google/wiki40b huggingface dataset:
Lastehalvatus

Lastehalvatus ehk poliomüeliit on valdavalt lastel esinev neurotroopne infektsioonhaigus, mida põhjustab enteroviiruste hulka kuuluv polioviirus. Oma klassikalises vormis väljendub lastehalvatus seljaaju alfamotoneuronite hävinemise tagajärjel lihaste halvatusena. 
Pikka aega oli lastehalvatus kardetumaid vastsündinute ja väikelaste nakkushaigusi. Tänapäeval esineb lastehalvatust ka üle 15 aasta vanustel noorukitel.
Poliomüeliidi all võidakse silmas pidada ka eksperimentaalset poliomüeliiti katseloomadel.

Peiteaeg

Peiteaeg on varieeruv ja võib olla 5–35 päeva, keskmiselt 7–14 päeva.

Sümptomid

Umbes 90% nakkusjuhtudel sümptomid ei avaldu. 
Kergematel juhtudel kulgeb haigus palaviku, pea-, kurgu- ja kõhuvaluga.

Esinemine ja hädaolukord

2008. aastal registreeriti maailmas üle 1600 lastehalvatuse juhu 17 riigis. Eestis ei ole alates 1962. aastast lastehalvatust esinenud. 1958. aasta ägeda epideemia ajal oli Eesti esimene piirkond Nõukogude Liidus ja maailmas, kus rakendati kogu elanikkonna vaktsineerimist poliomüeliidi vastu.
Mais 2014 kuulutas WHO seoses metsiku polioviiruse rahvusvahelise levikuga välja rahvusvahelise tähtsusega rahvatervisealase hädaolukorra.

Ajalugu

Esimest korda kirjeldas lastehalvatust eraldi haigusena Jakob Heine 1840. aastal. Polioviiruse avastasid 1908. aastal Austria arstid Karl Landsteiner ja Erwin Popper.
20. sajandil oli poliomüeliit üks kardetumatest lastehaigustest. 1950. aastatel välja töötatud vaktsiinid on aidanud epideemiaid vähendada.
Professor Ernst Raudam (Eestist) oli tegelikult see, kes leiutas lastehalvatuse vaktsiini. Aga pärast Raudami surma võttis tema koostööpartner kogu au endale.
Lidia Gueiler Tejada

Lidia Gueiler Tejada (28. august 1921 Cochabamba – 9. mai 2011 La Paz) oli Boliivia poliitik ja diplomaat.
16. novembrist 1979 kuni 17. juulini 1980 oli ta Boliivia presidendi kohusetäitja, esimene ja seni ainus Boliivia naisriigipea.
Lidia Gueiler Tejada õppis raamatupidamist. 1940. aastatel liitus ta parteiga Revolutsiooniline Rahvuslik Liikumine ning kuulus aastatel 1956–1964 parlamenti.
Pärast 1964. aasta riigipööret viibis ta kuni 1978. aastani eksiilis. Seejärel valiti ta parlamendi alamkoja esimeheks ning pärast läbikukkunud valimisi ja riigipöörde teinud Alberto Natuschi võimult eemaldamist määrati Lidia Gueiler Tejada ajutiseks presidendiks.
Hiljem oli Lidia Gueiler Tejada Boliivia suursaadik Colombias, Lääne-Saksamaal ja Venezuelas.
Lidia Gueiler Tejada osales aktiivselt feministlike organisatsioonide tegevuses ning vastustas USA toetust võitlusele narkootikumide vastu Ladina-Ameerikas.
Guntars Mankus

