google/wiki40b huggingface dataset:
Viciebsk

Ajalugu

Aega, mil Viciebskit esimest korda mainiti, on raske öelda. Ühes käsikirjas väidetakse, et Viciebsk kuulus aastal 978 selleks ajaks surnud Kiievi vürstinnale. Aastast 1021 pärinevad aga kindlamad andmed; toona anti linn rahulepingu alusel Kiievi võimu alt üle Polotski vürstiriigile. Aastal 1101 tekkis linna ümber Viciebski vürstiriik, mis esialgu allus veel formaalselt Polotski vürstile, aga hiljem iseseisvus.
Viimase Viciebski vürsti tütar, Vitebski Maria, abiellus 1318. aastal hilisema Leedu suurvürsti Algirdasega ja nii läks linn Leedu suurvürstiriigi koosseisu. Aastal 1351 ehitati Viciebskisse vürstiloss ja kaks kindlust. Linn muutus 15.–16. sajandil tähtsaks käsitöö- ja kaubanduskeskuseks, olles aastal 1441 üks Leedu suurvürstiriigi viieteistkümnest suuremast linnast. Viciebski lipkond võttis osa ka Tannenbergi lahingust aastal 1410. Aastast 1444 muutus Viciebski piirkond praktiliselt autonoomseks.
Aastal 1508 sai linnast Viciebski vojevoodkonna keskus. Aastal 1597 sai Viciebsk Poola kuningas Zygmunt III Wazalt ametlikult Magdeburgi linnaõigused. 
16. sajandil rüüstasid linna korduvalt Moskva väed, laastades linna aastail 1502, 1516, 1519, 1534 ja 1536, seejärel ka Liivimaa sõjas aastail 1562 ja 1568. Aastal 1602 rüüstasid linna kasakad. Vaatamata kõigele sellele jäi linn tähtsaks kaubanduskeskuseks ja sinna tekkisid mitmesugused tööstusettevõtted. 17. sajandi keskel oli Viciebskis üle kümne tuhande elaniku.
Rängemalt kannatas linn aga Vene–Poola sõja ajal, mil pärast kolm kuud kestnud piiramist vallutas linna 20 000-meheline Moskva vägi. Suurem osa linna elanikest tapeti, aadlikud ja juudid küüditati Venemaale. Pärast sõda tagastati rüüstatud linn Poolale. Linnale oli kõige suuremaks löögiks aga Põhjasõda, kuna aastal 1708 põletasid linnas peatunud Peeter I väed linna maha. Pärast seda sündmust ei olnud Viciebsk enam teistest Valgevene linnadest ei suurem ega tähtsam.
Viciebsk sattus Venemaa keisririigi koosseisu Esimese Poola jagamise tagajärjel 1772. aastal. Aastal 1775 valmis Viciebski raekoda. Aastal 1802 sai linnast Viciebski kubermangu keskus. Aastal 1812 hõlvasid Napoleoni 1812. aasta sõjakäigul Venemaale Viciebski Prantsuse väed.
Aastal 1845 hakkas linnas tegutsema teater. Aastal 1863 kehtestasid venelased Poola ülestõusu tõttu linnas sõjaseisukorra. Aastal 1866 valmis Riia–Orjoli raudtee, mis hakkas läbima ka Viciebski linna. Aastal 1897 ehitati linna elektrijaam, aga aastal 1898 hakkasid esimesena Valgevenes Viciebski tänavatel sõitma trammid. Aastal 1905 avati Viciebskis esimene kino.
1924. aastal liideti Viciebsk Valgevene NSV-ga. Aastal 1934 sai linnast Viciebski oblasti keskus. Saksa okupatsioon kestis Viciebskis 11. juulist 1941 kuni 26. juulini 1944.
Kondensatsioonituum

Kondensatsioonituum on vedeliku või tahke keha, nt tolmu, väike osake atmosfääris, mille pinnale kondenseerub veeaur väikeste veetilkade või jääkristallide kujul. Selle tulemusena võivad kujuneda pilved.
Aasta muuseumisõber

