google/wiki40b huggingface dataset:
Heiki Maiberg

Heiki Maiberg (sündinud 22. novembril 1952 Laulasmaal) on eesti karikaturist.
Ta töötab Maalehes kujundaja, karikaturisti ja Piibujutu rubriigi toimetajana. Alates 2009. aastast korraldab huumoriüritusi ja karikatuuride kogumist Eesti Huumorimuuseumile Purkus. Heiki Maiberg kuulub Eesti Huumoriliidu juhatusse.

Looming

Maibergi karikatuure on avaldanud ajakiri Pikker, ajaleht Maaleht ja huumoriajakiri Pilkaja.
Olivier Giroud

Koondisekarjäär

Debüüdi Prantsusmaa rahvuskoondises tegi Giroud 11. novembril 2011 sõprusmängus USA vastu.
Esimese värava lõi ta rahvuskoondises 29. veebruaril 2012 sõprusmängus Saksamaa vastu.
2014. aasta jalgpalli maailmameistrivõistluste teisese alagrupimängus 20. juunil lõi Giroud Šveitsi vastu värava.
2016. aasta Euroopa meistrivõistlustel lõi ta esimeses mängus 10. juunil Rumeenia vastu turniiri esimese värava. Veerandfinaalis 3. juuli lõi ta kaks väravat Islandile.
2018. aastal tuli ta Prantsusmaa koondisega maailmameistriks.
Karin Siim-Juse

Karin Siim-Juse (30. detsember 1911 Tartu – 23. november 1989 Tallinn) oli eesti moe- ja teatrikunstnik.
Ta õppis aastatel 1931–1935 kunstikoolis Pallas, mille lõpetas rakenduskunstnikuna. Juba enne kõrgema kunstikooli lõpetamist kutsuti ta juba tööle teatrisse Vanemuine, kus ta töötas aastatel 1934–1935 kostüümikunstnikuks ja hiljem töötas sama ameti peal ka teatris Estonia. Samal ajal tegi moejoonistusi ja kirjeldusi mitmetele ajakirjadele, näiteks Eesti Naine ja Huvitav Žurnaal. Pärast II maailmasõda töötas ta Tallinna moeateljeedes moekonsultandi ja -joonistajana. Tegi kaastööd Leningradi Moemajale. Aastatel 1952–1960 töötas kombinaadis Mood kunstnikuna. 1959. aastal andis ta välja moeraamatu "Figuur ja mood".

Isiklikku

Tema poeg Rein Siim oli eesti maalikunstnik, arhitekt ja karatetreener, õde Vida Pääbo-Juse oli maali- ja tekstiilikunstnik, õetütar Ilon Wikland (neiuna Pääbo) on raamatugraafik.
Vooremaa

Vooremaa (ka Saadjärve voorestik) on Eesti maastikurajoon. Selle pindala on 977 km². Vooremaast on viiendik (20,3%) soostunud. 
Vooremaa piirneb põhjas Alutaguse madalikuga ja põhja-lõuna suunas ulatub Kõrvekülani (pikkus 55 km), lääne-ida suunas on selle pikkus 24 km. 
Vooremaad, nagu nimigi ütleb, ilmestavad voorestikud ja nendevahelised nõod. Sealsete voorte omapäraks on nende suurus ja kuju: näiteks Koimula hiidvoore pikkus on 13 km ja laius 3,5 km. Kõrgeim voor on 144 meetri kõrgune Laiuse voor.
Suurt osa (47%) Vooremaa pinnast (eriti voorte nõgusid) kasutatakse põllumajandusmaana.

Loodus

Vooremaa kõige iseloomulikuma maastiku kaitseks on loodud Vooremaa maastikukaitseala.
Nikolai Repnin

Vürst Nikolai Vassiljevitš Repnin (vene keeles Николай Васильевич Репнин) (11. märts (ukj 22. märts) 1734 Moskva – 12. mai (ukj 24. mai) 1801 Moskva) oli Venemaa diplomaat ja sõjaväelane, Riia ja Tallinna asehaldurkonna kindralkuberner 1792–1798.

