google/wiki40b huggingface dataset:
Videviku saaga: Koidukuma, osa II

"Videviku saaga: Koidukuma - Osa 2" (inglise "The Twilight Saga: Breaking Dawn - Part 2") on 2012. aastal valminud USA film. See põhineb Stephenie Meyeri romaanisarjas "Videvik" ilmunud romaanil "Koidukuma".
Filmirežissöör on Bill Condon. Filmimuusika kirjutas Carter Burwell.
Smith Tower

Smith Tower on 38-korruseline historitsismile omaselt uusklassitistlik kõrghoone, mis asub Vaikse loode keskuses Seattle'is. Vaid 45 aastat varem linnastaatuse saanud linna vanim pilvelõhkuja valmis 1914. aastal, pärast kolmeaastaseid tarindustöid. Valmimise ajal 140,8-meetri kõrgune torn, millele lisandub tänapäeval 6,7-meetrine tipp, oli kolmas kõrgeim hoone väljaspool New Yorki.

Kõrgusvõrdlus

Valmimise ajal olid veelgi kõrgemad hooned maailmas, vaid: Woolworth Building (241,4 m), Metropolitan Life Insurance Company Tower (213,4 m), Manhattan Municipal Building (182,9 m), Philadelphia City Hall (167 m), Bankers Trust Company Building (164 m) ja Union Central Tower (150,9 m). 
Kuni Kansas City Power & Light Buildingu (146,6 m) ja Fidelity National Bank & Trust Buildingu (145,1 m) valmimisteni 1931. aastal Kansas City'is, oli Smith Tower kõrgeim hoone Ameerika Ühendriikides, mis asus Mississippi jõest lääne pool. Hoone jäi Vaikse ranniku kõige kõrgemaks ehitiseks kuni Kuldvärava silla valmimiseni 1937. aastal.
1962. aastal valmis Seattle'is maailmanäituse “Century 21 Exposition” tarvis vaatetorn Space Needle, mis ületas esimest korda linnas Smith Toweri kõrgust.

Ajalugu

Smith Tower on nimetatud selle tellija, tulirelvade ja kirjutusmasinate magnaadi Lyman Cornelius Smithi, nime järgi. 1987. aastal määrati see üheks Seattle'i mälestusmärkidest.
Natrona maakond

Natrona maakond (Natrona County) on maakond USA-s Wyomingi osariigis. Geograafilised koordinaadid on 42° 58′ N, 106° 46′ W
Maakonna halduskeskus ja suurim linn on Casper.
Maakonna pindala on 13 924 km², millest 93 km² moodustab veepindala.
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 75 450. Aastal 2000 oli elanike arv 66 533.

Ajalugu

Natrona maakond moodustati 9. märtsil 1888. aastal Carboni maakonna osast.
Überlingen

Ajalugu

Überlingenit on mainitud esmakordselt 770. aastal. Linnaõigused sai 1211. aastal.
Mootor

Näiteid mootoragregaatidest

Mootorreduktor on agregaat, mille moodustavad kokkuehitatud elektrimootor ja reduktor. Seda kasutatakse gaasi või vedeliku rõhu vähendamiseks.
Mootorkompressor on agregaat, mis koosneb kompressorist ja seda käitavast sisepõlemismootorist. Seda kasutatakse gaasi, eriti õhu rõhu suurendamiseks.
Mootorgeneraator on agregaat, mis koosneb omavahel mehaaniliselt ühendatud elektrimootorist ja elektrigeneraatorist.
Carl Zeller

Carl Adam Johann Nepomuk Zeller (19. juuni 1842 Sankt Peter in der Au – 17. august 1898 Baden bei Wien) oli Austria helilooja. 
Ta oli Franz von Suppé, Johann Straussi ja Karl Millöckeri kaasaegne Viini kuldse operetiajastu arendamisel. Populaarsete operettide "Linnukaupleja" ja "Mäekaevur" autor. Komponeerinud ka laule ja ühe pala meeskoorile.