Aasta muuseumisõber on aunimetus, mida annab 2007. aastast välja Eesti Muuseumiühing.
Muuseumisõbra aunimetuse väljaandmise eesmärk on avaldada avalikku tunnustust isikule või isikutele, kes oma tööalase või ühiskondliku tegevusega on silma paistnud Eesti muuseumide toetamisel – osalenud muuseumide arendamisel, muuseumides tehtava töö kajastamisel või aidanud kaasa muul moel Eesti muuseumide maine tõstmisele.
Liive Koppel

Liive Koppel (sündinud 4. veebruaril 1940 Võrumaal Tagakülas) on eesti kunstnik. Tema meelisteemad on Eestimaa loodus ja lilled.
Aastatel 1957–1962 õppis ta Tartu Kujutava Kunsti Koolis joonistamist, maalimist ja kunstipedagoogikat. On osalenud mitmetel täiendkursustel. Tema õpetajad on olnud Harri Pudersell, Alfred Kongo, Kaljo Polli, Villu Toots.
Koppel on õppinud ka Kõrgemas Usuteaduslikus Seminaris.
Ta on töötanud kunstiõpetajana Alatskivi Keskkoolis, Võru I Põhikoolis, Võru Huvikojas. Ta on Kunstistuudio Krisepto üks asutajaid. Kunstnikuna on ta töötanud Võru Tarbijate Kooperatiivis, Võru linna dekooriateljees ja Võru Mööblivabrikus, samuti linna kunstinõukogu sekretärina.
Näitustel on Koppel esinenud järjepidevalt alates 1967. aastast, lisaks Eestile ka Soomes, Rootsis, Saksamaal, Lätis ja Venemaal.
Ta on kujundanud trükiseid ja illustreerinud raamatuid.
Ta kuulub Eesti Kalligraafide Koondisse ja Tartu Kunstnike Liitu, on olnud Võru Kunstiklubi president.
Alates 2002. aastast elab Tartus.
Madarapunane

Madarapunane on värvmadara (Galium boreale) juurtega värvimisel saadud punane värvitoon. 
Madarapunane oli Eestis II aastatuhande algusest kuni 19. sajandi II pooleni üks hinnatumaid taimevärve. Punase värvi annavad orgaanilised ühendid alisariin ja purpuriin.
Harri Kärtner

Harri Kärtner (4. september 1925 – 1. veebruar 2011) oli eesti jurist, õppejõud ja ühiskonnategelane.
Ta sündis Narvas väikeettevõtja peres. Aastatel 1933–1937 õppis Narva linna algkoolis, 1937–1944 Narva keskkoolis ja 1944–1945 koos perekonnaga sõja eest pagenduses olles Haapsalu keskkoolis.
1945–1951 õppis Harri Kärtner Tartu Riikliku Ülikooli õigusteaduskonnas, mille lõpetas 1951. aastal cum laude. Aastatel 1951–1954 oli ta Tartu Ülikooli riigi ja õiguse teooria ning ajaloo aspirant. Ta täiendas end üleliidulises uurijate täiendusinstituudis Leningradis isiku- ja varavastaste kuritegude uurimises (1962–1963), ametialaste, majandus- ja korruptsiooniga seonduvate kuritegude uurimises (1968) ning Moskva ülikoolis riigiõiguses (1968).
Kärtner oli õigusteaduse kandidaat (1955), õigusnõunik (1968), justiitsteenistuse reservkapten (1972), riigiõiguse dotsent (1980).
Aastatel 1955–1961 oli Kärtner ajalehe Edasi toimetuse kirjanduslik kaastööline, 1961–1963 Tartu Linna Prokuratuuri uurija, 1963–1971 Eesti Prokuratuuri eriti tähtsate asjade uurija. 1971–1991 oli ta Tartu Ülikooli kriminoloogia laboratooriumi vanem teaduslik töötaja, 1971–1991 Tartu Ülikooli õigusteaduskonna õppejõud, 1991–1993 Tartu Ülikooli ametiühingu juriskonsult.
1993–1995 oli Kärtner Riigikogu Maaliidu ühenduse fraktsiooni konsultant sotsiaal- ja õigusküsimustes, 1993–1995 Tartu Linnavolikogu aseesimees.
Samuti oli ta Eesti Karskusliidu ning Dotsentide ja Teadurite Klubi asutajaliige, Eesti Akadeemilise Õigusteaduse Seltsi asutajaliige, Eesti Pensionäride Liidu esimees 1990–1995 ja 1998–2003.
Eesti Pensionäride Liidu esindajana pöördus Kärtner korduvalt Riigikogu, Vabariigi Valitsuse ja teiste kõrgemate riigi- ja omavalitsusorganite poole ettepanekutega pensionäride olukorra parandamiseks ja demokraatliku õigusriigi kaitsmiseks ning osalenud pensionäride õiguste ja seaduslike huvide kaitseks korraldatud aktsioonide organiseerimisel ja läbiviimisel.
Fossa