Elulugu

Repnin osales Seitsmeaastases sõjas, astudes vabatahtlikuna kindralfeldmarssali Stepan Apraksini armeesse. Ta ilmutas vaprust lahingus Groß-Jägersdorfi all, Königsbergi vallutamisel ja Küstrini piiramisel. 1758 ülendati ta kapteniks, 1760 oli ta juba polkovnik ja osales Zahhar Tšernõšovi korpuse koosseisus Berliini vallutamises. 1762 ülendati ta kindralmajoriks ja 22. septembril 1762 pälvis ta Püha Anna ordeni.
1762–1763 oli Repnin Venemaa saadik Preisimaal ja 1763–69 Poolas, kus koordineeris nn Repnini seimi tegevust. Vene-Türgi sõjas juhatas Repnin diviisi ja korpust. 1775–76 oli ta erakorralise saatkonna juht Türgis. Järgmises Vene-Türgi sõjas juhatas Repnin diviisi ja oli ajutiselt (Grigori Potjomkini äraolekul) Vene vägede ülemjuhataja.
Pärast krahv George Browne'i surma oli Repnin 1792–98 Riia ja Tallinna asehaldurkonna kindralkuberner, samuti Leedu kindralkuberner. 1796. aastast oli Repnin feldmarssal. Ta juhatas Vene vägesid Kościuszko ülestõusu mahasurumise ajal, kuid rohkem nimeliselt, sest põhivägesid juhatas Aleksandr Suvorov.
1798 saatis Paul I ta Berliini ja Viini, et eraldada Preisimaa Prantsusmaa võimu alt ning ühendada Habsburgide valdused ja Preisimaa sõjaks Prantsusmaa vastu. See missioon ebaõnnestus, misjärel Repnin läks 26. novembril 1798 erru ja suri Moskvas 24. mail 1801.

Perekond

Repninil oli kolm seaduslikku tütart ja ebaseaduslik poeg Ivan Pnin. Laialt räägiti, et Adam Jerzy Czartoryski olevat Repnini abieluväline laps Izabela Flemingiga. Repninil polnud seaduslikku meessoost järglast, kuid Aleksander I lubas tema tütrepojal Nikolai Volkonskil oma nime muuta ja oma vanaisa vappi kasutada.
Agusalu looduskaitseala

Agusalu looduskaitseala asub Ida-Virumaal Puhatu soostiku lõunaosas. Kaitseala (nime all Agusalu sookaitseala) loodi 1981. aastal, esmalt pindalaga 7657 ha.
Kaitseala asub Alutaguse vallas Karjamaa, Katase, Remniku, Smolnitsa ja Vasknarva külas, Alutaguse vallas Imatu, Kuru, Pootsiku, Sälliku ja Varesmetsa külas ning Alutaguse vallas Agusalu, Jaama, Kaatermu, Kamarna ja Kivinõmme külas. Kaitseala suurus on üle 11 000 hektari.
Kaitseala on loodud Alutagusele iseloomulike soo- ja metsakoosluste säilitamiseks, uurimiseks ja tutvustamiseks ning kaitsealuste liikide ja nende elupaikade kaitseks. Agusalu looduskaitseala on rahvusvahelise tähtsusega märgala (Ramsari ala).
Jõelähtme Vabadussõja mälestussammas

Jõelähtme Vabadussõja mälestussammas on mälestusmärk, mis asub Jõelähtme külas Jõelähtme vallas Harju maakonnas. Mälestussammas on arvele võetud ajaloomälestisena.

Kirjeldus

Tegu on umbes 6 meetri kõrguse punasest graniidist ja poleeritud sokliga obeliskiga, mis on paigutatud kolmeastmelisele alusele. Samba ülaosas on süvareljeefis kujutatud Vabadusristi ja sokli esiküljel on tekst "1918–1920 aasta Vabadussõja kangelasi mälestab tänulik Jõelähtme kihelkond". Sambal on toodud ära ka Vabadussõjas ja Esimeses maailmasõjas langenute nimed. Sammas on taastatud originaali koopia.

