google/wiki40b huggingface dataset:
Rudolph Felix Bauer

Rudolph Felix Bauer (ka Rudolf Friedrich Bauer ja Adolf Rudolf Fredrik Bauer; vene keeles Рудольф Феликс Бауэр, Rodion Baur (Bour), Родион Христианович Баур (Боур); 1667–1717) oli Holsteinist pärit sõjaväelane Peeter I teenistuses.
Rudolph Felix Bauer astus Liivimaal Rootsi tragunirügementi, läks enne Põhjasõja puhkemist Saksimaa poolele üle, sealt salakuulajana Rootsi teenistusse ja suunati rittmeistrina Otto Vellingki alluvusse Narva linna, kus ta omakorda 1700. aasta Narva lahingule eelnenud piiramise ajal Vene poolele üle läks. 
1702 osales Bauer Boriss Šeremetjevi juhtimisel Hummuli lahingus ja 1708 Lesnaja lahingus.
Poltava lahingus 1709 juhtis Bauer pärast Carl Ewald von Rönne haavatasaamist Vene väe paremat tiiba.
Seejärel võitles Rudolph Felix Bauer Nils Strombergi vastu 4. juulil 1710 lõppenud Riia piiramisel ja piiras alates 12. juulist Pärnut, mis komandandi Jakob Heinrich von Schwengelmi juhtimisel kapituleerus 12. augustil. Seejärel hõivas Bauer ka Saaremaa. Pärast Tallinna edukat piiramist kirjutas Bauer 29. septembril 1710 Harku mõisas Vene poole esindajana alla Tallinna ja Rootsi garnisoni kapitulatsiooniaktile, mis lõpetas sõjategevuse Eesti aladel  ja mille järel sai temast esimene Venemaa tsaaririigi Eestimaa kubermangu kindralkuberner kuni 6. märtsini 1711.
1711. aasta teises kvartalis organiseeris ta oma vägedega noore Peterburi kaitset vürst Menšikovi käsutuses. 1712. aasta alguses suunati ta oma vägedega Pommerisse. 1713. aasta kevade lõpus vallutas Bauer Toningeni linna, seejärel strateegiliselt eriti tähtsa Stettini, mis langes sügise lõpuks. Järgmise poolteise aasta jooksul käsutas ta kõiki Poolas asuvaid Vene vägesid. 1716 saatis Peeter I Baueri Kopenhaagenisse ja Skånesse, et viia lahingutegevus üle vaenlase kodumaale. Oma viimasel eluaastal oli Bauer diviisiülem Ukrainas tollasel Venemaa lõunapiiril.
Koidu tänav (Tartu)

Koidu tänav (kuni 1936. aastani Katariina tänav; Katharinenstraße) on umbtänav Tartus, Karlovas ja mille pikkus on umbes 220 meetrit.
Ta algab Tähe tänavalt, millest teisel pool jätkub Päeva tänavana. 
Koidu tänavalt saab alguse Kesk tänav. 
Praegune nimi on tänavale antud Tartu linnavolikogu otsusega 14. maist 1936. 
Koidu tänaval tegutseb MTÜ Tartu Koidu Keskus, mis korraldab lastehoidu, huviringe ja koolitusi.
Walther Eichrodt

Walther Eichrodt (1. august 1890 Gernsbach – 20. mai 1978 Münchensteini vald) oli saksa protestantlik teoloog, Vana Testamendi teadlane.

Elulugu

Tema vanemad olid metsaülem August Eichrodt ja Mathilde Eichrodt (sündinud Kummer).
Ta õppis 1908–1914 Betheli Kiriklikus Kõrgkoolis, Greifswaldi ülikoolis ja Heidelbergi ülikoolis teoloogiat ning sai teoloogialitsentsiaadi kraadi. Aastal 1918 kaitses ta Erlangeni ülikoolis habilitatsioonitöö "Die Hoffnung des ewigen Friedens im alten Israel" (ilmus 1920). Ta oli õppejõud Bethelis ja Erlangenis, seejärel 1922–1934 oli ta Baseli ülikoolis erakorraline professor, 1934–1960 Vana Testamendi ja usundiloo korraline professor. Aastal 1939 sai ta Basel-Stadti kodakondsuse. Ta oli mitu korda usuteaduskonna dekaan, 1953–1955 ülikooli rektor.

