google/wiki40b huggingface dataset:
Ilmar Priimets

Ilmar Priimets (29. november 1935 Tõrva – 9. mai 2018) oli eesti alpinist.
Ta oli ainus eesti mägironija, kes on vallutanud Džengiši mäetipu Tian Shanis ja esimene eestlane, kes on pälvinud aunimetuse Lumeleopard. 
Ta on töötanud tootmiskoondise Talleks peakonstruktori asetäitjana.

Haridustee

Ta lõpetas 1955. aastal Viljandi I Keskkooli ja 1960. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi autotranspordi erialal.

Alpinism

Ta on alpinismiga tegelenud 1960. aastast. 11. augustil 1965 tõusis ta koos kaaslastega Ragnar Palmre juhtimisel Lenini mäetippu (7134 m) mäe lõunaküljelt. Selle tõusuga lõunast saadi NSV Liidu esivõistlustel 4. koht.
III Eesti Pamiiri-ekspeditsioonil 1970. aastal juhtis ta eesti alpinistide esmatõusu Korženevskajale (7105 m) ja tõusis koos kaaslastega Heino Paltseri juhtimisel Nõukogude Liidu kõrgeima mäe Kommunismi tippu (7495 m). Tõus Kommunismi tippu oli esimene Baltikumis.
Aastatel 1965–1985 tegi Priimets 14 edukat tõusu seitsmetuhandeliste tippu, sealhulgas tõusnud Kommunismi tippu kolmel korral.
Seni ainsa eestlasena on ta vallutanud (1983. aastal) Džengiši mäetipu (7439 m) Tian Shanis.
Aastatel 1978–1985 tegutses ta instruktorina rahvusvahelises alpilaagris Pamir (Internationnal Mountaineering Camp "Pamirs").
Ta oli aastatel 1973–1985 VSÜ Kalevi alpinismisektsiooni juhatuse esimees.

Film

Aastatel 1975–1976 osales ta koos mitme teise eesti alpinistiga filmistuudio Gruziafilm lühimängufilmi "Mäetipp" võtetel.

Isiklikku

Alpinismiringkonnas on tal hüüdnimi Primka.
Ühine hädaabi palve

Ühine hädaabi palve on humanitaarabi koordineerimise meede, mida algatab ÜRO kriisiabi koordinaator (Emergency Relief Coordinator, ERC) ja ÜRO agentuuride vaheline alaline komitee (Inter-Agency Standing Committee, IASC).
Allikas: Arengukoostöö- ja humanitaaralase terminoloogia sõnaseletusi
Brandenburgi Dorothea

Vanemad ja õed-vennad

Dorothea isa oli Brandenburg-Kulmbachi markkrahv John ja ema Anhalti hertsoginna Barbara.
Dorotheal oli kaks õde: Barbara (1423–1481), kellest sai Mantua markiis, ja Elisabeth (? – 1451), kellest sai Pommeri hertsogi Joachim I Mlodszy abikaasa.

Esimene abielu

12. septembril 1445 abiellus Dorothea Baieri Christopheriga, kes oli aastail 1440–1448 Taani ja Norra ning 1441–1448 Rootsi kuningas. Sellest abielust lapsi ei sündinud.

Surm

Dorothea suri 25. novembril 1495 ja maeti oma teise abikaasa kõrvale Roskilde katedraali.
Brasiilia araukaaria

Kirjeldus

Puu kasvab kuni 40 meetri kõrguseks. Võra on lameda tipuga. Tüvi on sirge, selle läbimõõt on kuni üks meeter.
Okkad on paksud ja tugevad, kolmnurkse kujuga ning teravate servade ja tipuga, 3–6 cm pikkused, kinnituskohas 5–10 mm laiused.
Araukaaria on kahekojaline taim. Isaskäbi on pikergune, 10–18 cm pikkune ja 15–25 mm läbimõõduga. Emaskäbi on kerakujuline ja 18–25 cm läbimõõduga, sisaldab 100–150 umbes 5 cm pikkust seemet. Küps käbi laguneb ja vabastab seemned. Seemned levivad peamiselt loomade, eelkõige vareslase Cyanocorax caeruleus'e abil.