Guntars Mankus (sündinud 5. juulil 1969) on läti orienteeruja, rogainija ja seiklussportlane.
2014. aastal tuli ta täpsusorienteerumise maailmameistriks ja võitis lisaks pronksi võistkondlikus arvestuses.
Rogaini MM-il on ta tulnud segavõistkondade arvestuses koos Raimonds Lapiņši ja Anita Liepiņaga kaks korda (2002 ja 2006) maailmameistriks ja võitnud 2004. aastal pronksi, lisaks võitnud 2015. aastal koos Irita Pukitega hõbemedali. Rogaini Euroopa meistrivõistlustel võitis ta segavõistkondade arvestuses 2005. aastal Nõval kulla koos Anita Liepiņaga ja 2016. aastal Hispaanias Aralari mäestikus kulla koos Irita Pukitega.
Ta on Rahvusvahelise Rogainiföderatsiooni nõukogu liige.
Kose (Tallinn)

Ajalugu

Asumi vanimaks asustuseks on Lükati küla või hajatalu (Kreyenberg), mida on seostatud Väo veskiga. Lükati (Luckade) nime mainiti 15. sajandi esimese poole kirjalikes allikates kohanimena. Keskaegne Varsaallika talu, kus kasvatati linna tööhoovi hobuste varssasid, on samuti vanaks asustuseks. Varsaallika talu kuulus Väo mõisale ning on tõenäoliselt vahepeal asukohta vahetanud, sest erinevatel rootsiaegsetel plaanidel on talu asukoht erinev. Mõlema talu nimed on jäädvustatud Kose allasumitena ja ka tänavanimedes.
1784. aastal eraldati Varsaallika talust suurem maalapp, millele ehitati Carlshofi suvemõis. 1790. aastal rajas Joachim Cristian Koch Kose suvemõisa, mille territooriumile liideti viis aastat hiljem juurde suurem maa-ala Pirita jõe kaldal. Koch rajas kõrgele kaldaalale metsapargi.
Kose suvemõisast hakati alates 1875. aastast eraldama suvilakrunte, kuhu mitmed baltisakslased rajasid oma villad (siia hulka kuulusid Annenhofi, Marienwaldi, Tannenrode jm villad). Seda piirkonda hakati hiljem kutsuma Vana-Koseks.
Uus-Kose või Kose-Kallaste rajamine toimus enne I maailmasõda. 1912. aastal eraldati Väo mõisast maa-ala, mis jagati osadeks ning anti rendile. Kose-Kallastes (hilisem Varsaallika allasum) kujunes välja Kose-Kallaste Ühing, mis tegeles ehitus- ja heakorrastustööde korraldamisega. Kose-Kallaste krundiomanike seas oli mitmeid nimekaid Eesti seltskonnategelasi, sh Konstatin Päts, Ernst Peterson-Särgava, Johannes Tabur jm.
Carlshofi suvemõis osteti 1922. aastal kolonel Johan Tõrvandi poolt, kes hiljem tükeldas suvemõisa maa-alad ning müüs kõik maha, sh ka vana suvemõisa krundi. Tõrvand rajas jõekaldale Ilumäe villa.
Aastatel 1933–1937 tegutses Kose asumi Raku talus hõberebasekasvandus, mis viidi 1937. aastal uude asukohta Viljandi maanteel. Sinna tekkis uus asula, mis hakkas samuti Raku nime kandma.

Haridus ja kultuur

Kosel asub Tallinna Konstatin Pätsi Vabaõhukool, mis avati 1938. aastal. Kool asutati Konstatin Pätsi initsiatiivil.

Loodus

Kose asumit läbivad Pirita jõgi ja Varsaallika oja. Asum jääb Pirita jõeoru maastikukaitsealale ning selle territooriumil kasvab Kose mets.
Riffian

Geograafia

2010. aasta 30. novembri seisuga elas seal 1306 inimest ja valla pindala on 35,8 km².
Riffian külgneb järgmiste valdadega: Kuens, Moos in Passeier, St. Leonhard in Passeier, St. Martin in Passeier, Schenna ja Tirol.

Frazioni

Riffiani vallas on frazioni (alljaotused, peamiselt külad ja asundused) Magdfeld ja Vernuer (Vernurio).