Isiklikku

Ta abiellus Maria Nyffeleriga.

Uurimistöö

Tema kolmeköiteline teos "Theologie des Alten Testaments" (1933–1939; 4. trükk 1957), mis on tõlgitud ka inglise keelde, lähtub lepingu mõistest: Jumal sõlmis lepingu oma rahvaga, maailmaga ja inimesega.
Tema tähtsamate teoste seas on veel "Die Quellen der Genesis" (1916) ja "Das Menschenverständnis des Alten Testaments" (1946).
Eichrodt oli seisukohal, et 1. Moosese raamat lisati eessõnana pärast 2. Moosese raamatu valmimist.
Ao Peep

Ao Peep (17. oktoober 1947 Tartu – 23. aprill 2011) oli eesti draamanäitleja.
1963–67 õppis Peep Vanemuise teatri õppestuudios Kaarel Irdi käe all. Alates 1966. aastast töötas ta ligi pool sajandit Tartus Vanemuise teatris, esinedes lisaks draamale ka ooperi-, opereti- ja balletilavastustes. Kokku mängis Peep umbes viiekümnes rollis, nende seas Evald Hermaküla, Jaan Toominga ja Mikk Mikiveri lavastustes. Samuti osales ta telelavastustes, kuuldemängudes ning filmides "Pimedad aknad" (1968) ja "Teenijanna" (1990).
Esimese tööna Vanemuises laulis Peep teatri kooris teist tenorit. Laulmist õppis ta vokaalstuudios Endel Ani juures.
Esimesed sõnad lavalaudadelt ütles Ao Peep viieaastase koolipoisina Eduard Vilde "Tabamata ime" 1952. aasta lavastuses, seistes peaosas esinenud isa Helend Peebu kõrval. Ka tema viimane roll oli "Tabamata imes". Sedapuhku mängis Ao Peep veebruaris 2011 esietendunud lavastuses organist Heinmanni olulise tähendusega kõrvalrolli.
Intervjuus Sirbile 2006. aastal iseloomustas Peep Eesti teatri arengut nii: "/---/ oma olemuselt on teater ikka enam-vähem samasugune. Võib-olla pisut lihtsamaks ja loomulikumaks on läinud ütlemise viis. Ja näitejuhi tööd tehakse tänapäeval vähem: lavastaja paneb asja paika, esitab oma nägemuse, kuid näitleja peab ise selle sees hakkama saama. Irdi ja ka Kerge ajal tehti proovis rohkem sõnaga tööd. Aga muidu käib töö ikka samaviisi."

Isiklikku

Tema isa oli näitleja Helend Peep, tema abikaasa oli näitleja Kersti Neem.
Saja aasta pärast mais

Sisu

Filmis jälgitakse nelja viimast päeva elukutselise revolutsionääri ja veendunud kommunisti Viktor Kingissepa elus. Viktor Kingissepp on juba kolm aastat põranda alt juhtinud kommunistliku parteid Eestis. Ent maailmarevolutsioon ei näi kätte jõudvat. 30. aprillil 1922 kohtub Kingissepp salaja oma koolivenna, riigikontrolör Oinasega, kes pakub talle võimalust emigreeruda Šveitsi. Kingissepp keeldub. Ta varjab ennast Telmanite korteris peidikus. Kohalike kommunistidega peab Kingissepp sidet ustava seltsimehe Linkhorsti kaudu. 1. mai rongkäigus tunneb politseiagent Russalka juures rahvahulgas ära kommunist Jaan Kreuksi. Kreuksil õnnestub küll põgeneda, kuid temaga kaasas olnud Linkhorst vahistatakse. Konspiratsioonireeglite kohaselt peaks Kingissepp nüüd 24 tunni jooksul vahetama konspiratiivkorterit, kuid ta ei tee seda. Pole selge, kas ta usub kaasvõitleja meelekindlusesse või on ta otsustanud saada märtriks.
Martten Kaldvee

