google/wiki40b huggingface dataset:
Karl Heinrich Georg von Bistram

Elulugu

Karl Heinrich Georg von Bistram sündis Eestimaa kubermangu Märjamaa, Luiste ja Päädeva mõisniku kindralmajor Hans Heinrich von Bistrami ja Charlotte Helene von Tiesenhauseni pojana.
Bistram vormistati väeteenistusse 8. juunil 1784 kapralina ihukaardiväe Izmailovo polku, 1787. aastal viidi ta üle Neeva musketäripolku, mille koosseisus võttis osa Vene-Rootsi sõjast 1788–1790. 1. jaanuarist 1790 ülendati kapteniks ja 1798. aastal määrati ta 1. jäägripolgu komandöriks.
1805. aastal määrati Bistram 20. jäägripolgu ülemaks ja ülendati sama aasta 10. juulil polkovnikuks. 1806–1807 võttis osa Neljanda koalitsiooni sõjast Prantsusmaa vastu. 1806. aastal sai ta Pultuski lahingus jalga haavata, millega seoses autasustati teda Pour le Mérite ordeniga. Järgmisel aastal sai ta Preusisch Eylau/Eylau lahingus käest haavata, millega seoses autasustati teda kuldmõõgaga. Pärast teenistusse naasmist võttis kohe osa Peterswalde, Altkirche ja Gutstadti lahingust. Gutstadti lahingus kattis Bistrami polk Vene vägede taganemist. Bistram sai põske ja lõuga haavata, millega seoses autasustati teda Püha Anna ordeni 1. klassi ja teemantidega.
1809. aastal määrati Bistram keisri ihukaitseväe jäägripolgu komandöriks. 1812. aasta isamaasõja ajal paistsid Bistrami juhitud väeüksused silma lahinguvaprusega. Võttis osa Borodino lahingust, millele järgnenud Krasnoi lahingus lõi Bistrami juhitud jäägridiviis Prantsuse väge ning sõjasaagiks saadi hulk vange, 9 suurtükki, 2 lippu ja Louis-Nicolas Davout' marssalikepp. Samal aastal ülendati ta kindralmajoriks.
1813–1814 võttis Bistram osa muuhulgas Lützeni, Bautzeni, Kulmi, Leipzigi ja Pariisi lahingust.
1821. aastal määrati ta kaardiväe 2. jalaväediviisi komandöriks. 1824. aastal ülendati ta kindralleitnandiks. 1825. aastal määrati kaardiväe jalaväekorpuse komandöriks ja sai samal aastal kindraladjutandiks.
Osales Vene-Türgi sõjas 1828–1829, kus juhatas Varna vallutamist.
1831. aasta Poola Novembriülestõusu mahasurumise ajal juhatas kaardiväekorpuse arjergardi. Paistis vaprusega silma Ostrołęka lahingus, mille eest teenis Püha Georgi ordeni 2. klassi. Pärast Varssavi vallutamist ülendati Bistram jalaväekindraliks.
1832. aastal kinkis Venemaa keiser Nikolai I von Bistramile Romanovka mõisa Jamburgi maakonnas Peterburi kubermangus.
Pärast Poolast naasmist elas Bistram vaheldumisi Bad Kissingenis ja oma Jamburgi maakonna mõisas. 1837. aastal määrati ta suurvürst Mihhail Pavlovitši juhitud üksiku kaardiväekorpuse asekomandöriks.
Bistram suri 1838. aastal ravil Kissingenis Baierimaal ja maeti oma Romanovka mõisa Jamburgi maakonnas. Tema mälestuseks kogutud vabatahtlike annetuste eest püstitati talle skulptor Peter Jakob Clodt von Jürgensburgi loodud pronksmälestusmärk tekstiga «Генерал-адъютанту К.И. Бистрому. Гвардейский корпус. В знак признательности. Бородино. Варна. Остроленко». Mälestusmärk asub tänapäeva Kingissepa linna ääres Romanovka pargis.

