google/wiki40b huggingface dataset:
Draakon (jahiklass)

Tippvõistlused Draakonil

Jahiklass Draakon oli 1948.–1972. aasta suveolümpiamängude purjetamisprogrammis. Kahel esimesel korral tuli olümpiavõitjaks Norra jaht Pan koosseisus Håkon Barfod, Sigve Lie ja Thor Thorvaldsen. Norra on ka ainus riik, kuhu on läinud kaks olümpiakulda Draakonil. Kõige rohkem medaleid, 4, on läinud Taanisse.
Maailmameistrivõistlusi peetakse Draakonil alates 1965 paaritutel aastatel. Maailmameistrikarika pani välja Kreeka kuningas Konstantinos II, kes ise tuli Draakonil olümpiavõitjaks 1960. aasta suveolümpiamängudel Roomas, kui ta veel kroonprints oli. Taani paatkond on tulnud maailmameistriks 7 korda ja võitnud 17 medalit, ükski teine riik pole üle 3 korra maailmameistriks tulnud. Austraalia on võitnud 11 medalit, ükski kolmas riik pole üle 7 medali võitnud.
Euroopa meistrivõistlusi peetakse Draakonil alates 1978. Esialgu toimusid need igal paarisaastal ja vahel harva ka paaritutel aastatel, aga alates 2002 igal aastal. 2004. aasta Euroopa meistrivõistlused purjetamises toimusid Tallinnas. Kõige rohkem, 9 korda, on Euroopa meistriks tulnud Taani, aga Saksamaa ja Saksa FV on kahe peale kokku võitnud 8 meistrikulda.
Alates 1937 korraldatakse Draakonil võistlusi Kuldkarikale, mida enne 1965 peeti mitteametlikeks maailmameistrivõistlusteks. Võistlused on saanud nime selle järgi, et võitnud paatkond saab ehtsast kullast rändkarika. Need toimuvad tänapäevani igal aastal ja kõik riigid tohivad osaleda, aga võistlus on suhteliselt Põhja-Euroopa-keskne: võistlused korraldati kaua aega üksnes kas Läänemeres või Põhjameres. Esimest korda toimusid need Iirimaal 1977, Bretagne'is 1981, Portugalis 1998 ja Hispaanias Vahemeres 2007. Seni on kõik Kuldkarika regatid peetud Euroopas ja see kajastub ka medalivõitjate geograafilises jaotuses: kuni 2011. aastani on peetud 66 võistlust Kauldkarikale, millest kõigest 3 võitu on läinud väljapoole Euroopat. Taani on võitnud 30 korda, Saksamaa ja Saksa FV kokku 15 korda, ükski muu riik pole üle 4 korra võitnud.
Viimasel ajal on väga kõrgeks muutunud Ukrainast ja Venemaalt pärit Draakonil sõitjate tase. 2008–2011 jätsid need kaks riiki 12 Euroopa meistrivõistluste medalist ülejäänud riikidele ainult 3 (varem polnud Ukraina ja Venemaa ainsatki medalit saanud) ja 2009–2011 9 Kuldkarika medalist said teised riigid kõigest 2 (varem polnud Ukraina ja Venemaa samuti ainsatki Kuldkarika medalit saanud).
Valeri Hrištšatõi

Valeri Nikolajevitš Hrištšatõi (kasahhi keeles Валерий Николаевич Хрищатый; 23. detsember 1951 Almatõ – 4. august 1993 Han-Tengri, Tian Shan, Kasahstan) oli Kasahstani alpinist. 
Alpinismiga alustas 1968. aastal. Tegi kokku 33 tipputõusu NSV Liidu piires asunud seitsmetuhandelistele, sealhulgas tõusis 10 korral Kommunismi (7495 m) ja viiel korral Džengiši (7439 m) tippu. Täitis 1991. aastal Lumeleopardi aumärgi saamiseks nõutud normatiivi neljakordselt. Samal aastal suutis ühe hooaja jooksul tõusta kõigile viiele seitmetuhandelisele.
Aastatel 1972–1990 ronis sageli seongus kaasmaalase Kazbek Valijeviga.
Hrištšatõi oli esimesi alpiniste, kes oli hapnikumaskide kasutamise vastu kõrgalpinismis.
Avaldas kaks alpinismiteemalist raamatut.
Hukkus jäävaringus 4. augustil 1993 tõusul Han-Tengrile mägigiidina töötades. Surnukeha ei leitud.

