri. Aadressipiirkond 224.0.0.0–224.0.0.255 on reserveeritud kohaliku leviga gruppide jaoks (s.t neile aadressidele saadetud pakette ei edastata ühelt liideselt teisele). IP-pakettidel on TTL (eluea) väli. Multiedastuse korral on eluea väärtustel eritähendused: 0 on kohalik arvuti, 1 kohalik võrk, <32 sama ruum, asutus või osakond, <64 sama regioon, <128 sama kontinent, <192 ülemaailmne, kuid piiratud riba, <256 piirangud puuduvad.
Reserveeritud aadressid: 224.0.0.1 kõik arvutid alamvõrgus, 224.0.0.2 kõik ruuterid alamvõrgus, 224.0.0.4 kõik DVMRP ruuterid, 224.0.0.5-8 kõik OSPF ruuterid, alates 224.0.0.9 kõik RIPv2 ruuterid.
IP multiedastamisel üle Etherneti aadressiteisenduse protokolli analoog puudub. IP-aadressi madalamad 23 bitti kopeeritakse otse MAC-aadressi madalamatesse bittidesse. Selle jaoks on reserveeritud MAC-aadresside vahemik 01-00-5E-XX-XX-XX ja nende XX-ide asemele see IP-aadressi osa kirjutataksegi. 5 bitti jääb kajastamata, seega võib tekkida kollisioon ja kahe multiaadressi paketid pole eristatavad. Sel juhul eristatakse õigeid pakette valedest sihtpunkti IP-aadressi järgi.
Kogu internet ei ole veel multiedastusvõimeline. Eksisteerivad "saared", mille piires multiedastus töötab. Hulk selliseid saari on ühendatud virtuaalseks multiedastusvõrguks MBONE. Saarte ühendamiseks kasutatakse "tunneleid".
Neeme Suur

Neeme Suur (sündinud 2. septembril 1968 Haapsalus) on Eesti poliitik ja kaitseliitlane, reservohvitser. Ta on olnud XII Riigikogu liige ja Lääne maavanem aastatel 2008–2011 ning 2015–2017.
Neeme Suur on lõpetanud Eesti Maaülikooli 2005 loodusvarade kaitse ja kasutamise erialal.

Poliitiline tegevus

Ta on alates 1998. aastast Sotsiaaldemokraatliku Erakonna liige.  Kuulub Sotsiaaldemokraatliku Erakonna volikogusse.
Ta nimetati 7. veebruaril 2008 Lääne maavanemaks 18. veebruarist 2008 kuni 17. veebruarini 2013. Ta kandideeris 2011. aasta Riigikogu valimistel. Ta sai Hiiu, Lääne ja Saare maakonnas 1970 häält ning osutus valituks, mistõttu ta vabastati Lääne maavanema ametist alates 4. aprillist 2011 seoses Riigikogu liikmeks asumisega. Ta nimetati uuesti Lääne maavanemaks 11. septembrist 2015 kuni 10. septembrini 2020. Seoses maavalitsuste töö lõpetamisega vabastanuks Vabariigi Valitsus ta 31. detsembril 2017 maavanema ametist, kuid seoses 2017. aasta kohaliku omavalitsuse volikogu valimistel volikogu liikmeks valimise tõttu vabastas valitsus ta ametist juba volikogu liikmeks asumise päevast.
On olnud Risti vallavanem.

Tegevus Kaitseliidus

Neeme Suur on Kaitseliidu Lääne maleva Risti malevkonna liige 1992. aastast. Ta on teeninud rühma- ja kompaniipealikuna ning malevapealiku abina, teda on valitud malevkonna ja maleva juhatuse liikmeks. Ta on lõpetanud Kaitseliidu Kooli kompaniiülemate kursuse.
20. juuli 2013 seisuga oli Suur Kaitseliidu Vanematekogu liige. Tema sõjaväeline auaste on kapten.
Norberto Ramírez

Norberto Ramírez Áreas  (1800 León – 1856 sealsamas)  oli Nicaragua poliitik ja jurist, aastail 1849-1851 Nicaragua ülemdirektor.
Norberto Ramíreze tütar oli Mercedes Ramírez de Meléndez.
Aastal 1840 toimus Kesk-Ameerika Liitvabariigi San Salvadori garnisonis ülestõus, mida juhatas Francisco Malespín. See sundis liitvabariiki esindava ülemdirektori Antonio José Cañase ametist lahkuma. Malespín lootis sellega ise piirkonnas võimule tõusta, jättes Cañase võimule üksnes nimeliselt, ent tekkinud võimuvaakumis  sai uueks ülemdirektoriks hoopis Norberto Ramírez. Tema võimuloleku ajal toimus Petronilo Castro juhitud indiaanlaste ülestõus. 7. jaanuaril 1941 andis ta võimu üle Juan Lindole, kellest sai riigi esimene president.
Norberto Ramíreze tütar oli Mercedes Ramírez de Meléndez, kahe hilisema El Salvadori presidendi, Jorge Meléndeze ja Carlos Meléndeze ema.
Kui Nicaragua ülemdirektor José María Guerrero oli sunnitud terviseprobleemide tõttu ametist lahkuma, määras ta enda asemele Bernardo Toribio Terán Prado. Märtsis määras parlament Teráni asemel kohusetäitjaks José Benito Rosalese, kes oli ametis uute valimisteni. Valimised võitis Norberto Ramírez, kelle võimuloleku ajal sõlmisid USA ja Suurbritannia lepingu Nicaragua kanali ehitamiseks. Lepingu sõlmimisel oli kohal ka Ramírez. Hiljem andis see leping USA-le aluse Nicaragua sisepoliitikasse sekkumiseks.
Keskmise tugevusega hape