Perekond

Karl Heinrich Georg von Bistram abiellus 1815. aastal Charlotta Konstantia von Tiesenhauseniga (1792–1823).
Kaug-Põhi

Kaug-Põhi (vene keeles Крайний Север või Дальний Север) on suur osa Venemaa Föderatsiooni territooriumist (eriti Venemaa Aasia-osast), mis asub põhjapolaarjoone taga või vahetult selle ees.
Ametlikult hõlmab Kaug-Põhi tervet Jakuutiat, Magadani oblastit, Tšuktši autonoomset ringkonda, Kamtšatka kraid ja Murmanski oblastit, samuti teatud osi Arhangelski oblastist, Komi vabariigist, Tjumeni oblastist, Krasnojarski kraist, Irkutski oblastist, Sahhalini oblastist, Habarovski kraist, samuti kõiki Põhja-Jäämere ja selle merede saari, niisamuti Beringi ja Ohhoota mere saari.
Kaug-Põhi on tuntut väga karmi kliima poolest. Töölised, välja arvatud põlisrahvad ja kinnipeetavad, kes seal töötavad saavad selle tõttu palgalisa ehk põhjaboonust (vene keeles северные надбавки), millele lisanduvad sotsiaalkindlustused ja muud soodustused.
Creedence Clearwater Revival

Creedence Clearwater Revival oli ameerika rokkansambel, mis tegutses 1967–1972.
Ansambli liikmed olid laulja, laulukirjutaja ja kitarrist John Fogerty, tema vend ning rütmikitarrist Tom Fogerty, basskitarrist Stu Cook ja trummar Doug Clifford. Nende muusikaline stiil oli peamiselt country rock ja swamp rock. Ansambli tuntumad hitid on "Fortunate Son", "Up Around the Bend", "Green River (laul)", "Looking Out My Backdoor", "Have You Ever Seen the Rain?", "Travelin' Band", "Proud Mary" ja "Bad Moon Rising".
Nende albumeid on müüdud USAs üle 26 miljoni.
Fix

Fix on eesti rokkansambel, mis tegutseb alates 1968. aastast.

Ajaloost

Fix tuli kokku Tartus 1968. aastal ning mängis tollase biitmuusika vaimus tantsupalu. 1974. aastal moodustati, koos mängijatega teisest Tartu grupist Viker 5 kontserdibrigaad Intarsia (koosseisus olid ka puhkpillid) ja paar kuud hiljem ansambel Initsiaal (puhkpillideta). Mõlemad tegutsesid lühikest aega. 1974. aasta lõpus alustas juba algkoosseisus mänginud Väino Land uue Fixi koosseisu moodustamist, kus solistiks sai Silvi Vrait. 1978. aastal lahkus Väino Land ning asutas uue grupi Repriis, kuid juba mõne aasta pärast (1981) tuli ta Fixi tagasi ning kuulub ka tänasesse Fixi koosseisu. Grupi loominguliste jõudude hulka kuuluvad laulude ja instrumentaalpalade loojaina Vello Toomemets ja Priit Pihlap, arranžeerijana Evald Raidma. Gruppi on kuulunud ka tuntud laulusõnade autor Juhan Sütt. Fix on aastate vältel esinenud edukalt mitmel konkursil ja festivalil. Kaugeim välisreis oli neil 1979 aastal, kui nad osalesid Nõukogude Liidu ja Kuuba sõpruspäevadest Kuubas, kus anti kolm kontserti Santiago de Cubas ja neljas esinemine toimus koos Kuuba ansamblitega suurel galakontserdil Havannas Marxi-nimelises teatris.
1976. aastal sai Fix ka kutseliseks RAT Vanemuise ansambliks, ning on kaasa teinud mitmes teatrilavastuses.
Bruno Junk

Mälestuse jäädvustamine

2009. aastal nimetas Puka vallavolikogu Puka alevikus ühe tänava Bruno Jungi nimeliseks.
Unioni maakond (Florida)

Ajalugu

Maakond moodustati 1921. aastal.