Edukad tipputõusud kaheksatuhandelistele

Hrištšatõi on kolmel korral tõusnud kaheksatuhandelise tippu. 1982. aastal võttis ta osa Jevgeni Tamme juhitud Nõukogude esimesest Everesti ekspeditsioonist ja tõusis Džomolungma (8848 m) tippu (seongus Kazbek Valijeviga). 1989. aastal osales ta Eduard Mõslovski juhitud Nõukogude teises Himaalaja ekspeditsioonis, mille käigus tõusis 16. aprillil kuueliikmelise Kasahstani meeskonna koosseisus Kanchenjunga (8586 m) tippu. 1991. aastal tõusis Kasahstani esimese Himaalaja ekspeditsiooni liikmena Dhaulagiri (8167 m) tippu.
Herman Rossmann

Herman Paul Rossmann (13. detsember 1896 Vändra, Pärnumaa – 28. september 1968 Sparreholm) oli eesti arst.
Võitles Vabadussõjas. Lõpetas 1923 Tartu Ülikooli cum laude, Eesti Üliõpilaste Seltsi vilistlane.
Kirurg Tallinnas, Arstide Koja nõukogu liige. 1944 põgenes Rootsi.
2007. aasta Oscari auhinnad

2007. aasta Oscari auhinnad ehk 79. Ameerika Filmikunsti- ja Teaduste Akadeemia auhinnad jagati välja 25. veebruaril 2007 Ameerika Ühendriikides Los Angeleses Kodaki teatris. Oscari auhindadega tunnustati valikut 2006. aasta parematest filmidest.
Õhtujuht oli Ellen DeGeneres.
Tartu Ülikooli Türi Kolledž

Tartu Ülikooli Türi Kolledž oli aastatel 1996–2011 Tartu Ülikooli koosseisu kuulunud kõrgkool, mis asus Türil.
Kolledž asutati 1996. aastal. Alguses töötas see Türi majandusgümnaasiumiga samas majas. 2001. aastast alates asus kolledž Türi linnale kuuluvas hoones. Õpperuumide juurde kuulus ka 60-kohaline ühiselamu.
2010. aastal sai Türi Kolledžis õppida õppekaval "Keskkonnakorraldus ja planeerimine". Üliõpilasi oli 129 ja oma õppejõude kolm. Kolledži sulgemisel liideti õppekava Tartu ülikooli loodus- ja tehnoloogiateaduskonnaga, tudengid said võimaluse jätkata erialal õppimist järgmisest õppeaastast Tartus. Avatud ülikooli õpe jätkus aga Türil.
Nauders

Geograafia

Vald asub Ötztali Alpide kõrgorus Alpide peaahelikust põhjas. Vald paikneb umbes 29 km Landeckist lõunas, maanteel, mis viib Pfundsist Inntali orus läbi kitsa Finstermünzi kuristiku kuni Rescheni kuruni ja piirile Vinschgau ringkonnaga Lõuna-Tiroolis, Itaalias. Lähedal on kolmikpunkt Šveitsi piiriga; läänes viib maantee Sesvenna Alpidesse ja Martinasse Alam-Engadini orus.

