google/wiki40b huggingface dataset:
Frank Aaen

Frank Aaen (sündinud 25. juulil 1951 Nørresundbys) on Taani poliitik, Enhedslisteni liige.
Ta lõpetas 1985 Aalborgi Ülikooli cand.oecon. kraadiga.
Ta külastas 1980 ja 1984 Røde Blade korrespondendina Afganistani. Avalikkuses on teda kahtlustatud osavõtus modžaheedidest sõjavangide ülekuulamises ja piinamises.
Aastatel 1986–1989 oli ta ajalehe Land og Folk poliitikatoimetaja.
Ta oli Folketingi liige 1994–2001 ning valiti 2005, 2007 ja 2011 taas Folketingi.
Jordan Eberle

Jordan Leslie Eberle (sündinud 15. mail  1990 Reginas Saskatchewani provintsis) on Kanada jäähokimängija. Ta mängib 2017. aastast NHL-i klubis New York Islanders. Varem on ta kuulunud Edmonton Oilersi ridadesse.
Heike Kamerlingh Onnes

Heike Kamerlingh Onnes (21. september 1853 Groningen – 21. veebruar 1926 Leiden) oli hollandi füüsik, Nobeli auhinna laureaat.
Ta oli edukas eksperimentalist, kes tegeles eelkõige aine käitumise uurimisega ülimadalatel temperatuuridel.
Aastal 1904 rajas ta krüogeenikalabori, kus sai absoluutsele nulltemperatuurile lähedasi temperatuure (0,9 K). Aastal 1908 veeldas ta heeliumi ja 1911 avastas ülijuhtivuse.
Aastal 1913 sai ta madalate temperatuuride füüsika alase töö, eelkõige heeliumi veeldamise eest Nobeli füüsikaauhinna.
Heike Kamerlingh Onnes õppis Groningeni ülikoolis ja aastatel 1871–1873 Heidelbergi ülikoolis Robert Wilhelm Bunseni ja Gustav Kirchhoffi käe all. Aastal 1879 sai ta Groningeni ülikoolist doktorikraadi.
Aastatel 1882–1923 oli ta Leideni ülikooli eksperimentaalfüüsika professor.
Lammi vald

Külad

Arrankorpi, Evo, Hauhiala, Hietoinen (Mommila), Iso-Evo, Jahkola, Kataloinen, Kostila, Kuurikka, Kättärlä, Lammi, Lampelto, Lieso, Montola, Mulkoila, Niipala, Oinen, Onnenvuori, Paakkola, Pakkasela, Palonen, Parikkala, Perinkää, Pienistö, Porraskoski, Rantonen, Riikonen, Ronni, Sankola, Syrjäntausta, Takaperä, Tanttila, Tommala, Vilkkilä, Vähä-Evo, Ylänne, Ylännäinen
GITIS-e eesti stuudio

GITIS-e eesti stuudio oli aastatel 1948–1953 Lunatšarski-nimelises Riiklikus Teatrikunstiinstituudis (praeguse nimega Venemaa Teatrikunsti Instituut – GITIS) tegutsenud eestlastest moodustatud õppestuudio.
Stuudio lõpetas üks kursus 25 õpilasega. Eestisse naasis neist 24 ja nad kõik asusid tööle Draamateatrisse.
Vintpüss

Ajalugu

Pole teada, millal täpselt vintraud leiutati, kuid esimesed praktilised katsetused viidi läbi 15. sajandil. Esimesed laialdasemat kasutust leidnud vintraudsed püssid valmistati 18. sajandi lõpus ja alguses kasutati neid peamiselt  täpsusküttide relvadena. Suuremal hulgal hakati vintpüsse kasutama 19. sajandi alguses.