Rahvastik

Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 15 535.
Jelgava raudteejaam

Jelgava raudteejaam on raudteejaam Lätis Jelgavas. Tegemist on olulise sõlmjaamaga, kust hargnevad Jelgava–Tukumsi raudteelõik, Jelgava–Krustpilsi raudteelõik, Jelgava–Meitene raudteelõik, Jelgava–Liepāja raudteelõik ja Riia–Jelgava raudteelõik. Jelgava raudteejaamas peatuvad Riiast Jelgavasse sõitvad reisirongid, samuti ka Riiast Dobelesse ja Liepājasse sõitvad diiselrongid. Jaamas võib toimuda ka kaupade rongidele ja neilt maha laadimine. Piletihinnalt kuulub jaam C tsooni.
Raudtee Riiast Jelgava raudteejaamani on elektrifitseeritud. Jaam ise asub Riia keskraudteejaamast 43 km kaugusel. Jaama läbiv raudtee on elektriraudtee. Teid on jaamas 27, ooteplatvorme kolm. Jelgava raudteejaam teenindab aastas ligikaudu 60 kaubarongi.
Jaam rajati aastal 1868 ja algul kandis see nime Mitava. Tegemist oli Riia ja Jelgava vahelise raudteeliini lõppjaamaga. Jaamahoone valmis aastal 1870, selle juurde ehitati ka varjualused vagunitele ja veduritele, kaubaladu, kaalukoda, veetorn, rööpmeseadja varjualune ja jaamatööliste eluhooned. Aastal 1872 pikendati raudteed Mažeikiaini. Aastal 1904 valmis Moskva–Ventspilsi raudtee, millele rajati veel üks raudteejaam. Vanem jaam kandis sellest ajast peale nime Mitava I ja sellest sai sõlmjaam. Esimese maailmasõja ajal rajati veel Jelgava–Šiauliai raudteeliin (1916). Sõja ajal kandis raudteejaam nime Mitau-West. Tänapäevase nime sai raudteejaam aastal 1921.
Jaamahoone sai mõlema ilmasõja ajal kannatada, ent taastati kohe peale sõda. Hoone asub aadressil Stacijas 1. Aastal 1968 hoonet restaureeriti. Aastal 1972 elektrifitseeriti Riiast Jelgavasse viiv raudtee. Aastal 2015 rajati vanade platvormide asemele uued. Tänapäeval tegutseb jaama juures Läti raudtee ajaloomuuseumi Jelgava osakond.
Constantin Wilhelm Lambert Gloger

Constantin Wilhelm Lambert Gloger (17. september 1803 – 30. detsember 1863) oli saksa zooloog ja ornitoloog.
Uurides loomade pigmentatsiooni geograafilisi seaduspärasid, sõnastas ta oma 1833. aasta töös Glogeri reeglina tuntuks saanud bioloogilise reegli.
Negatiivne määratlus

Negatiivne määratlus on määratlus, mis viiakse läbi määratletava juures teatud tunnuseid või omadusi välistades. Sellist määratlemise viisi peetakse üldiselt kehvaks, kuna see on kaudne ega ütle midagi määratletava tegelike tunnuste kohta.
Negatiivset määratlemist kasutatakse peamiselt puhkudel, kus positiivset määratlust pole võimalik anda. Nt Jumala negatiivseks määratluseks on, kui ütelda, et Jumal on surematu, algusetu, lõputu, kohatu, ajatu jne.
Väimela põllumajandustehnikum

Väimela põllumajandustehnikum oli kool (tehnikum) Võru maakonnas Väimela asulas.     1999 liitusid Väimela põllumajandustehnikum ja Võru tööstustehnikum ning kahe kooli baasil asutati Võrumaa kutsehariduskeskuseks.
Kool asutati 1922 nime all Väimela põllutöökool. 1927 avati kooli juures karjatalitajate klass. 
1964. aastal liideti tehnikum ja Väimela sovhoos Väimela näidissovhoostehnikumiks. Näidissovhoostehnikumis tegeleti peamiselt tõuveise- ja seakasvatuse ning sordiseemnekasvatusega. Majandile kuulus 6364 hektarit maad, millest põllumaad moodustasid 4134 hektarit ja metsamaad 1334 hektarit. Tehnikumi juures töötas ka kunstliku seemenduse jaam, jõupärilikkuse katsejaam ja Võru Riiklik Sordikatsepunkt. Aastaks 1976 oli koolis õpilasi 772.
Walther Schmied-Kowarzik