Ajalugu

Iidsetel aegadel oli kaubatee üle Rescheni kuru osa Rooma Via Claudia Augustast, mis viis Itaaliast üle Ida-Alpide Raetia pealinna Augusta Vindelicorumisse (Augsburgi). Nauders asub tõenäoliselt mansio kohas, mida kaasaegsed kutsusid Inutrium. Kuid alates 200. aastast langes maanteeühenduse tähtsus, kui seda järk-järgult asendas Brenneri mäekuru maantee idas.
Kihelkonda Nudres on esmakordselt mainitud 1150. aasta dokumendis; 13. sajandist võõrustas see tähtsat tollijaama. Sajandite jooksul tekkis arvukalt konflikte Tirooli maade, mis kuulusid aastast 1363 Austria Habsburgidele, piiril Šveitsi Konföderatsiooniga, mis kulmineerusid Švaabi sõjaga 1499. aastal. Naudersit, mis siis oli osa Tirooli Vinschgau piirkonnast lõunas, hallati Naudersbergi lossist, 14. sajandi alguses püstitatud keskaegsest linnusest. 1472. aastal püstitas Habsburgist Austria ertshertsog Sigismund kitsaskohta Inni jõel Finstermünzi linnuse.
Finstermünz kaotas lõpuks oma funktsiooni, kui 1854. aastal ehitati Carl von Ghega plaanide järgi uus mägitee Naudersi kõrgoruni. Austria võimud püstitasid uuele maanteele Inntali orgu Hochfinstermünzi linnuse, mille kujundasid Franzensfeste linnuse ja Rastatti liidulinnuse järgi ning mehitasid k.k. Landesschützen väesalgaga. 
Pärast Teise maailmasõja lõppu põgenesid mitmed natsiametnikud, nagu Eduard Roschmann ja Oswald Menghin, rotiradu pidi Naudersi ja Rescheni kuru kaudu, et pääseda vahistamisest.
Matti Raudjärv

Matti Raudjärv (sündinud 5. augustil 1949 Rakveres) on Eesti majandusteadlane.

Elulugu

Matti Raudjärv on töölise poeg.
Lõpetas 1968 Tallinna Kaugõppekeskkooli, 1974 Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI); 1978–1981 TPI aspirant, majanduskandidaat (1982, Eesti Teaduste Akadeemia), väitekiri "Совершенствование применения показателя нормативной чистой продукции в промышленности (на примере мясо-молочной промышленности Эстонской ССР)". Oli 1965–1968 ETKVL Aianduskombinaadis tööline ja 1968–1974 teeninduskombinaadis Ühendus tööline, tsehhi meister ja vaneminsener. 1974–1975 Teenindusministeeriumi PTB grupijuhataja, 1975–1978 Eesti Plaaniinstituudi laborijuhataja, 1978–1982 Eesti Infoinstituudi osakonnajuhataja, 1982–1984 Eesti Plaaniinstituudi labori juhataja, 1984–1986 büroo Mainor osakonnajuhataja, 1987–1990 TTÜ majandusteaduskonna vanemteadur ja juhtivteadur, 1990–1992 teenindusökonoomika kateedri dotsent, 1992–1997 majanduspoliitika õppetooli juhataja ja professor, 1990–1994 ühtlasi majandusteaduskonna prodekaan, 1999–2001 TÜ erakorraline vanemteadur, 200- TÜ Pärnu Kolledži erakorraline dotsent. Aastast 1993 konsultatsiooni-, koolitus- ja kirjastusfirma Mattimar OÜ juhatuse tegevdirektor ja omanik.

Teadustöö

Uurimisvaldkonnad: majanduspoliitika teooria ja praktika, struktuuripoliitika, sh regionaalpoliitika ja -areng, ettevõtluskeskkond, majanduse stimuleerimine. Tallinna Pirita linnaosa halduskogu liige 1992–1997, European Council for Small Business'i asepresident (1994–). Üle 160 teadustrükise.
Meelis Maripuu

Meelis Maripuu (sündinud 12. veebruaril 1966) on eesti ajaloolane, ta tegeleb peamiselt Teise maailmasõja aegsete repressioonide uurimisega.
Maripuu lõpetas 1984. aastal Orissaare Keskkooli ning asus seejärel Tartu Ülikoolis õppima ajalugu. Ta lõpetas selle 2000. aastal bakalaureusekraadiga ning jätkas 2001. aastal õpinguid magistriõppes, kraadi sai ta 2007. aastal, tema magistritöö käsitleb juudivastast poliitikat Eestis Teise maailmasõja ajal. Samal aastal jätkas Maripuu õpinguid doktoriõppes.
Maripuu on alates 2002. aastast inimsusvastaste kuritegude uurimisega tegeleva MTÜ S-Keskus tegevjuht, samast aastast on ta ka S-Keskuse väljaande "Sõja ja rahu vahel" tegevtoimetaja. Ta on ka mitme repressiivpoliitikat puudutava teose kaasautor.
Saksa Emigratsiooni Keskus

Saksa Emigratsiooni Keskus (saksa keeles Deutsches Auswandererhaus) on muuseum Saksamaal Bremerhavenis. Muuseumi näitused on seotud Saksamaalt eri aegadel USAsse emigreerunud inimestega.
Muuseum asutati 2005.
2007 tunnistati muuseum Euroopa aasta muuseumiks.
Frederic Manning

Frederic Manning (22. juuli 1882 Sydney – 22. veebruar 1935 London) oli Austraalia kirjanik.