Puit

Puit on sirgekiuline ja võrdlemisi oksavaba. Puidul on ühtlane tekstuur, aastarõngad on vähemärgatavad. Puit on valdavalt helepruun; lülipuidu sisemine osa tumedam pruun, mõnikord punaste vöötidega. Puit ei ole eriti vastupidav, kuid on kergesti töödeldav ning hästi viimistletav.
Puidu tihedus on 530 kg/m³.

Kasutamine

Brasiilia araukaariat kasvatatakse ilupuuna.
Puu seemned on söödavad. Brasiilias kogutakse aastas umbes 3400 tonni seemneid. Selline kogus ohustab puude järelkasvu.
Puitu kasutatakse muu hulgas ehitusdetailide, mööbli, vineeri ja tarbeesemete valmistamiseks.
Enn Vaigur

Enn Vaigur (aastani 1936 Heinrich Lilienberg; 12. detsember/25. detsember 1910 Ämari – 21. august 1988 Türi) oli eesti näitekirjanik.
Ta õppis aastani 1920 Ämari külakoolis, aastatel 1920–1924 Padise algkoolis ja aastatel 1924–1926 Viljandimaal Vana-Võidu põllutöökoolis.
Ta töötas kontoriametnikuna, kaubanduse alal ja aastatel 1932–1934 ehitustöölisena Harjumaal Põllkülas ja Tallinnas. Aastatel 1935–1938 tegutses ta elukutselise näitekirjanikuna koduvallas (Kloostri vallas) ja aastast 1938 Tallinnas. Aastal 1940 töötas ta arveametnikuna Tallinna II liiklustrustis. 
Teise maailmasõja ajal oli ta tööpataljonis ja kuulus Eesti NSV Riiklike Kunstiansamblite koosseisu. Aastal 1943 mõisteti ta poliitilise süüdistusega kümneks aastaks vangi; kandis oma karistuse Kasahstani laagrites ja oli aastatel 1953–1954 samas asumisel.
Pärast vabanemist asus ta elama Türile, kus elas surmani. Enn Vaigur suri 21. augustil 1988 Türil ja ta maeti Türi Kõrgessaare kalmistule.
Tuhu maastikukaitseala

Tuhu maastikukaitseala on kaitseala Pärnu maakonnas Lääneranna vallas Linnuse, Kiska ja Nurmsi, Kunila, Tuhu, Oidrema, Paimvere, Peantse ja Käru külas. 
Kaitseala läbivad või sellel asuvad järgmised veekogud: Tuudi jõgi, Kuitsa oja, Tuti kraav. Kaitseala on arvatud ka Natura-alade Tuhu-Kesu linnuala ja Tuhu loodusala koosseisu. Kaitseala pindala on 3710,2 ha, geograafilised koordinaadid on 58° 34′ 41″ N, 23° 51′ 38″ E.
Kaitseala põhilise osa moodustab Tuhu soo. Kaitsealal on esindatud mitut tüüpi sood, märjad niidud ja vanad metsad. Taimestikus on tähelepanuväärne käpaliste rohkus, linnustikus on palju pistrikulisi. Kaitsealused linnuliigid: metsis, sookurg, teder jt. Kaitsealused taimeliigid: Malaxis paludosa, Liparis loeselii, Daphne mezereum, Dactylorhiza incarnata, Epipactis palustris.
Turismi tarbeks on kaitsealale rajatud sootüüpe tutvustav matkarada ja vaatetorn.