Õpingud

Arstist isa Johann Zeller suri enne ta sündi. Ema Maria Ann Elisabeth ja vanaisa suunasid ta muusika juurde. Õppis mängima mitmeid muusikainstrumente. Poisina oli tal aga väga hea sopranihääl. Seetõttu laulis juba 11-aastasena Viini poistekooris (Wiener Sängerknaben). Õppis Viini ülikoolis õigusteadust ja ühtlasi eraviisiliselt Simon Sechteri juures komponeerimist.
1868. aastal andis endast märku heliloojana, kui esitades kompositsiooni "Szenen vom kölnischen Narrenfest". Aasta hiljem kaitses õigusteaduste doktori kraadi Grazi Ülikoolis. Seejärel praktiseeris mõnda aega nõuandeadvokaadina. 1875 abiellus rätsepmeistri tütre Anna Maria Schwetziga. Alates 1873. aastast töötas Haridus- ja Kultuuriministeeriumis. Kuid tema edukas riigiametniku karjäär katkes. Seda mitte nii väga abieluvälistest armuseikluste pärast ministeeriumi noorte naistega, mis oli hästi teada, vaid valetunnistuste andmisest tulenenud skandaali pärast.

Operetihelilooja

Töötamise ajal riigiametis tegeles aktiivselt lavamuusika komponeerimisega. 1876. aastal valmis koomiline ooper "Joconde", mis äratas mõningast tähelepanu. See innustaski selle alaga edasi tegelema. Teatud laiem tuntus tuli esimese operetiga "Die Carbonari". Tõeline läbimurre operetimaailma tippu koos rahvusvahelise tuntusega saabus aga kohe pärast "Der Vogelhändler" ("Linnukaupleja") esmaettekannet. Seda oopust on peetud üheks paremaks Viini klassikalise opereti esindajaks. Kuni 1900. aastani esitati väga meloodilist ja heade ansamblinumbritega "Der Vogelhändlerit" katkematult üksnes saksa lavadel ligi 3000 korda. See tähendas, et ta oli kujunenud nii Straussile kui ka Millöckerile arvestatavaks konkurendiks. 
Ka järgmine operett "Der Obersteiger" ("Mäekaevur") oli väga edukas. Tema töid iseloomustab meloodilisus ja rahvalikud ansamblid. Libretistid Ludwig Held ja Moritz West hoolitsesid tempoka ja sündmusterohke faabula eest. Tänu edukale heliloojakarjäärile taastati ka tema riigiametniku positsioon. 1895. aastal anti talle Haridus- ja Kultuuriministeeriumi õukonnakantsleri (Hofrat) positsiooni. Peagi hakkasid süvenema häired närvisüsteemis, mis tegid ta agressiivseks ja kolleegide suhtes konfliktseks. Zeller mõisteti isegi 12 kuuks vangi ning pidi loobuma riigiametist. Peagi pärast vanglast vabanemist kukkus õnnetult. Veetis oma elu viimased aastad mentaalselt ja füüsiliselt haigena. Suri kopsupõletikku, olles 56-aastane.
Sünnilinnas Sankt Peter in der Aus on avatud Zeller-Museum. Poeg Karl Zeller juunior oli samuti lavamuusikahelilooja.
Eestis on mängitud "Linnukauplejat" kuues teatris 12 lavastuses: Estonias 1912, 1918, 1924, 1943, 1956, 2017; Vanemuines 1931, 1975; Endlas 1926; Ugalas 1929; Sädemes 1934; Narva teatris 1930. "Mäekaevurit" on mängitud Estonias 1910 ja 1913.
Fremonti maakond (Iowa)