Biograafia

Ta sündis Patrick Manningi, kes oli neli korda Sydney linnapea, peres neljanda pojana. Frederici ema nimi oli Honora.
Aastatel 1898–1900 reisi Manning mööda Euroopat, külastades põhjalikumalt Itaaliat ja Inglismaad. Aastal 1903 siirdus ta tagasimineku mõtteta Inglismaale Bourne'i linna Lincolnshire'is, kus sai tööd koguduse vaimulikuna.
Aastal 1907 avaldati ajakirjas Outlook Manningi teos "The Vigil of Brunhild". Paar aastat hiljem ilmus "Scenes and Portraits".
Aastal 1914 võttis ta osa Esimesest maailmasõjast, kus ta võitles kergejalaväe Shrophire'i 7. pataljonis. Ta osales 1916. aastal Somme'i lahingus. Sõja-aastail tekkisid tal alkoholiprobleemid.
Pärast sõda kirjutas ta üksnes ajakirjandusele ja reisis palju, et leida tervisele soodsamat kliimat.
Eesti keeles on ilmunud tema romaan "Fortuuna niuetes" ("The middle parts of fortune", tõlkinud Aulis-Leif Erikson, Tallinn: Odamees, 2006).
Kohtu tänav (Kuressaare)

Kohtu tänav on tänav Kuressaares, mis paikneb Kuressaare kesklinna ja Tooma kaupluse vahel. 
Kohtu tänav lõikub Kiriku, Komandandi, Garnisoni, Humala ja Sepa tänavaga.
Kohtu tänav lõpeb Tooma kaupluse juures Juhan Smuuli tänava, Kihelkonna maantee ja Pika tänavaga ristudes.

Nime saamise loost

Kohtu tänav on nime saanud keskajal mööda seda kesklinnast kulgenud kohturongkäigu järgi, sest see oli lühim tee kesklinnast tavakohtu toimumispaigale Kellamäele pääsemiseks. Kohtu tänaval endal pole kohtumaja kunagi olnud.
Eesti Naisliit

Eesti Naisliit on konservatiivne Eesti organisatsioon, mis seisab naiste õiguste eest ning toetab kultuuri arengut ning naiselikke väärtusi.
Eesti Naisliit valib aasta ema ja aasta isa.
Naisliidu esinaine on Siiri Oviir.

Ajalugu

Eesti Naisorganisatsioonide Liit loodi 1920. aastal II naiskongressil. Esimeseks esinaiseks sai Marie Reisik. 1930. aastast kandis ühendus nime Eesti Naisliit. Organisatsioon tegutses kuni 1940. aastani, mil see sundlikvideeriti. Eesti Naisliidu taasloomine toimus 1989. aastal.
Hymni i Flamurit

"Hymni i Flamurit" ("Lipuhümn") on Albaania riigihümn. 
Sõnade autor on albaania luuletaja Aleksander Drenova. 
Hümn avaldati esimest korda Sofia albaaniakeelses ajalehes Liri e Shqipërisë ('Albaania Vabadus') 21. aprillil 1912. Luuletuse esialgne pealkiri oli "Betimi mi flamur" ("Liputõotus"). Luuletus ilmus 1912 Bukarestis luulekogus "Ëndra dhe lot" ('Unenäod ja pisarad').
Meloodia autor on Rumeenia helilooja Ciprian Porumbescu.
Hümn võeti kasutusele Albaania iseseisvumisel 1912 ning on olnud kasutusel kogu aeg, ka kommunistliku režiimi ajal. Hümnis kasutatakse nelja salmi luuletuse kuuest salmist.