Eestlaetav vintpüss

Eestlaadimise suureks puuduseks oli mustuse ja tahma jäämine relva ja selle kinni surumine, kui lükati uut kuuli torusse. Edukaim, nn minie  süsteem loodi Prantsuse armee kapteni Claude-Étienne Minié poolt, mis põhines koonusekujulisel kuulil, mis oli osaliselt õõnes. Lastes kuuli, antud tühimik paisus ja puudutas võrdselt kõiki toru külgi. Antud lahendus andis kuulile suurema jõu, sest vähem gaasi pääses püssitorust välja ja kuuli efektiivne laskekaugus suurenes peaaegu 300 meetrini, eelmise tehnoloogia puhul oli efektiivne laskekaugus umbes 100 - 150 meetrit. Kuulsaim Minié süsteemi vintpüss on 1853.aastal disainitud Pattern Enfield. Minié vintpüssi kasutuselevõtt põhjustas Jaapani kodusõjas 19.sajandil, Tokugawa vägedele suuri kaotusi.

Tagantlaetav vintpüss

1836  leiutas sakslane Johann Nikolaus von Dreyse relva, milles kasutati Nadelzündung-it ehk Zündnadelzündung-it. Snider täiustas nende leiutist ja see relv nimetati Snider–Enfield. 1866 leiutas prantslane Antoine Alphonse Chassepot käsi- ehk poltluku. Järgmiseks suuremaks muudatuseks tagantlaetavatel vintpüssidel oli seitsmelasulise salve kasutuselevõtt 1860. aastal Christopher Spenceri poolt. Tagantlaadimine, poltlukk ja salv oli sõjapidamises suuremad muudatused pärast tulirelva kasutuselevõttu, sest sellise tehnoloogiaga oli võimalik sooritada laske kiiremini ja laadimiseks ei pidanud parema tulemi saavutamiseks enam seisma, vaid seda oli võimalik mugavalt teha kõikvõimalikes teistes asendites.

Liigitus

Vintpüss liigitatakse nii konstruktsiooni kui ka  kasutusala järgi. Konstruktsiooni järgi jaotatavad vintpüssiliigid:  automaat, poolautomaat, kamberlukuga, käsi(polt)lukuga, revolver(trummel)lukuga, ränilukuga, eestlaetav (minie), tagantlaetav, pullpup, veealune, kaldnurkraudne (nurga taha tulistav), kombineeritud (sile-ja vintraudade kombinatsiooniga, mis võivad olla ka vahetatavad), kesktulepadruniga, ääretulepadruniga, suurekaliibriline, väikesekaliibriline. Vintsoonte järgi liigitatakse vintpüsse: parem- või vasakpoolse vindiga;  rombi, ristiküliku, ümara, heksagonaalse lõikega; ühe ja mitme vintsoonega.
Vana-Ahtme

Vana-Ahtme on Ahtme asum.
Vana-Ahtme asum rajati Teise maailmasõja järgseil aastail Ahtme Soojuselektrijaama lähedusse avariipersonali majutamiseks. Kuni 1955. aastani ehitati ühe- ja kahekorruselisi elamuid ja teenindusasutuste kompleks. Suurim ühiskondlik hoone on uusklassitsistlik võimlaga kultuurimaja Energia.
Aastatel 1997–2005 tegutses Vana-Ahtmes endiste vangide rehabilitatsioonikeskus.
AS Suva

AS Suva on tekstiilitööstusettevõte, mis toodab peamiselt sukki ja sokke.
Suva eelkäijaks loetakse 1919 asutatud paelavabrikut Rauaniit. Eesti NSV-s kandis ettevõte nime Punane Koit, 1993 kujundati see ümber aktsiaseltsiks.
Umbes kaks kolmandikku ettevõtte toodangust eksporditakse.
2002. aastal oli ettevõtte käive 34,9 ja kasum 1,2 miljonit Eesti krooni, töötajaid oli 210.
Bjarte Engen Vik

Bjarte Engen Vik (sündinud 3. märtsil 1971 Tromsøs) on Norra endine edukas kahevõistleja. 
Vik võitis 1998. aasta olümpiamängudel Naganos nii individuaalse kui ka meeskonnavõistluse kuldmedali. Maailmameistrivõistlustel on ta tulnud viis korda maailmameistriks, millest kolm korda individuaalselt.
Georg Rekker

Georg Rekker (28. mai 1928 Tartu – 24. mai 1995 Tartu) oli Eesti majandusteadlane.