Fossa kultuuris

Animafilmis "Madagaskar" on pahalasteks fossad. Filmis tegutsevad fossad karjana, mis ei vasta tegelikkusele.
Heinrich Ferdinand Hoffmann

Heinrich Ferdinand Hoffmann (27. märts 1820 Väike-Maarja – 29. oktoober 1891 Koeru) oli Eesti vaimulik.
Õppis 1835–1839 Tallinna kubermangugümnaasiumis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1839–1844. Oli prooviaastal Simuna Siimona ja Juuda koguduses Hugo Richard Pauckeri juures. Ordineeriti õpetajaks 27. oktoobril 1846.
Oli aastatel 1846–1891 Koeru koguduse õpetaja, oli seejuures 1875–1891 Järva praostkonna praost.
Oli alates 24. juunist 1845 Eestimaa Kirjanduse Ühingu liige. Samuti (aastast 1847 Koeru abipiibliseltsi eestseisja.

Isiklikku

Tema emapoolne vanaisa Friedrich Johann Anton Assmuth oli Kose Püha Nikolause koguduse õpetaja aastatel 1785–1802, tema äi Dietrich Georg Mickwitz oli aastatel 1801–1846 Koeru koguduse õpetaja, tema õemees Hugo Richard Paucker oli Simuna koguduse õpetaja aastatel 1834–1872. Poeg Heinrich Richard Hoffmann oli misjonärina Indias, aastatel 1920–1934 oli Ridala Püha Maarja Magdaleena koguduse õpetaja; poeg Arthur Friedrich Wilhelm Hoffmann oli 1904–1933 Viru-Jaakobi koguduse õpetaja, poeg Hugo Daniel Ernst Hoffmann oli arst. Väimees Johann Heinrich Brasche (Tallinna Toompea Kaarli koguduse õpetaja, aastatel 1873–1906) oli abielus tema kahe tütrega (Anna Wilhelmine ja Selma Emiliega), väimees Daniel Burchard Lemm (Kadrina- ja Kuressaare Laurentiuse koguduse õpetaja) oli abielus tema tütre Anna Louisega, väimees Oskar Ernst Emil Tomberg (Koeru- ja Tallinna Toompea Kaarli koguduse abiõpetaja ja Jõelähtme koguduse õpetaja) oli abielus tema tütre Margarethe Helene Elisabethiga.
Eesti Omavalitsuste ja Ühistegeliste Asutuste Kindlustuse Aktsiaselts Oma

Eesti Omavalitsuste ja Ühistegeliste Asutuste Kindlustuse Aktsiaselts Oma oli 1920–1940 tegutsenud kindlustusselts. Paljud omavalitsused kasutasid oma vara kindlustamisel just seda ettevõtet.
Ettevõte asutati 1920 Tartus nime all Tartumaa Kinnituse Selts. 1923 nimetati ettevõte ümber Eesti Omavalitsuste ja Ühistegeliste Asutuste Kindlustuse Aktsiaseltsiks Oma.
Ettevõtte peaesindused asusid Tallinnas, Kuressaares, Petseris, Pärnus, Rakveres, Tõrvas, Viljandis ja Võrus.
1940 ettevõte natsionaliseeriti.
Macrosilly

"Macrosilly" on eesti ansambli Honey Power debüütalbum. Selle andis 1. septembril 2006 CD-na välja SekSound.
Andres Mathiesen

Andres Mathiesen (kuni 1932 Andrei Mathiesen; 19. november/1. detsember 1890 Sindi – 3. mai 1955 Stockholmi lähistel) oli eesti metsateadlane.