Albaaniakeelsed sõnad

Hymni i Flamurit
Rreth flamurit të përbashkuar,

Me një dëshirë dhe një qëllim,

Të gjithë Atij duke u betuar,

Të lidhim besën për shpëtim.
Prej lufte veç ay largohet,

Që është lindur tradhëtor,

Kush është burrë nuk friksohet,

Po vdes, po vdes si një dëshmor.
Në dorë armët do t'i mbajmë,

Të mbrojmë Atdheun në çdo vend,

Të drejtat tona ne s'i ndajmë,

Këtu armiqtë s'kanë vend.
Se Zoti vet e tha me gojë,

Që kombe shuhen përmbi dhé,

Po Shqipëria do të rrojë,

Për te, për te luftojmë ne.

Ligikaudne tõlge

Lipuhümn
Lipu ümber koondununa,

ühe soovi ja ühe eesmärgiga,

andkem ausõna

võidelda oma pääsemise eest.
Ainult see, kes on sündinud reeturina,

hoiab võitlusest kõrvale.

Kes on vapper, see ei kohku,

vaid langeb märtrina ürituse eest.
Relvaga käes jääme

valvama oma isamaad.

Oma õigusi me ei loovuta,

vaenlastel pole siin asu.
Sest Issand Ise on öelnud,

et rahvad kaovad maa pealt,

kuid Albaania jääb kestma,

sest tema eest me võitleme.
Žerebtsov

Žerebtsov (vene keeles Жеребцов, saksa keeles Scherebzow) oli Tšernigovist pärit Venemaa põlisaadlisuguvõsa.

Ajalugu

Žerebtsovide suguvõsa rajajaks oli Pleštšejevite suguvõsast pärit Ivan Konstantinovitš, kelle hüüdnimi oli Žerebts. Tema järeltulijate ajal jagunes suguvõsa mitmeks haruks. Kõige nimekam neist oli vanem liin, millest võrsus XVIII ja XIX sajandil mitmeid kõrgeid riigitegelasi ja sõjaväelasi. Polkovnik Aleksei Aleksejevitš Žerebtsov (1758−1819) võeti 1780. aasta 11. veebruaril (vkj) Eestimaa rüütelkonna matriklisse, kuid Läänemereprovintsides ta maavaldusi ei evinud. Lisaks sellele olid Žerebtsovid kantud Moskva, Peterburi, Pihkva ja Tveri kubermangu aadliraamatusse.
Hermetism (kirjandus)

Hermetism on suund itaalia luules, mis tekkis 1920ndail, peaesindajaid Salvatore Quasimodo, Eugenio Montale. 
Hermetismile on iseloomulikud eraldumine, subjektiivsete elamuste peidetud maailm, sõnamaagia ja tahtlikult hämarate elamuste viljelemine.
Nikolai Bežanitski (1913–1989)

Nikolai Bežanitski (30. september 1913 Narva – 3. detsember 1989 Narva) oli Eestis tegutsenud vene rahvusest õigeusu köster-kooliõpetaja ja vaimulik (ülempreester), Pärnumaa praost aastatel 1950–1989.

Elulugu

Nikolai Bežanitski sündis 30. septembril 1913 Narvas ülempreester Boris Bežanitski peres. Ta lõpetas 1931. aastal Tallinna Linna Vene Gümnaasiumi ja seejärel Petseri vaimuliku seminari. Teenis köster-kooliõpetajana Velise Ristija Johannese koguduses aastatel 1932–1939. Pühitseti diakoniks ja seejärel preestriks 18. mail 1939 Velise Ristija Johannese kirikus Tallinna ja kogu Eesti metropoliidi Aleksandri poolt. Teenis preestrina Velise Ristija Johannese koguduses (1939–1940; ametivaba 1940. aastal), Märjamaa Jumalaema kaitsmise koguduses (1941–1948) ja Velise Ristija Johannese koguduses (1941–1948), Antsla-Kraavi Prohvet Eelija koguduses (1948–1951), Mõniste-Ritsiku Ristija Johannese koguduses (1949), Uruste Issanda taevaminemise koguduses (1955–1989), Jõõpre Püha Suurkannataja Georgiuse koguduses (1956–1957 ja 1958–1989), Pärnu Issandamuutmise koguduses (1951–1989), Pootsi-Kõpu Püha Kolmainu koguduses (1966–1989). Ülendati ülempreestriks 1950. aastal. Oli Pärnumaa praost aastatel 1950–1989.
Ülempreester Nikolai Bežanitski suri 3. detsembril 1989 Narvas ja maeti Pärnu Alevi kalmistule.
Eppur si muove