Keskmise tugevusega hape on hape, mis ei lahustu vees täielikult. Ioonideks lagunemise (dissotsiatsiooni) põhjal jaotataksegi happed tugevateks/keskmisteks/nõrkadeks.
Keskmise tugevusega happeks loetakse happeid, mille dissotsiatsiooniaste on 3–30%.
Galiitsia ja Lodomeeria Kuningriik

Ajalugu

1772. aastal kaotas Rzeczpospolita suurema osa Galiitsiast esimese Poola jagamise käigus Austria ertshertsogkonnale. Austria Habsburgid omandasid Galiitsia, tuginedes Ungari vanale pretensioonile selle territooriumi peale. Austria osana nimetati seda Galiitsia ja Lodomeeria Kuningriigiks kahe keskaegse idaslaavi vürstiriigi Galiitsia ja Volodõmõri järgi. 
Piirkonna tuumikala oli tuntud Puna-Vene nime all. Austria Galiitsia koosseisu lisati ka suur osa Väike-Poolast. Pealinn oli Lemberg (praegune Lviv), kus täielikult domineeris poola aristokraatia. Galiitsia idaosas olid valdavas ülekaalus ukrainlased (ehk ruteenid, nagu Habsburgid oma riigi sisse jäävaid ukrainlasi nimetasid), lääneosas poolakad. Provintsis elas ka arvukalt juute. Galiitsia oli Austria suurim kroonimaa, ja üks vaesemaid.
Kui Austria surus maha Krakówi Vabariigi iseseisvuse, läks see linn 1846 Austria Galiitsia koosseisu. 1786–1849 kuulus Galiitsia koosseisu Bukoviina.  
Alates 1868. aastast oli Galiitsia ja Lodomeeria Kuningriik Austria-Ungari kroonimaa (Tsisleitaania) (ametlikult võrdväärne 16 ülejäänud kroonimaaga), kus ametlik keel oli poola keel.   
Esimese maailmasõja ajal võitlesid Austria-Ungari ja Venemaa ägedalt Galiitsia pärast. 
26. juulil 1917 sai Galiitsia ja Lodomeeria Kuningriik täiesti iseseisvaks.  
Ida-Galiitsia kuulutas end 19. oktoobril 1918 Lvivis koos Bukoviina ja Taga-Karpaatiaga iseseisvaks Lääne-Ukraina Vabariigi nime all.  
1. novembril 1918 sai Lääne-Galiitsia taastatud Poola Vabariigi osaks.
August Jakob Westrèn-Doll

August Jakob Westren-Doll (17. august/29. august 1838 Kuressaare – 21. märts/3. aprill 1912 Viljandi) oli Eesti vaimulik.
Ta õppis aastatel 1848–1857 Kuressaares kreiskoolis ja gümnaasiumis. Aastatel 1858–1862 õppis ta Tartu Ülikoolis filoloogiat ja usuteadust. Aastatel 1862–1863 oli ta prooviaastal Kuressaares Conrad Eduard Hesse juures ja Peterburis Cornelius Laalandi juures. Samaaegselt prooviaasta Kuressaare osaga oli ta õpetajaks Kuressaares ja Kaarma-Loona mõisas; ka oli ta tegev Kuressaare lastekodus. Peterburis oli ta tegev ka Magdaleena varjupaigas. Ordineeriti 15. novembril/27. novembril 1864 õpetajaks.
Ta oli aastal 1864 Saaremaa praostkonna vikaarõpetaja. Määrati seejärel Põhja-Kaukaasiasse (introdutseeriti 13. juunil/25. juunil 1865), asukohaga Stavropoli sõjaväevaimulikuks. Oli samaaegselt ka Stavropoli koguduse õpetaja. Ta oli Stavropoli mail sisuliselt aastatel 1865–1871. Aastatel 1871–1876 oli ta Mustjala Anna koguduse õpetaja, olles aastatel 1875–1876 veel Kärla Maarja-Magdaleena koguduse õpetaja. Aastatel 1873–1876 oli ta veel Saaremaa konsistooriumi assessor ja vaimulik koolirevident. Saaremaal olles oli ta ka aastatel 1875–1876 Kaarma õpetajate seminari direktor. Aastatel 1876–1909 oli ta (introdutseeriti 28. märtsil/9. aprillil 1876) Viljandi Pauluse koguduse ja Kõpu Peetri koguduse õpetaja. Lisaks oli ta aastatel 1881–1884 Viljandi praostkonna vaimulik koolirevident ja aastatel 1884–1898 Viljandi praostkonna praost. Aastatel 1901–1902 oli ta pastoriametist kõrvaldatud (suspendeeritud), kuna viis läbi kiriklikke talitusi rekonvertiitidele(õigeusus pettunutele).