Samba rajamine

Vabadussõja mälestussamba nurgakivi pandi 1939. aasta 4. juunil. Jõelähtme kiriku esisel platsil toimunud nurgakivi panemise aktusel osales 2000 inimest.
Kujur Anton Starkopfi kavandi põhjal valminud mälestussammas avati sama aasta 23. juunil. Samba avamisest võtsid otsa mitmed kohalikud organisatsioonid.
Aastal 1941 võtsid kommunistid samba maha. Lahti võetud samba osad veeti Jõelähtme vallamaja hoovi.

Samba taastamine

1942. aasta suvel sammas taasavati. Jõelähtme koguduse kirikuõpetaja Elmar Petersoo eestvedamisel taastati sammas endisel kujul. Taastatud sammas püsis omal kohal kuus aastat, kuni see 1948. aasta aprillis-mais lõplikult lõhuti. Samba õhkisid nõukogude piirivalvurid kohalike kommunistide õhutusel. Samba tükid aga veeti Laane talu lähedal asunud kivimurdu ja kaeti.

Uus sammas

Neli aastakümmet hiljem alustati samba taastamisega. 1989. aastal rajati samba alus, pandi uus nurgakivi ja taastati ka platsi väljanägemine. Esialgse samba koopia jaoks vajaminevad graniitkivid saadi samba lähedalt Vandjala küla lähistelt. Valminud sammas avati 1992. aasta 23. juunil ja samba lähistele paigutati ka algse samba säilinud tükid.
Hjalmar Pöhl

Hjalmar-Fritjof Pöhl (24. veebruar 1908 Tallinn – 12. juuni 1964 Maarianhamina, Ahvenamaa, Soome) oli eestirootsi vaimulik ja usuteadlane.

Elulugu

Hjalmar Pöhli isa Hans Pöhl oli kooliõpetaja, eestirootslaste esimesi haritlasi ja rahvuslikke äratajaid. Hjalmar Pöhl lõpetas aastal 1928 Tallinna Linna Poeglaste Reaalgümnaasiumi. Seejärel õppis ta aastatel 1928–1933 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas, õppis 1935–1936 ja 1940–1941 TÜ õigusteaduskonnas, lic. teol. (1954, Lundi Ülikool), lic. phil. (1956, samas). Seejärel jätkas ta õpinguid Uppsala Ülikoolis ja ordineeriti õpetajaametisse 5. juunil 1933 Skara toomkirikus piiskop Hjalmar Danelli poolt.
Aastal 1933 teenis ta Rootsi praostkonna vikaarõpetajana. Aastal 1934 Tallinna Rootsi-Soome Mihkli kogudust. Kuna Karl Nilsson lahkus Vormsi Püha Olavi koguduse õpetaja kohalt, siis asus Hjalmar Pöhl aastal 1934 Vormsi koguduse õpetaja kohale. Samuti oli ta 1934–1944 tegev ka Rootsi meremisjoni õpetajana ja oli rahvusvahelise meremisjoni juhataja Tallinnas. 1936. aastal oli ta Läänemaa seltskondliku komitee liige.
1937–1944 EELK Rootsi praostkonna praost. Läks 1944 Rootsi, oli eestlaste kirikuõpetaja Stockholmi, Göteborgi ja Lõuna-Rootsi piirkonnas, 1954–1964 Lundi Södra Selleropi eestlaste koguduse õpetaja.
1941. aastal saatis ta Canterbury peapiiskopile protestikirja viimase bolševismimeelsuse tõttu. 1944. aasta sügisel aitas ta Eesti haritlaskonnal ja kultuuritegelastel põgeneda Rootsi oma laevukesel Triinu (teiste hulgas oli põgenejate seas ka helilooja ja dirigent Olav Roots perekonnaga, kes hiljem suundus edasi Colombiasse).

Teadustöö

Avaldanud töid usuteaduse alalt. Societas Ethica liige.