"Eppur si muove" või "E pur si muove" ("[ta] liigub siiski") on lause, mille Galileo Galilei olevat pomisenud pärast inkvisitsioonikohtu ees heliotsentrismist lahtiütlemist 1633. Mõeldud on Maa liikumist ümber Päikese.
Pole põhjust arvata, et Galilei need sõnad ütles, kuigi ta heliotsentrismist siiralt lahti ei öelnud. Tema õpilase Vincenzo Viviani kirjutatud biograafias (1717) neid ei mainita.
Fraasi avaldas trükisõnas esmakordselt ajakirjanik Giuseppe Baretti 1757 ühes Londonis avaldatud antoloogias. Sõnad said tuntuks selle raamatu 1761 avaldatud prantsuskeelse tõlke kaudu.
Külmkeevitamine

Külmkeevitamine ehk kontaktkeevitamine on toatemperatuuril sama koostisega puhastatud pinnaga metallide liitmine vaakumis. Külmkeevituse olemasolu avastati 1940. aastatel.
Külmkeevituse puhul on märkimisväärne asjaolu, et liite kvaliteeti mõjutab vaid vähesel määral keskkonna kuumutamine ja detailide omavaheline survestamine.
Maaritsa Issanda Muutmise kirik

Maaritsa Issanda Muutmise kirik on õigeusu kirik Põlva maakonnas Kanepi vallas Maaritsa külas. Kirik on tunnistatud kultuurimälestiseks.
Kirik ehitati 1873.
Röösa

Ajalugu

1917.–1918. aastail rajas Saksa okupatsioonivõim Saaremaale 600 mm laiune väliraudtee, mis algas Roomassaare sadamast ja kulges läbi Kuressaare kuni Röösani, teetamm jõuti valmis teha kuni Orissaareni. 1922. aastal kitsarööpmeline raudtee Kuressaarest Röösani lammutati.
Kui 1923. aasta talvel Valjala vallavolikogu otsusega Röösa mõisa (Rösarshof) maad jagati, siis tekkis uus küla - Röösa asundus, mis 1936. aastal nimetati Röösa külaks. See küla on tekkinud Tõnija külast.
George Antheil

George Carl Johann Antheil (8. juuni 1900 Trenton, New Jersey – 12. veebruar 1959 New York) oli USA pianist ja helilooja.
Õppis kompositsiooni C. Sternbergi ja hiljem Ernest Blochi juures Philadelphia konservatooriumis. Alates 1920 esines pianistina Pariisis, Viinis ja Berliinis. Alates 1936. aastast elas Hollywoodis.
Tema loometeoste sekka kuuluvad ooper-satiir "Transatlantic" 1930, muusikaline komöödia "Helena lahkub" ("Helen retires") 1934, ballett "Maailma pealinn" 1953, sümfooniates nr 4 ja 5 on äärmuslik modernism; teos "Mehhanismid" on džässilik klaveriteos, "Lennuk" on sonaat klaverile 1923, rohkete müraefektidega on "Mehaaniline ballett" 1926, džässilik "Mustlasmuusika" orkestrile 1922, "Jazz Symphony" 22 instrumendile. Antheil kirjutas ka filmimuusikat.
Koos näitlejana Hedy Lamarriga lõi ta teise maailmasõja ajal sagedushüplemise süsteemi.
Magdalena Soosõrv

Magdalena Soosõrv (abielus kuni 1938. aastani Magdalena Arenschild, mil perekonnanimi tagasi muudeti; 25. juuli 1895 – august 1945 Rootsi) oli Pühalepa vallasekretär.
Ta oli ka sealse Naiskodukaitse jaoskonna esinaine.
Malta pistrik (film 1941)

Tunnustused

1942. aastal oli "Malta pistrik" nomineeritud kolmele Oscarile, sealhulgas ka parima filmi kategoorias, kuid ei võitnud neist ühtegi.
Mihály Hoppál