Ajalugu

Maakond moodustati 24. veebruaril 1847.
Kaagjärve-Mäemõisa mõis

(Kaagjärve-)Mäemõisa mõis (saksa keeles Grotenhof, Kawershof Fabrik) oli Kaagjärve mõisa kõrvalmõis Karula kihelkonnas Võrumaal. Nüüdisajal jääb mõis Valga maakonda Valga valda.
Mõis rajati 1880. aastatel Kaagjärve mõisast 2,5 km lääne poole. Mõisa alale ehitati tööstuskompleks, sh püstitati õllevabrik, jahuveski, saeveski, villavabrik, ketruskoda.
Georgi Golst

Georgi Golst (9. september 1909 Peterburi – 16. november 1998 Moskva) oli Nõukogude Liidu ja eesti insener.
Ta sündis raudteeinseneri perekonnas. Ta on maetud Peterburis.

Hariduskäik

Georgi Golst lõpetas Leningradi Eragümnaasiumi 1926 ja Leningradi Raudteeinseneride Instituudi raudteesildade ehituse erialal 1930.
Ta sai tehnikakandidaadiks 1951 ja tehnikadoktoriks 1963 (see kraad kinnitati 1966).
Ta läbis täiendõppe Leningradi Riiklikus Ülikoolis 1972.

Teenistuskäik

Teenistuskäiku alustas ta Novosibirski raudteel ehitusinsenerina 1930–31. 1932–33 oli ta ajateenija Punaarmees, seejärel insener projekteerimisinstituutides "Lentransprojekt" ja "Promtransprojekt" 1933–45. 
Ta oli Leningradis Sõjaväetranspordi Akadeemias ehitusmehaanika kateedri õppejõud 1945–64, dotsent alates 1952 ja professor alates 1958.
Tallinna Polütehnilises Instituudis töötas ta 1964–90. Ta oli teoreetilise mehaanika kateedri professor ja kateedrijuhataja 1964–81 ning konsultantprofessor 1981–90.
Tema teadustöö põhisuunad olid raudteesildade staatika ning varrassüsteemide dünaamika ja mehaanika.
Ta avaldas üle 60 publikatsiooni, sealhulgas monograafia ja õpikuid.
Eesti tumedapealine lambatõug

Eesti tumedapealine lambatõug on varavalmiv, heade lihavormidega lihalambatõug, kellelt saadakse valget poolpeenvilla (keskmine peenus ca 35 μm). Tumedapealiste lammaste pea ja jalad on kaetud tumedate ohevillakarvadega. Eesti tumedapealine lambatõug on üldiselt suurema kehamassi ning villatoodanguga kui eesti valgepealine lambatõug, kuid on viimasest mõnevõrra madalama viljakuse ja jämedama villaga. Jäärad kaaluvad ca 95 kg, uted 76 kg, villatoodang 3,7 kg ja viljakus ligikaudu 1,50 talle poeginud ute kohta.

Eesti tumedapealise lambatõu kujunemine

Eesti tumedapealise lambatõu lähtetõugudena on kasutatud kohalikke ebaühtlase villaga maalambaid ja nende ristandeid peenvilla- ja lihalambaid, keda kasvatati 19. sajandi teisel poolel ja 20. sajandi algul kuni Esimese maailmasõjani. Põhiliseks parandajatõuks eesti tumedapealisele lambatõule oli 19. sajandi teisel poolel ja 20. sajandi alguses šropširi tõug. Tänapäeval on eesti tumedapealise lambatõu parandajateks tõugudeks suffolki ja oksfordauni lambatõug, kelle abil soovitakse parandada lihajõudlust ja lihakehade kvaliteeti ning soome maalambatõug, kes on kasutusel viljakuse parandajana.
Ostlemine

Ostlemine (ka poodlemine; sõna "šoppamine" on argikeelne) on poode pidi käimine kaupade ostmise ja valimise ning müügilolevaga tutvumise eesmärgil.
Magliophis