Osalemine poliitikas

2017. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel kandideeris ta Tallinna linnavolikokku valimisliidus Savisaare Valimisliit ja Tegus Tallinn ning sai 36 häält.
Priit Saksing

Priit Saksing (sündinud 12. juulil 1950 Tartus) on Eesti poliitik ja ametnik. 25. maist 1988 15. jaanuarini 1990 oli ta Jõgeva rajooni RSN Täitevkomitee esimees ning 15. jaanuarist 1990 6. juulini 1994 oli ta Jõgeva maavanem.
Priit Saksing õppis 1957–1969 Tartu 7. Keskkoolis ja 1969–1973 Eesti Põllumajanduse Akadeemias metsamajanduse erialal.
Alates 1972. aastast töötas Priit Saksing Kambja metskonnas abimetsaülemana. Aastatel 1975–1981 oli ta Kuuste metskonna metsaülem ja 1981–1988 Jõgeva Metsamajandi direktor. Aastatel 1988-1994 oli Priit Saksing Jõgeva rajooni TSN Täitevkomitee esimees ning Jõgeva maavanem. Aastatel 1994–1995 töötas ta Tallinna Sadamas personalidirektorina ja 1995–1997 RAS Silmetis peadirektorina, kus jäi vahele suurriisumisega 1,7 miljoni krooni ulatuses ning sai kolm aastat vanglakaristust tingimisi.
Aastatel 1997-1998 oli ta Sillamäe Linnavolikogu esimees. Aastatel 1998–1999 töötas ta AS-is Hotronic arendusdirektorina. 1999-2005 oli ta mitme ettevõtte nõukogu esimees (kuni 2003 AS Modulvest ja AS Korel SYS, 2003-2005 AS Eesti Energomontaaž). 
Alates 2003. aastast on Priit Saksing Peipsi Kalurite Ühingu juhatuse esimees, aastatel 2005-2007 oli ta ISCG juhatuse liige, aastast 2007 ta on Kivikuvand OÜ nõunik ja alates 2011. aastast Eesti Mereakadeemia Nõunike Kogu liige.
2008. aastal pälvis Priit Saksing Jõgevamaa vapimärgi.
Leonid Kaart

Leonid Kaart (12. veebruar 1910 Peterburi – 26. veebruar 1994) oli eesti advokaat.
Ta lõpetas 1931. aastal Tartu Ülikooli õigusteaduskonna, Eesti Üliõpilaste Seltsi vilistlane.
Aastail 1932–1937 oli ta vandeadvokaat Theodor Kanemäe abi, 1937–1940 vandeadvokaat Tartus.
1944. aastal põgenes ta Rootsi, kus suri.
Algermissen

Tuntud inimesi

Saksa näitleja Diane Kruger on sündinud Algermissenis.
Sekventser

Sekventser (inglise sequencer) on muusikute, heliloojate jne kasutatav riistvaraline ja/või tarkvaraline töövahend kõikvõimalikke muusikaliste käsujadade, heliliste ja/või muusikaliste sündmuste salvestamiseks, töötlemiseks, loomiseks ja/või taasesitamiseks.
Sekvenssimine on nimetatud sündmuste salvestamine, korraldamine ja/või töötlemine ajaribal (inglise timeline). 
Tihti nimetatakse kõnekeeles sekventseriteks tarkvarapakette nagu näiteks Steinberg Cubase, Apple Logic, Sonar jne.
Marco Asensio

Isiklik elu

Ka Asensio isa Gilberto oli noorena jalgpallur, kes mängis samuti ründava poolkaitsjana klubis Barakaldo CF. Tema vanem vend Igor mängis Platges de Calvià kaitsjana.

Lapsepõlv ja noorus

Sündinud Palmas Mallorki, Baleaari saartel. Ta ema oli pärit Hollandist ja isa Hispaaniast. Asensio läks RCD Mallorcasse mängima 2006. aastal CF Platges de Calviàst. Tema ema Maria Willemsen suri vähki, kui Marco oli 15-aastane.
Asensiot vaevas noores põlvede kasvu puudujääk, mis alles paranes siis, kui ta oli teismeline.