Isiklikku

Tema vend oli eestirootsi vaimulik Ivar Hans Poëll. Nende isa Hans Pöhl oli üks rannarootslaste juhte.
Meistriliiga 1994/95

Hooaeg

Tartu FC Esdag-ist sai Tartu FC DAG, Tallinna FC Nikoli põhjal moodustati keset hooaega Tallinna FC Lantana-Marlekor (tulevane FC TVMK).
Meistriliiga eelvooru kuus esimest meeskonda pääses finaalturniirile, kus neile arvestati lisaks pooled eelvoorus võidetud punktid. Kaks viimast pidasid väljalangemisturniiri esiliiga nelja parima meeskonnaga.
FIFA otsusega ennistati korruptsioonisüüdistustes õigeks mõistetud Tallinna FC Tevalte koht meistriliigas. Seetõttu pidid finaalturniiri kuues Tallinna FC Norma ja üleminekuturniiri teine Pärnu JK Kalev selgitama veel ühe väljalangeja (FC Norma – PJK Kalev 2:3, 0:0).
Aste madalamale langesid Tallinna FC Norma ja Tartu FC DAG, esiliigast kerkis astme võrra kõrgemale Pärnu JK Tervis.
Brooklyni sild

Brooklyni sild (inglise keeles Brooklyn Bridge) on sild New Yorgis. See on üks vanemaid rippsildu Ameerika Ühendriikides. Sild avati 24. mail 1883.  Sild ühendab Manhattani ja Brooklyni linnaosa. See oli esimene terastraadist ehitatud rippsild. Silla projekteeris Preisi päritolu Ameerika ehitusinsener John Augustus Roebling (Johann August Röbling). Ehitise pikkus on 1825 meetrit, laius 26 meetrit, kõrgus merepinnast 84,3 meetrit ja kõige pikem kaarelaius 486,3 meetrit. 
Silla tornid on ehitatud graniidist, lubjakivist ja Rosendale'i tsemendist. Graniidiplokid on pärit Vinalhaveni saarelt Maine'i osariigist.
Aastal 1966 kanti sild Ameerika Ühendriikide Ajalooliste Paikade Riiklikusse Registrisse (National Register of Historic Places). 29. jaanuarist 1964 on see New York City Mälestusmärkide Säilitamise Komisjoni poolt kaitsealuseks mälestusmärgiks (New York City Landmark) kuulutatud ehitisega.

Avamine

Brooklyni sild avati kasutamiseks 24. mail 1883. Avatseremoonial osales mitu tuhat inimest ja paljud laevad viibisid East Bays. President Chester A. Arthur ja linnapea Franklin Edson ületasid silla piduliku kahuritule saatel ja neid tervitas Brooklyni linnapea Seth Low. Pidustused jätkusid kontserdiga, lasti kahurituld laevadelt ja ilutulestikurakette. Esimesel päeval ületas silla 1800 sõidukit ja 150 300 inimest. Esimene silla ületaja oli Roeblingi minia Emily Warren Roebling.

Jalakäijate ja sõidukite juurdepääs

Sild rajati esialgu hobuste ja raudteeliikluse jaoks ning sellel olid eraldatud kõnni- ja jalgrattateed. 1950. aastast on tehtud kuus sõidurada autode liiklemiseks. Sõiduteele on kehtestatud piirangud, mis keelavad silda kasutada üle 11 jala (3,4 m) kõrgustel ja üle 6000 naela (2700 kg) kaaluvatel sõidukitel.
Heinrich Wilhelm Bornwasser

Heinrich Wilhelm Bornwasser (24. jaanuar/4. veebruar 1782 Rõuge – 4. veebruar/16. veebruar 1861 Võru) oli Eesti vaimulik.
Algõpetuse sai koduõpetaja käest. Aastatel 1793–1801 õppis koolis Tartus. Aastatel 1801–1804 (immatrikuleeriti 26. septembril 1801) õppis ta usuteadust Jena Ülikoolis. Ordineeriti 30. aprillil/12. mail 1805 õpetajaks.
Ta oli aastatel 1805–1846 Võru Katariina koguduse õpetaja. Lisaks töötas ta aastast 1807 õpetajana Võru kreiskoolis. Jäi 13. mail/25. mail 1846 emerituuri.