Elulugu

Georg Rekker oli töölise poeg.
Lõpetas 1947 Tartu Arve- ja Plaanindustehnikumi ja 1951 Tartu Riikliku Ülikooli kehakultuuriteaduskonna; majanduskandidaat (1963, TRÜ), väitekiri "Положение пролетариата в буржуазной Эстоний (1920–1940 гг.)". Oli 1951–1953 TRÜ sportmängude kateedri õpetaja, 1953–1956 poliitilise ökonoomia kateedri aspirant, 1956–1958 samas õpetaja, 1958–1968 vanemõpetaja, 1968–1984 dotsent.

Teadustöö

Uurimisvaldkond: kapitalistlike maade majandusprobleemid. Üle 20 teadustrükise.
Addis Abeba hertsog

Addis Abeba hertsog (itaalia Duca di Addis Abeba) on Itaalia võidutiitel, mille kuningas Vittorio Emanuele III andis 5. mail 1936 marssal Pietro Badogliole.
5. mail 1936 viis Badoglio võidukad Itaalia väed Addis Abebasse ning Benito Mussolini nimetas Vittorio Emanuele III Etioopia keisriks. Pietro Badoglio määrati Etioopia asekuningaks ja kindralkuberneriks ning nimetati Addis Abeba hertsogiks.
Autohtoonsus

Autohtoonsus ehk autigeensus on millegi moodustatus samas paigas, kus ta esineb. 
Näiteks antud paigas oleva mineraali või liigi puhul on tegu autohtoonse mineraali või liigiga, kui see on moodustunud sellessamas paigas.
Linda Sellistemägi

Linda Sellistemägi (ka Linda Sellistemägi-Moor; 24. mai 1909 Tallinn – 20. aprill 1981 Tallinn) oli eesti ooperilaulja (sopran).
Aastatel 1944–1946 õppis ta Tallinna Riikliku Konservatooriumis Made Pätsi lauluklassis.
Aastatel 1937–1942 laulis Estonia teatri ooperikooris. Aastatel 1942–1974 oli ta Estonia ooperi- ja operetisolist.
Ta on maetud Tallinna Metsakalmistule.

Isiklikku

Ta oli abielus näitleja Felix Mooriga (1903–1955).
Võllisüsteem

Võllisüsteem (inglise keeles shaft basis system of fits) on istude kogum, kus sama nimimõõtme ja täpsusega liite moodustamisel jäävad võlli piirmõõtmed muutumatuks. Erinevad istud saadakse ava piirmõõtmete muutmisega. Võllisüsteemi kõigil istudel on võlli ülemine hälve alati 0 ja alumine miinusmärgiga. See tähendab võlli tolerantsitsoon toetab vastu nulljoont altpoolt. Sellist võlli nimetatakse põhivõlliks.

Võllisüsteemi kasutamine

Võllisüsteem leiab vähe kasutust. Kuna võllisüsteemi puhul tuleb valmistada palju erinevate piirmõõtmetega avasid. Avade töötlemine on aga keerukam ja kallim kui võllide töötlemine. Avade täpseks töötlemiseks on vaja palju erinevaid lõikeriistu, mis sobivad vaid ühe konkreetse mõõduga ava töötlemiseks. Näiteks hõõritsaid, avardeid, kammlõikureid. Võllide täpne töötlemine ei ole nii keerukas ja kallis, kuna üldjuhul saab samade lõikeriistadega töödelda erinevate läbimõõtudega võlle. Kuid avade täpne mõõtmine on tunduvalt keerukam ja kallim.
Niisiis kasutatakse võllisüsteemi ainult erandkorras, siis kui avasüsteemi ei saa kasutada või pole see otstarbekas.
Näiteks veerelaagri välisvõru istatakse masina keresse võllisüsteemis, kuna avasüsteemi puhul tuleks erinevate istude saamiseks töödelda laagri välisvõru, mis pole aga otstarbekas.
Ka detailide valmistamisel kalibreeritud varrasmaterjalist nii, et välispind jääks töötlemata, tuleb kasutada võllisüsteemi. Näiteks tihvtid, mis peavad erinevatesse sõlmedesse minema erinevate istudega. Kuna tihvte keegi töötlema ei hakka, siis erinevate istude saamiseks tuleb ava teha kord suurem kord väiksem, mis aga ongi võllisüsteem. Võllisüsteemis istatakse ka kolvisõrm kolvisilmadesse ja kepsupeasse.
Mileva Marić