Haridus

1904. aastal lõpetas Sindi ministeeriumikooli, 1911. aastal Pärnu linna gümnaasiumi. 1915. aastal lõpetas Peterburi metsainstituudi. 1925–1926 viibis Rockefeller Foundationi stipendiaadina Austrias, Saksamaal, Šveitsis ja Itaalias. 
17. novembril 1928 kaitses ta esimesena Tartu Ülikoolis metsateaduse doktori (dr. rer. silv.) kraadi.

Töö

1915–1918 oli sõjaväeteenistuses. 1918 Tori-Võlla riigimetsa ülem, 1919 Lääne maakonna metsaülem. 1920 veebruarist Metsade Peavalitsuse ülema abi, hiljem ülema kohusetäitja. 1920 augustist Tartu Ülikooli põllumajandusteaduskonna metsaosakonna metsakorralduse õppetooli metsaasjanduse ja geodeesia õpetaja. Õpetas metsatakseerimise, dendroloogia, metsakorralduse ja geodeesia aineid. 1921. aastast metsakorralduse dotsendi kohusetäitja, 1924- aastast erakorraline professor, 1929. aastast metsakorralduse õppetooli korraline professor. 1922. aastast ka põllumajandusteaduskonna dekaani asetäitja, 1927. aastast teaduskonna sekretär, 1928–1937 põllumajandusteaduskonna dekaan. Tartu Ülikooli õppe- ja katsemetskonna juhataja.
Nelja kuninga kivi

Nelja kuninga kivi on rändrahn Harju maakonnas Kuusalu vallas.
Kivi mõõtmed on järgmised: pikkus 2,9 m, laius 1,9 m, kõrgus 1,2 m, ümbermõõt 7,3 m.
Kaire Vilgats

Kaire Vilgats (sündinud 11. jaanuaril 1976 Pärnus) on eesti laulja ja näitleja.
Lapsena õppis Kaire Vilgats muusikakoolis akordionimängu, kuid alustas soololauluga teismeeas. Pärast keskkooli õppis Kaire Vilgats Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis pop-jazz-laulu Silvi Vraidi juhendamisel.
1999. aastal pälvis Vilgats ETV lauluvõistluse "Kaks takti ette" finaalis 3. koha (Tanel Padari ja Eda-Ines Etti järel) lauluga "Ain`t No Sunshine".
Teatritöö debüüdi tegi ta koorilauljana Tallinna Linnahallis 1999. aastal etendunud muusikalis "La Cage aux Folles", millele on järgnenud rollid paljudes muusikalides ning mõningates sõnalavastustes. Kaire Vilgats on olnud Eesti Nuku- ja Noorsooteatri muusikaline juht. Ta astub sageli üles ka taustalauljana.

Saavutused ja plaadid

Kaire Vilgats laulab albumil "Family. We are Family" (2003) koos teiste tuntud lauljatega (Nele-Liis Vaiksoo, Maiken, Lauri Liiv, Lauri Pihlap jt). Kaire Vilgats on esinenud paljude ansamblite ja orkestritega, nende seas Eesti Politseiorkestri ja Estraadiraadioga ning ansamblitega Waigla Bros, Kukerpillid jm. Tema hääl kõlab mitme muusikali nagu "Romeo & Julia" ja "Libahunt" stuudioplaadil. Ka on tema esituses laule kogumikplaadidel.

Isiklikku

Kaire Vilgats oli abielus muusikaprodutsent Johannes Lõhmusega (lahutatud 2015), neil on kaks poega ja tütar.
Vilgatsi ema on Eesti Rahvusringhäälingu tele- ja raadioajakirjanik Ester Vilgats.

