google/wiki40b huggingface dataset:
2007. aasta küberrünnakud Eesti vastu

2007. aasta küberrünnakuteks Eesti vastu nimetatakse siinkohal 2007. aasta 27. aprillil alanud küberrünnakud Eesti riigiasutuste ja Eestis tegutsevate ettevõtete vastu. Kui mitte arvestada varasemat väikest üksiküritajate küberrünnaku katsetust Ukraina vastu, siis oli see maailma ajaloos esimene suurem riiklikult organiseeritud küberrünnak. 
Küberrünnakud olid suunatud muuhulgas Riigikogu, presidendi, ministeeriumite, suuremate pankade ja uudiskanalite ning kommunikatsiooniettevõtete vastu. Rünnakud algasid pärast Punaarmee sõjamonumendi ehk nn pronkssõduri teisaldamise ajendil puhkenud rahutusi. Monumendi teisaldamine põhjustas ägeda tüli Eesti ja Venemaa vahel. 
Ajaleht Economist nimetas rünnakuid enneolematult keerukaiks. Linnar Viigi sõnul olid rünnaku all mitmed missioonikriitilised arvutid nagu näiteks telefonikeskjaamad. Ta avaldas arvamust, et üksikisikute ja organiseeritud kuritegevuse oskused ei võimalda taolise ulatusega rünnakuid ilma riikide ja suurte telekomiettevõtete abita ette võtta.
Esialgsed rünnakud ei olnud tehniliselt keerukad, piirdudes spämmi ning kübervandalismiga. Hajutatud teenusetõkestamise ründed valitsusasutuste vastu algasid 30. aprillil. Ründetaktikat ja vahendeid muudeti jooksvalt, eesmärgiga takistada rünnete blokeerimist. Rünnete läbiviimiseks kasutati üle maailma hajutatud botnette. Rünnakute kestus ulatus mõnest minutist kümne tunnini. Sihtmärke tabasid andmevood võimsusega kuni 90 miljonit megabitti sekundis.
3. mail sattusid lisaks valitsusasutustele rünnaku alla eraettevõtted. Tõsiseid probleeme põhjustati Hansapangale ja SEBile. Hansapank oli sunnitud ajutiselt ligipääsu võõramaistele teenusepakkujatele sulgema. Sihtmärkide hulgas olid ka Postimees ja Eesti Päevaleht.
Rünnakute haripunktiks oli 9. mai. Pärast 10. maid hääbusid ründed kiiresti. 15. mail tabas veel kaks veerandtunnist rünnet SEBi ja Hansapanka.
Rünnakute võimsuse kasvades olid valitsusasutused ja ettevõtted sunnitud suurendama oma andmeedastusmahtusid ning serverite arvu. Kaitsemeetmed olid edukad, kuid kulukad.
Pärt Uusberg

Pärt Uusberg (sündinud 16. detsembril 1986 Raplas) on eesti dirigent ja helilooja.

Elukäik

Uusberg on õppinud Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis koorijuhtimist Heli Jürgensoni käe all ning heliloomingut Alo Põldmäe ja Galina Grigorjeva juures. 2012. aastal lõpetas ta Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia heliloomingu bakalaureuseõppe Tõnu Kõrvitsa juhendamisel. 2012–2014 jätkusid kompositsiooniõpingud magistritasemel Toivo Tulevi ja Tõnu Kõrvitsa juures. Hetkel omandab Uusberg Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias Tõnu Kaljuste juhendamisel teist magistrikraadi orkestridirigeerimise erialal.  
Uusberg on töötanud mitme koori juures dirigendina. Tema põhitööks on olnud kammerkoori Head Ööd, Vend juhatamine, mis sündis 2008. aastal Uusbergi näitlejast venna Uku Uusbergi diplomilavastuse tarvis. Koor on sellest ajast peale aktiivselt tegutsenud ning saavutanud tunnustust mitmel konkursil, sh rahvusvahelise koorifestivali “Tallinn 2013” Grand Prix. Samuti on Uusberg juhatanud Riinimanda Kooristuudio koore, Eesti Koolinoorte Segakoori, teinud koostööd kammerkooridega Voces Musicales, Collegium Musicale, segakooriga HUIK! ja kammermeeskooriga JÕUD.
2012. aastast on Uusberg Eesti Heliloojate Liidu (EHL) liige.