Mileva Marić (serbia keeles Милева Марић; 19. detsember 1875 – 4. august 1948) oli Albert Einsteini kaasüliõpilane Zürichi Kõrgemas Tehnikakoolis ja hiljem tema abikaasa.
17-aastaselt asus Albert Einstein õppima Zürichi Kõrgemasse Tehnikakooli (ETH) matemaatika ja füüsika erialale. Üks tema viiest kursusekaaslasest oli serblanna Mileva Marić. Õpingute jooksul armusid nad teineteisesse ja abiellusid 1903. aastal. Neil sündis kolm last, kaks poega ja üks tütar. Abielu lahutati 1919. aastal pärast viieaastast lahuselu.
On väidetud, et Mileva Marić on vähemalt osaliselt oma mehe 1905. aastal avaldatud teoste kaasautor. Siiski pole füüsikaajaloolased leidnud kindlaid tõendeid selle kohta, et ta oleks oma mehe teadustöösse olulist kaastööd teinud.
Elmar Anderson

Elmar Ernst Anderson (21. detsember 1898 Tartu – 14. juuli 1996 Stockholm) oli eesti advokaat.
Lõpetas 1917. aastal Tartu Reaalkooli ning õppis 1917 Peterburi ülikooli füüsika-matemaatikateaduskonnas ja 1918 Tartu ülikooli matemaatika-loodusteaduskonna keemiaosakonnas. 1918. aasta kevadsemestril liitus ta Eesti Üliõpilaste Seltsiga. Osales 1919–1920 Vabadussõjas.
Aastatel 1920–1923 õppis Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas. Oli 1924–1925 abiprokurör Haapsalus, 1926–1931 Tallinnas, 1931–1941 ja Saksa okupatsiooni ajal vandeadvokaat Tallinnas. 
Põgenes 1944 Saksamaale, kust siirdus 1947 Rootsi, pidas seal koos oma venna Johannes Andersoniga juriidilist bürood. Ta elas Vällingbys.
Ta valiti 1966., 1968. ja 1970. aastal Eesti Komitee Asemike Kogusse.
1949–1950 oli Anderson üks EÜSi vanematekogu põhikorra koostajaid ning 1994–1995 osales ta EÜSi vilistlaskogu põhikirja väljatöötamisel. 1995 valiti ta EÜSi auvilistlaseks.
Maetud Stockholmi Råcksta kalmistu mälestushiide.
Mihhail Trunin

Mihhail Trunin (vene keeles Михаил Владимирович Трунин; sündinud 1. augustil 1985) on Eesti humanitaarteadlane, kelle erialaks on vene filoloogia.
Ta lõpetas aastal 2007 Moskva Riikliku Ülikooli vene keele ja kirjanduse teadusosakonna. Aastatel 2007–2010 oli ta Moskva Riikliku Ülikooli vene kirjanduse õppetooli aspirant.
Aastast 2011 ta töötab Tallinna Ülikooli humanitaarteaduste instituudis teadurina. Ta on spetsialist Tartu-Moskva semiootikakoolkonna ajaloo alal. 
Ta sai doktorikraadi Moskva Riiklikus Ülikoolis 2010. aastal väitekirjaga "Mihhail Longinovi kirjanduslik reputatsioon 1850ndatel-1870ndatel ("Литературная репутация М.Н.Лонгинова: 1850-е - 1870-е годы") (juhendaja Aleksandr Iljushin).
Kanton (Prantsusmaa)