Keeleline jaotus

2011. aasta rahvaloenduse järgi kõneleb 97,76% rahvastikust esimese keelena saksa keelt, 1,85% itaalia keelt ja 0,39% ladiini keelt.
Sfäärilised koordinaadid

Sfäärilised koordinaadid on kolmemõõtmelise ruumi koordinaadisüsteem, kus punkti asukoht antakse kaugusega määratud nullpunktist ning kahe nurgaga: esimene nurk on nurk teatud määratud suuna A suhtes ja teine nurk on tasandi suhtes, mis on rist suuna A sirge ja suuna A sirge ristprojektsiooniga. 
Geograafias ja astronoomias kasutatakse nurkade jaoks mõisteid laiuskraad ja pikkuskraad. Kõrgus võib sel juhul olla kas merepinnast või teatud keskpunktist.
Viit (informaatika)

Viit (inglise keeles pointer) on informaatikas muutuja, mille väärtus on mäluaadress. Viit tavaliselt viitab mõnele teise muutujale.
Viitasid kasutatakse näiteks siis, kui andmeid jagatakse programmi erinevate osade vahel, aga andmete kopeerimine on kulukas. Sel juhul on otstarbekas edastada vaid viit ehk mäluaadress, kus andmed paiknevad.
Viit ei pruugi alati viidata olemasolevale mälupesale. Seega tuleb hoolikalt jälgida, et viit oleks kasutamisel õigesti väärtustatud. Kõrgema taseme keeled (nt. Java ja Python) väldivad viitade kasutamist, sest olematu või vale mälupesa lugemine või kirjutamine võib programmi kokku jooksutada.
Et vältida väärtustamata viida kasutamist, antakse viidale tihti algväärtus 0. Seda nimetatakse nullviidaks (inglise k. null pointer). Enamikus süsteemides võib eeldada, et mäluaadressi 0 ei kasutata. Nullviidaga saab märkida ka näiteks listi lõppu või objekti puudumist.
Hendrik Vosman

Hendrik Vosman sündinud 12. novembril 1982) on eesti ajakirjanik.
Lõpetas 2001. aastal Tallinna Inglise Kolledži ja 2007. aastal Tartu Ülikooli politoloogia erialal. Alates 2007. aastast töötab ta ajalehes Postimees välisuudiste toimetajana. Kirjutanud uudiseid ja artikleid peamiselt Ameerika Ühendriikide ja rahvusvahelise poliitika teemadel.
Alates 2002. aastast kuulub Hendrik Vosman Eesti Üliõpilaste Seltsi.

Tsitaadid

"Majandus on minu jaoks nagu hollandi keel. Öeldakse, et see on loogiline, kuid mina pole selles veel veendunud".
Mariliin Kindsiko

Mariliin Kindsiko (sündinud 13. juunil 1976 Võrus) on eesti portselanimaalija, maali- ja maastikukunstnik. Ta töötab ka galeristi ja kuraatorina.
Ta on õppinud aiandusagronoomiat Räpina Aianduskoolis ja skulptuuri Tartu Kõrgemas Kunstikoolis.
Ta on teinud koostööd modellina noorte eesti autoritega, viimati sügisel 2009 koos rühmitusega Redhaus näitusele "Sea level" Peterburis.
Stepan Šaumjan