Looming

Uusbergi loomingut iseloomustab heakõlalisus ning meditatiivsus. Olulisel kohal on meloodia sujuv kulgemine ja tekstist lähtumine vokaalteoste puhul. Loomingu põhiosa moodustab koorimuusika. Ta on kirjutanud nii sega-, nais-, mees- kui lastekoorile. Põhiliselt on tema kooriteosed loodud liturgilistele tekstidele või eesti autorite luulele. Tekstid pärinevad Juhan Liivi, Ernst Enno, Karl Ristikivi, Viivi Luige ja teiste loomingust. Uusbergi kooriteosed on olnud korduvalt laulupidude repertuaaris. 2014. aasta üldlaulupeo kavas oli kolm Uusbergi teost: “Lauldes” (2012), “Muusika” (2008) ja “Mis on inimene?” (2012).
Uusberg on komponeerinud ka kammer- ja orkestrimuusikat, samuti muusikat filmidele.
Uusbergil on ilmunud mitu autoriplaati: “Siis vaikivad kõik mõtted” (2009), “Liiv, meri ning mõtted” (2014) ja “Õhtu ilu” (2016). Samuti kõlab Uusbergi naiskoorile mõeldud looming neidudekoori Kammerhääled albumil “Luiged läevad” (2016).

Tunnustused

Uusberg on pälvinud arvukalt tunnustust. 2009. aastal võitis ta Tallinna Keskraamatukogu korraldatud isamaaliste laulude konkursi Juhan Liivi sõnadele kirjutatud koorilauluga “Ilus ta ei ole”. 2010. aastal valiti Uusbergi klaveripala “Paradiis” festivali World New Music Days programmi. Järgnesid Veljo Tormise Fondi stipendium (2011), aasta kooriheliloojaks tunnistamine (2012), Gustav Ernesaksa Fondi Koorimuusika edendamise stipendium (2014), Marje ja Kuldar Sinki nimeline preemia “Noor Muusik” (2015) ja Vabariigi Presidendi Kultuurirahastu noore kultuuritegelase preemia (2016). Uusbergi autoriplaat “Liiv, meri ning mõtted” tunnistati aasta kooriplaadiks 2014. aastal. Uusberg pälvis ka esimese Tõnu Kaljuste nimelise stipendiumi, mida antakse välja 2018. aastast.

Isiklikku

Ta on Urve ja Valter Uusbergi poeg ning Uku ja Andero Uusbergi vend.
Uusberg mängis Ilmar Raagi filmis "Klass" (2007) Joosepit.
Haapsalu Maria-Magdaleena kirik

Haapsalu Maria-Magdaleena kirik on õigeusu kirik, mis asub Haapsalus. Kirik on arvele võetud ehitismälestisena.
Kirik on ehitatud klassitsismijärgses eklektilises laadis, kus on kasutatud vene kirikuarhitektuurielemente. Hoone on ristikujuline paekiviehitis, kaheksatahulise haritorniga. Annetusi kiriku ehitamiseks hakati koguma aastal 1845 ja hoone pühitseti aastal 1852; pühitsemistseremoonial viibis ka keiser Nikolai I. 
1964. aastal kirik suleti ja kogudus hakkas kasutama Haapsalu Püha Aleksander Nevski kirikut. 1993. aastal jagunes kogudus kaheks. Need, kes soovisid jääda Moskva ja kogu Venemaa patriarhi kanoonilisse jurisdiktsiooni, jäid Aleksander Nevski kirikusse. Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku kogudus kolis tagasi vahepeal laoruumidena kasutusel olnud Maria-Magdaleena kirikusse. Esialgu jagati ruume Haapsalu adventkogudusega, kuni neil valmis 2001. aastal oma Haapsalu adventkirik.
Kirikut kasutab Haapsalu Maria-Magdaleena kogudus.
Andreas Friedrich Lezius