Isiklikku

Tema isa Anton Friedrich Bornwasser oli Vigala ja Rõuge Maarja koguduse õpetaja; vanaisa Peter Friedrich Bornwasser oli Paide ja Anna koguduse õpetaja, hiljem Rõuge Maarja koguduse õpetaja; teine vanaisa Johann Friedrich Gernet oli Vigala Maarja koguduse õpetaja. Õde Dorothea Elisabeth oli abielus Hargla ja Lääne-Nigula koguduse õpetaja Johann Theophilus Gottlieb Kettleriga, õde Charlotte Henriette Catharina oli abielus Juuru Mihkli koguduse õpetaja Samuel Christian Kettleriga, vend Peter Friedrich Bornwasser oli Rõuge ja Karula koguduse õpetaja. Tema abikaasa Margarethe isa Johann Philipp von Roth oli Kanepi Jaani koguduse õpetaja, abikaasa vanaisa Georg Eberhard Seefels oli Kursi Maarja-Eliisabeti koguduse õpetaja.
Spordiklubi 100

MTÜ Spordiklubi 100 (SK100) on Eesti orienteerumisklubi. 
Klubi asutati 13. novembril 2009. See on Eesti Orienteerumisliidu liikmesklubi.
Korraldatakse spordiüritusi ja koolitusi nii klubi liikmetele kui ka laiemale sihtrühmale, kelleks on nii Eesti kui välisriikide orienteerumishuvilised. SK100 on üks aktiivsemaid orienteerumisklubisid Põhja-Eestis, mis koosneb peamiselt noortest orienteerujatest vanuses 20–35.
Seisuga 14.11.2018 oli klubi liikmete arv 52. Klubi liikmeid on lisaks eestlastele veel Soomest, Tšehhist, Ungarist, Lätist ja Prantsusmaalt.

Korraldatavad võistlused

SK100 korraldab iga-aastaselt rahvusvahelist võistlust "Tallinna Orienteerumisnädal", mille eelkäijaks on 100 kontrollpunktiga võistlus "100 KP jooks", mis toimus esmakordselt 2005. aastal .
2016. aastal korraldatud Veteranide MM on seni Eesti suurim välisvõistlejate arvuga spordivõistlus Eestis . Kokku osales võistlustel 3488 osalejat 44 riigist . Võistluse korraldamist abistas 315 vabatahtlikku 15 riigist . Võistluspaikadeks olid Kadrioru park, Tallinna vanalinn, Põhja-Kõrvemaa ja Pikassaare .
Klubi on korraldanud ka muid regulaarseid või üksikuid võistlusi, nt Linnaorienteerumise jõulujooks, Eesti ja Tallinna meistrivõistlused orienteerumises jm.

Korraldatavad orienteerumispäevakud

SK100 korraldab Eestis ainulaadset aastaringset päevakute sarja “Linnaorienteerumine”, mille eelkäijaks on Tallinna Kompassi päevakud. Linnaorienteerumise päevakud toimuvad peamiselt Tallinna linnamaastikel. Esimene orienteerumispäevak toimus 1. juunil 2015 Männiku külas.
Klubi teine korraldatav päevakusari on “Metsaorienteerumine”, mille üritused toimuvad Tallinna ja Harjumaa metsamaastikel. Igal päevakul on lisaks tavapäevasele orienteerumisjooksule ka rattaorienteerumise rajad. Esimene orienteerumispäevak toimus 29.05.2018 Liiva asumi ja Järve metsa piirkonnas.
Peeter Kard

Peeter Kard (kuni 1963. aastani Peeter Šmakov; 2. juuli 1940 Tallinn – 4. aprill 2006 Pärnu) oli eesti näitleja.
Peeter Kard lõpetas 1963. aastal Tallinnfilmi õppestuudio ning asus seejärel tööle teatrisse Endla. Ta mängis ka telelavastustes ning muu hulgas filmides "Vallatud kurvid", "Inimesed sõdurisinelis", “Kirjad Sõgedate külast” (1966, Ruudi Aer), “Aeg elada, aeg armastada” (1976, fotograaf Tuus), “Pihlakaväravad” (1982, Kallam) ja “Minu Leninid” (1997, Bismarck) jpt, samuti osatäitmine telelavastustes “Puhkepäev” (1992) ja “Wikmani poisid” (1995).
Peeter Kard kirjutas mitukümmend kokaraamatut (sealhulgas sarja "33 toitu").
Tallinna Humanitaargümnaasium