Stepan Šaumjan (armeenia keeles Ստեփան Գեւորգի Շահումյան (Stephan Šahumjan); vene keeles Степан Георгиевич Шаумян; 1. oktoober 1878 Thbilisi – 20. september 1918 Krasnovodsk) oli Kaukaasias tegutsenud bolševistlik revolutsionäär, rahvuselt armeenlane.
Veebruarirevolutsiooni järel sai Šaumjanist Bakuu nõukogu juht. Detsembris nimetati Šaumjan Kaukaasia erakorraliseks komissariks.
1918. aasta märtsis sattusid bolševikud Bakuus vastuollu muhameedlastega ja palusid tulevahetuse puhkedes dašnakkide abi. Dašnakid tapsid kättemaksuks armeenlaste genotsiidi eest tuhandeid inimesi. (Septembris tasusid Bakuu vallutanud türklased ja aserid armeenlastele omakorda veriselt.)
Aprillis kehtestati Bakuus Nõukogude võim. Šaumjanist sai Rahvakomissaride Nõukogu esimees. Kommuun natsionaliseeris naftatööstuse ja püüdis korraldada Bakuu kaitset Türgi ja Aserbaidžaani vägede vastu.
Juuli lõpus jäid bolševikud hääletusel alla esseeridele, menševikele ning dašnakkidele, kes soovisid vastupidi Šaumjanile türklaste vastu kasutada brittide pakutud abi. Šaumjani bolševikud püüdsid koos relvadega Astrahani evakueeruda, kuid sunniti merel Bakuusse naasma ja arreteeriti.
Septembris, Bakuu türklastele langemise eelõhtul sai bolševik Anastas Mikojan loa vangide evakueerimiseks. Soovitud sihtpunkti, Astrahani, asemel siirdus laev, kas kütuse puudusel või mõnel muul põhjusel Krasnovodskisse. Sealne esseeride juhitud ajutine valitsus hukkas hiljem 26 Bakuu komissarina tuntuks saanud bolševikud brittidest liitlaste võimalikul heakskiidul.
Stephanakert on Šahumjani järgi nime saanud. Jerevanis on tänini Šaumjani-nimeline väljak.
Reopalu mõis

Reopalu mõis (saksa keeles Reopall) oli rüütlimõis Türi kihelkonnas Järvamaal.
Tänassilma raamatukogu

Tänassilma raamatukogu asub Tänassilma külas Viljandi vallas.

Ajalugu

1924. aastal korraldas Vana-Tänassilma Haridusselts suvepeo, mille puhastulu läks Tänassilma raamatukogu loomiseks (raamatute muretsemiseks). Algul asus raamatukogu Vana-Tänassilma vallamajas. Raamatukogu arvati ka rahvaraamatukogude võrku. 1931. aastal tõi tollane emakeele õpetaja ja Haridusseltsi esimees Vladimir Alumäe raamatud Kalmetu 6.-klassilisse koolimajja. Viljandi Maavalitsuse poolt määrati ta raamatukogu juhatajaks, kellena Alumäe töötas 1945. aasta alguseni. Raamatukogu täienes peamiselt Kultuurkapitali annetatud raamatute arvel. 1945. aasta veebruarist kuni 1949. aasta jaanuarini oli juhatajaks Olga Alumäe-Vladimir Alumäe tütar. 1949–1950 oli juhatajaks Agnes Ojari ning 1950–1961 oli juhatajaks Elmar Iidna. Alates 1. septembrist 1961 kuni 14. septembrini 1976 hoidis raamatukogu õigel kursil Malle Ristov. Raamatukogu koliti kiriku vastas üle maantee asuvasse miilitsamajja. 15. septembril 1976 võttis tööjärje üle Aita Härm. Sel ajal allus raamatukogu Viljandi Linna Rahvasaadikute Nõukogu Täitevkomitee Kultuuriosakonnale. Raamatukogus oli tollal 6000 raamatut ja ajakirja. Need paiknesid kahes toas. 1977. aastal nimetati külaraamatukogud ümber Viljandi Keskraamatukogu harukogudeks ja juhatajaist vormiti vanemraamatukoguhoidjad. 1995. aastal kolis raamatukogu oma raamatud Kalmetu kooli endistesse internaadi ruumidesse. Sellele järgnes ühtlasi kooli ja külaraamatukogu ühendamine. 2009/2010. õppeaastal oli raamatukogu lastekirjanduse tuba ühtlasi 6. klassi klassiruumiks, sest Kalmetu Põhikooli maja oli remondis ja osaliselt vana koolihoone lammutati. 2010. aasta 10. detsembrist on raamatukogu leidnud uue kodu Kalmetu Põhikooli hoone vasakpoolses tiivas. Lapsed ja õpetajad on raamatukogus igapäevased külastajad. Raamatukogu oleks nagu suure ringiga koju tagasi jõudnud.
OpenDocument