Andreas Friedrich Lezius (17. juuli / 29. juuli 1829 Tähkvere – 10. jaanuar / 22. jaanuar 1865 Nõo) oli Eesti vaimulik.
Lezius õppis aastatel 1841–1848 Tartus gümnaasiumis. Aastatel 1849–1853 õppis ta Tartu Ülikoolis filoloogiat ja usuteadust. Aastatel 1853–1855 töötas ta koduõpetajana Peterburis. Prooviaastal oli ta Karula koguduses Adalbert Hugo Willigerode juures. Ordineeriti 19. augustil / 31. augustil 1856 Valgas õpetajaks.
Oli pärast ordineerimist aastail 1856–1857 Võru praostkonna vikaarõpetaja. Aastatel 1857–1861 oli ta (introdutseeriti 20. oktoobril / 1. novembril 1857) Tõstamaa Maarja koguduse õpetaja. Aastatel 1861–1865 oli ta (introdutseeriti 8. oktoobril / 20. oktoobril 1861) Nõo Püha Laurentsiuse koguduse õpetaja.

Isiklikku

Tema poeg Friedrich Eduard Lezius oli Rõuge Maarja koguduse adjunktõpetaja ning Greifswaldi Ülikooli õppejõud, Kieli ja Königsbergi Ülikooli professor, teine poeg Hermann Arnold Lezius oli Kuressaare ja Mihkli Miikaeli koguduse õpetaja, kolmas poeg August Leopold Lezius oli arst. Tema äi Georg Friedrich Karl Heinrich von Bidder oli Tartu Ülikooli arstiteaduskonna professor ja Tartu Ülikooli rektor. Tema abikaasa vend Friedrich Ernst Bidder oli Tartu Ülikooli arstiteaduskonna õppejõud, abikaasa teine vend Paul Roderich Bidder oli Laiuse Püha Jüri koguduse õpetaja. Tema õe Emmeline Amalie Henriette abikaasa Oskar von Törne oli Häädemeeste, Tahkuranna, Kuressaare ja Martna Püha Martini koguduse õpetaja, õepoeg Johannes von Törne oli Tartu Maarja koguduse adjunktõpetaja, hiljem luterlikuks vaimulikuks Kronaus (praegu Visokopilja Hersoni oblastis) ja Doni-äärses Rostovis.
Lembit Valt

Tunnustused

Lembit Valt oli Tallinna teenetemärgi kavaler (2006). Ta pälvis ka Eesti teaduspreemia ning Karl Ernst von Baeri medali.

Isiklik elu

Nooruses oli Valt sportlane.
Lühikest aega oli ta abielus Maie Remmeliga, 1977. aastast elu lõpuni oli tema abikaasa dotsent Laine Kadakas.
Kreatsionism

Kreatsionism (ld creatio loomine, omastav k. creationis)  on religioossed, teoloogilised ja filosoofilised veendumused või maailmavaated, milles maailm ja elu on otseselt jumala (või kõrgema olevuse) loodud.
Mõistet kasutas Charles Darwin 1856. aasta kirjas nende kohta, kes usulistel põhjustel vaidlustasid tekkivat evolutsiooni(teooriat), kui teadust. Kreatsionistlikud kontseptsioonid varieeruvad üksteisest religioossetes ja filosoofilistes suhtumistes teadusesse. Kreatsionistide sõnasõnaline tekstitõlgendus on vastuolus ajaloolis-kriitilise meetodiga.
Noore Maa kreatsionism on selle alamharu, mille kohaselt maailma vanus on väiksem kui tänapäeva teaduse hinnangul. Eelkõige kasutatakse seda nimetust kristlikus kontekstis õpetuse kohta, mis püüab piibli kosmogoonia(te)le tuginedes lükata ümber teaduslikke arusaamu evolutsioonist, geoloogiast ja ajaloost.
Viimastel aastakümnetel on kreatsionism kinnitanud tugevalt kanda Ameerika Ühendriikides, Euroopas (sealhulgas Eestis) on see vähem populaarne. Muuhulgas püüavad kreatsionismi pooldajad saavutada selle viimist kooliprogrammidesse, põhjendades oma taotlust võrdõiguslikkusega, mis peaks nende hinnangul tähendama, et teaduslikule ja kreatsionistlikule maailmapildile tuleks anda võrdne kaal.
Jena