Ajalugu

1981. aastal moodustati Tuhu sookaitseala, mis hõlmas ainult soo Läänemaale (endisele Haapsalu rajoonile) kuuluvat osa. 1999. aastal, kui kinnitati Tuhu maastikukaitseala kaitse-eeskiri, liideti sookaitsealale juurde Pärnumaale ulatuv osa. Uuesti kinnitati Tuhu maastikukaitseala kaitse-eeskiri mais 2005.
Kaitseala valitsejaks on määratud Matsalu Looduskaitseala.
Pałanečka

Ajalugu

Pałanečka asulat mainitakse esimest korda XVI sajandil. Toona oli Pałanečka Navahradaki vojevoodkonda ja Navahradaki maakonda kuulunud alev. Sajandi lõpus läks asula Radziwillide valdusesse, nemad ehitasid sinna XVIII sajandil ka klassitsistlikus stiilis lossi. Aastal 1777 peatus lossis kirjanik Deniss Fonvizin.
Poola jagamisel läks Pałanečka Venemaa koosseisu aastal 1795. Alev kuulus Navahrudaki kubermangu. Asula elanikud võtsid aktiivselt osa Kastuś Kalinoŭski juhitud ülestõusust. Kahekümnenda sajandi algul rajati Zalessiesse raudteejaam, toona oli asulas 190 elanikku.
Kuni 1917. aastani oli Pałanečka Venemaa Keisririigi koosseisus, 1919–1939 kuulus Poolale, 1939–1991 kuulus Nőukogude Liidu koosseisu. Nõukogude Liiduga liitmisel kaotas asula alevi staatuse. Kuni 26. oktoobrini 2013 oli Pałanečka samanimelise külanõukogu halduskeskuseks.
Henn Käärik

Henn Käärik (sündinud 10. septembril 1950 Tartus) on Eesti sotsioloog.
Ta lõpetas aastal 1973 Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo erialal.
Ta on Tartu Ülikooli õppejõud.
Konrad von Mandern

Konrad von Mandern (ka Conradus Manderen; surnud 5. mail 1295) oli Liivi ordu maameister aastatel 1263–1266.
Mandern pärines Waldecki krahvkonnast Mandernist Fritzlari lähedalt. Tema suguvõsa pärines Tüüringi maakrahvide ministeriaalidest. Enne seda, kui Mandernist sai Liivimaa ordumeister, pole temast midagi teada. Kolme maameistriks oldud aasta jooksul korraldas Mandern 3 uue linnuse, Paide ja Pärnu ehitamist Eestis ja 1265 Miitavi (Jelgava) ehitamist Semgallias (Zemgale Lätis), kuid tema ametiaeg lõppes siiski ebaõnnestumisega: semgalitevastase sõjaretke ebaõnnestumise järel ta kas sunniti tagasi astuma või loobus ise ordumeistri ametist.
Mandern jäi Saksa ordus siiski suhteliselt kõrgele positsioonile ja 1268. aastal saatis kõrgmeister ta erimissiooniga Liivimaale tagasi. 17 aastat hiljem oli ta maakomtuur (Landkomtur) Marburgis, 1286–1287 aga samas ametis alade üle, mida kutsuti Partes inferiores. 1289–1295 oli ta taas Marburgi maakomtuur, kellena ta ka suri.
Filippo Tommaso Marinetti

Filippo Tommaso Marinetti (sünninimi Emilio Angelo Carlo Marinetti; 22. detsember 1876 Egiptus, Aleksandria – 2. detsember 1944 Itaalia, Bellagio) oli itaalia luuletaja, kes kirjutas itaalia ja prantsuse keeles.
Sünninime arvatavasti kunagi ei kasutatud. Nime "Filippo Tommaso" võttis ta endale ise. Tema enda andmetel oli ta eesnimi tegelikult Filippo Achille Giulio. Bakalaureusediplomil seisis "Philippe Achille Emile", doktoridiplomil "Filippo", sõjaväepiletil "Emilio". Koduste jaoks oli ta Tom.
Ta oli kirjandusliku futurismi rajaja ja teoreetik.
Kõige tuntumad on Futurismi esimene manifest (1909), Kirjandusliku futurismi tehniline manifest (1912) ja helipoeem "Zang Tumb Tumb".