Walther Schmied-Kowarzik (22. mai 1885 Mödling – 24. juuli 1958 Mödling) oli Austria filosoof.
Ta töötas Tartu Ülikoolis filosoofia ja psühholoogia professorina aastail 1920–1925.
4221. Eesti Vahikompanii

Eellugu

4221. Eesti Vahikompanii loomine tugines eelkõige kolme mehe algatusele. Nendeks olid endine suurtükiväeohvitser Vaido Viitre, mereväeohvitser ja Eesti allveelaeva Kalev viimane kapten Verner Puurand ning endine Ameerika lennuväe kapten, eestisõbralik Nathan Moxley, kes tollal oli ÜRO Abistamis- ja Taastamisadministratsiooni (UNRRA) teenistuses. 
Esialgu saadi sõjaväe peakorterist luba väikese mudelüksuse moodustamiseks Nürnberg–Fürthi sõjaväestaabi ja sõjaväepoe valvamiseks. Selle koosseisus oli 17 meest koos kahe juhiga, kelleks olid leitnant Artur Tammaru ja seersant Arvi Ulpus. Paari-kolme kuu möödudes saadi luba suurendada üksus 42-meheliseks, ülesandega valvata sõjaväeposti ladusid.
Ameeriklastest ülemused olid eestlaste teenistusega väga rahul. Erilist heakskiitu avaldas kolonel Orville Martin, mis tuli kasuks ka hiljem, koostöös sõjaväe peakorteriga Frankfurdis.

Moodustamine

1946. aasta sügisel saadi korraldus moodustada kompaniisuurune üksus (umbes 300 meest) ja saata see Mannheimi 2-kuulisele väljaõppele. Värbamisrühmad moodustati USA tsooni eesti laagreis: Augsburgis, Geislingenis ja "Valga" laagris. Ferdinand Kooli selgituse kohaselt sai Märzfaldis asunud laager endale "Valga" nimetuse seetõttu, et seal elanud eestlased ja lätlased jagunesid enam-vähem pooleks nagu kodumaal Valga linnas.
Kandidaatidelt nõuti ennekõike head tervist ja sõjaväelist kasvatust. Hiljem selgus, et 92% vastuvõetuist olid endised Eesti Leegioni võitlejad või lennuväe abiteenistujad. Veelgi enam, Ameerika Ühendriikide Dipiide Komisjoni Peakorteri otsusega ei saanud ka Relva-SS-i kuulumine takistuseks USA-sse emigreerumisel.(dipii, Displaced Person, DP )

Dokumentaalfilm

Nürnbergi protsessil kohtualuseid valvanud 4221. Eesti Vahikompaniist valmis 2006. aastal Eesti Televisiooni Brüsseli korrespondendi Indrek Treufeldti (autor) ja Kalle Käeseli (režissöör) dokumentaalfilm "Mehed unustatud armeest". Filmi valmimist toetasid Eesti Filmi Sihtasutus ja Eesti Kultuurkapital.
Dežnjovi neem

Dežnjovi neem (vene keeles мыс Дежнёва) on neem Tšuktši poolsaare idaotsas. See on samaaegselt Venemaa, Aasia ja Euraasia kõige idapoolsem punkt. Neem asub Beringi väina rannikul. Selle vastas Sewardi poolsaare läänetipus 86 km kaugusel asub Walesi Printsi neem.
Dežnjovi neeme geograafilised koordinaadid on 66° 05′ N, 169° 40′ W. See on isoleeritud lameda laega mäemassiiv kõrgusega kuni 741 m järskude pankadega merepoolses küljes.
Aastani 1898 nimetati Dežnjovi neeme Vostotšnõi neemeks (East Cape). Aastal 1879 nimetas Adolf Erik Nordenskiöld selle ümber vene meresõitja ning Põhja- ja Ida-Siberi uurija Semjon Dežnjovi auks, kes 1648. aastal koos Fedot Popoviga esimesena ümber neeme ringi sõitis.
Türistor

Türistor (kreeka keeles thyra 'uks' + inglise keeles resistor 'takisti') on ränistruktuuriga nelja- või enamakihiline pooljuhtseadis.
 