Muu tegevus

Kaire Vilgats on olnud Tartu maratoni üks esinduspersoone ning osalenud avatud raja suusasõidul. Ta on avameelselt rääkinud oma kaaluprobleemidest, mistõttu on teda kaasatud osalema ka muudele spordivõistlustele. Ta on juhtinud ETV saateid "Pühapäevitaja" (2003) ning "Tähelepanu, start!" (2013).
2017. aastal alustas ta Tallinna Ülikoolis õpinguid sotsiaaltöö erialal.
Sõmeru vald (Rakvere kihelkond)

Sõmeru vald (saksa keeles Neu-Sommerhusen) oli vald Virumaal Rakvere kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1893 ja seejärel liideti Sõmeru vald Kaarli vallaga.
Valla alal asus Sõmeru mõis.
Entechno

Vaadake ka neid

Néo kýma
Laïkó
Rebetiko
Entechno
Fænrisstenen

Fænrisstenen ('Fænrisi kivi') on ilus suur kivi Taani saarel Bornholmil umbes 150 m Louisenlundist lõuna pool Gyldenså ojas põhjanõlval.
Kivi pinnal on viis piklikku selgelt inimtekkelist süvendit. Tõenäoliselt on kivi kunagi kasutatud kitsaste esemete, näiteks relvade lihvimiseks.

Muistend

Muistendi järgi heitis hiid (jotun) Fænris, kelle kodu olevat olnud Helvedesbakkerne, kivi Aarsdalest Ibskeri kiriku (Sankt Ibs Kirke) poole, sest ta oli vihane kirikukellade helina taastumise pärast hetkel, kui ta pidas end saare valitsejaks.
Ta viskas vasaku käega ning surus nii kõvasti, et kivisse jäi käe jälg. Kivi sai liiga suure hoo, lendas kõrge kaarega üle kiriku ja kukkus  Gyldenså ojja.
Valmiera

Kaitstavad objektid

Muinsusmälestistest on  linnas riikliku kaitse all Valmiera vanalinn, Volmari Püha Siimoni kirik (sealhulgas kiriku kantsel ja selle maalingud, kiriku seinamaalid-epitaafid, P. Tilihami hauaplaat, kiriku orel, orelirõdu ja selle maalingud, kolm sealset vitraaži ning J.F Schröderi mälestustahvel), Riikliku Maapanga hoone aadressil Rīgas iela 40; Valmiera õpetajate seminari hoone aadressil Leona Paegles iela 40, Kauguri talumeeste kalmistu ja Valmiera ordulinnuse varemed. Kohaliku kaitse all on hiiepaik Jumalasaareke (Elku saliņa).
Looduskaitse all on Putriņi tamm, Putriņi mets, Kauguri laas, Pauki männik, Jāņa Enkmaņa iela allee, Tērbatas iela tammeallee tammed, Dīvaliņa iela allee, Jāņa Daliņa iela allee, Raiņa iela allee, Tērbatas iela allee, Viestura allee, Lucase mõisa pärnad, Muuseumi Püha tamm, Puhkepark ja Koiva järsakkallas.

Ajalugu

Linna territooriumil asus Volmari ordulinnus (saksa Wolmar, läti Valmiera, ladina Woldemaria). Linnaks sai Valmiera aastal 1323.
Valmiera on ajalooline piirkondlik keskus Läti aladel Valmiera kihelkonnas ja Volmari kreisis Liivimaa kubermangus. 
1944. aasta septembris hävis sõjategevuse käigus 1/3 linnast ja peaaegu kogu Valmiera ajalooline keskus.

Rahvastik

Arvestuslikel andmetel oli 1. jaanuaril 2011 Valmiera elanikest lätlasi 81,9%, venelasi 12,4%, valgevenelasi 1,9% ja teistest rahvustest inimesi 3,9%.
Führersonderzug

Führersonderzug (eesti keeles juhi erirong) oli Saksamaa juhi ja riigikantsleri Adolf Hitleri erirong ja liikuv peakorter.
Rong valmis 1936. aasta keskpaigas. Selle varjunimi oli "Amerika", hiljem "Brandenburg".
Erirong koosnes auruvedurist ja viieteistkümnest pulmanvagunist. Rongi ees ja taga olid platvormvagunid, millel olid rongi kaitseks nii maa- kui ka õhuohu vastu 20 mm õhutõrjekahurid.
Hitleril oli oma rongis salavagun nr 10206.
Hitler ja tema kaaskond sõitsid rongiga Teise Maailmasõja ajal Berliini, Münchenisse ja teistesse kohtadesse, kus paiknesid füüreri peakorterid.
Hitleri rongireisidel tehti tema reeglipäraste süstimiste ajaks (toimetas peamiselt tema ihuarst Theodor Morell) harilikult peatus.
Honors at Dawn