Levila

Need maod elavad Puerto Ricos, USA ja Briti Neitsisaartel.
Madaldav pingemuundur

Madaldav pingemuundur (ingl buck converter) on induktiivse salvestiga (induktiivpooliga) alalispingemuundur, mille abil muundatakse sisend-alalispinge madalama väärtusega väljund-alalispingeks.
Muundatava alalispinge allikaks võib olla näiteks 12 V alalis-väljundpingega aku või võrgutoiteplokk, kui sellest on vaja toita elektroonikaseadme madalama pingega komponente, näiteks protsessorit pingega 1,2–3,5 V. Pingemadaldusmuundurit kasutatakse ka leedlampide toiteahelas, alalisvoolumootori pöörlemiskiiruse reguleerimiseks jm.

Pidev ja katkendlik režiim

Kas muundur töötab pidevas või katkendlikus režiimis, sõltub pooli induktiivsusest ja lülitussagedusest, samuti sisend- ja väljundpingest ning koormusvoolust.

Lülitussageduse valik

Tüüpilised lülitussagedused jääva vahemikku 20–500 kHz. Kõrgema lülitussageduse korral saab kasutada väiksemaid komponente, sest induktiivpool ja kondensaator suudavad ajaühikus mahutada rohkem energiat. Koos sagedusega aga suurenevad komponentides tekkivad  kaod ja ka kõrgsagedushäired, ühtlasi võib väheneda kasutegur.

Kasutegur

Vaadeldava pingemuunduri kasutegur on ka kõrge lülitussageduse juures küllalt hea (üle 90%). Kuna niisuguse muunduri korral on sisendvool väiksem kui väljundvool, siis on kasutegur parem kui näiteks pingestabilisaatoril, kus sisendist läheb läbi reguleeriva jadatransistori väljundisse ühetugevune vool (rääkimata pingejaguri või eeltakistiga pingemadalduslülitustest).
Kirjanduslinn

Kirjanduslinnade programm on osa UNESCO loomelinnade võrgustikust, mis rajati 2004. aastal. Võrgustik sai alguse UNESCO ülemaailmse kultuurilise mitmekesisuse liidu algatusest (Global Alliance for Cultural Diversity initiative), mis loodi 2002. aastal. Selle eesmärk on "edendada linnade sotsiaalset, majanduslikku ja kultuurilist arengut nii arenenud kui ka arengumaades." Võrgustiku linnad edendavad kohalikku loometegevust ja juhinduvad UNESCO eesmärgist toetada kultuurilist mitmekesisust.
Loomelinnade tähtis aspekt on avaliku ja erasektori partnerlus (public/private partnership, PPP) toetamine, eriti julgustades väikeettevõtete ettevõtlikkust ja loomepotentsiaali. Kirjandus on vaid üks loomelinnade kategooria; teised on muusika, film, meedia, gastronoomia, käsitöö ja rahvakunst ning disain.
2014. aastal otsustas taotleda kirjanduslinna nimetust ka Tartu, linn sai võrgustiku liikmeks 2015. aasta detsembris.
Pessimistlik induktsioon