Mihály Hoppál (sündinud 31. oktoobril 1942 Kassas (praegu Košice)) on ungari etnoloog, šamanismi uurija ja semiootik.
Ühemeheorkester

Ühemeheorkester ehk ühemehebänd (saksa keeles Ein-Mann-Orchester) on muusikas mitme eri tüüpi muusikainstrumentide kooslus, mida üks muusik mängib üheaegselt või salvestab järgemööda samaks teoseks.
Assur

Assur (ka Aššur ja Qal'at Sherqat; süüria keeles ܐܫܘܪ Āšūr vanapärsia keeles 𐎠𐎰𐎢𐎼 Aθur, farsi keeles آشور Āšūr, heebrea keeles אַשּׁוּר Aššûr, araabia keeles اشور Āšūr, kurdi keeles Asûr) oli linn Vana-Lähis-Idas, Assüüria riigi pealinn pea kogu selle eksistentsi vältel: Vana-Assüüria pealinn 2025–1750 eKr, Kesk-Assüüria pealinn 1365–1050 eKr ja Uus-Assüüria pealinn 911–608 eKr. Linna varemed asuvad Tigrise jõe läänekaldal, põhja pool selle ühinemiskohta lisajõe Väike-Zabiga tänapäeva Põhja-Iraagis, Şalāḩ ad-Dīni kubernerkonna Al-Shirqati piirkonnas. Assurist põhja poole jääb 65 km kaugusele Nimrud ja 100 km kaugusele Ninive.
Linn oli asustatud ligikaudu 4000 aasta vältel 3. aastatuhande keskpaigast eKr (ca 2600 eKr) kuni 14. sajandini pKr, mil Timuri väed tapsid linna kristlikest assüürlastest elanikkonna. 2003. aastal kanti linn UNESCO maailmapärandi nimekirja ja samal aastal ka ohustatud maailmapärandi nimekirja, kuna esmalt ohustas ajaloolist asulapaika üleujutamine piirkonda planeeritud veehoidla tõttu ning peatselt ka Iraagi sõda, mis küll veehoidla ehitusplaanid edasi lükkas.
Assur sai nime linna kaitsejumala ja Assüüria riigi peajumala Aššuri järgi, nende järgi sai nime ka terve Assüüria riik.
Kriimani järv

Kriimani järv (keskkonnaregistri kood vee 2094800) on järv Tartu maakonnas Kastre valla Kriimani ja Mäletjärve külas. Järve pindala on 6,5 ha.
Sesterts

Sesterts oli algselt väikseim Vana-Rooma hõbemünt, mis oli käibel alates 3. sajandi teisest poolest eKr. Vabariikliku ajajärgu lõpus oli sesterts pronksmünt. Augustuse käsul vermiti sestertse messingist, 1 sesterts kaalus 27,3 grammi. Hiljem vähendati sestertsi kaalu. 3. sajandist pKr lõpetati sestertside vermimine.
Ljudmila Aleksejeva