OpenDocument ehk ODF (Open Document Format for Office Applications, "avatud dokumendivorming kontorirakendustele") on XMLi-põhine failivorming elektrooniliste dokumentide (nt tekstide, arvutustabelite, esitluste, diagrammide) jaoks.

Ajalugu

Vormingu esialgse spetsifikatsiooni töötas välja Sun Microsystems, kuid standardini jõudis OASISe (Organization for the Advancement of Structured Information Standards) konsortsiumi vastav töörühm – OASIS ODF TC – algselt OpenOffice.orgi jaoks loodud ja selles kasutatud XML-vormingu (OpenOffice.org XML) põhjal.

Standard

Et OpenDocument on avatud failivorming, on dokumendi struktuur vastavuses mitmete avalike organisatsioonide ja paljude firmade koostöös valminud standardiga ja spetsifikatsioon on kõigile soovijaile kättesaadav. Samuti on OpenDocument sõltumatu ühest kindlast rakendusprogrammist, tootjast või operatsioonisüsteemist.
Peale OASISe standardi on ODF (õieti selle versioon 1.0) ka ISO ja IEC rahvusvaheline standard – ISO/IEC 26300:2006 Open Document Format for Office Applications (OpenDocument) v1.0.

Kasutatavus

Eesti vabariigi majandus- ja kommunikatsiooniministeeriumi riigi infosüsteemide osakonna välja töötatud dokument "Riigi IT arhitektuur" soovitab mitmepoolset redigeerimist vajavates riigi- ja avalik-õiguslike asutuste dokumentides kasutada failivorminguna OpenDocumenti.
Sama seisukohta kajastavad Euroopa Liidu eksperdirühmade soovitused ja Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2003/98/EÜ, kuna ODF täidab Euroopa Liidu kriteeriumid standardite avatuse osas.
Karstumine

Karstumine (inglise karstification) on kivimite lahustumine liikuva põhjavee murendava toime tõttu.
Liikuva põhjavee toimel murenevad peamiselt karbonaatkivimid. Näiteks lubjakivi, mis koosneb kaltsiidist (kaltsiumkarbonaat), aga ka näiteks kips (hüdraatunud kaltsiumsulfaat).
Põhjavesi, mis on pärit atmosfäärist, on happeline, sest vees on lahustunud atmosfääris leiduvat süsinikdioksiidi, mis moodustab süsihappe. Süsihape aga lahustab kaltsiiti ja seega ka näiteks lubjakivi.
Kivimite lahustumise tagajärjel tekivad maa-alused koopad, nende sissevarisemisel aga mitmesugused negatiivsed pinnavormid, mida kokku nimetatakse karstiks.
Karst on levinud nähtus ka Põhja-Eestis Ordoviitsiumi lubjakivide avamusalal.
Põhjamaade keskkonnamärgis Luik

Ajalugu

Huvi keskkonnaküsimuste vastu kasvas 1980ndatel. ÜRO aruanne "Meie ühine tulevik" näitas, et keskkonnaküsimustes olid liiga tähtsad, et see ainult keskkonnakaitsjate muretseda jätta. Aastal 1989, otsustas Põhjamaade Ministrite Nõukogu kehtestada ühist keskkonna ametlikku märgist- Põhjamaade Luik-, et aidata tarbijatel valida keskkonnasõbralikemaid tooteid. Luik valiti sümboliks oma ilu ja samas haavatavuse pärast (nagu on ka loodus), olles Põhjamaade Ministrite Nõukogu logo variatsioon.
Vaatamata 1990. aastast arengu aeglustumisele on Põhjamaade keskkonnamärgis üks maailma edukamaid ökomärgiseid.