Türistor on selline pooljuhtelement, mis päripinge olemasolul pärast lühikese tüürvoolu impulsi andmist tüürelektroodile juhib voolu anoodilt katoodile. Türistor jääb avatud ehk juhtivasse olekusse ka pärast tüürimpulsi lõppu. Türistor sulgub siis, kui anoodvool väheneb nullilähedaseks. Türistore valmistatakse kõigist pooljuht-lülituselementidest suurimale voolule ja lubatavale vastupingele.
Türistoris piirnevad paksu (kuni 200 nm) n-tüüpi pooljuhikihiga kaks õhukest p-tüüpi kihti ning ühega viimastest külgneb (osaliselt) õhuke n-tüüpi kiht.
Kui türistori katoodi ja anoodi vahel on piisavalt suur pinge ja tüürelektroodile antakse vooluimpulss, läbib elektrivool türistori nii kaua, kuni vool muudel asjaoludel katkeb või suunda vahetab.
Türistore kasutatakse ümberlülitusseadistena muundurites, inverterites, tüüritavates alaldites ja teistes elektriahelates.
Türistori tööpõhimõtte esitas esimesena 1950. aastal William Bradford Shockley. Esimese türistori töötasid välja General Electricu insenerid Gordon Halli juhtimisel Bell Labsis 1956.
Türistori saab kokku panna kahest bipolaartransistorist, kusjuures üks neist peab olema npn- ja teine pnp-tüüpi.
AS Franz Krull

AS Franz Krull (saksa keeles Aktien-Gesellschaft der Maschinenfabrik "Franz Krull"; vene keeles Акционерное общество машиностроительного завода "Франц Крулль") oli Venemaa Keisririigi ajal ning Eesti esimesel iseseisvusajal tegutsenud metalli- ja masinatööstusettevõte, mille asutas vasksepp Franz Krull aastal 1865 Narvas. Aastal 1875 kolis AS Franz Krull laienemise käigus Tallinna, kus arenes aja jooksul Eesti üheks suuremaks ja kaasaegsemaks masinatööstusettevõtteks. Ettevõte asus aadressil Kopli tänav 68.
Tootevalik oli väga mitmekesine, sinna kuulusid malm- ja terasvalutooted, aurukatlad ja -masinad, tehaste ja elektrijaamade sisseseade, põllumajandusmasinad, põlevkivitööstuse seadmed ning auruvedurid.

Algusaastad

AS-ile Franz Krull pandi algus 25. märtsil 1865, mil vasksepp Franz Krull üüris Narvas vasksepatöökoja, palkas mõned töölised ning asus valmistama viina-, õlle-, suhkru-, kohvi- ja muude vabrikute ning farmaatsialaboratooriumite seadmeid. Tähtsaim tooteartikkel oli siiski viinatootmisaparatuur – Franz Krulli töökoja tegi laiemalt tuntuks just 1870. aastal ehitatud uudne viinadestilleerimisaparaat, mis oli suurema tootlikkusega ja puhtamat viina ajav, kuid samas ökonoomsem. Viinatootmisseadmete müügist saadud tuluga ostis Franz Krull lõpuks töökoja ära.

Laienemine

Aastal 1875 müüs Franz Krull Narva töökoja ja kolis ettevõtte Tallinna, kus rajas Paldiski maanteele väikesele krundile 14 töölisega tehase. 1898. aastal asutasid tema pojad Franz (II) ja Gerhard Krull koos Tallinna kaupmehe Edgar Höppeneriga AS Franz Krull, mille põhikiri kinnitati tsaari ukaasiga 10. detsembril 1898 (vkj).
Aastal 1899 kolisid Franz Krulli pojad ettevõtte uude asukohta Tallinnas Kopli tänavale, kuhu ehitati moodne tehasekompleks 12 suure tootmishoonega, lisaks kontori- ja elamuhoone.