Elulugu

Marinetti sündis Aleksandrias rikka ja eduka advokaadi Enrico Marinetti teise pojana.
Marinetti õppis prantsuskeelses jesuiitide kolleegiumis algul Aleksandrias ja pärast sellest koolist väljaheitmist Pariisis. Ta sai bakalaureusekraadi Pariisis ja õppis Pavias ja Genovas õigusteadust, saades viimasest doktorikraadi.
Kuigi Marinetti arvatavasti algul planeeris juristikarjääri, oli tema kireks kirjandus. Juba kooliõpilasena avaldas ta 1892. ja 1894. aasta vahel midagi ühes kirjandusajakirjas. 1898 ilmus tema esimene vabavärsis töö.
1900. aastaks oli ta otsustanud pühenduda täielikult itaalia ja prantsuse kirjandusele.  
Prantsuse luuletajad Catulle Mendès ja Gustave Kahn märkasid tema luuletust "Les vieux marins" ("Vanad meremehed").
Ta kirjutas ja avaldas mitmesugust luulet ning prantsuskeelse näidendi "Le roi Bombance" ("Kuningas Bombance").
1905 asutas ta rahvusvahelise ajakirja Poesia (Luule) ning andis seda Milanos välja 1909. aastani. Tema eesmärgiks oli vabastada luule traditsioonilise interpunktsiooni ja süntaksi kammitsaist. Oma ajakirjas propageeris ta vabavärssi.
1910 ilmus tema esimene romaan "Mafarka le futuriste" ("Futurist Mafarka").
Veebruaris 1912 ilmus ajalehes Le Figaro "Manifeste technique de la littérature futuriste" (Kirjandusliku futurismi tehniline manifest), provokatiivne tekst, mis ülistas kiirust ja sõda. Seejärel pidas ta rea ettekandeid ja loenguid, et värvata futurismile poolehoidjaid.
1919 astus Marinetti ühena esimestest fašistlikku parteisse. Et ta toetas fašistlikku režiimi, valiti ta Itaalia Akadeemiasse.
Uputatud laevade monument

Uputatud laevade monument (ukraina keeles Пам'ятник затопленим кораблям, vene keeles Памятник затопленным кораблям) on mälestusmärk Krimmis Sevastopolis. See rajati Krimmi sõjas Sevastopoli kaitseks laevasõiduteele uputatud purjelaevade mälestuseks 1905. aastal. Uputatud laevade monument on Sevastopoli tuntumaid mälestusmärke ja seda on kujutatud linna vapil ja lipul. Monumendi autorid on skulptor Amandus Adamson, arhitekt Valentin Feldmann ja sõjainsener Friedrich Enberg. Monumendi kõrgus on 16,7 m.
2009. aastal kanti monument Ukraina kultuurimälestiste registrisse, 2015. aastal Venemaa kultuurimälestiste registrisse.
Santa Rosa saar (California)

Santa Rosa on saar Vaikses ookeanis, üks Ameerika Kanalisaartest.
Pindala 215 km². Saar on künklik, kõrgus kuni 498 meetrit.
Kuulub Ameerika Ühendriikidele.
John Hancock Center