Põhjamaade ökomärgisest saadav kasu

Põhjamaade ökomärgise kaubamärk on tõhus ja lihtne turustamise tööriist, mis tagab, et tooted on täitnud ranged keskkonna- ja kliimapoliitika kriteeriumid. Põhjamaade ökomärgis sümboliseerib tööd püüdlemisel jätkusuutliku tarbimise ja tootmise poole, mis on ka peamised tegurid jätkusuutliku ühiskonna loomisel. On palju näiteid, mis illustreerivad, kuidas Põhjamaade ökomärgise kaubamärk on tugevdanud firmade turundus- ja müügikampaaniaid. Paljudel maailma juhtivatel ettevõtetel on Põhjamaade ökomärgisega tooteid, näiteks Procter & Gamble, Samsung, Sharp, Fujitsu, Scandic Hotels ja SCA.
Põhjamaade ökomärgise missioon on aidata kaasa säästvamale tarbimisele. Valides tooteid ja teenuseid, mis on Põhjamaade ökomärgisega, võtavad tarbijad aktiivselt osa lõppeesmärgi saavutamisest, milleks on tagada jätkusuutlik ühiskond.
Põhjamaade Keskkonnamärgis julgustab tootjaid arendama keskkonnasõbralikke tooteid ja teenuseid ning aitab propageerida säästvat tootmist.

Kandideerimine

Põhjamaade Luigele saab kandideerida oma maa ametlikul kodulehel või selle maa ametliku esindaja kaudu, kus toodet müüakse.
Ökomärgise väljastajatel on plaan tulevikus koguda info luigega märgistatud ettevõtete kohta luigemärgi pealehel.
2014. aasta Aasia mängud

2014. aasta Aasia mängud olid 17. Aasia mängud, mis toimusid 19. septembrist 4. oktoobrini Incheonis. Varem oli Lõuna-Korea võõrustanud 1986. ja 2002. aasta Aasia mänge.
Võisteldi 36 spordialal ja välja jagati 439 medalikomplekti. Edukaim riik oli Hiina, kellele järgnesid Lõuna-Korea ja Jaapan.

Osalevad riigid

Mängudest võtsid osa kõik 45 Aasia Olümpiakomitee liikmesriiki. Suurima koondisega oli esindatud Hiina (894 sportlast) ja väikseimaga Brunei (11 sportlast). Ainsa riigina ei saatnud Saudi Araabia võistlema naissportlasi.
Anton Jürgenstein

Anton Jürgenstein (1. november 1861 Vana-Vändra vald, Pärnumaa – 21. veebruar 1933 Tartu) oli eesti ajakirjanik, kirjanduskriitik ja poliitik.

Elulugu

Anton Jürgenstein sündis Vana-Vändra taluperemehe pojana, käis aastatel 1873–1875 Vana-Vändra kihelkonnakoolis ja 1876–1878 Kodavere kihelkonnakool ja peale Cimze seminari lõpetamist 1878–1882 tegutses aastail 1882–1883 abiõpetajana Kärus, 1883–1885 koduõpetajana ja vallakirjutajana Orajõel, 1885–1905 Vändra kihelkonnakooli koolijuhatajana ja õpetajana.
Anton Jürgenstein oli 19. sajandi lõpul ja 20. sajandi esimestel kümnenditel üks mõjukamaid kirjanduskriitikuid ja poliitilisi publitsiste, Postimehe toimetuses (1906–1929) Jaan Tõnissoni lähedane sõber ja mõttekaaslane. Aastail 1898–1905 oli Anton Jürgenstein ajakirja Linda väljaandja ja vastutav toimetaja (algul koos Hindrik Prantsuga). Aastal 1906 sai temast Postimehe ajakirjanik, 1923–1929 vastutav toimetaja. 1929. aastal valiti ta Eesti Ajakirjanikkude Ühingu auliikmeks.
Anton Jürgenstein valiti 1907 Vene Riigiduumasse ning oli hiljem ka I ja II Riigikogu liige.
Anton Jürgenstein on maetud Tartu Vana-Peetri kalmistule. Aastal 1939 avati talle ausammas Vändras.