Kanton (prantsuse keeles canton) on Prantsusmaa haldusüksuse tüüp. Ringkonnad jagunevad kantoniteks.
Kantonitel on teatud funktsioonid ka avalike teenuste haldamisel, kuid nende peamine ülesanne on olla valimisringkondadeks. Kantonid on mõeldud olema ligikaudu samasuguse rahvaarvuga haldusüksused, mitte nagu vallad, mille rahvaarv varieerub kahest miljonist (Pariis) ühe inimeseni (Rochefourchat). Enamasti sisaldavad kantonid mitu valda, kuid rahvarohkemates valdades võib olla ka mitu kantonit.
Kantonid loodi 1790. aastal koos departemangudega. Igas departemangus oli tollal 40–60 kantonit. 1800. aastal koondati kantonid ringkondadesse ja järgmisel aastal vähendati kantonite arvu tugevalt. Pärast seda kaotati aja jooksul väikese rahvaarvuga kantoneid ja loodi uusi seal, kus rahvaarv kasvas. Kokkuvõttes kantonite arv suurenes. 2013. aastal võeti vastu ja 2015. aastal hakkas kehtima seadus, mis vähendas kantonite arvu 4032-lt 2054-le.
Walburga

Walburga (eesti keeles ka Valburga; rööpkujud Walpurga, Walpurgis, Wealdburg, Walderburger, Waltpurde; Skandinaavias Valborg; Prantsusmaal Vaubourg, Falbourg, Perche'is Gauburge; umbes 710 Wessex, Devonshire – 25. veebruar 779 Frangimaa (Baieri), Heidenheim) oli inglise misjonär Saksamaal, katoliku ja õigeusu pühak.
Koos oma vendade püha Willibaldi ja püha Winibaldiga (Wunibaldiga) läks ta Württembergi oma ema vennale pühale Bonifaciusele appi. On võimalik, et Walburga tegutses algul Tauberbischofsheimis oma sugulase Lioba juures. Ta hakkas nunnaks ning elas Winibaldi (või Willibaldi) asutatud Heidenheimi benediktiini kloostris  Eichstätti lähedal. Hiljemalt 761 oli ta selle kloostri abtiss. Heidenheimi kloostrist sai peagi haridus- ja halastustöökeskus. 
Walpurga suri 25. veebruaril 779.
Aastal 870 viis Eichstätti piiskop Otgar Walburga säilmed Eichstätti. Praegu asuvad need Eichstätti Walburga kirikus. 
Walburga eluloo kirjutas Wolfhard von Herrieden rohkem kui 200 aastat pärast pühaku surma. Wolfhard kirjutas hiljem ka teose "Historica carmina de sancta Walburga" ("Ajaloolised laulud püha Walburgast"). 
Walburga surmakuupäev 25. jaanuar on püha Walburga mälestuspäev katoliku kirikus. Et Walpurga kuulutati pühakuks arvatavasti mõnel 1. mail paavst Hadrianus II valitsusajal (867–872), on õigeusu kirikus ja oli Inglismaa katoliku kirikus tema mälestuspäev 1. mail (volbripäev). Ka Rootsi luteri kalendris on 1. mai volbripäev. Volbriööl ei ole püha Walburgaga mingit sisulist seost. 
Püha Walburga on populaarsemaid katoliku pühakuid. Püha Walpurga on Eichstätti linna ja piiskopkonna, Antwerpeni, Oudenaarde, Groningeni, Weilburgi ja Zutpheni kaitsepühak. 
Teda peetakse katoliku traditsioonis nurganaiste, talupoegade ja koduloomade kaitsepühakuks. Ta edendavat põlluviljade kasvamist ning aitavat koerahammustuse, marutõve, katku, köha ja silmahaiguste vastu. 
Püha Walburga atribuut on õlilambike.
Ehmestiivalised