"Honors at Dawn" (1936) on Arthur Milleri esimene näidend.
Ta kirjutas selle Michigani Ülikooli teise aasta üliõpilasena 1936. aasta kevadvaheajal. Väidetavalt oli stiimuliks 250-dollariline Hopwoodi auhind, mille ta võitiski. Näidend lavastati ülikoolis.
Näidendi põhiteemadeks on streik ja peategelase suutmatus end väljendada.
Desintegraator

Desintegraatori õitseaeg

Aastaisse 1977–1982 langeval tippajal andis firma tööd umbes 900 inimesele ja kujunes siinpoolseks osaks Nõukogude Liidu ja Austria segaettevõttes Dessim. Aastal 1980 oli Desintegraatori puhaskasum 8,5 miljonit rubla.
Dr Hindi juhtimise all (1974–1981) oli firma tegevusalade seas uurimistöö ainete ergastamiseks desintegraatormenetluse abil. Sellal konstrueeriti firmas mitmesuguseid desintegraatorseadmeid ja tootmisliine, projekteeriti käitisi ja masinaparke ehitusmaterjalide (peamiselt silikaltsiidi ja polümeerbetooni), samuti süvapuuraukude tampoonsegude, väetiste, sööda jm tootmiseks. Firmas arendati ja valmistati videoterminale ja elektroonikat tootmisprotsesside automaatjuhtimiseks ja kontrollimiseks, samuti arendati biotehnoloogiat ja toodeti mitmesuguseid raviomadusega biojuuretisi.
Johannes Hindi kõrvaldamise tulemusel poliitiliselt motiveeritud kriminaalprotsessiga, mis kestis maist 1981 detsembrini 1983 ja kaasas septembris 1985 Hindi surma vangistuses, peatus firma perspektiivne uurimistöö ja UDA-tehnoloogia sürjutati Desintegraatori tegevusprogrammist mõne aastaga; suurem osa firma välissidemeid katkes, kasum ja käive kahanesid, töötajate arv langes viie aastaga poole võrra.

Desintegraator tänapäeval

Nüüdseks on Desintegraator vaid mõnekümnele inimesele tööd andev tootmisfirma – Desi kaubamärgi omanik, mis tegeleb materjalide purustusseadmete valmistamisega ja täidab ka välistellimusi. Muuhulgas tegeleb firma oma ruumide väljarentimise ja kinnisvarahaldusega.
Kaarel Kressa

Kaarel Kressa (sündinud 27. juunil 1983) on eesti luuletaja ning kirjandus- ja filmikriitik. 
Ta on õppinud Tallinna Pedagoogikaülikoolis prantsuse filoloogiat (lõpetamata).
Kressa on töötanud juhutöödel ja tõlkebüroos tõlkijana. 2006. aastast töötab ajakirjanikuna Eesti Päevalehes.
2014. aastast Eesti Kirjanike Liidu liige.

Muusikaline tegevus

Kaarel Kressa oli punkbändi Migreen (2000–2003) üks asutajaliikmeid ja põhiline lugude autor.
Aksella Luts