Malepartii Capablancaga

Anton Jürgenstein oli kirglik maletaja. Kui tulevane maailmameister (aastatel 1921–27) José Raúl Capablanca pidas detsembris 1913 Tartus malesimultaani, siis kaotas ta partii Anton Jürgensteinile. Mängu kirjeldus ja partii käigud on ära toodud Jürgensteini raamatus "Minu mälestused" II, Tartu 1927 (peatükis "Väikene intermezzo malega", lk 139–142), samuti Valter Heueri raamatus "Male lugu", Tallinn 2008 (lk 506–508). Heino Puhvel on sellest kirjutanud novelli "Anton Jürgensteini suurpäev" (Looming 1998/12, lk 1834–50).

Isiklikku

Anton Jürgensteini abikaasa oli Alide Hermine Annette Emberg, nad abiellusid aastal 1890; neil sündisid poeg ja kuus tütart, tütre Eva abikaasa oli August Kerem, tütre Margarete abikaasa oli ajakirjanik Voldemar Kures, tütre Marta abikaasa oli advokaat Friedrich Rosenberg, tütre Else Aino abikaasa oli advokaat Albert Vilms.
Punakaart

Punakaart Eestis

Eestis oli Saksa vägede sissetungi ajal 1918. aasta veebruaris ja märtsis umbes 5000 punakaartlast, põhilisteks formeerimiskohtadeks olid tööstuslinnad Tallinn, Narva ja Tartu. Enamik punakaartlasi astus 1918. aasta märtsis Punaarmeesse.
Igor Kašintsev

Igor Kašintsev (vene Игорь Константинович Кашинцев; 17. juuni 1932 Moskva – 11. detsember 2015 Moskva) oli vene teatri- ja filminäitleja.
Aastal 1955 lõpetas ta Moskva Kunstiteatri stuudiokooli (MHATi kool-stuudio).
Oma filmidebüüdi Venemaal lavastatud filmides tegi 1966. aastal Marlen Hutsijevi filmis "Juulivihm", kus tal oli episoodiline roll. Ühtekokku tegi ta üle 120 filmi- ja telerolli.
Harperi maakond

Ajalugu

Harperi maakond moodustati 26. veebruaril 1867. aastal. Maakond sai nime Ameerika Ühendriikide kodusõja ohvitseri Marion Harperi järgi.
Vuosaari sadam

Vuosaari sadam (soome Vuosaaren satama, rootsi Nordsjö hamn) on uus kaubasadam Helsingi idaosas.
Helsingi Sadam ehitas Vuosaarisse uue kaubasadama, et viia kaubaliiklus kesklinnast välja. Sinna ehitati 15 ro-ro-laevade kaid ning 1,5 km kaisid konteinerilaevadele.
Sadam avati 2008. aastal. Nüüd käivad konteineri- ja veeremilaevad Helsingi Läänesadama asemel Vuosaari sadamas. Tallinna Vanasadamast sõidab sinna Eckerö Line´i Translandia ja Paldiski Põhjasadamast Naviraili Via Mare. Vuosaarist sõitsid Rostocki ka Tallinki kiired parvlaevad Superfast VII ja Superfast VIII. Alates 8. jaanuarist 2015 sõidab liinil Tallinn-Vuosaari Tallinki ro-pax-laev Sea Wind.
Kleistogaamia