Areng

Ehmestiivalised arenevad täismoondega. Nende vastsed on vee-elulised, kes sageli ehitavad endale kaasaskantavaid kodasid (näiteks puruvanalased). Mõnede sugukondade vastsed ehitavad ka saagi püüdmiseks püüniseid. Kodade ehitajad (puruvanad) nukkuvad oma kojas. Pärast nukustaadiumit närivad vastsed oma koja katki ja tõusevad veepinnale, kus mõne aja möödudes tõusevad lendu.
Alberti järv

Alberti järv (endine Mobutu Sese Seko järv) on järv Aafrika keskosas, üks Aafrika suurtest järvedest. Mahult on see Aafrika seitsmes ja maailma 23. järv.
Piki järve läheb Uganda ja Kongo DV piir. Alberti järv on Ida-Aafrika riftivööndis asuvatest järvedest põhjapoolseim. Selle pindala on 5300 km², pikkus 160 km, laius 30 km ja maksimaalne sügavus 51 m. Järve veetase on 619 m üle merepinna.
Eurooplastele avastas järve 1864. aastal maadeavastaja Samuel Baker ja nimetas selle kuninganna Victoria hiljuti surnud abikaasa prints Alberti järgi.
Alberti järve toidavad Victoria Niilus ja Semliki. Välja voolab Alberti Niilus, mis hiljem moodustab Valge Niiluse. Järve lõunakallas Semliki suudme ümbruses on soostunud.
Alberti järv on väga kalarikas.
Järve all leiduva nafta pärast on Uganda ja Kongo DV vahel konflikt.
Panga pank

Panga pank ehk Mustjala pank asub Saaremaa põhjaranniku läänepoolsemas osas, Panga küla lähedal. 
Panga ulatus on umbes 2,5 km ja see asub Panga neeme põhja-, loode- ja lääneküljel. 
Panga pank on kõrgeim Saaremaa ja Muhu põhjaranniku pankadest (21,3 m). Kõrgeim punkt on neeme loodetipust veidi lõuna pool. Mujal jaguneb pank kaheks astanguks, millest teine jääb 13 m kõrgusest merre laskuvast järsakust veidi sisemaa poole.
Pangal asub ka Panga tulepaak.
Panga pank on looduslik pühapaik, kus on tähistatud karusepäeva.
Rahvajutud räägivad, et sealt iga aasta üks inimene või loom merejumalale või näkile ohvriks alla tõugatud, et veevalitseja muid inimesi õnnetuse eest hoiaks (Luce, Wahrheit…, lk 112-113).
Arkna Kuldallikas

Arkna Kuldallikas on ohvriallikas Virumaal Rakvere kihelkonna Arkna külas.
Bantava keel

Geograafiline jaotus

Bantava keelt räägitakse enamasti Nepalis. Kosi ringkonnas: Morani, Dhankuta, Bhojpuri ja Sunsari maakonnas. Sagarmatha ringkonnas: Khotani ning Okhaladhunga maakonnas. Mechi ringkonnas: Iiami, Jhapa, Pamchthari ja Taplejuni maakonnas. Bantava keelt räägitakse ka Indias Bhutani kuningriigi idapiirkonnas.

Keelenäited

Puchhap-a mo-dhok bhane saro tuk.

Kui mind hammustab madu, siis see teeb haiget.
Akhumaµ uµ iawa kha-wa.

Eile mu sõber nuttis.
chukkaba

ahv
Hoµku-da µa-chi mo-iaµ.

Jões on kalad.
chama

sööma
bima

kõndima
dhamma

kukkuma
wasuma

pesema
Uµ khim-da kutewa iaµ.