John Hancock Center on 344 m kõrgune 100-korruseline pilvelõhkuja Chicagos. 
Hoone aadress on 875 North Michigan Avenue, 175 East Delaware Place. 
Hoone valmis aastatel 1965–1969. Valmimise ajal oli ta USA kõrgeim hoone väljaspool New Yorki. Seda oli ta 3 aastat, kuni 1972 valmis Chicagos Aon Center. Tema kõrgus on maapinnast ülemise korruseni 329 m, katuseni 344 m ja katusele paigaldatud antennide tipuni 457 m.
Aon Center on John Hancock Buildingit kõrgem, ehkki tal on korruseid vähem, ainult 92. Praegu on John Hancock Building USA kõrguselt kuues hoone. Temast kõrgemad on Willis Tower, Empire State Building, Bank of America Tower, Trump Tower Chicago ja Aon Center. Kui kõrgust arvestada katuseantennide kõrgeima tipuni, on ta maailma kõrguselt viies hoone: temast kõrgemad on Burj Khalifa, Willis Tower, Shanghai World Financial Center ja Taipei 101.
Materjalina on kasutatud klaasi ja terast.
Hoones on elu- ja bürooruumid. 95. korrusel asub restoran ja 94. korrusel vaateplatvorm. 44. korrusel asub Ameerika maapinnast kõrgeimal asuv siseujula. Liftiga saab sõita maapinnalt 95. korrusele, kusjuures lift suudab arendada kiirust kuni 33 km/h.
Kasulikku pinda on 260 126 m². Hoones on seitsesada korterit. Üksnes Chicago Trump Toweris ja Burj Khalifas leidub maapinnast veel kõrgemal asuvaid kortereid.
Iga aasta veebruari viimasel pühapäeval korraldatakse võidujooks John Hancock Centeri välisuksest Michigani avenüül 95. korrusele. 2008. aastal püstitati rekordiks 9 minutit ja 38 sekundit.
Operatsioon Beowulf

Operatsioon Beowulf sisaldas kaht Saksamaa plaani, et okupeerida II maailmasõjas Saaremaa, Hiiumaa ja Muhu. Mõlemad plaanid kätkesid endas sama eesmärki, ent erinevaid alguspositsioone. Beowulf II plaani järgne rünnak algas 8. septembril 1941 ja saavutas eesmärgi 21. oktoobril.
Operatsiooni nimi tuleb vanimast germaani sangarieeposest "Beowulf".

Beowulf I

See versioon eeldas Saksamaa kiiret edu Balti riikide hõivamisel. See oleks olnud Esimese maailmasõja aegse operatsiooni Albion uusversioon algusega Kuramaalt Lätist. Jäi teostamata, kuna Saksa vägede kiire Eestisse jõudmine takerdus.

Beowulf II

See versioon, mis teostati, oli rünnak Eesti läänerannikult. See koosnes mh mitmetest diversioonirünnakutest – Südwind, Westwind ja Nordwind –, et ajada Nõukogude kaitsjad segadusse.
Jaak Jaaniste

Jaak Jaaniste (sündinud 25. mail 1944 Tallinnas) on eesti astronoom.

Teadustöö

Kandidaadiväitekirja astrofüüsikas "Hüpergalaktilise struktuuri päritolu ja evolutsioon", juhendaja Enn Saar, kaitses 1978 AAI-s.
Uurinud universumi rakustruktuuri, galaktikate ruumjaotust, protosuperparve jagunemist galaktikateks ning galaktikate vastastikmõju selle areneva struktuuriga. Osales orbitaaljaama "Saljut" fotomeetri "Mikron" projekti ettevalmistamises.
Avaldanud üle 20 teadustrükise ning ka aimekirjutisi.
Kastanpäkk

Kastanpäkk (Gyroporus castaneus) on seeneliik perekonnast päkk ja seltsist puravikulaadsed.
Eestis väga haruldane, kuulub ohustatud liikide nimistusse.
Arved Jakobi