Eesti NSV aeg

1940–1941 kandis teha nime Punane Krull.
Teise maailmasõja alguses 1941. aastal evakueeriti tehase kogu sisseseade, 357 töölist, 153 raudteeplatvormi ja 6 reisivagunit NSV Liitu.
5. juunil 1945 nimetati tehas Riiklikuks Liidutehaseks nr 9. (Riiklik Liidutehas nr 9, vene keeles Завод № 9 Главгазтоппром), 1949. aastal nimetati tehas ümber Tallinna Masinatehaseks (lühend TMT).
1971–1990 kandis tehas nime J. Lauristini nimeline Tallinna Masinatehas.
Praegu põhiliseks tooteartikliks olevate soojusvahetusseadmete – õhkjahutite – tootmist alustati TMT-s juba 1963. aastal, mil valmistati esimesed õhkjahutid endise NSV Liidu naftatöötlemistehastele. Samas Kopli tänaval tegutseb tänapäeval AS Franz Krulli järglane AS Tallinna Masinatehas.

Huvitavat

Säilinud on Krulli vabriku EKP Komitee häälekandja Krulli Tööline nr 1. 1932 ainueksemplar. (RR 3. k arhiivkogu. AR AL 1931, nr 2)
Alar Astover

Alar Astover (sündinud 17. detsembril 1977) on eesti mullateadlane.
Ta on alates 2013. aastast Eesti Maaülikooli professor. Tema peamised uurimisvaldkonnad on muldade omadused, seisundi hindamine, säästlik kasutamine, väetiste efektiivsus ja ratsionaalne kasutamine ning põllumajanduse maakasutuse strateegiad.
Ta on tegelenud EMÜ mullamuuseumi kogude täiendamise ja kasutusvõimaluste kaasajastamisega, mullaproovide kogude digiteerimisega, mullastikukaartide ja -andmebaaside rakendustega. Ta on 2012. aastal ilmunud kõrgkooliõpiku "Mullateadus" üldkoostaja ja üks autoreid.
2009. aastal asutatud Eesti Mullateaduse Selts valis ta seltsi esimeseks presidendiks.

Haridustee

Ta lõpetas 1996. aastal Tartu 14. Keskkooli. 1996. aastal astus ta Eesti Põllumajandusülikooli agronoomiateaduskonda ja lõpetas seal 2000. aastal bakalaureuseõppe põllumajandussaaduste tootmise ja turustamise erialal ning 2001. aastal magistriõppe mullateaduse erialal (magistritöö "Looduslikud ja majanduslikud riskitegurid kartulikasvatuses", juhendaja Hugo Roostalu). 
Pärast 6 aastat kestnud õpinguid Eesti Maaülikooli doktorantuuris mullateaduse erialal (2001–2007) kaitses Astover 2007. aastal samas doktorikraadi mullateaduses (PhD) väitekirjaga "Land use and soil management in Estonian agriculture during the transition from the Soviet period to the EU and its current optimisation by the spatial agro-economic decision support system" ('Eesti maakasutus põllumajanduses üleminekul sotsialistlikust ajastust Euroopa Liitu ja selle optimeerimine asukohapõhise agromajandusliku nõuandesüsteemi abil'). Doktoritööd juhendas Hugo Roostalu.
Veršvai

Ajalugu

Esimesel aastatuhandel rajati Nemunase orunõlvale Veršvai linnamägi, mis oli kasutusel kuni XIV sajandini. Selle jalamil asus muinasasula, mis oli kasutusel kuni XIII sajandini. Ka asus linnuse juures kalmistu, kuhu maeti surnuid alates II sajandist kuni XIV sajandini.
Hiljem kujunes Veršvai piirkonnaks, kus kaevandati Kaunase ehitiste tarbeks kruusa. Aastal 1900 rajati sinna Veršvai kalmistu, kuhu aastal 1966 maeti ümber osa Vytautase prospekti rajamisel töödele ette jäänud Kaunase vana kalmistu surnutest, samuti viidi sinna üle osa sealsetest vanadest kivist hauasammastest. Aastal 1933 rajati Veršvaisse esimene tööstusettevõte – kummivabrik Inkaras. Aastal 1946 liideti piirkond Kaunasega. Seejärel rajati Veršvaisse veel teisigi tööstusettevõtteid, sealjuures aastal 1959 ka Leedu ainus lõhkeaineid valmistav tehas.
Gundars Daudze