Aksella Hildegard Luts (neiupõlvenimi Kapsta; 10. oktoober 1905 Moskva – 8. jaanuar 2005 Pärnu) oli eesti filmilooja.
Aksella Luts oli abielus Vabadussõja veterani ja filmioperaator Theodor Lutsuga.
Koos abikaasaga lõi Aksella Luts esimese täispika eesti mängufilmi "Noored kotkad" (1926). Aksella Luts oli filmi stsenaariumi autor ja astus üles ka näitlejana. 1931. aastal valmis neil vaatefilm "Kas tunned maad?" ja kultuuriantropoloogiline dokumentaalfilm "Ruhnu".
Aastal 1931 valmis koostöös soomlastega eesti esimene heli- ja tantsufilm "Päikese lapsed". Pärast seda elas ta koos abikaasaga Soomes, kust nad enne Teise maailmasõja lõppu siirdusid Rootsi kaudu Brasiiliasse. Seal valmis abikaasade koostöös mitmeid dokumentaal- ja reklaamfilme. Veel pärast abikaasa surma 1980. aastal elas ta Brasiilias Penedos. Aastal 1996 õnnestus tal naasta Eestisse. 
Aksella Luts oli Eesti Kinoliidu auliige.
Aksella Luts suri 8. jaanuaril 2005 Pärnus. Tema ärasaatmine toimus Pärnu Uue Kunsti Muuseumis. Aksella soovi kohaselt maeti urn tema tuhaga abikaasa Theodori kõrvale Sao Lorenzo kalmistule Brasiilias.
Stratotüüp

Stratotüüp (ka tüüpläbilõige) on kivimite kindel kihiline järjestus stratigraafilise üksuse või selle piiride määratlemiseks ja iseloomustamiseks.
Näiteks Kukruse lademe esmakirjelduses kasutatud läbilõige (holostratotüüp) asus Kukruse mõisa lähedal. Selle lademe kõige tuntum settekivim on kukersiit (põlevkivi). Nimetus "kukersiit" on tuletatud Kukruse mõisa nimest.
Stratotüüp võib esineda stratotüüpse paljandina või puuraugus.
Rapla–Järvakandi–Kergu maantee

Rapla–Järvakandi–Kergu maantee (registrinumbriga 27) on üks Eesti tugimaanteedest. 
See saab alguse Tallinna–Rapla–Türi maantee 48. kilomeetril Rapla linnas (Rapla linna tänavana Tallinna maantee). Tee pikkus on 40,8 km. Tee lõpeb Aluste–Kergu maantee ja Pärnu-Jaagupi – Kergu tee lõikumiskohas Kergu külas. Järvakandi alevi tänavatena kannab maantee nimesid Tallinna maantee, Tehaste ja Pargi.

Asulad Rapla–Järvakandi–Kergu maanteel

Rapla linn, Tuti küla, Mahlamäe küla, Väljataguse küla, Juula küla, Raela küla, Raikküla küla, Kaigepere küla, Põlma küla, Purku küla, Vahakõnnu küla, Ahekõnnu küla, Järvakandi alev, Selja küla, Kõnnu küla, Kaisma küla, Sohlu küla, Kergu küla.
Jaroslavli Riiklik Ülikool

Jaroslavli Riiklik Ülikool (ka Jaroslavli Demidovi-nimeline Riiklik Ülikool, vene keeles Ярославский государственный университет имени П. Г. Демидова, lühemalt Demidovi Ülikool (vene keeles Демидовский университет)) on Venemaal Jaroslavlis asuv ülikool. 
Ülikoolis on 10 000 õpilast (2014) ja 431 õppejõudu (2009).

Ajalugu

Ülikooli ajalugu ulatub aastasse 1803, kui asutati Demidovi juriidiline lütseum. 
1918 sai lütseum ülikooliõigused. Ülikool suleti 1924 ja taasasutati 1970. 
Aastast 2005 on ülikooli rektor Aleksandr Russakov.
Ai jõgi

Ai (vene Ай, baškiiri Әй) on jõgi Venemaal Lõuna-Uuralites, Ufa jõe lisajõgi.
Ai pikkus on 549 km ja valgala 15 000 km². Jõe ääres asub Zlatoust.
Suuremad lisajõed on Kigi, Ik ja Kussa.
Viktor Bežanitski

Viktor Bežanitski (3. märts 1852 Kuigatsi – 14. mai 1924 Nõmme) oli Eestis tegutsenud vene rahvusest õigeusu vaimulik: köster-kooliõpetaja, diakon, preester, ülempreester.