Koondisekarjäär

Debüüdi Hispaania jalgpallikoondises tegi Asensio 29. mail 2016 sõprusmängus Šveitsi vastu. Esimese värava lõi ta koondise särgis UEFA Rahvuste Liiga alagrupimängus Horvaatia vastu.
Ta on kuulunud Hispaania koondisse 2018. aasta maailmameistrivõistlustel.
Rudolf Auendorf

Rudolf Auendorf oli Eesti NSV välisministri kohusetäitja 1950 kuni märts 1951.
Rahvusvaheline Noorte Demokraatide Liit

Eesmärgid ja põhimõtted

IYDU neli põhiprintsiipi on demokraatia, inimõiguste austamine, vabad turud ja vabakaubandus. Erilist tähelepanu pööratakse ka riikliku sekkumise ja sotsialismi leviku peatamisele. Sellega annab IYDU aktiivse panuse Rahvusvahelise Demokraatliku Liidu (IDU), kellele sisuliselt ja organisatoorselt toetutakse, töösse. Eesti koostööpartneriks on Isamaa ja Res Publica Liidu Noored. IYDU ürituste eesmärk on tihendada liikmesorganisatsioonidevahelist kontakti ning vahendada ja arendada organisatsiooni põhimõtteid edendavaid ideid. Selles kontekstis tehakse praegu kampaaniat usuvabaduse edendamiseks (Campaign for Religious Freedom).

Struktuur

IYDU-ga on liitunud üle 100 liikmesorganisatsiooni rohkem kui 81 riigist, nende hulgas ka näiteks Junge Union (CDU/CSU noorteühendus Saksamaal), Jeunes Populaires (UMP noorteühendus Prantsusmaal) ja Young and College Republicans USA-s. Need kõik on seotud kohalike kesk- ja parempoolsete parteidega ning seetõttu võtavad aktiivselt osa poliitilistest üritustest. IYDU-ga võivad liituda kõik riiklikud, regionaalsed või rahvusvahelised poliitilised organisatsioonid, kes toetavad organisatsiooni põhimõtete deklaratsiooni (Declaration of Principles) ja kes on oma eesmärkidele pühendunud. Põhimõtete deklaratsioon on IYDU alusdokument, mis võeti vastu 1981. aastal Washingtonis toimunud konverentsil. Nõukogu koosneb patroonist, ametnikest ja liikmesorganisatsioonidest. Nõukogu valib ametnikud ning kontrollib nende ja ka liikmesorganisatsioonide esitatud aruandeid. Juhatus juhib igapäevategevust ja vastutab ka eelarve täitmise eest. 2012. aastast on IYDU eesistuja Aris Kalafatis. Organisatsiooni patroon on kunagine Briti peaminister Margaret Thatcher.
Berliini müüri langemise 20. aastapäeva puhul toimus 25.–28. novembrini 2009 Berliinis IYDU aastakongress. Noorteorganisatsiooni Junge Union kandidaat Daniel Walther valiti järgneval nõukogu koosolekul detsembris 2010 Londonis esimehe ametisse. Märtsis 2011 toimus ligi 30 osalejaga juhatuse kooslolek iraagi-kurdi aladel asuvas linnas Arbil. Sellele järgnes 23.–26. juunil Colombias, Bogotás "Freedom Forum 2011". Järgmine nõukogu koosolek ja iga-aastased valimised toimusid 9.–13. jaanuarini 2012 Austraalias, Sydneys. Mitmed noorteorganisatsioonid taotlevad liikmestaatust või olemasoleva staatuse reaktiveerimist. 2011. aastal pöörati suuremat tähelepanu uutele liikmetele Lõuna-Ameerikast, Aafrikast ja Aasiast. 2012. aastal toimus vabaduse kampaania Süürias ja Valgevenes.
Mannerheimi liin

