Blide

Blide ehk raskusjõul põhinev heitemasin (ka trebuchet) on heitemehhanism, relv, mis kasutas laskemoona (peamiselt kivide) heitmiseks raskusjõudu. Blide tarvitati ennekõike 12.–15. sajandil linnuste piiramisel.

Eelised ja puudused

Võrreldes tavalise katapuldiga on blidel mitu eelist. Ta suudab heita suuremaid raskuseid. Kui tavalise katapuldi heitejõud piirdub umbes 80 kilogrammiga, siis blide jõud on peaaegu kahekordne ning see heidab kuni 155-kilogrammiseid esemeid. Võrreldes väändemootoriga on selle ehitus robustsem. Kui võrrelda sama raskete objektide heitmist, on blide heitekaugus suurem ja tagasipõrge väikesem. Blide võimaldas heita liikumise ajal, katapult jäi tavaliselt heite ajal suure tagasipõrke tõttu seisma.
Blide negatiivsed küljed on esiteks see, et need vajasid rohkem järelevaatamist ja inimesi, kes oskavad sellega opereerida, kuna süsteemid on sellel keerulisemad kui tavalisel katapuldil. Lisaks on trébuchet'd vähem mobiilsed ning neid on kallim ehitada, raskem transportida ja halvem kasutada armeede vastu. Valmisehitatud ja paikaseatud blidega sai heita vaid kindlas suunas ja selle nihutamine oli aeganõudev. Efektiivselt sai tabada vaid paigalpüsivad objekte. Nii kasutatigi blidet ennekõike piiramisrelvana linnuste vastu. Samas kasutasid seda kohati ka linnuse kaitsjad, ilmselt peamise eesmärgiga ründajate heitemehhanisme kahjustada. Tõhus relv linnust ründava blide vastu oli ka amb, mille laskekaugus oli heitemasina omast suurem ja millega sai lasta blide ümber toimetavaid mehi.

Ajalugu

Blide algvorm, kus raskuse asemel lennutas laskemoona sõjameeste tõmbejõud (inglise keeles traction trebuchet, mangonel), võeti kasutusele Vana-Hiinas. Nende varaseim mainimine pärineb arvatavasti 4. sajandist eKr. Läände poole levis nimetatud masin avaaride kaudu, jõudes 6. sajandi lõpuks Vahemere idaossa, kus see asendas seni kasutatud väändejõul toimivad heitemehhanismid. Bütsantslased võtsid need kasutusele võimalik, et juba 587. aastal, pärslased 7. sajandi alguses, araablased 7. sajandi teisel poolel, frangid ja saksid 8. sajandil.
Tõmbejõu heitemasinat kasutati inimjõu abil, vaja läks 20–140 inimest. Selle puuduseks oli see, et kui midagi valesti läks, võis kivi kukkuda oma sõdurite peale. Lisaks võttis tõmbejõu heitemasin käitlemisega suure hulga mehi sõjategevusest ära.
Varaseim raskusjõudu kasutava blide kirjeldus ja kujutus pärineb 1187. aasta Mardi ibn Ali al-Tarsusi kommentaarist Saladini vallutuste kohta. Samas on mõni autor arvanud, et viiteid selliste blidede kasutamise kohta võib leida veel varasematestki allikatest (nt 1097 Nikaia piiramise kirjeldusest). Euroopa allikate esimene kindel teade blide kohta on Castelnuovo Bocca d'Adda piiramisest 1199. aastal. Saksamaal kasutati neid alates umbes 1205. aastast, Inglismaal vähemalt alates 1217. aastast ja Ibeerias üsna pea pärast 1218. aastat. Alates 1230. aastatest oli raskusjõul põhinev blide levinud piiramisrelv. Hiina kroonikates räägitakse esmakordselt raskusjõul töötavast heitemasinast aastal 1268, mil seda pärsia inseneride ehitatud riista kasutasid mongolid.
Püssirohu kasutuselevõtmisega seoses hakati blide asemel piiramisrelvana kasutama kahureid. Siiski tarvitati blidesid veel nt Borgose piiramisel (1475–1476) ja Rhodose piiramisel (1480). Ka pärast 15. sajandit jäid kiviheitemasinad mingil määral sõjategevusse edasi. Neid kasutati Esimeses maailmasõjas, kus nendega heideti granaate vastaste kaevikutesse. Tänapäeval kasutatakse kiviheitemasinaid inimeste lõbustamiseks: sellega tehakse näidislaskmisi ja on isegi inimesi lennutatud ning muid esemeid. Enamasti võib kiviheitemasinaid leida muuseumis.