google/wiki40b huggingface dataset:
Cosimo III

Cosimo III de' Medici (14. august 1642 – 16. oktoober 1723) oli Toscana suurhertsog aastatel 1670–1723.
Cosimo oli suurhertsog Ferdinando II ja tema naise Vittoria della Rovere poeg. 1661. aastal abiellus ta Marguerite Louise d'Orleans'iga, kes oli Prantsusmaa kuninga Louis XIV nõbu. Abikaasad said omavahel väga halvasti läbi ning Marguerite ja tema ämma suhted olid veelgi hullemad. Kuni vana suurhertsog veel elas, ei muutunud tülid liialt suureks, kuid Cosimo III võimule saades ületasid need peagi igasugused piirid. Cosimo oli oma esimesel 20 valitsusaastal ka tugevalt oma ema võimu all, kes teda naisest lahutama ärgitas. Lahutust tahtis ka Marguerite ning 1674. aastal saatiski Cosimo ta tagasi Prantsusmaale, kus too elas äärmiselt jumalavallatut elu mitmes kloostris. Abielust oli Cosimo siiski saanud kolm last: pojad Ferdinando ja Gian Gastone ning tütre Anna Marias Luisa.
Oma ema tugeva mõju all olev Cosimo oli äärmiselt vaga, kuid söögist väga lugu pidav mees. Ta kulutas tohutuid varandusi igasugustele eksootilistele toitudele, kuid keelas samas välise toretsemise. Tema ajal hakkas Toscana majandus kiiresti alla käima, eriti seetõttu, et usufanaatikuna ajas ta enda riigist minema juudi ja araabia kaupmehed ning tegi elu kibedaks ka seal hulgakesi elavatel inglastel. Ta liikus ringi tavaliselt üleni mustas rüüs ning tavaliselt külastas ta kas missasid või pühapaiku. Et alamate vagadust süvendada, keelas Cosimo lõpuks ära ka sündsusetute kunstiteoste eksponeerimise, kattes ka Firenze peaväljakul seisva Michelangelo Taavet kuju riidega. Elu lõpupoole loobus Cosimo ka gurmaanlusest ning pühendus peaasjalikult palvetamisele. Riigiasjad läksid Toscanas aga üha enam käest ära ning see kaotas lõplikult oma kunagise võtmerolli Itaalias. Firenze elanike arv kahanes võrreldes 16. sajandiga üle kahe korra ning majanduselu jäi täielikult soiku. Cosimo tõstis küll pidevalt makse, kuid riigi majanduslikule jaluleupitamisele ta kuigivõrd ei mõelnud.
Cosimol elas väga üle ka oma järeltulijate lastetust. Vanem poeg Ferdinando osutus homoseksuaalseks ning suri enne oma isa järglasi saamata süüfilisse. Noorem poeg Gian Gastone abiellus aga Baieri printsessiga, kes oli talle täiesti vastumeelne ning temast sai parandamatu alkohoolik, lapsi ei olnud temalgi. Tütar Anna Maria Luisa abiellus aga süfiliitikust Pfalzi kuurvürsti Johann Wilhelmiga ega saanud samuti lapsi. Nõnda surigi Medicite dünastia pärast Cosimo laste surma välja.
Cosimo III valitses Toscanat 53 aastat, rohkem kui keegi teine enne ja pärast teda ning elas 81-aastaseks.
Henri Broms

Henri Broms (24. august 1927 – 11. aprill 2014) oli soome semiootik.
Ta töötas Helsingi Ülikoolis pärsia keele ja kirjanduse dotsendina.
Vällämäe Küläjärv

Küläjärv (ka Vällämäe Küläjärv, Vällamäe Külajärv, Suur Rauba järv) on järv Võrumaal Rõuge vallas Simula külas. Selle pindala on 4,4 ha.
Suure-Jaani Johannese kogudus

EELK Suure-Jaani Johannese kogudus on luterlik kogudus Suure-Jaanis.
Kogudus kuulub Viljandi praostkonda. 
Koguduse hooldajaõpetaja on Hedi Vilumaa, organist on Merike Saaremets ja juhatuse esimees on Jüri Mikkor.
Jumalateenistused on igal pühapäeval algusega kell 14.00 Suure-Jaani kirikus.
Mir (maksesüsteem)

Mir on riiklik maksesüsteem, mille võttis vastu Venemaa Keskpank 1. mail 2017. aastal. 
Enamik Venemaa ettevõtetest, sealhulgas ka Aeroflot or Russian Railways aktsepteerib Miri süsteemi. Järk-järgult on süsteemi hakanud aktsepteerima ka välismaal asuvad Vene juurtega firmad. Süsteemi haldab Venemaa keskpanga tütarettevõte Vene riiklik kaardimaksesüsteem.
Mir loodi 2014. aastal, et ületada potentsiaalsed elektrooniliste maksete plokid nagu Visa ja Mastercard, mis keeldusid koostööst osade Venemaa pankadega pärast sanktsioonide kehtestamist. Esimesed Miri kaardid võeti kasutusele 2015. aasta detsembris. Venemaa suurim pank Sber hakkas neid kaarte väljastama alates 2016. aasta oktoobrist. Sama aasta lõpuks oli väljastatud 1,76 miljonit Miri kaarti. 2018. aastaks oli neid juba 37 miljonit.
Miri toetab peamiselt Venemaa valitsus ning õigusaktidega nähakse ette, et kõiki sotsiaaltoetusi tuleks töödelda just selle süsteemi kaudu. Pangad ei soovi neid kaarte väljastada, kuna nende maksumus on suurem võrreldes ennast tõestanud maksesüsteemide kaartidega. 1. mail 2017 jõustus seadus, millega volitati kõiki panku kasutama Miri sotsiaaltoetuste ja pensioni maksmiseks.
Süsteem võeti kasutusele ka Lõuna-Osseetias ja 2019. aastal Türgis.
Häädemeeste Lasteaed

