Spektrijoon

Spektrijoon on spektri peaaegu monokromaatiline diskreetne komponent. Spektrijooned tekivad footonite kiirgamisel või neeldumisel kitsates lainepikkuste vahemikes. Igal aatomil ja molekulil on kindlad iseloomulikud spektrijooned, mis võimaldavad aine neeldumis- või kiirgusspektrit mõõtes määrata aine koostist ning spektrijoonte intensiivsuse alusel saab määrata ka koostisosade kontsentratsioone. See on ainuke meetod, mis võimaldab määrata koostist taevakehadel, näiteks tähtedel või planeetidel.

Liigid

Spektrijooned tekivad kvantsüsteemi (tavaliselt aatom, kuid võib olla ka molekul või aatomituum) ja footoni vastastikmõjul. Kvantsüsteemid on diskreetsete energiatasemetega. Et minna ühest energiatasemest teise, peab kiirataval või neelduval footonil olema energiatasemete vahele vastav energia. Seetõttu on footonil ka kindel lainepikkus.
Spektrijooned jagatakse neeldumis- ja kiirgusjoonteks. Tekkiva joone liik sõltub tavaliselt vaadeldava aine koostisest ja temperatuurist. Neeldumisjoon tekib, kui pideva spektriga kuumast kehast kiirgunud footonid läbivad külmemat keha. Külma keha läbimisel neelduvad footonid kitsas lainepikkuste vahemikus ja kiiratakse uuesti suvalises suunas. Niiviisi nõrgeneb algne footonite voog. Kiirgusjoon tekib, kui vaadelda kuuma keha külma keha taustal. Sellisel juhul on näha põhiliselt vaid kuuma keha spektrit, mis tekib kõrgemate energiatega kvantseisundite üleminekutest madalamate energiatega kvantseisunditesse.
Spektrijoonele vastav lainepikkus sõltub kvantsüsteemi liigist. Eri kvantsüsteemidele vastavad erinevad iseloomulikud energiad ja seega ka erinevad elektromagnetlainete spektri osad. Näiteks aatomite valentselektronide üleminekutel tekkivad spektrijooned on nähtavas ja ultraviolettkiirguse vahemikus, aatomituuma üleminekutel tekib gammakiirgus.
Kvantsüsteemide energiatasemed sõltuvad ka süsteemi füüsikalistest suurustest, näiteks temperatuur ja rõhk. Seetõttu on spektrijoonte mõõtmistel võimalik määrata ka neid füüsikalisi suurusi.

Nimetused

Tugevatele spektrijoontele, mis asuvad nähtavas piirkonnas, on ajaloolistel põhjustel tihtipeale antud Fraunhoferi joone tähis. Fraunhoferi jooned on neeldumisjooned Päikese spektris. Näiteks kaltsiumi ühekordselt ioniseeritud iooni lainepikkusel 393,366 nm olev neeldumisjoone tähis on K. Kuna mõned algsed Fraunhoferi jooned olid mitme joone segud, siis hiljem on need lahutatud ning lisatud number, et eristada neid lähedasi jooni. Näiteks lainepikkustel 589,592 nm ja 588,995 nm olevate neeldumisjoonte tähised on D1 ja D2. Teistel juhtudel antakse spektrijoonele tähis aatomi elemendi tähise järgi ja ionisatsiooniastme järgi lisatakse Rooma number, neutraalsele osakesele antakse Rooma number I, ühekordselt ioniseeritud aatomile number II jne. Näiteks Fe IX tähistab kaheksakordselt ioniseeritud raua aatomit.
Paljudele atomaarse vesiniku spektrijoontele on antud tähised vastavalt seeriale. Vesiniku spektrijooned on jaotatud seeriatesse, millest esimesele kuuele on antud nimetused vastavalt neid uurinud teadlasele: Lymani, Balmeri, Pascheni, Bracketti, Pfundi, Humphreysi seeria. Igas seerias on palju jooni, mille tähistusele lisatakse peale seeria nime veel Kreeka täht vastavalt üleminekule.

Joone laienemine ja nihe

Spektrijoon esineb alati lainepikkuste vahemikus, mitte vaid ühel lainepikkusel, st spektrijoonel on alati nullist suurem laius. Lisaks võib spektrijoone maksimum tingimuste muutustel nihkuda. Joone laienemisel ja nihkel võib olla mitmeid põhjuseid. Laienemise mehhanismid jagatakse homogeenseks ja mittehomogeenseks laienemiseks. Homogeense laienemise korral mõjub laienemise põhjus kõigile kiirgavatele osakestele samamoodi. Mittehomogeense laienemise korral on laienemine tingitud kiirgava keha eri osade erinevatest tingimustest ja seetõttu eri osad kiirgavad erinevad lainepikkusel ning spektrijoone lõplik kuju on nende eri kiirguste summa. Tavatingimustel peab arvestama mõlema laienemise liigiga.

Neeldumislaienemine

Neeldumislaienemine tekib, kui aine kiiratav footon neeldub samas aines. Footoni neeldumise tõenäosus sõltub kiirguse lainepikkusest. Laienemine tekib, kuna spektrijoone keskel olevatel lainepikkustel on suurem neeldumistõenäosus ning seetõttu kiirguse intensiivsus väheneb spektrijoone keskel ning võib ka tekitada olukorra, kus spektrijoonel tekib keskel miinimum.

Makroskoopiline Doppleri nihe

Makroskoopiline Doppleri nihe tekib kui kiirgava keha osad liiguvad vaatleja suunas eri kiirusega. Tavaliselt on sellised pöörlevad kehad, näiteks tähed. Sellisel juhul üks tähepool liigub eemale ja teine vaatleja suunas. Eri pooltel tekivad eri nihked ning spektrijoon laieneb.