Mõõtenõud

Mõõtenõud on nõud, mida kasutatakse vedelike ja gaaside ruumala mõõtmiseks.

Mensuurid ja mõõtesilindrid

Mensuurid ja mõõtesilindrid on silindrilised või koonilised klaasist anumad, millel on gradueering. Neid kasutatakse vedelikuhulkade ligikaudseks mõõtmiseks (nt puhverlahuste valmistamisel, protsendiliste lahuste valmistamisel, lahuste hapustamisel jne).
Mensuurid on koonilise kujuga ja mõõtesilindrid silindrilise kujuga. Täpsem on mõõtesilinder.

Mõõtekolvid

Mõõtekolvid on seisukolvid (millel on pikk peenike kael) täpse kontsentratsiooniga lahuse valmistamiseks või analüüsitava aine lahjendamiseks kindla ruumalani. Kolvi suu suletakse korgiga (kummi-, plastist lihv- või klaasist lihvkork).
Mõõtekolb täidetakse kaelal oleva ringikujulise mahumärgini, mis näitab ühtlasi kolvis sisalduva vedeliku täpse ruumala milliliitrites.
Klaasi märgavate vedelike väljavalamisel jääb õhuke vedelikukile kolvi seintele ning välja valatud vedeliku ruumala on pisut väiksem kolvi mahust (täpne ruumala on ainult mõõtekolvi sees).
NB! Mõõtekolbe ei tohi kuumutada! Mõõtekolb on lameda põhjaga ja kuumutamisel ei jagune rõhk kolvi sees ühtlaselt ning kolb võib puruneda.

Pipeteerimise üldnõuded

Pipettide täitmisel asetatakse ots sügavale mõõdetavasse vedelikku, vältides õhu sattumist pipetti ning vedeliku sattumist suhu.
Vedelik imetakse pipetti ettevaatlikult veidi üle mahumärgi. Kui vedelik on jõudnud mahumärgini, suletakse pipett kiiresti nimetissõrmega ja tõstetakse vedelikust välja. Sõrme õige vähe kergitades lastakse vedelikul voolata mahumärgini. Edasi tõstetakse pipett varem valmis pandud nõusse, vedelikul lastakse vabalt välja voolata, kusjuures pipett hoitakse viltu ja ots toetatakse vastu nõu seina. See tagab pipeti täieliku tühjenemise. Kui vedelik on pipetist välja voolanud, siis oodatakse 3–5 sekundit ning eemaldatakse pipett. Sellesse jäänud viimast vedeliku tilka ära ei raputata.
NB! Suuga ei tohi imeda agressiivseid vedelikke (happed ja alused), sest need võivad kahjustada suu limaskesta ja halvemal juhul põhjustada tõsiseid õnnetusi. Agressiivsete vedelike puhul kasutatakse kummipirne (spetsiaalsed vahendid vedeliku pipeti sisse imemiseks).

Automaatpipetid

Automaatpipette kasutatakse väikeste vedelikuhulkade (mikroliitrites) täpseks mõõtmiseks. Väikeste koguste kasutamisel kulub vähem uuringu materjali ja reagente. Kuna tänapäeval on analüüsimeetodid väga tundlikud, siis on väga oluline täpselt pipeteerida. Pipeteerimisel tekkivad vead toovad kaasa suure vea analüüsi lõpptulemustes.

Automaatpipettide hooldus

Automaatpipettide hooldamiseks kasutatakse spetsiaalseid pesuvahendeid ja harju. Kõigepealt tuleb pipett lahti monteerida, keerates käepidet kellaosuti liikumisele vastassuunas ja skaala osa kellaosuti liikumise suunas. Pestavad osad on kolb, vedru ning sisse- ja väljalasketoru. Esialgu tuleb neid pesta pesuvahendi lahuses ja seejärel loputada 70-protsendilise etüülalkoholilahusega. Enne pipeti kokkumonteerimist peab määrima pestud osad üle spetsiaalse silikoon-määrdeõliga. Pärast määrimist võib pipeti lõplikult kokku panna ja lõpuks reguleerida maht.
NB! Kolb tuleb kinnitada korralikult.

Büretid

Büretid on silindrilised klaastorud, mis on gradueeritud täis- ja kümnendikmilliliitriteks. Neile võivad olla lisatud ka klaaskraanid. Bürettide maht on 25, 50 ja enam milliliitrit. Ilma kraanita bürettidele pannakse alumisse otsa väljavenitatud klaastoruga kummivooliku tükike; kummivoolik suletakse näpitsaga. Näpitsa asemel võib kasutada lukku, mis kujutab endast klaashelmest, mille pikkus on 5–6 mm ja läbimõõt natuke suurem kummivooliku läbimõõdust. Surudes sõrmega helme kohal kummivoolikule nii, et nende vahele tekib kanal, võib vedelikku büretist soovitava kiirusega välja voolutada. Eriti täpseks vedeliku mõõtmiseks kasutatakse mikrobüretti, mille mahtuvus on 1–2 ml ja jaotused on iga 0,01–0,02 ml tagant.
Büretid kinnitatakse laboratooriumi statiivile vertikaalselt statiiviklambri abil. Kui klambrid on metallist, siis pannakse nende otsa kummivoolikud või tehakse korgist vahetükid, et kinnitamisel büretti mitte katki litsuda. Bürett täidetakse lehtri kaudu ülespoole nulljoont. Enne täitmist on soovitav bürett läbi loputada lahusega, mida soovitakse sinna viia. Büretti loputatakse sellepärast, et seintelt ja sulgurist eemaldada vett. Kui büreti silindriline osa on täidetud, avatakse kraan või näpits ja täidetakse büreti nina allpool näpitsat või kraani lahusega. On oluline, et ninna ei jääks õhumulle.
Õhk eemaldatakse büreti ninast järgmiselt:
kapillaariga kummivoolik painutatakse üles ja avatakse näpits, seejuures eemalduvad õhumullid kiiresti. Kraaniga bürettidest õhk nii kergesti ei eemaldu. Kraaniga nina lastakse lahusesse ja teisest otsast imetakse kraani veidi vedelikku; seejuures lähevad õhumullid büreti silindrilisse ossa. Klaaskraanidega bürette ei tohi kasutada leeliste lahuste puhul, sest sel juhul liibub kraan tugevasti kinni ja seda ei saagi enam avada. Kummile mõjuvate ainete (jood, kaaliumpermanganaat, hõbe jne.) jaoks ei tohi kasutada kummivoolikuga bürette.
Büretilt lugemi võtmisel tulevad sageli vead. Eriti rangelt tuleb jälgida seda, et silm asuks lugemi võtmisel samas tasapinnas büreti vastava jaotusega. Kui vedeliku meniski äär ei lange täpselt mingi jaotuskriipsu kohale, siis tuleb sajandikmilliliitreid hinnata silma järgi. Lugemise täpsus on 0,02–0,03 ml. Samasuguse täpsusega tuleb lugemid kanda töö protokollidesse. Näiteks: 15,00, mitte mingil juhul 15,0 või 15.
Vedelikku ei tohi liiga kiiresti büretist välja voolutada, sest sel juhul ei jõua vedelik büreti seinalt alla valguda ja tekib nn järeljooksuviga.