Mannerheimi liin oli Soome kindlustuste liin Karjala kannasel, millega püüti Talvesõjas Punaarmee pealetungi pidurdada.
Mannerheimi liiniks nimetatakse rajatist Carl Gustaf Emil Mannerheimi järgi. Liin oli 135 kilomeetrit pikk ja 90 kilomeetrit sügav.
Põhiliseks raskuseks Punaarmeele kujunes loodus: sel ajal oli maas 1,5 meetrit lund ja hommikuti näpistas –41° C pakane.
Nõmme Tee Selts

Nõmme Tee Selts (lühend NTS) on kodanikuühendus, mis ühendab Nõmme kui metsalinna looduse organiseeritud kaitsjaid. Selts asutati 1999. aastal.
Seltsi põhitegevus on Nõmme linnaosale nime andva peamiselt mändidest koosneva kõrghaljastuse kaitse, aga ka Nõmme miljööväärtuste säilitamine ja inimsõbralikuma linnakeskkonna kujundamine eeskätt liikluse ja linnatranspordi korraldamise osas, et vähendada Tallinna transiitliikluse kahjulikku mõju Nõmmele. 
Seltsi eelkäija oli 1998. aastal moodustatud rahvaliikumine, mis oli vastu endise kitsarööpmelise raudtee tammile Nõmme keskusest mööda viiva autotee rajamisele. Selts pooldas ka praegusele Kitsarööpa teele kergliiklustee rajamist ja oli vastu sinna liiklusmagistraali ehitamisele. 
NTS algatas Nõmme-Mustamäe maastikukaitseala loomise. Mitmel korral on selts astunud välja maastikukaitseala kahjustavate arendusprojektide ja muude tegevuste vastu. 
Selts on korduvalt astunud vastu arutule kõrghaljastuse ehk Nõmme mändide hävitamisele Nõmmet läbivate magistraalteede laiendamisel, samuti metsarikka Nõmme miljööväärtust kahjustavale arendustegevusele. 
NTS on aktiivselt osalenud paljude Nõmmet puudutavate sõlmküsimuste lahendamises alates Tallinna linnavalitsuse korraldatavatest detailplaneeringutest ja lõpetades Nõmme üldplaneeringuga. 
Nõmme Tee Seltsi liige Kadi Alatalu algatas Eesti Vabariigi 100. aastapäevaga seoses Hiiu 100 tamme pargi rajamise ja selle juurde kuuluvate informatiivsete mälestusmärkide loomise.  
Seltsi on juhtinud Enn Kareda, Helle Vilu, Kadi Alatalu ja Peeter Piirisild.
Nikolai Dilaktorski

Nikolai Dilaktorski (26. detsember 1902 – 9. aprill 1983) oli vene rahvusest Eesti geoloog ja tehnikateadlane.
1951. aastal kaitses ta Leningradis geoloogia-mineraloogia doktori kraadi.
Ta töötas Eesti NSV Riikliku Ehituskomitee Ehituse Teadusliku Uurimise Instituudi osakonnajuhatajana.
Ta on maetud Tallinna Metsakalmistule.

Isiklikku

Tema poeg oli võrkpallur Stanislav Dilaktorski.
Biider

Biider on eesti perekonnanimi.
Perekonnanime Biider (Bieder) on pandud Voore mõisas Viru-Jaagupi kihelkonnas ja Äntu mõisas Väike-Maarja kihelkonnas Virumaal. Nimede eestistamisel määrati Biidri-nimelistele isikutele uueks perekonnanimeks Kannes (Kolga vallas 1936. aastal), Piidre (Haljala vallas 1940. aastal) ja Piidri (Rägavere vallas 1937. aastal).
2017. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Biider Eestis 5 mehel ja 8 naisel.
Kohila vald (1939)