Pessimistlik induktsioon ehk pessimistlik metainduktsioon on teadusfilosoofias realismivastane argument, mille järgi teadusliku teooriate edukus (ennustusvõime, seletusjõud) ei anna veel tunnistust tema tõesusest. Paljud väga edukad teooriad on välja tõrjutud veel edukamate teooriate poolt, mis on eitanud eelmiste teooriate poolt postuleeritud teoreetiliste objektide olemasolu, nii et võib oodata, et ka praeguste teooriate asemele tulevad uued teooriad, mis postuleerivad hoopis teistsuguseid mittevaadeldavaid teoreetilisi objekte.
See on üks tugevamaid realismivastaseid argumente.
Seda laadi argumenti on esitanud teiste hulgas Pierre Duhem, Henri Poincaré ja Larry Laudan. Tänapäeval tuntud eksplitsiitsel kujul esitas selle esimesena Laudan 1981. aastal.
Realistide väitel me oleme õigustatud uskuma, et meie praegused edukad teooriad on tõesed või ligikaudu tõesed, kusjuures ligikaudne tõesus tähendab, et nende teooriate kesksed terminid tõesti osutavad millelegi. Pessimistlik induktsioon õõnestab realisti õigustust oma episteemilisele optimismile ajaloolise vastunäitega. Larry Laudani väitel on teaduse ajalugu surnuaed, kus puhkavad kunagi empiiriliselt edukad teooriad, mille kesksed terminid osutusid mitte millelegi osutavateks. Näiteks 18. sajandil olid valguse eetriteooria ja humoraalne teooria meditsiinis uskumatult edukad, ometi ei usu me enam eetri olemasolu ega taha neid teooriaid nimetada ligikaudselt tõesteks. Laudan väidab, et kui mineviku edukasd teooriad on osutunud vääradeks, siis meil pole alust uskuda realisti väidet, et meie praegused edukad teooriad on ligikaudselt tõesed.
Ei saa otseselt näidata, et varasemad edukad teooriad on väärad. Võib ainult öelda, et varasemad ja praegused edukad teooriad on omavahel vastuolus, mistõttu nad ei saa kõik tõesed olla. Sellest aga piisab, et öelda, et teooria empiiriline edukus ei saa olla tema (ligikaudse) tõesuse usaldatav tunnus. Niisiis pole ka põhjust pidada praegusi edukaid teooriaid (ligikaudselt) tõesteks.
In Spe

In Spe oli progressiivset rokki viljelev Eesti ansambel.
Ansambli algatajaks oli Erkki-Sven Tüür 1979. aastal. In Spe algkoosseisu kuulusid peale tema veel Anne Tüür, Mart Metsala, Toivo Kopli, Arvo Urb, Riho Sibul ja Peeter Brambat. Ansambliga on musitseerinud Jaanus Nõgisto, Ilmar Laisaar, Alo Mattiisen jpt.
Ryan Bennett

Ryan Bennett (sündinud 6. märtsil 1990 Graysis) on Inglismaa jalgpallur. 
Ta mängib keskkaitsjana Premier League'i klubis Wolverhampton Wanderers.
Ta alustas klubikarjääri 2007. aastal Grimsby Townis. Ta mängis klubi põhimeeskonnas neljal hooajal Inglismaa tugevuselt neljandas liigas. 2009. aastal valiti ta Grimsby Towni aasta mängijaks.
2009. aasta oktoobris suundus ta laenule esiliiga klubisse Peterborough United. 2010. aasta jaanuaris sõlmis ta klubiga püsiva lepingu.
2012. aasta jaanuaris alustas Bennett esmakordselt mängimist Inglismaa kõrgliigas, sõlmides lepingu Norwich Cityga. 20. aprillil 2013 lõi ta mängus Readingu vastu oma esimese värava Inglismaa kõrgliigas. Norwich Citys mängis Bennett kokku kuuel hooajal, millest neljal hooajal Premier League'is.
2017. aasta mais sõlmis ta kolmeaastase lepingu Wolverhampton Wanderersiga. Hooajal 2017–18 tuli Wolverhampton Wanderers Inglismaa esiliiga võitjaks ja tõusis Premier League'i. 2018. aasta detsembris pikendas Bennett lepingut klubiga kuni 2021. aasta juunini. 19. jaanuaril 2019 lõi ta Premier League'is esimese värava Wolverhampton Wanderersi särgis – see oli pärast 2012. aastast Premier League'is esimene Wolverhampton Wanderersi värav, mille lõi Inglismaa jalgpallur.
Aleksei Araktšejev

Krahv Aleksei Andrejevitš Araktšejev (23. september 1769, oletatavasti Novgorodi kubermang – 21. aprill 1834, Gruzino küla Novgorodi kubermangus) oli Venemaa sõjaväelane ja riigitegelane, Venemaa keisrite Paul I ja Aleksander I favoriit, väljapaistev administraator ja organisaator. Tema julmuseni ulatuva ranguse tõttu suuniste täitmisel kritiseerisid teda Vene liberaalid eesotsas Herzeniga, nõukogude ajalookirjanduses juurdus aga üldmõistena riikliku terrori kohta väljend "araktšejevlus" (аракчеевщина).