Isiklikku

Tema poeg August Oswald Westren-Doll oli Palamuse Püha Bartholomeuse koguduse ja Viljandi Jaani koguduse õpetaja
Thbilisi veretöö

Thbilisi veretöö või Gruusia eeskujul 9. aprilli tragöödia nime all tuntakse 1989. aasta 9. aprillil aset leidnud sündmusi Thbilisis. Nõukogude siseväed ründasid tol päeval rahvuslaste meeleavaldust Rusthaveli prospektil sapöörilabidatega. Hukkus 21 inimest, suuremalt jaolt naised. Sajad inimesed said vigastada.
Juba viis päeva kestnud meeleavaldustel nõuti nii Gruusia iseseisvust kui ka Abhaasia separatistide karistamist.
Nõukogude vägesid kamandas Taga-Kaukaasia sõjaväeringkonna juht kolonelleitnant Igor Rodionov. Gruusia miilitsaüksustelt korjati ennetavalt ära relvad. Enne rünnakut meeleavaldusele saabunud patriarh Ilia II palus tankidega silmitsi seisvatel demonstrantidel ohvrite vältimiseks lahkuda, kuid teda ei võetud kuulda.
Teritatud sapöörilabidate ja kumminuiadega relvastatud sõdurid piirasid meeleavaldajad igast küljest sisse, jäeti vaid kitsas taganemistee. Rünnakul kasutati meeleavaldajate vastu pisar- ja mürkgaasi. Arstidel ja kiirabil ei lubatud inimesi aidata.
Hiljem väitsid sõjaväelased, et meeleavaldajad ründasid esimesena ja ohvrid põhjustasid nad ise paanikas üksteist jalge alla tallates. Ohvrite lahkamisel tuvastati, et enamasti oli surma põhjuseks lämbumine, millele aitas kaasa kemikaalide sissehingamine.
Gruusias vallandas veretöö üldstreigi ja uued meeleavaldused. Gruusia televisioon näitas ohvrite moonutatud surnukehi. Kuulutati välja 40-päevane lein. Gruusia NSV valitsus astus tagasi.
Salaja filmitud kaadrid juhtunust toimetati Eesti kaudu kiiresti välisajakirjandusele, need vallandasid rahvusvahelise skandaali. NSV Liidu Rahvasaadikute Kongress moodustas sündmuste uurimiseks komisjoni, mida juhtis Anatoli Sobtšak. Tuvastati riigi- ja armeejuhtide kaasosalus, nõuti viimaste karistamist.
Thbilisi veretöö andis hoogu juurde Nõukogude Liidu lagunemisele. Gruusias tähistatakse 9. aprilli rahvusliku ühtsuse päevana. 1991. aastal viidi Gruusias 9. aprillil läbi iseseisvusreferendum.
Tõivu Pedokand

Elulugu

Tõivu Pedokand on talupidaja poeg.
Lõpetas 1956 Kohtla-Järve Põlevkivitöötlemise Tehnikumi, 1967 Leningradi Polütehnilise Instituudi insener-metallurgi erialal, 1972–75 samas aspirant, tehnikakandidaat (1977, samas), väitekiri käsitles magneesiumi ja tema lisandite käitumist elektrokeemilises protsessis sulatatud soolades madalatel temperatuuridel. Täiendas end 1983 Moskva Terase Instituudis. Oli 1957–61 Kohtla-Järve Põlevkivitöötlemise Kombinaadi tehnik-mehaanik, 1967–69 TPI metallide tehnoloogia kateedri õppejõud, 1969–72 ja 1975–83 TPI Kohtla-Järve filiaali lektor, aastast 1983 Jõgeva Näidissovhoosi (hiljem riigimajand) juhtivinsener ja dispetšer.

Teadustöö

Uurinud magneesiumi ja tema lisandite käitumist elektrokeemilises protsessis sulatatud soolades madalatel temperatuuridel, korrosiooniprobleeme. 10 teadustrükist.
Mir Hazar Khan Khoso

Mir Hazar Khan Khoso (sündinud 30. septembril 1929) on Pakistani poliitik.
25. märtsist kuni 5. juunini 2013 oli ta Pakistani peaministri kohusetäitja.
Ta on lõpetanud Karachi ülikooli õigusteaduse alal ja töötas varem kohtunikuna.