Ajalugu

Jenat on mainitud esmakordselt 1182. aastal. 1230. aastal sai Jena linnaõigused.
Linnas asub 1558 asutatud Jena ülikool.
1672–1690 oli Jena Saksi-Jena hertsogiriigi pealinn.
14. oktoobril 1806 võitis Napoleon Jena lahingus Preisi vägesid.
Berkut (skafander)

Berkut (vene keeles Беркут 'kaljukotkas') on universaalne kosmoseskafander, mis loodi Nõukogude Liidus aastatel 1964-1965 ja mis oli mõeldud inimese kaitsmiseks väljumisel avakosmosse ning päästmiseks kosmoselaevas tekkivate rõhu muutuste korral. Berkut kuulub pehmet tüüpi skafandrite hulka ehk ei sisalda kõva karkassi.
Kosmoses kasutati skafandrit ainult ühel korral kosmoselaeva Voskhod-2 lendamisel. 18. märtsil 1965 väljus Aleksei Leonov esimese inimesena ajaloos avakosmosesse. Skafandrit kandsid kosmoselaeva ülem P. I. Beljajev ja piloot A. A. Leonov. Missioonil avastatud vead viisid skafandri Jastreb loomise algusele.
Kabe

Ajalugu

Kabemäng on alguse saanud vanast Egiptusest juba mitmeid tuhandeid aastaid enne meie ajaarvamist. Herodotos mainib oma teostes, et kabest oli olnud väga huvitatud ka üks vaaraodest, kes elas 5000. aasta paiku eKr. Egiptusest levis kabe Kreekasse, sealt Rooma ning tänu Rooma riigi mõjule juba pea kõikidele tema valduses olevatele aladele Euroopas, Aasias ja Aafrikas. Hiljem mainitakse kabemängu Giovanni Boccaccio "Dekameronis". Kuid tolleaegse mängu reeglid on meile tänini tundmatud.
Esimene kaberaamat ilmus 1547 Valencias, selle autoriks oli Antonio de Torquemada.
Maailmameistreid rahvusvahelises kabes hakati selgitama 19. sajandi lõpus. Rahvusvaheline Kabeföderatsioon (FIJD) moodustati 1947. aastal Pariisis nelja riigi (Prantsusmaa, Hollandi, Belgia ja Šveitsi) kabeliitude (-föderatsioonide) osalusel. Hiljem nimetati föderatsioon ümber Ülemaailmseks Kabeföderatsiooniks (FMJD).
Eesti Kabeliit asutati 22. aprillil 1990 Eesti NSV Kabeföderatsiooni järglasena. FMJD liikmeks võeti Eesti vastu 19.oktoobril 1991. Euroopa Kabekonföderatsioon (EDC) loodi 1998. aastal Tallinnas.

