Clemens VI

Suhted Saksamaaga

Johannes XXII poolt ekskommunitseeritud Saksa-Rooma keiser Ludwig IV alustas paavstiga  läbirääkimisi ekskommunikatsiooni tühistamiseks. Clemens VI kinnitas augustis 1342 uuesti, et keiser on ekskommunitseeritud ja kutsus teda aprillis 1343 tagasi astuma. Ludwig oli valmis paavstile järele andma, kuid paavst tagandas ta 13. aprillil 1346 ametist ja tunnustas uue Saksa kuningana Karl IV-t. Ta tunnustas 1. märtsil 1349 Riia peapiiskoppi Fromhold von Vyshusenit Karl IV-le .
Paavst tagandas 7. aprillil 1346 ametist Mainzi peapiiskopi Heinrich von Virneburgi, kes toetas Ludwigit.

Suhted Bütsantsiga

Bütsantsi keiser Johannes VI pidas paavstiga läbirääkimisi 1054 alanud skisma lõpetamiseks.

Suhted Itaalia riikidega

Rooma kodanikud valisid paavsti senaatoriks. Jaanuaris 1343 Avignoni saabunud Rooma delegatsiooni hulgas oli ka Cola di Rienzo, kes taunis Rooma võimude poliitikat. Kui Rienzo sai mais 1347 Rooma valitsejaks, taunis paavst teda esmalt, kuna Rienzo polnud konsulteerinud paavstiga, kuid määras ta hiljem Rooma rektoriks. Kui Rienzo asus augustis 1347 taastama Rooma suurriiki, saatis paavst Rooma legaadiks Embruni peapiiskopi kardinal Bertrand de Déaulx', kes ekskommunitseeris detsembris 1347 Rienzo. Saksa kuningas Karl IV lasi Rienzo vangistada ja andis ta 1351 üle paavstile, kes määras detsembris 1351 Rooma senaatoriks Giovanni Cerroni.
Ta vabastas 1348 Napoli kuninganna Giovanna I kahtlustustest oma abikaasa mõrva osas.
Paavst korraldas 1350–1351 sõjakäigu Itaaliasse.

Suhted Kastiiliaga

Clemens VI määras 15. novembril 1344 avaldatud bullaga "Tue devotionis sinceritas" Kanaari saared Kastiilia printsi Luisi valdustesse. Ta määras 1351 Kanaaridele piiskopi.

Suhted Osmani impeeriumiga

Clemens VI vabastas Benedictus XII käsul vangistatud dominiiklase Venturino ja määras ta 4. jaanuaril 1344 jutlustama Osmani impeeriumi vastu kavandatud ristisõja tarbeks.
Ta moodustas koos Veneetsia ja johanniitidega Osmani impeeriumi vastu liiga, mille väed vallutasid oktoobris 1344 İzmiri ja purustasid türklaste laevastiku 1347 merelahingus. Ta rajas 1346 Smyrna piiskopkonna.

Suhted Tšehhiga

Clemens VI määras 30. aprillil 1344 Praha piiskopkonna peapiiskopkonnaks. Ta tunnustas Praha ülikooli rajamist.

Suhted Ungariga

Clemens VI saatis 1348 Ungari kuningale Lajos I-le kuldroosi.

Suhted Venemaaga

Clemens VI andis 14. märtsil 1351 Saare-Lääne ja Tartu piiskoppidele ning Riia praostile korralduse, et nad keelaksid Liivimaa kaupmeestel relvade ja hobuste toimetamise õigeusklikele venelastele. Ta nõudis Saksa ordult, et see abistaks karjalasi ja ingerlasi võitluses õigeusklike venelastega.

Clemens VI ja Eesti

Taani kuningas Valdemar IV teavitas 24. juunil 1347 paavsti Eestimaa müümisest Saksa ordule. Clemens VI kinnitas müügitehingu 8. veebruaril 1348 avaldatud bullas "Hiis quae pietatem".
Paavst määras 26. augustil 1342 toomhärra Wesceluse Tartu piiskopiks ja 23. oktoobril 1346 Johannes I Tartu piiskopiks. Ta andis 21. novembril 1346 Tartu piiskopkonna usklikele indulgentse ja mainis, et vastristitud on oma usus muutunud kindlamaks.
Paavst kinnitas 4. oktoobril 1342 Riia toomkapiitli ja Neuenkampi kloostri vahelise leppe. Ta määras 17. märtsil 1348 Fromhold von Vyshuseni Riia peapiiskopiks. Ta nõudis 5. mail 1348 Vyshusenilt, et see läheks oma peapiiskopkonda, andis talle 10. juunil 1348 palliumi ja lubas 10. septembril 1348 koostada tal testamendi. Paavst nõudis 10. septembril 1348 Riias priori ja 5. detsembril 1348 preestri määramist. Ta manitses 1. märtsil 1349 Saksa ordut Riia peapiiskopiga mitte tülitsema ja tunnustas 1. märtsil 1349 Riia peapiiskoppi Saksa kuningale Karl IV-le.
Ta tegi 14. märtsil 1351 Saare-Lääne ja Tartu piiskoppidele ning Riia praostile ülesandeks, et nad keelaksid Liivimaa kaupmeestel relvade ja hobuste toimetamise õigeusklikele venelastele.
Ta andis 13. septembril 1352 Liivimaa aadlikule Otto von Rosenile dispensatsiooni.