Ajalugu

Kool avati 1. septembril 1963, aastatel 1963–1996 kandis nime Tallinna 26. Keskkool.
Aastatel 1963–1966 toimus õppetöö 1. kuni 4. klassini eesti keeles ja 5. kuni 9. klassini vene keeles. 1966. aastal muutus kool ainult venekeelse õppega kooliks. A ja B klassides alustati inglise keele õpet esimesest klassist, aga vanemates klassides õpetati mõningaid ained inglise keeles. Kuni 1968. aastani oli kool kaheksaklassiline, alates 1968 avati 9. klassid ja kool muutus keskkooliks.
1996. aastast kannab kool nimetust  Tallinna Humanitaargümnaasium.
Põhu mõis

Põhu mõis (saksa keeles Braunsberg; ka Tsorona mõis) oli rüütlimõis Vastseliina kihelkonnas Võrumaal.
Mõis rajati 19. sajandi keskpaigas Vastseliina mõisast eraldatud alast.
Jahipidamisvahendid

Jahipidamisvahendid (ka: jahiriistad) on vahendid, mille abil püütakse ja surmatakse jahiloomi. Nendeks on nt tulirelvad, piigid, noad, püünised, lõksud.
Linné Ühing

Linné Ühing (inglise keeles Linnean Society of London) on aastal 1788 Londonis asutatud maailma vanimaid ja autoriteetsemaid bioloogiaseltse. 
Selts võttis nime Rootsi looduseuurija Carl von Linné järgi. 
Seltsi valduses on Linné herbaarium, zooloogiakollektsioonid jm, mille seltsi esimene president (juhtis seltsi aastail 1788–1828) James Edward Smith ostis juba 1783. (või 1784). aastal. 
Selts annab välja nii botaanika- kui ka zooloogiaajakirja.

Linné ühingud muudes maades

Hiljem on Linné ühinguid rajatud ka mujal: Austraalias – Uus-Lõuna-Walesi Linné Ühing (Linnean Society of New South Wales) 1874, Rootsis Svenska Linnésällskapet 1917 jt.
Üürileping

Üürileping on kahe osapoole vaheline leping, millega üks isik (üürileandja) kohustub andma teisele isikule (üürnikule) kasutamiseks asja ja üürnik kohustub maksma üürileandjale selle eest tasu (üüri).
Üldjuhul sõlmitakse üürileping elu- ja/või äriruumide üürimiseks. Esemete kasutamiseks sõlmitakse rendileping ja teenuste kasutamiseks käsundusleping. Eestis reguleerib üürilepinguid võlaõigusseadus.
Üürileandja on kohustatud asja üürnikule üle andma kokkulepitud ajaks koos päraldistega lepingujärgseks kasutamiseks sobivas seisundis ja tagama asja hoidmise selles seisundis lepingu kehtivuse ajal. Üürnik peab asja kasutama hoolikalt ja vastavalt sihtotstarbele, millest üürileandmisel lähtuti. Elu- või äriruumi üürnik peab arvestama majaelanike ja naabrite huvidega.
Yōko Ogawa

Yōko Ogawa (小田 実 Ogawa Yōko; sündinud 30. märtsil 1962 Okayamas) on jaapani naiskirjanik.
Ogawa lõpetas Waseda ülikooli. Ta alustas kirjutamist 1986. aastal. Tema debüütteos, jutustus Agehachō ga kowareru toki, pälvis Kaieni auhinna.
Ta elab Ashiyas koos abikaasa ja pojaga.
Hay mõis