Põhireeglid

Mängu eesmärk on lüüa ära kõik vastase kabendid või muuta nad liikumisvõimetuks. Kabenuppe nimetatakse ka kivideks, kaht üksteise peale asetatud kabendit nimetatakse kabeks (rahvapäraselt tamm). 64-ruuduline kabelaud on analoogne malelauaga, kuid teistes kabeversioonides kasutatakse ka teistsuguseid laudu.
Kabet mängitakse ruudulisel mängulaual, käike teevad osapooled vaheldumisi. Kabendid paiknevad mustadel ruutudel ning liiguvad mööda neid diagonaalis. Tavalised kabendid käivad kas ühe ruudu diagonaalis edasi või, kui käigul olija kabendi ees on vastase nupp, mille taga on tühi väli, lüüakse vastase nupp, astudes sellest üle ja eemaldades vastase nupu laualt. Erinevalt tavalisest liikumisest võib kabend löömise käigus liikuda ka tagasi. Enamikus kabemängu variantides võib sama nupuga lüüa järjest mitu vastase nuppu ning kui löömiseks avaneb võimalus, on löömine kohustuslik. Mängija poolt vaadates viimasele reale jõudnud kabendist saab kabe, mis võib liikuda diagonaalis suvalises suunas suvalise arvu ruute (arvestades endiselt löömiskohustusega). Selle eristamiseks tavalistest kabenuppudest kasutatakse kaht teineteise peale tõstetud nuppu.

Brasiilia kabe

Ka väike poola kabe, klassikaline kabe (poola keeles warcaby klasyczne). Mängitakse 64-ruudulisel laual rahvusvahelise kabe reeglite järgi.
Michael C. Hall

Michael Carlisle Hall (sündinud 1. veebruaril 1971 Raleigh's Põhja-Carolinas) on Kuldgloobuse ja Ekraaninäitlejate Gildi auhinna võitnud USA näitleja. Ta on esitatud ka Emmy auhinnale.
Ta on tuntud eelkõige David Fisheri osatäitjana teleseriaalis "Mulla all" (2001–2005) ja alates 2006. aasta sügisest Dexter Morganina draamasarjas "Dexter".
Kameruni jalgpallikoondis 2002. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel

Kameruni jalgpallikoondis 2002. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel
Kamerunil õnnestus viiendat korda maailma eliitmeeskondade turniiril osaleda.

Peatreener

Winfried Schäfer
Unkalauad

Unkalauad on Eesti õlg- või rooga kaetud taluhoone kelpkatuse kummaski otsas asuva unkaaugu ülaservale löödud ristamisi asetsevad lauapaarid.
Praktiline otstarve unkaaugul oli suitsu hoonest välja juhtimine, kui korstnaid veel ei kasutatud (neid hakati ehitama alles 19. sajandil). Samuti tuli sealt sisse värsket õhku ja valgust. Unkalauad aga toetasid katuse harja otsa.
Muinasajal leidus sarnaseid unkalaudu pea kõikjal Euroopas. Võrreldes naaberrahvastega on eesti unkalauad kujundatud märksa lihtsamalt ja napimalt, kuid on sellistena kooskõlas hoone lihtsate ja
jõuliste vormidega.

Unkalauad mütoloogias

Unkalauad on tihedalt seotud mütoloogiaga. Arvati, et unkaaugu kaudu pääsevad majja välismaailma vaenulikud jõud nagu pahad vaimud, kratid jms. Risti asetsevad unkalauad pidid selle kurja sissepääsemist takistama. Unkalaudadesse ja unkaaugu kattelaudadesse lõigati erinevaid maagilisi kaitsemärke.
Unkalaudade otsad vooliti linnu- või hobusepea või sarve kujuliseks. Vahel pandi sinna juurde veel igaks juhuks hobuse pealuu. See on seletatav sellega, et hobune oli paljude rahvaste juures ohvriloomaks ja ta kaitses pahade vaimude eest.
Esmalt andis nende asend kõrgel katuseharjal
kogu hoonet kaitsva tähenduse, mis muutus eriti mõjusaks kaitsemärkide lõikamisega kattelaudadessse ja unkalaudade otstesse. Unkaaugu kattelaudadesse lõigati (õhu- ja valgusavadeks) risti, ketta, kolmnurga, südame jm üldtuntud sümboolseid motiive. Üle harja ulatuvate unkalaudade otsad lõigati stiliseeritult hobuse- ja linnupea või sarvekujuliseks. Eestlane uskus, et nende märkidega hoitakse majast eemal haigused, õnnetused, vargused, et need toovad maja kodakondsetele õnne. Sarnaseid unkalaudu esines muiste kõikjal Euroopas. Võrreldes naaberrahvastega on eesti unkalauad kujundatud märksa lihtsamalt ja napimalt.