Arved Jakobi (24. veebruar 1914 – 25. november 2011) oli eesti viiuldaja.
Õppis Tallinna Reaalkoolis, mille lõpetas 1932. 1932–1933 läbis kohustusliku sõjaväeteenistuse sõjaväeorkestris muusikuna. 1935–1940 töötas Eesti Maapangas arveametnikuna, mida võimaldas tema Reaalkoolis omandatud haridus.
1928. aastal astus Tallinna Konservatooriumi õpetaja Alfred Papmehli viiuliklassi. Konservatooriumi lõpetas Jakobi helikunstniku diplomiga 1937. aastal koos Vladimir Alumäe ja Celia Aumerega. Konservatooriumis omandatud erialal sai ta tööd Estonia teatris 1. detsembril 1940. Alates 1946. aastast töötas kolmanda kontsertmeistrina. Esimene kontsertmeister oli Hugo Schütz ja teine kontsertmeister Rudolf Milli. 1966. aastast kuni pensionini 1974. aastal oli RAT Estonia orkestri kontsertmeister. Juba pensionil olles töötas Jakobi Estonia teatri orkestris veel vaheaegadega kuni 1985. aastani.
Arved Jakobi töötas ka viiuliõpetajana: 1950–1957 Tallinna Pioneeride Palees ja 1951–1956 Tallinna Lastemuusikakoolis. Tema õpilasteks olid ka hilisem ERSO vioolamängija Svjatoslav Zavjalov ja viiuliõpetaja Ivi Tivik.

Isiklikku

Tema poeg Peeter Jakobi oli teatri- ja filminäitleja.
Messerschmitt Bf 109

Messerchmitt Bf 109 (lühidalt Me 109) oli Saksamaa 1930. ja 1940. aastate uue põlvkonna üheistmeline, kinnise kabiini, sissetõmmatava teliku ja täismetall-konstruktsiooniga  alltiivaline hävituslennuk. Kokku ligikaudu 33 300 ehitatud lennukiga on Bf 109 üks kõigi aegade enim ehitatud hävituslennuk. Esmalend: 28. mai 1935.
Järvesoo

Järvesoo on soo Lääne-Viru maakonnas; see on osa Tudu soostikust.
Indotyphlops

Levila

Need maod elavad Lõuna-, Kagu- ja Ida-Aasias.
Pedro Geromel

Koondisekarjäär

Debüüdi Brasiilia rahvuskoondises tegi Geromel 25. jaanuaril 2017 mängus Colombia vastu.
Ta valiti Brasiilia koondisse 2018. aasta maailmameistrivõistlusteks. Üheski mängus ta platsile ei pääsenud.
Ravila tänav (Tallinn)

Ravila tänav on tänav Tallinnas Nõmmel.
Tänav algab Valdeku tänavalt, kulgeb edelasse, ristub Mai, Seene, Nurme ja Lõuna tänavaga ning lõppeb J. Mändmetsa tänaval.
Tänav on 600 meetri pikkune.
Elektrikilp

Elektrikilp on enamasti suletav elektrikomponentidega metallkast elektrienergia jaotamiseks madalpingetarbijaile hoonetes, sealhulgas elamutes. Olenevalt kilbi otstarbest (liitumiskilp, sisestuskilp, arvestikilp, jaotuskilp, rühmakilp, korrusekilp) võivad kilbis paikneda mitut liiki lülitid, peamiselt liigvoolule reageerivad erineva nimivooluga kaitselülitid, ka rikkevoolukaitselülitid, juhtimis- ja signalisatsiooniseadised, liitumiskilbis ka elektriarvesti(d).
Liitumiskilp võib paikneda hoone krundi piiril, hoone välisseinal või liitumiskilbiruumis. Jaotuskilbid asetsevad ruumides, nt korrusekilp trepikojas seinasüvendis, korterikilp esikus. Elamu jaotuskilbis on tavaliselt ka nõrkvooluosa IKT-signaalide jaotamiseks.
Werner von Nesselrode

Werner von Nesselrode (surnud 1. septembril 1435) oli Liivi ordu maamarssal aastatel 1427–1431.
Werneri vanemad olid Heinrich Flecke von Nesselrode ja Bela von Varresbeck. Tema kasuvend Heinrich von Nesselrode oli samuti Liivi ordu liige, teine vend Wilhelm aga 1409. aastal Saksa ordu palgasõdur Preisimaal. Nesselroded pärinesid Bergi hertsogkonnast Reinimaalt, kus nad olid üks silmapaistvamaid suguvõsasid. Saksa meister Johann von Nesselrode pärines samuti sellest suguvõsast.
1424–1427 oli Nesselrode Karksi foogt, seejärel saigi temast aga maamarssal. 1431. aastal langes ta aga Nakeli lahingus poolakate kätte vangi ja vabanes sealt alles 1434. aastal. Seejärel määrati ta samuti äärmiselt mõjukale Viljandi komtuuri kohale, kuid juba 1435. aasta sügisel langes ta Swienta lahingus.
Võru–Petseri ürgorg