Kohila vald oli vald Harjumaal aastail 1939–1950.
Vald moodustati senise Kohila valla maa-alast, välja arvatud Kärevere küla ja Kirdalu asunduse maa-alad; senise Juuru valla Röa küla maa-alast; senise Rapla valla Seli asunduse maa-alast, välja arvatud Härgküla metsandiku maa-ala.
1939. aastal oli vallas 3415 elanikku, territooriumi suurus oli 15 271,26 ha.
Esimene vallavanem oli Aleksander Starkopf, kes suri 11. mail 1940. 11. juunil 1940 valiti vallavanemaks Rudolf Timmermann.
Vald kuulus Riigivolikogu 18. valimisringkonda, kust valiti Kustav Kurg.
1939. aasta põllumajandusloenduse järgi oli vallas 501 talundit kogupindalaga 13 648,9 hektarit ja 2077 elanikuga.
8. augustil 1945 moodustati vallas Kohila külanõukogu, Lohu külanõukogu ja Kurtna külanõukogu. 30. aprillil 1947 eraldati Kiisa küla Tõdva valla Saku külanõukogust ja liideti Kurtna külanõukoguga. 26. septembril 1950 arvati Kohila ja Lohu külanõukogu Rapla rajooni ning Kurtna külanõukogu Harju rajooni koosseisu.
Magusgreip

Magusgreip on magusa greibipuu (Citrus ×paradisi × Citrus maxima) vili. Viimane on saadud pomelipuu ja greibipuu ristamisel.
Magusgreip on pärit Iisraelist. Üldiselt on magusgreip pompelmuusist väiksem, greibist aga suurem. Magusgreibid on pirnikujulised, nende koor on paks, valkjaskollakas või -rohekas. Maitselt on nad hapukad.
Euroopas müüakse magusgreipe vähe. Magusgreibi koorte õli kasutatakse pagaritööstuses.
Tõnis Rotberg

Elulugu

Tõnis Rotberg lõpetas 1906 Vilno sõjakooli, teenistust jätkas podporutšikuna 4. Soome kütipolgus, jätkas õpingud 1914. aastal Intendandiakadeemia Peterburis, võitles nii Esimeses maailmasõjas kui ka Vabadussõjas.  Vabadussõjas teenis ta algselt 2. Diviisi staabis ja seejärel oli 1. Diviisi varustusülema asetäitja ja intendant.
Vabadussõjas osutatud teenete eest sai ta Vabadusristi I liigi 2. järgu ning Kotkaristi I ja II klassi teenetemärgid. 
1920. aastal oli sõjaväe varustusvalitsuse ülem, 1928 sõjaministri abi. 1938–1940 oli Rotberg sõjaministri abi. Ta oli ka Raudteede Talituse Nõukogu liige.
Peale Juunipööret 1940. aastal määrati Johannes Varese valitsuses sõjaministriks ja hiljem kaitse rahvakomissariks .
Tõenäoliselt oli tegu täiesti apoliitilise sõjaväelasega, kes püüdis sellel ametikohal teenida lõppevat Eesti Vabariiki nii hästi kui vähegi võimalik, hoides näiteks ära verevalamise 21. juunil 1940 Sidepataljoni juures.
Kaitseminister Tõnis Rotberg sobis valitsusse seetõttu, et ta ei olnud Nõukogude saatkonna arvates kuigi tark.
Teises maailmasõjas võitles Punaarmees. Langes juulikuus 1941. aastal lahingutes Porhovi all sakslaste kätte vangi. Vabanemise järel (1942) elas Viljandimaal oma talus. 1944 septembris vangistati NKVD poolt. Rotberg suri Irkutski oblastis vangilaagris.
Valeri Petšeikin