Hay mõis (Haija muiža) on suvemõis Lätis Riia linnas Āgenskalnsi asumis; selle peahoone asus aadressil Daugavgrīvas ielā 25. Saksa keeles Hay Hoffchen.
Suvemõis rajati XVIII sajandi keskel Švarcmuiža mõisa maadele. Esimene omanik oli Karl Berens. Algul nimetas ta oma villa hollandikeelse sõnaga Schoongesicht, mis tähendas "ilus vaade". Tema juures mõisas peatusid sellised filosoofid nagu Johann Georg Hamann ja Johann Gottfried von Herder. Sajandi lõpus ostis mõisa inglasest kaupmees John Hay, kelle nimest tuleb ka mõisa praegune nimi. Hilisemad omanikud olid Sketerid, Martinid ja Lehmannid.
Mõisa barokne peahoone pärineb ilmselt XVIII sajandi keskpaigast. XX sajandi algul rajati tänava poole rõdu. XX sajandi lõpus kavatseti hoone restaureerida, ent erastamine tuli vahele ja nii jäigi hoone avariilisse seisukorda.
Mõisa juures on ka väike park, kus asub nn Filosoofide allee (Philosophengang).
Jim Henson

Jim Henson (24. september 1936 – 16. mai 1990) oli Ameerika Ühendriikide nukunäitleja.
Nancy Marchand

Nancy Marchand (19. juuni 1928 Buffalo New Yorgi osariik – 18. juuni 2000) oli Kuldgloobuse ja Emmyga pärjatud ning Tony auhinnale nomineeritud USA näitleja. 
Marchand oli eeskätt tuntud Emmy auhinnale nomineeritud rolli eest maffiaboss Tony Soprano ema Liviana USA draamasarjas "Sopranod". 
Lisaks oli ta tuntud 1970. aastatel eetris olnud seriaalist "Lou Grant", kus kehastas proua Pynchonit, mis tõi talle neljal korral parima draamasarja naiskõrvalosatäitja Emmy.
Samuti oli Marchandil pikk ja edukas näitlejakarjäär teatrilaval, sealhulgas Broadwayl.
Kaie Pappel

Kaie Pappel (aastani 1966 Aav; sündinud 10. veebruaril 1942 Tallinnas) on Eesti biokeemik.

Elulugu

Kaie Pappel on raamatupidaja tütar.
Lõpetas 1960 Märjamaa Keskkooli, 1965 TPI keemiateaduskonna, 1974–77 aspirant, tehnikakandidaat (1979, Moskva Toiduainete Tehnoloogia Instituut), väitekiri "Immobiliseeritud ß-galaktosidaasi saamine, omaduste ja kasutamisvõimaluste uurimine" (vene k). Oli 1966–74 TPI ensümoloogia uurimisgrupi vaneminsener, 1974–77 nooremteadur, 1978–87 biotehnoloogia labori vanemteadur, 1987–89 sama labori ensümoloogia sektori juhataja, 1983–92 TPÜ matemaatika-loodusteaduskonna üldtehniliste distsipliinide kateedri dotsent, 1992– keemia õppetooli dotsent.

Teadustöö

Uurimisvaldkonnad: immobiliseeritud ensüümide saamine ja kasutamine; toitumise õpetamise metoodika, õpilaste toitumiskäitumine. Nõukogude Eesti preemia (1977, kollektiivis). Üle 80 teadustrükise, õppevahendid, 7 autoritunnistust (kaasautor).
Aivo Prükk

Aivo Prükk (sündinud 22. septembril 1972 Tartus) on eesti vaimulik.
Ta lõpetas aastal 1990 Maarja Keskkooli, aastal 1994 Eesti Põllumajandusülikooli (metsamajanduse erialal) ja aastal 2013 Tartu Teoloogia Akadeemia.
Ordineeriti 5. septembril 2005 diakoniks. Õpetajaks ordineeriti ta 31. oktoobril 2013.
Ta oli aastatel 2005–2013 Maarja-Magdaleena Koguduse diakon. Aastast 2013 on ta sama koguduse õpetaja.
Juhan Tõrvand