Võru–Petseri ürgorg (ka: Võru–Petseri orund) on Palumaa maastikurajooni lõunaosas olev ürgorg; ühtlasi Eesti üks suurimaid ürgorge. Ürgoru moodustavad läänepoolne Võru orund ja idapoolne Petseri ürgorg. Ürgorg läheb lääne pool üle Hargla nõoks.
Ürgoru laius on enamjaolt 1 km ja sügavus kuni 70 m.
Harju Maakonnaraamatukogu

Harju Maakonnaraamatukogu on Harju maakonnas Keila linnas aadressil Ehitajate tee 1 asuv maakonnaraamatukogu. Raamatukogu haldab Keila linnavalitsus. Raamatukogu teeninduspiirkond on Keila linn.
Raamatukogul on kaks osakonda: teenindusosakond ja kogude arendamise osakond.
Raamatukogus on 2011. aasta 1. jaanuari seisuga 82 684 raamatut, millest 63 547 on eestikeelsed.
Raamatukogu annab kord kvartalis välja infolehte.
Mihkel Ulk

Mihkel Ulk (sündinud 12. detsembril 1983) on eesti režissöör. 
Ta lõpetas 2006. aastal Tallinna Ülikooli filmi ja video eriala bakalaureuseõppe cum laude ja 2010. aastal Balti Filmi- ja Meediakooli magistrantuuri filmirežissöörina. 
Mihkel Ulk on Ekspress Meedia loovjuht. Ta on olnud Raadio 2 saatejuht ja teinud režissöörina reklaamfilme, lühifilme ja dokumentaalfilme ning telesaateid Eesti Televisioonis. Aastatel 2012-2017 oli ta ETV keskkonnasaate "Osoon" režissöör.

Tunnustus

Tema lavastatud mängufilm "Nullpunkt" oli 2014. aasta vaadatuim Eesti film. 2015. aastal pälvis Mihkel Ulk Eesti Kultuurkapitali Audiovisuaalse kunsti sihtkapitalilt aasta debüütfilmi preemia ja Tallinna Ülikoolilt aasta vilistlase tunnustuse.
Vastemõisa valla lipp

Vastsemõisa valla lipp oli Eesti haldusüksuse Vastemõisa valla lipp.
Lipp oli kasutusel 16. novembrist 1995 kuni 2005. aasta oktoobrini, mil vald ühines Olustvere valla, Suure-Jaani valla ja Suure-Jaani linnaga ühtseks Suure-Jaani vallaks.

Lipu kirjeldus

Valla lipp oli ristkülikukujuline, selle vardapoolsest alanurgast suundusid lehviva otsa keskpunktini ja ülaservani (2/3 lipu pikkusest) kaldsirged, need jaotasid lipu kolmeks: valgeks, roheliseks ja mustaks väljaks. Valgel väljal oli roheline seitsmeharuline heraldiline okaspuutaim.
Lipu normaalmõõtmed olid 100×150 cm ning laiuse ja pikkuse suhe 6:9 ühikut.
Zosimus

Paavstiks saamine

Zosimus sai paavstiks 18. märtsil 417.

