August Hansen

August Hansen (ka Augustin Hansen; 23. aprill 1895 Vastemõisa vald, Kaansoo – 12. märts 1952) oli Eesti poliitik ja Eesti NSV riigitegelane.
August Hansen sündis 1895. aastal Kaansoo külas talupojaperekonnas. Ta lõpetas 1910. aastal Vastemõisa ministeeriumikooli ja seejärel töötas Viljandis tarbijate ühisuse poes müüjaõpilasena. 
1913. aastal kolis Tallinna, kus jätkas Viljandis alustatud poliitilist tegevust Sotsialistide-Revolutsionääride Parteiga.
Pärast 1917. aasta veebruarirevolutsiooni eraldus koos vasakpoolsete Sotsialistide-Revolutsionääride Partei liikmetega SR põhiosast ning liitus VSDTP Tallinna Komitee poolt juhitud ainuvõimuhaaramisele suunatud liikumisega.
August Hansen valiti Sotsialistide-Revolutsionääride Partei liikmena Tallinna Tööliste ja Soldatite Saadikute Nõukogusse ja hiljem ka TTSN Täitevkomitee liikmeks.
1918. aastal pärast Eesti okupeerimist Saksa keisririigi vägede poolt varjas Hanses Saksa võimude eest ning pärast okupatsioonivägede lahkumist novembris 1918 ja Eesti omavalitsusorganite taastamist kutsuti August Hansen Tallinna Linnavalitsuse asjaajajaks.
1919. aastal oli August Hansen Eesti Sotsialistide-Revolutsionääride Partei ajalehe Võitlus ning oli ka Eesti Sotsialistide-Revolutsionääride Partei esindaja Tallinna Linnavalitsuses, kus oli sotsiaalhoolekande osakonna juhataja.
1920. aastal astus August Hansen moodustatud Eesti Iseseisvasse Sotsialistlikusse Tööliste Parteisse ja valiti EISTP Keskkomitee liikmeks.
EISTP esindajana kuulus August Hansen aastatel 1920–1924 Iseseisvasse Sotsialistlikusse Tööliste Parteisse ja aastatel 1920–1923 I Riigikogu koosseisu.
1922. aastal astus August Hansen illegaalse Eestimaa Kommunistliku Partei liikmeks.
Kuna kommunistlike organisatsioonide tegevus oli Eestis keelustatud Vabadussõja ajast 1918. aasta detsembrist, siis kasutas kommunistlik partei ära Eestis legaalselt tegutsevaid sotsialistliku suunitlusega parteisi ning ametiühinguid ja 1920. aastail oli August Hansen aktiivselt tegev ametiühinguliikumises. Pärast sõjavastaste Eestimaa ametiühingute I kongressi saadikute hukkamist (Irboska veretöö) aktiviseeriti 1922. aastal uuesti töötajate sotsiaalseid õigusi kaitsva organisatsiooni Eesti Ametiühingute Keskliit tegevus ning moodustati selle kokkukutsumiseks Ajutine Üleriiklik Töölisühingute Kesknõukogu, mille juhatuse liikmeks oli ka August Hansen.
27.–29. novembril 1922 toimunud Eestimaa ametiühingute II kongressi avas August Hansen, AÜ Kesknõukogu esimeheks valiti kongressil Jaan Tomp ja esimehe asetäitjaks August Hansen.
21. jaanuaril 1924 August Hansen vahistati ja mõisteti riigivastase tegevuse eest 149 protsessil süüdi. Teda karistati eluaegse sunnitööga, kust vabanes 1938. aasta amnestiaseaduse põhjal. Pärast vabanemist töötas August Hansen ehitustöödel ja Saaremaal Leisi maakoperatiivis müüjana.
Aastatel 1939–1940 töötas August Hansen Tallinna Ametiühingu Tarbijate Ühisuse kaupluse juhatajana.
Pärast 1940. aasta juunipööret töötas August Hansen lühikest aega ajalehtede Rahva Hääl ja Kommunist kirjastuse direktorina.
Aastatel 1940–1943 oli August Hansen Nõukogude Liidu tagalas Eesti Riikliku Merelaevanduse ülem, aastatel 1943–1950 Eesti NSV kaubanduse rahvakomissar ja kaubandusminister ning seejärel Eesti Põllumajanduskooperatiivide Keskliidu esimees.
August Hansen arreteeriti 1950. aastal ja hukati 12. märtsil 1952, süüdistatuna "(nõukogude) kodumaa reetmises". August Hansen rehabiliteeriti postuumselt.