Elulugu

Vaese provintsiaadliku pojana pääses Araktšejev kahurväe kadetikorpusse Peterburis vaid tänu kahurväekindrali Pjotr Melissino heatahtlikkusele. Teenistuses paistis ta kiiresti silma ning sai troonipärija Pavel Petrovitši (hilisema keisri Paul I) käsundusohvitseriks. Oma lühikese valitsusaja vältel 1796–1801 andis Paul I Araktšejevile korduvalt riiklikke autasusid, aukraade ning ametikõrgendust, samuti annetas talle Gruzino mõisa Novgorodi kubermangus. Heades suhetes oli ta ka järgmise keisri Aleksander I-ga.
Aleksei Araktšejev oli Venemaa Keisririigi Kindralstaabi juht 1797–1801. 1805. aastal oli ta koos keisriga Austerlitzi lahingus. Kahurväeinspektori ja -kindralina (1807) reformis Araktšejev Vene kahurväe. 1808–1810 oli ta Venemaa keisririigi sõjaminister, ametis järgnes talle Barclay de Tolly. Ministrina osales ta ka Vene-Rootsi sõja juhtimises, sõites 1810. aastal keisri käsul isiklikult Åbosse.
Napoleoni sissetungi ajal Venemaale korraldas Araktšejev Vene vägede varustamist ja reservide moodustamist, mis oli prantslaste purustamisel kriitilise tähtsusega. Tema enda sõnul "käis kogu Prantsuse sõda [tema] "käest läbi, kõik salajased käsud, ettekanded ja keisri omakäelised käsud". 1817. aastast oli ta sõjaväeasunduste ülemus, ehkki algselt ta seda Aleksander I reformi ei pooldanud. Nende rajamise käigus surus Araktšejev julmalt ja tõhusalt maha arvukad mässud, millega pälvis Vene liberaalide vaenu.
Pärast Aleksander I tapmist ei osalenud Aleksei Araktšejev dekabristide mahasurumises, mistõttu uus keiser Nikolai I ta teenistusest vabastas. Oma mõisa Gruzinos püstitas Araktšejev Aleksander I kuju. Mõisa pärandas ta keisrile, kes omakorda andis selle Novgorodi kadetikorpusele. 
Vanas eas jäädvustus Araktšejev Vene publitsistikasse, kui puhkes skandaal tema talutüdrukust armukese Nastasja Šumskaja tapmise ümber: tapmise järel korraldas Araktšejev mõisateenijate ja isegi kohaliku linnarahva seas karmi juurdluse. Seitseteist aastat hiljem kirjeldas Herzen, kuidas kohalik ametnik Ljapin keeldus juurdluse käigus peksmast rasedat naist, kuna see oli ebaseaduslik; vastuhaku eest saadeti Ljapin sunnitööle. Herzeni hinnangul oli see esimene kord, kus Venemaal kerkis esile vastasseis seaduse ja ülemuse käsu vahel. Emotsionaalse kirjelduse õigsuses on siiski kaheldud.
Kaasaegne vene kirjanik Aleksandr Puškin kritiseeris Araktšejevit karmilt oma luules, kuid hakkas hiljem siiski hindama tema organisaatorivõimeid ning avaldas kahetsust, et nad kunagi ei kohtunud.
Aleksei Araktšejev oli kantud ka Eestimaa rüütelkonna aadlimatriklisse.
Eugenio Calabi