Unkalauad sümbolina

Unkalaudade sümboolikat on näiteks kasutanud oma logodes ka Läti rahvuslik erakond Visu Latvijai ja Tiit Madissoni poolt 2009 taasloodud ERSP.
Unkalaudades võib näha ka kahte risti asetatud L-ruuni (Lagus, Lagu). L-ruun sümboliseerib voolavuse jõudu; tegu on energiaga, mis paneb tööle tõusud ja mõõnad. Igapäevases elus soodustab L-ruun abielu sõlmimist, lahusoleku lõppu ja lahkarvamustest ülesaamist.
Harold Urey

Harold Clayton Urey (29. aprill 1893 Walkerton, Indiana – 5. jaanuar 1981 La Jolla, California) oli Ameerika Ühendriikide füsikokeemik ja kosmokeemik, Nobeli keemiaauhinna laureaat (1934).
Ta oli 1960. aastal asutatud California Ülikooli San Diegos professor (Professor of Chemistry-at-Large) ja keemiateaduskonna loojaid. Tema põhilised uurimisvaldkonnad olid füüsikaline keemia ja tuumakeemia. Suurt huvi ilmutas ta kosmoseteaduste vastu. 1960. aastatel oli ta NASA konsultant ja kui Apollo 11 tõi 1969. aastal Kuult kaasa kivimiproovid, uuris ta neid laboratoorselt.
Nobeli auhinna sai ta raske vesiniku (deuteeriumi) avastamise eest. Aastatel 1941–1945 võttis ta osa Manhattani projektist, kus ta tegeles isotoopide lahutamise ja uraani rikastamise küsimustega. Pärast sõda loobus ta isotoopide-alastest uuringutest ja panustas kosmokeemiasse.

Haridus- ja töökäik

Ta lõpetas 1917. aastal Montana Ülikooli zooloogia erialal bakalaureusekraadiga ja 1923. aastal kaitses ta California Ülikoolis Berkeleys doktorikraadi ideaalse gaasi ioniseerivate olekute teemal. Pärast seda täiendas end Kopenhaagenis Niels Bohri juhitavas  Teoreetilise füüsika instituudis.  Siin puutus ta kokku Werner Heisenbergiga ja Wolfgang Pauliga, hiljem Saksamaal kohtus ta Albert Einsteiniga.
Naasnud kodumaale, asus ta esialgu teadurina tööle Johns Hopkinsi Ülikooli. 1929. aastal võttis ta vastu keemia kaasprofessori ametikoha Columbia Ülikoolis New Yorgis. 1934. aastal edutati ta professoriks.
Pärast sõda töötas ta keemiaprofessorina esialgu Chicago Ülikooli tuumauuringute instituudis, seejärel alates 1952. aastast samas Chicago Ülikooli Martin A. Ryersoni professorina. Alates 1960. aastast töötas ta keemiaprofessorina vastasutatud California Ülikoolis San Diegos.

Kosmokeemia

Ta on kosmokeemia rajajaid ja termini "kosmokeemia" kasutuselevõtja. Tema tööd hapnik-18 alal juhtisid ta uurimusteni keemiliste elementide levimise kohta Maal ja tähtedel. 1952. aastal ilmus tal varasemaid uurimusi kokkuvõttev töö "The Planets: Their Origin and Development".
Urey oletas, et Maa varane atmosfäär koosnes tõenäoliselt ammoniaagist, metaanist ja vesinikust. Üks tema doktorante Chicago Ülikoolis Stanley Miller näitas Milleri-Urey eksperimendis, et kui sellisele gaaside segule lisada vett ja tekitada sädelahendus, võivad moodustuda aminohapped, mida üldiselt loetakse elu ehituskivideks. Tema uurimused hapniku isotoopidega viisid uue uurimussuuna – paleoklimaatiliste uuringute – tekkeni.