Ljudmila Mihhailovna Aleksejeva (vene Людмила Михайловна Алексеева; 20. juulil 1927 Jevpatorija – 8. detsember 2018 Moskva) oli vene ajaloolane ja inimõiguslane, Moskva Helsingi grupi üks asutajaid 1976. aastal ja selle esinaine 1996. aastast kuni surmani. 
Ta lõpetas 1950. aastal Moskva Riikliku Ülikooli arheoloogina ja 1956. aastal aspirantuuri Moskva majandusstatistika instituudis NLKP ajaloo erialal. Ta töötas muu hulgas ajalooõpetajana ning aastatel 1959–1968 kirjastuses Nauka arheoloogia ja etnograafia toimetuse teadusliku toimetajana. Aastal 1952 astus ta NLKP-sse.
Pärast Stalini surma ja Beria vahistamist elas ta üle maailmavaatelise kriisi, keeldus kaitsmast kandidaadikraadi NLKP ajaloo alal ja tegemast teaduslikku karjääri. 1960. aastatel sai tema korterist dissidentide ja Moskva intelligentsi kohtumispaik, seal valmistati ja hoiti samizdati väljaandeid, toimusid intervjuud Lääne korrespondentidega. Aastatel 1968–1972 osales ta masinakirjutajana Jooksvate Sündmuste Kroonika ("Хроника текущих событий") väljaandmisel ja levitamisel. 1968. aastal heideti ta NLKP-st välja ja vallandati kirjastusest. Aastal 1976 oli ta Nõukogude Liidu inimõiguste olukorda jälgiva Moskva Helsingi grupi üks asutajatest. Ta hoidis oma korteris Helsingi grupi dokumente.
Aastal 1977 emigreerus ta koos abikaasa Nikolai Williamsi (ru:Вильямс, Николай Николаевич) ja noorema poja, Moskva Riikliku Ülikooli majandusteaduskonna vilistlase Mihhailiga Ameerika Ühendriikidesse. Ta jätkas tööd Moskva Helsingi grupi esindajana välismaal; avaldas kirjutisi inimõiguste olukorrast ja dissidentide tegevusest Nõukogude Liidus ning töötas ajakirjanikuna raadiojaamades Vabadusraadio ja Ameerika Hääl. Aastal 1990 avaldas ta autobiograafia "Sulaaja põlvkond".
Aastal 1993 pöördus ta tagasi kodumaale, kus jätkas inimõiguste kaitsmist ja Venemaa võimuesindajate ebademokraatlike sammude kritiseerimist.

Isiklikku

Ljudmila Aleksejevat lapsepõlves hoidnud ja protestantlikus vaimus kasvatanud vanaema, eestlane Anetta Marietta Rosalia Jaani tütar Sinberg elas Krimmis, kuhu tema esivanemad olid Eestist välja rännanud. Ljudmila Aleksejeva (neiupõlves Slavinskaja) sündis 20. juulil 1927 Jevpatorijas Krimmis Mihhail Lvovitš Slavinski ja Valentina Afanasjevna Jefimenko perekonnas.
Martellato

Martellato (itaalia keeles 'vasardavalt') on peamiselt poogenkeelpillide mängutehnika, kus teravat heli tekitatakse poogna keeltele surumisega ja sealt järsult eemaldamisega.
Julius Erlemann

Robert Julius Erlemann (13. märts 1851 Rõuge kihelkond Võrumaa – 18. aprill 1898 Tartu) oli eesti õpetaja ja kultuuritegelane.

Haridustee

Alghariduse omandas Erlemann kodus, edasi õppis Kanepi kihelkonnakoolis, Võru kreiskoolis ja aastail 1868–1871 Valga kihelkonnakooliõpetajate ja köstrite seminaris (nn Cimze seminar).

Teenistuskäik

Töötas algul Helme kihelkonnakoolis ja aastail 1871–1888 Kanepi kihelkonnakoolis, tegutsedes samal ajal Kanepi kiriku organistina. Aastatel 1888–1891 oli Erlemann Põltsamaa lähedal Kaarlimõisas asunud Eesti Aleksandrikooli usuõpetuse, eesti ja saksa keele ning laulmise õpetaja. Õpetajana jättis õpilastesse sügava mulje, lõi koolis usaldusliku õhkkonna õpilaste ja õpetajate vahel. Juhatas kooli laulukoori, millega esineti koolipidudel, kohalikus seltsimajas ning 1891. aasta IV üldlaulupeol Tartus.
1891. aastast tegutses Tartus ettevõtjana.

Ühiskondlik tegevus

Oli Kanepi Laulu Seltsi asutaja ning selle koori juht aastail 1869–1888. Kanepi meeskoori ja meeskvartetiga esineti Eesti linnades, Helsingis ja Peterburis ning võideti 1879. aasta II üldlaulupeol 1. auhind. Aleksandrikoolis töötamise ajal juhatas Erlemann Põltsamaa meeskoori, mis koosnes peamiselt Põltsamaa ja Pilistvere kihelkonna kooliõpetajatest.
Erlemann oli 1891. aasta IV üldlaulupeo ühendkooride üldjuht.

Isiklikku

Tema vend Andreas Erlemann (1833–1915) oli kihelkonnakooliõpetaja, köster ja rehvusliku liikumise tegelane.