Eluloolisi andmeid

Ta sündis 1852 Tartumaal Sangaste kihelkonnas Kuigatsi vallas Priipalu külas ülempreester Stefan Bežanitski peres, lõpetas Riia Vaimuliku Kooli ja Seminari 1873 ning omandas köster-kooliõpetaja kutse. Ülempreester Vikotor Bežanitski suri 1924. aastal Tallinn-Nõmmel ja maeti Rakvere kalmistule.

Isiklikku

Viktor Bežanitski pere: abikaasa Sofia Bežanitskaja (Uberski), neid olid lapsed Ludmilla, Konstantin, Leonid, Boris ja Sergei
Rootsi Eksportnõukogu

Rootsi Eksportnõukogu (rootsi keeles Exportrådet; inglise keeles Swedish Trade Council) oli Rootsi organisatsioon, mille eesmärk oli edendada Rootsi ettevõtete tegevust rahvusvahelisel turul.
Rootsi Eksportnõukogu loodi 1972. aastal. See kuulus ühiselt Rootsi riigile ja ettevõtlussektorile ning oli Rootsi olulisim välismajandusorganisatsioon.
Organisatsiooni peakorter oli Stockholmis, esindused rohkem kui 50 riigis. Eksportnõukogu tegutses koostöös Rootsi saatkondade ja konsulaatide ning kohalike kaubanduskodadega.
Eestis tegutses Rootsi Eksportnõukogu alates 1991. aastast.
Rootsi Eksportnõukogu Eestis andis koos Rootsi saatkonna ja Swedbankiga alates 2009. aastast välja Rootsi äriauhindu.
1. jaanuaril 2013 ühendati Rootsi Eksportnõukogu agentuuriga Invest Sweden ja moodustati Rootsi ekspordi ja investeeringute nõukogu (Business Sweden).
Alain Corneau

Alain Corneau (7. august 1943 Loiret, Meung-sur-Loire – 30. august 2010 Pariis) oli prantsuse filmilavastaja ja stsenarist.
Corneau sai muusikahariduse. Seejärel lõpetas ta kinoinstituudi (Institut des hautes études cinématographiques) Pariisis.
Mitme filmi juures töötas ta režissööri assistendina ja neist varaseim oli Costa-Gavrase "L'Aveu" (1970), mis valmis Arthur Koestleri "Keskpäevapimeduse" ainetel.
Aastal 1973 valmis Alain Corneau esikfilm "France, Inc.", mis rääkis narkootikumide legaliseerimisest. Ärilises mõttes kukkus see film läbi.
Seevastu järgmised filmid mõjutasid ühiskonda oluliselt. Need filmid näitasid selle aja euroopa kino jaoks ebatavalise naturalismiga igapäevaelu julmust. Enamasti tegi neis kaasa Yves Montand. Need filmid olid "Police Python 357" (1976), "La menace" (1977), "Série noire" (1979) ja "Le Choix des armes" (1981).
1980. aastatel hakkas Corneau tegema suurfilme. Tema film "Fort Saganne" (1984) koos Gerard Depardieu ja Catherine Deneuve'iga oli Prantsusmaa senise ajaloo kalleim film.
Aastal 1987 valmis tal telefilm Afganistanist "Afghanistan, le Pays Interdit".
Aastal 1989 valmis tal film "Nocturne indien", mis oli itaalia kirjaniku Antonio Tabucchi samanimelise romaani "Notturno Indiano" ekraniseering.
Aastal 1991 lavastas Alain Corneau Pascal Quignard'i romaani "Tous les matins du monde" (eesti keeles "Kõik maailma hommikud"; 2004; tõlkija Triinu Tamm) põhjal filmi "Tous les matins du monde". Film kandideeris parima võõrkeelse filmi Kuldgloobusele ning võitis seitse Césari filmiauhinda: parim film, režissöör, naiskõrvalosa, operaator, helioperaator, helilooja ja kostüümid.
Aastal 2003 lavastas ta Amélie Nothombi romaani "Stupeur et tremblements" (eesti keeles "Jahmatus ja värinad"; 2006; tõlkija Eva Koff) põhjal filmi "Stupeur et tremblements".
Alain Corneau suri vähki ja maeti Père-Lachaise'i kalmistule.