Mälestuse jäädvustamine

Tema järgi nimetati impaktkraater Kuul ja 1989. aastal avastatud asteroid. Tema auks annab alates 1984. aastast välja Ameerika Astronoomiaselts planetoloogia valdkonnas H. C. Urey auhinda. California Ülikool San Diegos lõi Harold C. Urey õppetooli (Harold C. Urey chair), selle esimene hoidja oli professor James R. Arnold.
Essu aardeleid

Essu aardeleid (nimetatud ka Essu ohvrileid) on aardeleid (või ohvrileid) Lääne-Viru maakonnas Haljala vallas Essu külas.
Aardeleid leiti 19. sajandil Essu turbarabast viis kuldripatsit ja üks kannaga münt. Mündi, Abassiinide dinaari on lasknud vermida Abbasiidide kalifaadi valitseja al-Musta´in Taškendis 250. aastal hidžra järgi, mis vastab kristliku ajaarvamise 864/5 aastale, seega pärines münt 9. sajandi teisest poolest.
Aardeleid viidi parun von Dellingshauseni kätte ning 1864. aastal tõi ta need Eestimaa Provintsiaalmuuseumisse.
S/2007 S 3

S/2007 S 3 on Saturni üks kuudes. Selle kuu avastajateks on Scott S. Sheppard, David C. Jewitt, Jan Kleyna ja Brian G. Marsden, kes teatasid ta olemasolust 1. mail 2007 vaatlusandmete põhjal, mida koguti ajavahemikul 18. jaanuar kuni 19. aprill 2007.
S/2007 S 3 on umbes 5 kilomeetrise läbimõõduga ning tiirleb ümber Saturni planeedi pöörlemisele vastupidises suunas, keskmisel kaugusel 20 518 500 km. Ühe tiiru tegemiseks ümber Saturni kulub tal ligikaudu 1100 päeva. Orbiidi kalle ekliptika tasandi suhtes on 177,22° ja ekstsentrilisus 0,130.
Salto (film, 1965)

Süžee

Tundmatu mees hüppab rongilt maha ja saabub väikesesse provintsilinna. Ta tutvustab ennast linnakese elanikele kui Kowalski-Malinowski. Enda kohta räägib ta linnaelanikele vastukäivat juttu. Kord räägib, et ta on sõjas võidelnud, siis aga, et ta peab põgenema ja teda ähvardab surmaoht. Vähehaaval omandab ebatavaline isiksus linnaelanike üle nähtamatu võimu.
Veebruar

Muud nimetused

Veebruari on vanasti nimetanud veel mitmeti, näiteks küünlakuu (küünlapäeva järgi), sudenkuu ehk hundikuu (huntide jooksuaja järgi), vastlakuu (vastlapäeva järgi), kassikuu, pudrusöömise kuu, radokuu (rajude aja järgi). Lisaks tuntakse nimetusi külmakuu, lumekuu, tuisukuu, lihaheitekuu.
Hundikuu nimetus tuleb sellest, et vanasti luusis veebruaris ringi ilmatu hulk näljaseid hunte.
Saksamaal kutsuti veel mõnikümmend aastat tagasi veebruari kassikuuks. Sel kuul tuleb kiisudele ise süüa anda, sest hiiri ja rotte napib.
Veelgi vanem nimetus on radokuu, mis iseloomustab tuisust ja rajust aega.
Külm hoovus