Eugenio Calabi (sündinud 11. mail 1923 Milanos) on itaalia päritolu Ameerika Ühendriikide matemaatik.
Ta on Pennsylvania Ülikooli emeriitprofessor. Tema peamised uurimisvaldkonnad on diferentsiaalgeomeetria, osatuletistega diferentsiaalvõrrandid ja nende rakendused. Tema uurimistöö nn Calabi hüpoteesi kallal viis Calabi-Yau muutkonna loomiseni (hüpoteesi tõestas 1976. aastal Shing Tung Yau). 
Calabi lõpetas 1946. aastal Massachusettsi Tehnoloogiainstituudi. 1950. aastal sai ta Princetoni Ülikoolist doktorikraadi. Ta on töötanud professorina Minnesota Ülikoolis ja alates 1967. aastast Pennsylvania Ülikoolis.
2012. aastal valis Ameerika Matemaatikaselts ta fellow'ks.
Ants Lauteri tänav

Lauteri tänav on tänav Tallinna Kesklinna linnaosa Maakri ja Sibulaküla asumis. Tänav kulgeb Rävala puiesteelt Liivalaia tänavale. Tänav sai nime näitleja Ants Lauteri järgi Tallinna Linna Töörahva Saadikute Nõukogu Täitevkomitee otsusega 13. veebruarist 1976.
Lauteri ja Lembitu tänava vahel asub Lembitu park.

Ajalugu

Ants Lauteri tänavaks nimetati osa Imanta tänavast Rävala puiestee (tollase Lenini puiestee) ja Liivalaia tänava (tollase Kingissepa tänava) vahel, sealt Juhkentali poole jätkus senine Imanta tänav. Varem on Ants Lauteri tänav kandnud nimesid Imanta tänav, Suur-Arevjevi tänav, Suur-Arefjevi tänav, Suur-Arehna tänav, Suur-Are(h)vjevi tänav ja (Suur-)Orehhovi tänav. Teistes keeltes: Große Arewjewstraße, (Große) Arefjew-Straße, (Große) Orechof-Straße, Arehof-Arefjew-Straße, Большая Арефьевская ул., Ореховская ул.

Hooned

Lauteri tänava ja Rävala puiestee nurgamaja keldris Lauteri 1 asus aastatel 1997–2010 restoran Eesti Maja, mida pidas Viido Polikarpus.
Lauteri 3 hoone on ehitatud Nõukogude ajal Tallinna Kergetööstuse Tehnikumi jaoks, praegu paikneb selles hoones Estonian Business School.
Lauteri 5 hoone oli Nõukogude ajal Baltika ühiselamu, selles hoones on 1990. aastail paiknenud kindlustusfirma Bico, hilisem ERGO Kindlustus, Lloyds' Registeri Eesti esindus ja muid asutusi.
Lauteri tn 7 asub 1958. aastal Udo Ivaski ja Paul Härmsoni projekti järgi ehitatud Heliloojate maja, mille eraldi numbriga tiivas Lauteri 7c paikneb Eesti Heliloojate Liit.
Kolga Kool

Ajalugu

1864. aastal loodi Kolga vallakool, mille jaoks mõis loovutas Vaadisepa talu Uuri külas, mis asus 3 km kaugusel Kolgast. Koolimaja õnnistati mihklipäeval, 29. septembril 1864. Mõni aasta hiljem kolis kool Luuba talusse. Esimeseks koolmeistriks oli Juhan Tuts. 
1877. aastal ehitati uus koolihoone. 
1899. aastal Uuri vallakool likvideeriti ja selle asemele loodi Kolga 2-klassiline ministeeriumikool, mille esimeseks juhatajaks oli Anton Kärk. 25. oktoobril 1899 sai õnnistuse uus koolimaja. 
Kooli nimetust on mitu korda muudetud: algul oli see algkool, seejärel etapiliselt 6-, 7-, 8-klassiline algkool, 1984. aastal nimetati kool põhikooliks ning 1991. aastal Kolga Keskkooliks. Hoone, kus kool tänapäeval töötab, avati aastal 1986.

