Eesti õhuvägi

Ülesanded

Õhuväe esmaülesandeks on õhuruumi seire ja liitlasvägede saabumise korral vastuvõtva riigina neile toetuse osutamine. Õhuvägi vastutab kõigi õhuruumi turbeoperatsioonide eest Eestis. Kaasaegne õhuruumi seiresüsteem võimaldab koostööd integreeritud NATO õhukaitsesüsteemiga (NATINADS), samuti peab õhuvägi suutma osutada NATO lennukitele standardite kohast teenindust Eesti riigi nõuetest lähtuvalt.

Struktuur

Alates 16. juulist 2019 on õhuväe ülemaks kolonel Rauno Sirk. Varem on õhuväe ülemateks olnud näiteks kolonel Riivo Valge ja kolonel Jaak Tarien. Õhuväe ülema alluvuses on õhuväe juhtimisorgan – Õhuväe staap.
Õhuväe struktuur on rahu-, kriisi- ja sõjaajal suures osas muutumatu, sest õhuvägi koosneb kaadrikaitseväelastest.

Õhuseire

Õhuseire eest vastutab õhuväes suuremas osas Õhuseiredivisjon, mille koosseisus on erinevad radari-allüksused üle Eesti.
Eesti, Läti ja Leedu ühine õhuseiresüsteem on BALTNET. 1998. aastal alanud projekti eesmärgiks on Balti regiooni õhuruumi lennuliikluse tuvastamine, vaatlus ja kontroll.
Pärast Balti riikide ühinemist NATOga 2004. aastal, integreeriti BALTNET Põhja-Atlandi Lepingu Organisatsiooni õhukaitsesüsteemi NATINADS. NATO õhukaitsesüsteemi osana on BALTNETi ülesandeks lisaks õhuseirele ka lennujuhtimine ja õhuturbeoperatsioonide taktikaline juhtimine.

Vabadussõda

Eesti Vabariigi õhuväe eelkäija Õhukaitse ajalugu ulatub tagasi 1918. aasta 21. novembrini, mil loodi Inseneripataljoni juurde lendurite poolrood (hiljem Lennuväerügement).
Narva vabastamisel jaanuaris 1919 saadi Punaarmeelt saagiks lennuk Farman F.30, mille Eesti lennuväelased seadsid lennukorda 30. jaanuariks 1919 ning siis tehti sellel ka esimesed proovilennud. Veebruaris 1919 tehti aga samas ka esimesed lahingulennud Narva rindelõigus (lendur Karl Haas, lendurvaatleja Jakob Tillo). Pärast seda, kui pommid ja bensiin oli ära kulutatud, võeti lennuk koost lahti ning toimetati raudteel Tallinna.
27. aprillil 1919 saabusid Tallinna aurikul Swanholm kaks briti lennuinstruktorit (Claude Scudamore Emery ja Swatridge) koos kahe motoristiga ning neli brittidelt ostetud lennukit: kaks Norton Thompson NT-2B õppe-lennupaati ning kaks BE-2a õppelennukit. 30. aprillil 1919 koostati eesti lennukite esimene nimekiri, kus briti lennukikandjalt Vindictive välja kaubeldud oli Sopwith Camel nr 5 all seal esimese britina kirjas. BE-2a lennukid said samas nimekirjas nr 6 ja 7, hiljem lisandus veel DFW C V luurelennuk (registris nr 10).
Farman HF (Karl Haas, lendur, lendurvaatleja Jaan Schultz) 30 läks 11. juunil 1919 taas Narva rindele, jõudis sellel teha veel mõned lennud, aga siis otsustati see lennuk anda üle Loodearmeele. Haas ja Schultz, Gustav Oamer kolisid Narva rindelt Lõunarindele, oktoobris 1919 ühinesid nendega lendur Damm ja lendurvaatleja Friedrich Bergmann ühel BE-2a õppelennukil, mida asusid samuti luurelendude sooritamiseks kasutama. 
Peale nende õnnestus remontida ka sakslaste poolt mahajäetud lennukeid, nii et 1919. aasta lõpuks oli lennuväe kasutuses juba 40 lennukit, tähelepanuväärne on, et kõik need olid jõutud hankida vaid ühe aasta jooksul.

Teine maailmasõda ja pärast seda

Õhuvägi soovis enne maailmasõja algust osta lennukeid Westland Lysander ja Supermarine Spitfire. Sõda algas 1939. aastal ja seetõttu loobus Suurbritannia välistellimuste täitmisest. Pärast Poola hävingut ehitati Eestisse vastavalt koostöölepingule Nõukogude baasid. Hiljem Eesti okupeeriti ja õhuvägi Eesti kaitseks midagi ette ei võtnud. 1940. aasta suvel arvati õhuvägi Punaarmee koosseisu.
22. juunil 1941 ründas Natsi-Saksamaa Nõukogude Liitu ja edasitung oli nii kiire, et varsti oli Eesti Venemaast ära lõigatud. Õhuväel kästi evakueeruda Venemaale, aga paljud eestlastest sõdurid deserteerusid.
Pärast sõda ja Nõukogude koosseisu minekut muutus Eesti tugevasti militariseerituks. Umbes 10% elanikkonnast olid Nõukogude sõdurid, kes paiknesid üle viiesajal sõjaväeobjektil.

Tänapäev

Eesti õhuvägi taasloodi 13. aprillil 1994. 1993. aastal annetas Saksa valitsus Eestile kaks Let L-410UVP transpordilennukit. 1994. aasta oktoobris annetati veel kolm Mi-2 ja neli Mi-8 helikopterit. 15. mail 1997 koliti endisse Su-24 baasi Ämaris. Aastatel 1997–1998 uuendati kaht Mi-8 helikopterit.
Õhuvägi on enamuse ajast olnud keskendunud Ämari õhuväebaasi arendamisele, et teha koostööd NATO-ga ja partnerriikide õhujõududega. Ämari baas valmis 2011. aastal. Siiski on õhuväe areng olnud äärmiselt aeglane, sest suur puudus on olnud kaasaegsest infrastruktuurist.