Külm hoovus on hoovus, mille vee temperatuur on madalam kui ümbritseva vee temperatuur. Külmad hoovused hoovavad poolustelt ekvaatori suunas.
Tähtsamad külmad hoovused on teiste seas Kanaari hoovus, Benguela hoovus, Lääne-Austraalia hoovus, Kuriili hoovus, Ida-Grööni hoovus, Labradori hoovus, California hoovus, Peruu hoovus ja Falklandi hoovus.
Sageli kujutatakse külma hoovusena ka Läänetuulte hoovust, aga tõenäoliselt on see neutraalne hoovus, sest ümbritseva vee temperatuur on hoovuse omaga sarnane. Kaardil kujutatakse seda mõnikord ka musta värviga.
Külma hoovuse tõttu muutub kliima külmemaks ja kuivemaks.
William Burroughs

Teiste autorite teostes

Burroughsi teine abikaasa oli Joan Vollmer, kes figureerib mitme autori loomingus kõrvaltegelasena  ning kellest sai tänu Jack Kerouaci romaanidele William Burroughsi abikaasana legendaarne kuju. Burroughs nimelt tappis oma abikaasa joobnult peo käigus 1951. aastal Bounty baaris Méxicos, matkides Wilhelm Telli. Ootamata ära venima hakanud kohtuprotsessi tulemust, põgenes ta Ameerika Ühendriikidesse ning mõisteti tagantselja süüdi tapmises. See traagiline sündmus jättis sügava jälje tema elule ja loomingule.
Sedasama traagilist juhtumit on käsitletud ka 2000. aastal valminud Gary Walkow' filmis "Beat", kus William Burroughsi kehastab Kiefer Sutherland. 
Burroughsil oli teisest abielust üks poeg – William S. Burroughs, Jr. (1947–1981), keda John Giorno nimetab 1983. aastal valminud dokumentaalfilmis "Burroughs" "viimaseks biitnikuks".
Burroughs suri 1997. aastal südamerabandusse oma kodus Ameerika Ühendriikides Kansase osariigis Lawrence'is.
Biitkirjanduse tuntumaid teoseid on Burroughsi "Alasti lõunasöök" (1959), millest David Cronenberg tegi 1991. aastal samanimelise filmi.

Eesti keeles ilmunud

Eesti keeles on ilmunud tema romaan "Naked Lunch" pealkirjaga "Alasti lõunasöök" – Koolibri 2011, tõlkija Olavi Teppan.
J Dilla

Hilisemad aastad ja surm

Aastal 2002 lõid J Dilla ja Los Angelese produtsent Madlib grupi Jaylib. Nad andsid välja albumi nimega Champion Sound aastal 2003. Aastal 2004 kolis Dilla Detroitist Los Angelesse ja läks Jaylibiga tuurile.
Ajakirjade Urb (2004 märts) ja XXL (2005 juuni) artiklites väideti, et J Dilla on haige ja lebab haiglavoodis. Dilla väitis, et temaga on kõik korras, kuid novembris 2005 oli selge, et see nii ei olnud. Dilla tuuritas Euroopas, kuid ta esines ratastoolis. Hiljem avaldati, et ta põdes verehaigust TTP ja luupust.
J Dilla suri 10. veebruaril 2006 oma kodus Los Angeleses Californias. Tema viimane album "Donuts" avaldati vaid 3 päeva varem.
Elizabeth Eastlake

Elizabeth Eastlake (sünninimi Elizabeth Rigby; 17. november 1809 Norwich – 2. oktoober 1893 London) oli inglise kirjanik, kunstikriitik ja -ajaloolane.
Ta leidis tunnustust kirjanikuna, kuid mängis olulist rolli ka Londoni kunstiringkondades. Tema abikaasa Sir Charles Eastlake oli Rahvusgalerii direktor.
Viibis aastatel 1838–1841, 1844 ja 1878 Eestis. Avaldas anonüümselt raamatu "Asupaik Läänemere kaldal" (1841, järgmistes trükkides "Kirjad Läänemere kaldalt", saksa k. 1846). Raamatus on 20 tema joonistuste järgi tehtud vasegravüüri. Novellikogus "Liivimaa jutud" (1846, eesti k. 1930) on asjatundlikult kirjeldatud Eesti olusid ja eestlaste kombeid.