Valeri Valerjevitš Petšeikin (vene keeles Валерий Валерьевич Печейкин; sündinud 7. oktoobril 1984 Taškendis) on vene näitekirjanik ja ajakirjanik.
Ta on avaldanud tekste ka pseudonüümi Dmitri Tihhomirov all.
Petšeikin sündis Usebki NSV pealinnas Taškendis. Keskkooli lõpetamise järel asus õppima Taškendi Riiklikusse Majandusülikooli, mille lõpetas majandusteaduse erialal. 2007. aastal Moskvasse kolimise järel täiendas ta ennast A. M. Gorki nimelises Kirjandusinstituudis.
Ajakirjanikuna alustas Petšeikin tööd Usbekistani valitsuse ajalehe Pravda Vostoka vanemkorrespondendina. Venemaal elades on ta alates 2009. aastast teinud regulaarselt kaastööd venekeelsele geiajakirjale KVIR. Muuhulgas on ta väljaande jaoks intervjueerinud silmapaistvaid teadlasi, kultuuri- ja ühiskonnategelasi nagu Igor Kon, Viktor Jerofejev, Dmitri Voltšek, Marija Arbatova, jpt.
Teatriga oli Petšeikin seotud juba Taškendis, kus töötas lavastaja abina teatris Ilhom. Kahasse teatri kunstilise juhi Mark Vailiga kirjutas ta oma esimese näidendi "Radenije s granatom", mis kajastas kunstnik Aleksandr Nikolajevi loomingut.
2007. aastal võitis Valeri Petšeikini esimene üksi kirjutatud näidend "Pistrikud" ("Соколы") sõltumatu kirjanduspreemia "Debüüt". Samal aastal pärast Mark Vaili mõrvamist lahkus Usbekistanist ja asus elama Moskvasse. Järgmisel, 2008. aastal võitis ta oma näidendiga "Minu Moskva" ("Моя Москва") Aleksandr Volodini mälestuskonkursi "Viis õhtut" ("Пять вечеров"). Hilisemad näidendid ei ole olnud sama menukad.
Tema näidendid on tuntud oma ühiskonnakriitika, provokatiivsuse, seksuaalse avameelsuse ja ebastandardse keelekasutuse poolest. Eestis Petšeikini näidendeid lavastatud ei ole.
Valeri Petšeikin on ka Venemaa Kirjanike Liidu liige.
Eiger

Asukoht ja kõrgus

Halduslikult asub ta Berni kantonis Šveitsis.
Eigeri kõrgus on 3970 m ja ta on Šveitsis kõrguselt 27. mäetipp. 
Eigerist 2,2 km lõunaedela suunas asub Mönch (4107 m).

Eigeri põhjasein

Eiger on püramiidikujulise tipuga mägi, mille põhjakülge – kuulsat Eigeri põhjaseina – iseloomustab 1800 meetrine kõrguste vahe ja keskmiselt 75º-ne kalle. Põhjasein on nõgusjas, seetõttu külm isegi suvel, talvel sellele peaaegu ei langegi päikesevalgust.
Eigeri põhjaseina loetakse üheks kuuest suurest põhjaseinast Alpides.

Tipputõusud

Esmatõusu mäetippu tegid 11. augustil 1858 lääneribi kaudu iiri mägironija Charles Barrington koos šveitslastest teejuhtide Christian Almeri ja Peter Bohreniga.

Tõusud tippu põhjaseina kaudu

Kõik põhjaseina kaudu läbitavad marsruudid liigitatakse kõrgeima kategooria marsruutideks. Umbes 70% marsruudist läbitakse kaljuseina tugeva jäätumise tõttu kassidel.
Aastatel 1934–1937 mägironijate ponnistused ronida põhjaseina kaudu tippu ei kandnud vilja. Alles 1938. aastal said esmatõusuga hakkama sakslaste ja austerlaste ühismeeskond koosseisus Anderl Heckmair, Ludwig Vörg, Heinrich Harrer ja Fritz Kasparek. Põhjasein läbiti 21.–24. juulil.
1947. aastal ronisid prantslased Louis Lachenal ja Lionel Terray Eigeri tippu põhjaseina kaudu. See oli teine õnnestunud tipputõus põhjaseina kaudu pärast esmatõusu 1938. aastal.
Esimese soolotõusu põhjaseinal tegi 3. augustil 1963 šveitslane Michel Darbellay. Tal kulus selleks 18 tundi. Esimese naisena jõudis tippu põhjaseina kaudu 3. septembril 1964 eesti päritolu Saksa alpinist Daisy Voog. Ta ronis koos Werner Bittneriga 1.–3. septembrini Heckmairi marsruudil.
Eesti Kiikingi Liit