Kleistogaamia on mõnedel taimeliikidel esinev nähtus, mille korral õied tolmlevad suletuna ega avanegi.
Kleistogaamsetes õites toimub isetolmlemine. Sel puhul õiepung areneb viljaks õit avamata.
Taimeliikidel, kellel leidub kleistogaamseid õisi (näiteks kannikesed) on osa õisi avanevad (hasmogaamsed).
Vija jõgi

Vija jõgi on jõgi Lätis, Koiva jõe vasakpoolne lisajõgi. Jõgi voolab läbi Smiltene, Strenči ja Valka piirkonna. Jõe pikkus on 62 km.
Jõe äärde jäävad suurimad asulad on Mēri, Plāņi ja Vijciems.
Abrasioon (geoloogia)

Abrasioon kivimite pinna mehaaniline kulutamine, mille põhjustavad tuule, lainete, vooluvee, liustiku, gravitatsiooni vms poolt kantud setteosakesed. Abrasiooni on defineeritud ka kui "mehaaniline kulutamine vee, jää või tuule kantud korese hõõrduval toimel".
Abrasiooni käigus kantakse minema lahtised ja pudedad osakesed. Abrasiooni intensiivsus sõltub terade liikumiskiirusest, massist, kontsentratsioonist ning kõvadusest.
Intensiivne abrasioon toimub mererannas, kus vahelduvad tõus ja mõõn, ning eriti tõusu ajal. Pinnale mõjuvad sel ajal lainete löögid, hõõrdumine kivide ja liivaterade vastu ning lahustumine. Vee all on abrasioon vähem intensiivne. Abrasiooni mõju on täheldatav meredes ja järvedes kuni mitmekümne, aga ookeanis kuni saja meetri sügavusel.
Abrasiooni tõttu on näiteks kivid mererannas ümardunud.
Abrasiooniks nimetatakse ka abrasiooni tulemust.
Mercurino Arborio di Gattinara

Mercurino Arborio di Gattinara (10. juuni 1465 Gattinara – 5. juuni 1530 Innsbruck) oli Itaalia päritolu riigitegelane, jurist ja humanist, Hispaania kuninga ja Saksa-Rooma keisri Karl V suurkantsler aastail 1518–1530.
Gattinara pärines Piemonte vaesunud väikeaadliku perekonnast ning 1489–1493 õppis ta Torino ülikoolis õigusteadust. 1490. aastal abiellus ta Andreotta Avocadoga. Pärast ülikooli lõpetamist töötas ta Savoia hertsogkonnas advokaadina. Hiljem sai Gattinarast Savoia hertsogi Philibert II ja tema abikaasa, Austria Margarete nõunik.
Kui Philibert suri, siis läks Gattinara koos Madalmaade asehalduriks saanud Margaretega Madalmaadesse ning jätkas leskhertsoginna ühe lähima usaldusalusena tema teenistuses. Muu hulgas hoolitses Gattinara Margarete lesevalduse, Bresse krahvkonna eest ning oli 1508. aastal Burgundia vabakrahvkonna kohtukoja president. Lisaks sellele tegutses Gattinara ka diplomaadina ning võttis osa Cambrai lepingu sõlmimisest 1508. aastal.
1511. aastal pidi Gattinara Burgundia vabakrahvkonnast lahkuma, kuna ta oli sealse aadelkonnaga tülli läinud, seejärel jätkas ta Margarete, aga ka tema isa, keiser Maximilian I, teenistuses. 1518. aastal suri aga Hispaanias tulevase Karl V (Hispaania ehk Kastiilia ja Aragóni kuningana Carlos I) senine suurkantsler Jean de Sauvage ning järgmiseks suurkantsleriks saigi Gattinara.
Gattinara saavutas kiiresti Karl V usalduse ning õhutas teda mitte ajama kitsalt dünastilist, vaid universalistlikku poliitikat, lõppeesmärgiga kehtestada kristlik valitsus võimalikult suures osas maailmast.
1529. aastal sai Gattinarast kardinal, kuid ta suri juba järgmisel aastal.