Minu majas on koer.
Heinrich Göseken

Heinrich Göseken vanem (13. aprill 1612 Hannover – 4. detsember (vkj 24. november) 1681 Kullamaa) oli saksa päritolu Eestimaa vaimulik kirja- ja keelemees.
Ta oli 1634–1636 koduõpetaja Rootsi õukonnapastori Johan Rothlöbeni juures, saabus 1637 Tallinna, tutvus Eestimaa superintendendi Nils (Nicolaus) Gaza ja Tallinna gümnaasiumi rektori Heinrich Vulpius vanema juures eesti keelega. Seejärel oli Kirbla (1638), Harju-Madise (1639–1641), Kullamaa (1641–1681) koguduse pastor, Lääne praostkonna praost ja Tallinna Kuningliku Konsistooriumi assessor.
Tema tähtsaim teos on 1660. aastal ilmunud põhjaeestimurdeline käsiraamat "Manuductio ad Linguam Oesthonicam" ("Juhatus eesti keele õppimiseks"), mis sisaldab üle 9000-märksõnalise saksa-eesti sõnastiku.
Pastor Heinrich Gösekeni mälestuseks on epitaaf (1681) ja ristpalk (1682) Kullamaa Püha Johannese kirikus Läänemaal.

Perekond

Heinrich Göseken oli kolm korda abielus.
Kõigepealt abiellus ta Stockholmis saksa koduõpetajaks olnud Tartu ülikooli erakorralise professori Johann Weidelingi (1603–1635) lese Dorothea Siegeliga (surnud 1650), kes oli Tallinna kaupmehe Martin Siegeli tütar. Abielust sündinud seitsmest lapsest poeg Heinrich Göseken noorem (surnud 1705) oli Mihkli pastor.
Seejärel abiellus Magdalena von Howeniga (surnud 1672), kes oli Lümanda ja Itäsalme (Soomes; rootsi keeles Östersundom) mõisa pärushärra, rittmeister Heinrich von Howeni tütar. Abielust sündis kolm tütart, kellest keskmine tütar Gertrud abiellus Kuusalu Laurentsiuse koguduse pastori Johann Wolfgang Böckleriga.
Kolmas abikaasa oli Margaretha Judith von Berg, kes oli Kandla ja Jerometsa mõisniku Hans von Bergi tütar.
H61-37

105mm välihaubits H61-37 (rootsi k 10,5 cm Haubits m/40, soome k Kenttähaupitsi 105 H 61-37) on Rootsi litsentsi alusel Teise maailmasõja ajal Soomes valmistatud ja hiljem moderniseeritud kerge välihaubits.

Kirjeldus

H61-37 on kerge ja lihtsalt käsitsetav välisuurtükk. Laskeasendisse seadmine võtab aega 1–2 min, kuid laskmiseks tuleb lafeti sahad maasse kaevata. Relval on käsitsi avatav horisontaalne kiillukk. Päästik on dubleeritud, võimaldades päästa mõlemal pool laskeseadet. Tavaliselt päästetakse siiski vasakult poolt.
Panoraamsihik (6000 süsteemis) vajab sageli rihtimist. Sihtimine toimub kollimaatori või suunatähiste abil.
Rehvid on valmistatud poorsest täiskummist, mis seab liikumiskiirusele piirangu, kuid on lihtne lahendus.
H61-37 laskekaugus on tänapäeva lahinguks napivõitu ja osad mehhanismid kulunud. Relv on moraalselt vananenud, kuid kasutatav veel õppe-lahinglaskmisteks. Haubitsat on kasutatud kaitseväelistel tseremooniatel saluudirelvana. Lafeti baasil on valmistatud matusehaagis.