Suhted kiriku institutsioonidega

Clemens VI määras 1352 Guillaume de Grimoardi (hilisem paavst Urbanus V) Notre-Dame du Pré kloostri abtiks.
Ta määras 1342 avaldatud bulladega "Gratias agimus" ja "Nuper charissimae" frantsisklased Palestiina kristlike pühapaikade hooldajateks. Ta taunis 1343 frantsiskaani spiritualisti Giovanni de Vallet, kes soovis järgida frantsisklaste reegleid ordust sõltumata, kuid 1350 tunnustas teist spiritualisti Gentile da Spoletot, kelle ta vabastas ordu eksemptsioonist.
Ta andis 1344 Bernardo Tolomei rajatud olivetaanide ordule indulgentse.
Ta andis 31. mail 1344 korraldusi Saksa ordule, kinnitas 8. veebruaril 1348 Eestimaa müügitehingu ja manitses 1. märtsil 1349 ordut Riia peapiiskopiga mitte tülitsema .

Liturgilised otsused

Rooma delegatsiooni palvel avaldas Clemens VI 27. jaanuaril 1343 bulla "Unigenitus", millega ta vähendas juubeliaasta pidamise ajavahemikku seniselt 100. aastalt 50-ni.

Teoloogilised vaidlused

Filosoof William Ockham oli üritanud paavstiga ära leppida, kuid suri enne paavsti otsust.
Paavst nõudis 29. mail 1344 Lähis-Ida piiskoppidelt, et nad takistaksid fraticelli liikumise tegevust.
Ta keelustas 20. oktoobril 1349 enesepiitsutajate tegevuse.

Suhted juutidega

Clemens VI sätestas 5. juulil ja 26. septembril 1348, et juute ei tohi pidada katku epideemia levimises süüdlasteks. Ta keelas juutide vastased pogrommid ning juutide vägivaldse ristimise ja andis korralduse, et katoliiklased peavad juutide sabatikombeid ja sünagooge respekteerima.
Paavsti üheks ihuarstiks oli juut Solomon ben Gerson.

Kanoniseerimised

Clemens VI kanoniseeris 26. juunil 1347 Yves Hélory ja 19. septembril 1351 Robert de Turlande.
Ta lubas Saksamaa Aldenbergi kloostris tähistada abtiss Gertrudi mälestuspüha ja andis indulgentse neile, kes käivad selles kloostris palverännakul.

Onupojapoliitika

Clemens VI määras kardinaliks oma venna Hugues Rogeri. Ta määras kardinalideks oma sugulased Aymeric de Chalusi, Gérard de la Garde, Guillaume d'Aigrefeuille, Adhémar Roberti, Pierre de Cros', Bernard de la Touri, Guillaume de la Jugié, Nicolas de Besse, Raymond de Canilhaci ja Pierre Roger de Beauforti (hilisem paavst Gregorius XI).

Clemens VI kultuuriloos

Clemens VI ajal rajati Avignoni paavstipalee juurdeehitis Palais Neuf ja La Chaise-Dieu kirik.
Ta kutsus 1344 Avignonis kalendrireformi arutamiseks kokku astroloogide kogu. Paavsti nõudel tõlkis munk Petrus Aleksandriast ladina keelde filosoof Levi ben Gershoni traktaadi "De sinibus".
Ta rajas 3. septembril 1343 Pisa ülikooli. Ta tunnustas 30. juulil 1346 Valladolidi ülikooli ja 26. jaanuaril 1347 Praha ülikooli rajamist.
Jaanuaris 1343 külastas paavsti Rooma delegatsiooni koosseisus Francesco Petrarca. Teda on peetud paavstiks, keda Petrarca taunis 1350. aasta paiku koostatud teoses "Liber sine nomine".
Paavst üheks ihuarstiks oli Guy de Chauliac.
Ta kutsus Avignoni kunstnik Simone Martini.
Ta lasi 1345 vangistada alkeemik Jean de Roquetaillade.
Avignoni paavstipalees asub kunstnik Henri Séguri portree paavstist.

Surm

Clemens VI suri nigulapäeval 6. detsembril 1352 Prantsusmaal Avignonis, olles olnud enne seda nädal aega palavikus. Ta maeti 7. detsembril esmalt Avignoni katedraali, kuid 8. aprillil 1353 maeti tema säilmed ümber La Chaise-Dieu kloostrisse. Tema haua hävitasid 1562 hugenotid.