Tunnustused

Kolga Keskkool pälvis Avatud Eesti Fondi 2009. aasta Koosmeele auhinna, millega tunnustati kooliõpilaste tegevust 2008. aastal Venemaa pommirünnakutes kannatanud Gruusia sõpruskooli toetamisel.

Asukoht

Kolga Keskkool paikneb Kuusalu vallas Kolga alevikus, Kuusalu ja Loksa vahel.
Savoy ooper

Savoy ooper on kollektiivne nimetus, millega tähistatakse helilooja Arthur Sullivani ja libretist William S. Gilberti 14 operetti. Nendest kaheksa esitati juba väljatulekul just sellise nimetuse all. Nimetus tuleneb asjaolust, et Sullivani ja Gilberti teoseid kandis alates 1881. aastast ette Londoni Savoy Theatre. 
On välja kujunenud tava, et Savoy ooperite tandemile viidates kirjutatakse esimesena mitte helilooja, vaid libretisti nimi. Gilberti ja Sullivani teoste ettekandmiseks ehitas ettevõtja, produtsent ja impressaario Richard D'Oyly Carte aastatel 1880–1881 uue teatrimaja (1292 kohta) Londoni Embankmenti ja Strandi vahelisse kvartalisse, mis avati 10. oktoobril 1881 lavastusega "Patience". Teatri nimeks valiti ärimehe abikaasa ettepanekul Savoy, kuna see oli tollase Londoni kõrgema seltskonna teadvuses domineerinud populaarne lõbustus-, väljasõidu- ja meelelahutuskoht. Teatrihoone valmis vähem kui aastaga tolleaegse arhitektuuri viimase moe järgi: punasest tellisest ja Portlandi kivist. 
1929. aastal maja interjöör rekonstrueeriti ning teater taasavati 21. oktoobril 1929 Gilberti ja Sullivani "The Gondoliersi" etendusega. 12. veebruaril 1990 hävis teatrisaal tulekahjus. Kolm aastat hiljem avas Walesi printsess Diana rekonstrueeritud saali (1158 kohta), seekord Inglise kuningliku balleti galaetendusega. Tänapäeval on Suurbritannia pealinna oma aja kuulsamaid kultuuriasutusi suhteliselt märkamatu ning tagasihoidlik, kus mängitakse peamiselt sõnalavastusi ja muusikale ning korraldatakse balletietendusi. 1997. aastal läks teatrimaja Sir Stephen Waley-Coheni juhitud meelelahutuskompanii käsutusse, kes on seal organiseerinud ka popmuusikute kontserte. Alates 2000. aastast esitab D’Oyly Carte trupp seal taas aeg-ajalt Gilberti ja Sullivani teoseid.
Eestis on Gilberti ja Sullivani Savoy ooperitest esitanud Estonia vaid kahel korral "The Mikadot" pealkirjaga "Mikaado ehk Titipu linn" (1911, 1990).
Savoy ooperi nimetust kannavad "Thespis" (1871), "Trial by Jury" (1875), "The Sorcerer" (1877), "H.M.S. Pinafore" (1878), "The Pirates of Penzance" (1880), "Patrience" (1881, esimene teos, mis Savoys ette kanti), "Iolanthe" (1882), "Princess Ida" (1884), "The Mikado" (1885), "Ruddigore" (1887), "The Yeoman of the Guard" (1888), "The Gondoliers" (1889), "Utopia Limited" (1893), "The Grande Duke" (1896).
Liturgia

Liturgilised vahendid

krutsifiks - mensa - tabernaakel - pateen - tsiboorium - korporaal - pallum - oblaat

Liturgilised rõivad

amiktus - alba - dalmaatika - kaasula - pluviaal - ornaat

Liturgilised insiigniad

stoola - maniipel - pallium - mitra