Ajalugu

Eesti Kiikingi Liidu asutasid SK Vabariigi Võllimees esindaja Rein Lepik, SK Väike-Maarja Võllimees esindaja Raigo Valmsen, SK Julged esindaja Jüri Murumägi, FIE Valma Tamme talu esindaja Tarmo Männigo, FIE Ado Kosk esindaja Ado Kosk.
Eesti Kiikingi Liidu esimene juhataja oli Jüri Murumägi.
23. märtsil 2000 astus EKiikL Eesti Spordi Keskliidu liikmeks. Samal aastal Eesti Olümpiakomitee (EOK) ja Eesti Spordi Keskliit ühinesid ning kiikingiliidust sai sellega ka EOK täieõiguslik liige.
2003. aastal kinnitas EOK spordiala liikmeskonda kuulumiseks vajalikud reeglid, mida Eesti Kiikingi Liit ei suutnud kahjuks täita ning 27. aprillil 2006 lõppes EKiikLi liikmesus EOKs.
Kaisma mõis

Kaisma mõis (saksa keeles Kaisma) oli rüütlimõis Pärnu-Jaagupi kihelkonnas Pärnumaal. Nüüdisajal jääb mõis Pärnu maakonda Põhja-Pärnumaa valda.
Mõisa omanikud olid Schmidtid.
20-sendine euromünt

Kujundus

Mündid on tehtud sulamist Nordic Gold. Mündi läbimõõt on 22,25 mm, paksus 2,14 mm ja kaal 5,74 grammi. Müntide serv on sile seitsme sälguga. Sellist kujundit nimetatakse hispaania lilleks.
Euromündi avers ehk esikülg on kõikidel riikidel ühine, kuid revers on riikidel erinev.

Ühine külg

Aversi sellisel kujul, nagu seda alates 2007 kasutatakse, kujundas Luc Luycx.
See kujutab mündi vasakul poolel Euroopa kaarti. Islandit ei ole mündil peal, Venemaa on ära lõigatud umbes Kandalakša lahe ja Bosporuse väina vaheliselt joonelt, Küpros on nihutatud lääne poole Kreeta alla, et ta kaardile jääks, ja Malta on ebaproportsionaalselt suur, et ta näha oleks.
Põhjast lõunasse läbivad kaarti 6 püstjoont, mis katkevad maa kohal ja on näha mere kohal. Iga püstjoone ülemises ja alumises otsas on täht, kokku 12 tähte. Kõige läänepoolsem joon läbib kaarti umbes Gibraltari kohal ja kõige idapoolsem umbes Itaalia mandriosa lõunatipu kohal. Tähed on samasugused nagu Euroopa lipul.
Mündi paremal poolel on tõstetud kirjaga suur number 20 ja selle all väiksemate tähtedega "EURO CENT". Numbri 20 nulli järel on tillukeselt mündi kujundaja nimetähed LL.
Enne 2007. aastat olid kaardil näha ainult tollasesse euroalasse kuulunud riigid.
Jean Baptiste Biot

Jean-Baptiste Biot (21. aprill 1774 – 3. veebruar 1862) oli prantsuse füüsik, astronoom ja matemaatik, kes tõendas meteoriitide olemasolu, uuris valguse polarisatsiooni. Mineraal biotiit on nimetatud tema auks.
Martin Mets

Martin Mets (sündinud 20. mail 1990) on Eesti poliitik.
Eesti Iseseisvuspartei 18. aprillil 2015 toimunud üldkoosolekul valiti ta erakonna juhatuse liikmeks. Ta on ka MTÜ "Wiking-Narva" juhatuse liige.
Virve Aben

Elukäik

Virve Aben lõpetas 1948. aastal Tallinna 10. Keskkooli ja 1954. aastal ERKI tekstiili erialal.
Ta töötas aastatel 1954–1965 tekstiilivabrikus Punane Koit ja 1965–1980 Tallinna Moemajas. Ta on üks esimesi trükikangaste kavandajaid Eestis. 1981–1985 töötas ta Eesti Informatsiooni Instituudis tööstusdisaini sektori insenerina ning aastatel 1988–1997 juhendas ta Keilas kangakudumise ringi.
Alates 1985. aastast on ta tegutsenud vabakutselise kunstnikuna.

Liikmesus

Virve Aben kuulub Eesti Kunstnike Liitu ja Eesti Tekstiilikunstnike Liitu.

Isiklikku

Virve Abeni abikaasa on tehnikateadlane Hillar Aben. Peres on kaks poega.