Ajalugu

Haubits m/40 on välja töötatud Rootsis Teise maailmasõja eelõhtul. Tegemist oli oma aja kohta kindlasti silmapaistvalt moodsa, kompaktse, kerge ja efektiivse relvaga. Haarlafett võimaldas paindlikku sihtimist ja laskekaugus küündis üle 10 km. Vedu toimus mitmehobuserakendiga.
1943–1945 toodeti haubitsaid litsentsi alusel Soomes VTT-s (Valtion Tykkitehdas) 140 tk (105 H 37). Neist 2 kaotati lahingutegevuses.
Pärast sõda valmistati haubitsaid litsentsi aluses Šveitsis ja lisaks tarniti Rootsist edasi Siiamile ja Hollandile, kus neid kasutati Hollandi Ida-Indias. 1950. aastail ilmnes vajadus relva moderniseerimiseks, mis võeti ette nii Rootsis kui ka Soomes. Aktuaalseks oli tõusnud motoriseeritud pukseerimine ja ühtlasi ka laskesüsteemide uuendamine.
Soomes moderniseeriti relvad 1960. aastate algul ja said uueks markeeringuks 105 H 61-37. Motoriseeritud veoks paigaldati uus konks, eemaldati käsipidur ja lisati sõidutuled. Suurtükid said ühtlasi uued, tiheneva vindisammuga, 26-kaliibrise pikkusega ja uue suudmepiduriga vintrauad. Samuti on ilmselt hiljem lisatud algkiirusemõõdiku paigaldamise platvorme ja mõningate haubitsate lafeti sahad on vahetatud maakiilude vastu. Soome kaitsejõudude relvastusest võeti viimased 105 H 61-37-d maha 2002. aastal, asendades need põhiliselt Saksamaalt ostetud endiste Ida-Saksamaa haubitsatega D-30 (122 H 63).
1997/1998 kinkis Soome vabariik koostööprojekti raames Eestile suurtükiväepataljoni jagu haubitsaid, mis said Eesti kaitseväes 1998 formeeritud suurtükiväegrupi baasrelvadeks. Mõni aasta hiljem saabus Soomest veel samatüübilisi relvi lisaks.
Pärast FH-70 tarnet 2003/2004 on vanu H61-37 haubitsaid kasutatud edasi tseremoniaalrelvadena ja ajateenijate õppelaskmistel.
Zielzin

Ajalugu

Zielzinis asus Bychowiecide suguvõsa mõis. Küla oli valla keskuseks Grodno kubermangu Navahrudaki maakonnas. Külas olid kool ja õigeusu kirik. 
Pärast Jaanuariülestõusu, milles osalesid ka Bychowiecid, konfiskeeriti nende valdused ja Zelzinist sai riigimõis. Aastal 1867 pandi sealne mõis müüki. Suurema osa sellest ostis Ivanovide pere, 426 tiinu maad ostis aga Kazimierz Brandt. XX sajandi alguses oli külas 253 elanikku.
Pärast Esimest maailmasõda hakkas küla kuuluma Poola koosseisu, asudes Białystoki vojevoodkonnas ja Vaŭkavyski maakonnas. Aastal 1939 liideti asula Nõukogude Liiduga.
Fluorestseiin

Fluorestseiin (keemilise valemiga C₂₀H₁₂O₅) on vees raskesti lahustuv roheliselt fluorestseeriv punane kristalne aine.
Fluorestseiini kasutatakse nt analüütilises keemias (indikaatorina), biokeemias, hüdroloogias (märkainena) jm.
Rauaaja kliimapessimum

Rauaaja kliimapessimum ehk rauaaja uusjäätumine oli külm periood Atlandi ookeani põhjaosa piirkonnas umbes 900–300 eKr. Kliimapessimumi külmim osa oli 450. aasta paiku eKr.
Kliimapessimumile järgnes Rooma kliimaoptimum (umbes 200 eKr – 300 pKr).
Rauaaja kliimaoptimum oli Holotseeni ajal juba seitsmendat korda esinenud valdavalt Atlandi ookeani põhjaosa piirkonna kliimas tuvastatud 1500-aastase kliimatsükli miinimumaeg.
Andrei Dostojevski

Andrei Dostojevski (vene Андрей Михайлович Достоевский; 27. märts (vkj 15. märts) 1825 – 19. märts (7. märts) 1897) oli vene arhitekt ja memuarist, kirjanik Fjodor Dostojevski noorem vend ning histoloog Aleksandr Dostojevski isa.
Andrei ei olnud Fjodoriga nii lähedane nagu nende vanem vend Mihhail, kuid nende suhted olid siiski sõbralikud. Vennad pidasid elu lõpuni kirjavahetust ning Andrei kirjutas Fjodorist ulatuslikult oma "Mälestustes" (mis ilmusid esmakordselt 1930. aastal).