Noorus ja haridustee

Juhan Tõrvand õppis Penuja kihelkonnakoolis ning Pärnu linnakoolis. 3. septembril 1902 alustas Tõrvand oma sõjaväeteenistust, astudes vabatahtlikuna Venemaa kesiririigi sõjaväkke. Lõpetas Vilno junkrukooli 1906. aastal, kus ta ülendati nooremleitnandiks, kooli järel teenis Viiburis.
Juhan Tõrvand võttis koos teiste ohvitseridega osa põrandaalusest revolutsioonilisest tegevusest ning oli sellega seoses sunnitud vahetama teenistuspaika. Kuni õppima asumiseni Nikolai Kindralstaabi Akadeemias (1910) teenis Tõrvand 36. Siberi kütipolgus Vladivostokis. Akadeemias olles ülendati ta 15. oktoobril 1913 alamkapteniks.

Esimene maailmasõda

Esimese maailmasõja alguses 1914. aastal läks värskelt Nikolai Kindralstaabi Akadeemia lõpetanud Tõrvand koos oma polguga rindele. Hiljem teenis Tõrvand 9. Siberi kütidiviisi ja IV Siberi korpuse staapides.
14. juulil 1916 viidi Tõrvand üle kindralstaabi kutseliiki ning määrati 12. Siberi kütidiviisi vanemaks adjutandiks. Ühel luurekäigul 1916. aasta suvel sai Tõrvand raskesti haavata. Pärast paranemist teenis Tõrvand Edelarinde staabis operatiivosakonna ülema abina.

Revolutsiooniajajärk

1917. aasta augustis määrati ta Vilno sõjakooli taktika ja topograafia lektoriks, kellena tegutses kuni kooli sulgemiseni 1918. aasta jaanuaris. 1917. aasta sügisel ülendati Juhan Tõrvand kindralstaabi alampolkovnikuks.

Kindralstaabi kapten Juhan Tõrvandit autasustati Püha Georgi ordeni 4. järguga. VP 03.11.1916: 
 
„Täites ajutiselt 9. Siberi kütidiviisi staabiülema kohuseid lahingus 29.07.1915 Zambrowi küla juures, andis 12. Siberi kütidiviisi vanemadjutant staabikapten Tõrvand kriitilisel momendil diviisi reservile käsu rünnata peale tungiva vastase tiiba ja tagalat. Selle tagajärjel olid sakslased sunnitud tagasi tõmbuma.“
 
Venemaa kodusõjast võttis Tõrvand osa algul kindral Lavr Kornilovi, hiljem kindral Anton Denikini armee staabi koosseisus. Kornilovi staabis oli ta algul side- ja hiljem operatiivosakonna ülem. Denikini staabis vanem käsundusohvitser.

Tegevus Eesti Vabariigis

Eestisse siirdumise järel teenis Tõrvand Eesti sõjaväes, 1925 ülendati kindralmajoriks, liitus Korp! Rotaliaga. Aastatel 1925 kuni 1929 oli Kindralstaabi, alates 1929 kuni 1934 Kaitsevägede Staabi ülem.
5. märtsil 1930 toimunud häire ajal sai kindral Tõrvand peast haavata. 28. jaanuaril 1934 keelas Juhan Tõrvand Lennukist ja Vambolast tehtud filmi näitamise kinodes. Laevade tehingu pärast vabastati Tõrvand staabiülema kohalt, kuid mõisteti Riigikohtu poolt õigeks.
1935. aastal saadeti vanuse tõttu erru. Seoses vapside riigipöörde protsessiga arreteeriti ka Tõrvand ning oli Patarei vanglas kuni 20. detsembrini 1937, mil sai amnestia (koos kindral Andres Larkaga).
5. märtsil 1939, naastes oma rebasekasvandusest, jäi ta Ülemiste järvel jääpurjeka alla ja murdis parema jala pind- ja sääreluu.
14. juunil 1941. aastal, juuniküüditamise käigus, arreteeriti ta uuesti juba kommunistide poolt. Mõisteti süüdi tribunali poolt §58-13 alusel. Tõrvand suri Vjatka laagris Kirovi oblastis 12. mail 1942 kopsupõletikku.