Gundars Daudze (sündinud 9. mail 1965) on Läti arst ja poliitik.
Ta oli 2007–2010 Läti seimi spiiker.
5. juunil 2012 anti talle Maarjamaa Risti II klassi teenetemärk, tunnustades tema tööd Läti presidendi kantselei direktorina.
Lääne-Eesti sademetehari

Lääne-Eesti sademetehari on rannikujoonega enam-vähem paralleelne suuremate sademetega vöönd (sademetehari) Mandri-Eesti lääneosas.
Teatud kaugusel rannajoonest, keskmiselt 20–60 km kaugusel, moodustub rannajoonega paralleelne suuremate sademetega vöönd. Väga selgelt esineb see vöönd Lääne-Eestis alates Nigula looduskaitsealast üle Soomaa ja Raplamaa lääneosa Harjumaale Keila lähistele välja.
Vööndist ida poole keskmine sademete hulk üldjuhul väheneb.

Sademeteharja tekkimise põhjus

Tuulepealsetel rannikualadel, seega eelkõige Eesti läänerannikul kasvab sademete hulk rannikult sisemaa poole. Merelt maismaale liikudes suureneb aluspinna konarsus hüppeliselt. Selle tagajärjel tugevneb märgatavalt õhu dünaamiline ja termiline turbulentsus, tekivad vertikaalsed õhuvoolud, moodustuvad pilved ja sageli sajab. Sel ajal kui rannikul on veel üsna kuiv, tekibki teatud kaugusel rannajoonest, sademetehari.
Mikroevolutsioon

Mikroevolutsioon on evolutsioon, mis haarab liigisiseseid, populatsiooni tasandil toimuvaid evolutsioonilisi muutusi, populatsiooni genofondi muutumist.
Termini võttis kasutusele Robert Leavitt aastal 1909, kasutades seda ontogeneesis toimuvate muutuste kohta.

"The production of form from formlessness in the egg-derived individual, the multiplication of parts and the orderly creation of diversity among them, is an actual evolution, of which anyone may ascertain the facts, but of which no one has dissipated the mystery in any significant measure. This microevolution forms an integral part of the grand evolution problem and lies at the base of it, so that we shall have to understand the minor process before we can thoroughly comprehend the more general one. Morphogenetics, therefore, is a field in which the evolutionists must work." (Leavitt 1909: 30, esiletõst lisatud siin.) 
Paaris terminiga makroevolutsioon kasutas seda mõistet esmakordselt Juri Filiptšenko aastal 1927.
Inno Ling

Inno Ling (sündinud 7. jaanuaril 1965 Viljandis) on eesti orienteeruja.
Ta lõpetas 1983. aastal Viljandi 1. Keskkooli ja õppis aastatel 1985–1995 Eesti Põllumajandusülikoolis metsandust.
Aastatel 1985–1989 oli tema treener Tõnu Raid. Ling osales 1988. aastal orienteerumisjooksus üliõpilaste maailmameistrivõistlustel. 1989. aasta Nõukogude Liidu meistrivõistlustel sai ta teatejooksus kulla. 1992. aastal sai ta maailmakarika etapil 2. koha. Aastatel 1985–2000 tuli Ling orienteerumisjooksus 11 korda Eesti meistriks.
Vallikraavi tänav

Vallikraavi 10

Vallikraavi 10 asub puust, saelõikeornamendiga kaunistatud maja, mis ehitati 1873. aastal. Maja 1892. aastal omandanud doktor Faure ehitas sinna kirurgilise erakliiniku, kus suri 1919. aastal Eesti Vabadussõja kangelane Julius Kuperjanov. Hiljem asus hoones võõrastemaja Grand Hotell, pärast sõda Toome Hotell. Majas asub praegu Tartu Ülikooli Kliinikumi onkoloogiakorpus.
Ridase–Saastna tee

Ridase–Saastna tee (varasema nimega Karuse-Saastna tee; registrinumbriga 16190) on kõrvalmaantee Lääne maakonnas. Tee pikkus on 12,8 km.
Tee algab Ridase külast, läbib teiste seas Salevere küla ja lõppeb Ruusmäe küla juures.