Vaidlused pelagiaanidega

Innocentius I mõistis jaanuaris 417 hukka pelagianismi. Pärast tema surma saabus Caelestius Rooma, et oma vaateid õigustada. Zosimus pidas suvel 417 San Clemente kirikus sinodi, kus Caelestius tunnustas Innocentius I otsust ja Nikaia usutunnistust.
Seepeale teatas Zosimus 22. septembril 417 Aafrika piiskoppidele, et Caelestius oli ketserluse süüdistusest puhas ning kui Aafrika piiskopid pole selle otsusega nõus, olid nad kahe kuu jooksul kohustatud ilmuma Rooma. Pelagius saatis Zosimusele kirja, milles tunnustas samuti kehtivat usutunnistust. Järgmisel sinodil leiti, et Pelagius oli samuti süüst puhas, millest teavitati Aafrika piiskoppe.
Novembris 417 pidasid Aafrika piiskopid sinodi ja kinnitasid, et Innocentius I otsus Pelagiuse ja tema järgijate suhtes peab jääma jõusse. Piiskopid saatsid vastava korralduse ka Lääne-Rooma keisrile Honoriusele, kes kohustas 30. aprillil 418 paavsti hukka mõistma Pelagiust ja Caelestiust.
21. märtsil 418 kinnitas Zosimus Aafrika piiskoppidele, et pelagiaanide suhtes jääb Innocentius I otsus jõusse. Ta avaldas "Tractoria", milles mõistis Pelagiuse ja Caelestiuse õpetuse hukka.

Apiariuse tüli

Aafrika preester Apiarius siirdus Rooma ja apelleeris paavstile otsuse peale, mille alusel oli Sicca piiskop Urbanus ta ekskommunitseerinud. Aafrikas kehtinud kanoonilise õigusega oli vastuolus apeleerimine väljaspool oma piiskopkonda.
Zosimus vabastas Apiariuse ekskommunikatsioonist ja saatis ta koos legaatidega Aafrikasse. Zosimus andis korralduse, et Aafrika piiskoppidel peab olema õigus apelleerida Rooma, mitte aga pöörduda Ravennas asuva Lääne-Rooma keisri poole. Ühtlasi ekskommunitseeris ta piiskop Urbanuse, kuni ta tühistab Apiariusele määratud otsuse.

Vikariaatide moodustamine

Zosimus avaldas 22. märtsil 417 dekreedi, mille alusel määras ta samal ajal Roomas viibinud Arles' piiskopi Patrocluse Vienne'i ja mitme teise Gallia piiskopkonna metropoliidiks ning paavstlikuks vikaariks. Patroclus sai õiguse määrata ametisse piiskoppe ja teostada muid kiriklikke ülesandeid ilma Rooma vastava loata. Samuti ei tohtinud ükski Gallia piiskop minna Rooma ilma Patrocluse vastava loata.
Gallia piiskopid taunisid seda otsust, kuid 5. märtsil 418 tagandas Zosimus ametist Marseilles' piiskopi Proculuse.
Zosimus saatis kirja Salona piiskopile Hesychiusele, milles ta avaldas soovi moodustada samasugust vikariaati Dalmaatsias.

Opositsioonilised vaimulikud

Zosimuse vastu moodustus vaimulike opositsioon Ravennas asuvas Lääne-Rooma keisri õukonnas. Paavst kavatses vaimulikud ekskommunitseerida, kuid suri.

Surm

Zosimus suri pärast lühiajalist haigust 26. detsembril 418 ja maeti "Liber Pontificalise" järgi Rooma San Lorenzo kirikusse.
Teda austatakse katoliku kirikus ja õigeusu kirikus pühakuna. Tema mälestuspäev on 26. detsember
Rahvusvaheline Eduard Tubina Ühing

Rahvusvaheline Eduard Tubina Ühing asutati 20–22. oktoobril 2000 Tartus toimunud Eduard Tubina muusikapäevadel.
Ühingu eesmärk on tutvustada Eduard Tubina loomingut kontsertide, heliplaatide ja trükiväljaannete kaudu. Samuti peab ühing üheks oma peamiseks ülesandeks Eduard Tubina "Kogutud teoste" väljaandmist.
Ühingu asutajaliikmete seas olid Vardo Rumessen, Eino Tubin, Margus Pärtlas, Priit Kuusk, Arvo Volmer, Kadri Leivategija, Avo Sõmer.