Häädemeeste Lasteaed asub Häädemeeste alevikus aadressil Pärnu mnt 27.
Lasteaed avati Häädemeestel 1958. aastal ja alguses tegutseti hoones, kus praegu paikneb Häädemeeste vallavalitsus. 1982. aasta detsembrini töötas lasteaed kaherühmalisena. Samal aastal sai lasteaed uueks asupaigaks kohaliku kolhoosi poolt ehitatud ja kuuele rühmale planeeritud maja, kus tegutsetakse tänaseni.
Ühes hoone tiivas asub Häädemeeste Raamatukogu.
2008. aasta seisuga oli lasteaias 3 rühma 59 lapsega, 2012. aastal 4 rühma 63 lapsega.
Lasteaia juhataja on Ene Ilves.
On kandnud ka nime Häädemeeste Lasteaed "Naerukajakas".
Barnstable'i maakond

Barnstable'i maakond (Barnstable County) on maakond USA-s Massachusettsi osariigis. Geograafilised koordinaadid on 41°72' N, 70°25' W.
Maakonna halduskeskus ja suurim linn on Barnstable.
Maakonna pindala on 3382 km², millest 2357 km² moodustab veepindala.
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 216 902. Aastal 2000 oli elanike arv 222 230.

Ajalugu

Barnstable'i maakond moodustati 1685. aastal.
Pühalepa vald (1939)

Pühalepa vald oli vald Läänemaal aastail 1939–1946 ja Hiiu maakonnas aastail 1946–1950.
Vald moodustati senise Pühalepa valla piires (varasema nimega Suuremõisa vald).
1945 septembris moodustati Pühalepa vallas Pühalepa külanõukogu keskusega Partsi asunduses, Palade külanõukogu keskusega Palade asunduses ja Suuremõisa külanõukogu keskusega Suuremõisa asunduses. 1950. aastal Pühalepa vald likvideeriti ja selle alad arvati Hiiumaa rajooni koosseisu.
Taimetoodangu Inspektsioon

Taimetoodangu Inspektsioon (lühend TI) oli valitsusasutus Eesti Põllumajandusministeeriumi alluvuses. 
Inspektsioon moodustati 1997, kui liideti Seemne ja Sordikatse Inspektsioon, Taimekaitseamet ja Taimekarantiini Inspektsioon.
TI lõpetas tegevuse 2010, kui  TI, piirkondlikud maaparandusbürood ja Maaparanduse Ehitusjärelevalve- ja Ekspertiisibüroo ühendati Põllumajandusametiks.
Shinmoe-dake

Shinmoe-dake ehk Shinmoedake (新燃岳) on tegevvulkaan Jaapanis Kyūshū saare lõunaosas.
Ta on Kirishima vulkaaniliste mägede gruppi kuuluv kihtvulkaan.
Vulkaani geograafilised koordinaadid on 31° 54′ 34″ N, 130° 53′ 11″ E.
Mäe kõrgus on 1421 meetrit. 1239 meetri kõrgusel asub kraatrijärv.
Viimati hakkas vulkaan purskama 19. jaanuaril 2011.
Purske tulemusena paiskus vulkaaniline tuhk mitme tuhande kilomeetri kõrgusele. Vulkaani ümbrusesse on pääs keelatud. Vulkaani kraatrist lendavate kivide ja tuha tõttu evakueeriti vulkaani ümbruses olevate väikelinnade elanikke, näiteks Miyazaki prefektuuri Takaharu linnast evakueeriti 600 elanikku. Nichinani linnas, mis asub samuti Miyazaki prefektuuris, pidid elanikud tuha tõttu kaitsemaske kandma. Plahvatus lõhkus lähedalasuvas linnas koolides ja teistes avalikes hoonetes rohkem kui 200 akent. Miyazaki linna lennujaam suleti.
Shinmoe-dake vulkaani näidati 1967. aasta James Bondi filmis "Sa elad ainult kaks korda" ("You Only Live Twice"). Filmi järgi asus selle vulkaani sees kurikaela Ernst Stavro Blofeldi peidupaik.
Endla (selts)

Endla oli laulu- ja mänguselts, mis tegutses aastatel 1875–1940 Pärnus.
Seltsi asutasid teiste seas Carl Robert Jakobson, Kristjan Erm, Anton Anson ja Jaan Otstavel. Nad võtsid eeskuju Tartu Vanemuise Seltsist. Seltsi nimi "Endla" võeti Friedrich Robert Faehlmanni müüdi "Endla järv ja Juta" järgi. Seltsi põhikiri kinnitati 1878 ja uuesti 1909 ning täiendatud põhikiri kinnitati 1920.
1875 hakkas seltsi juures tegutsema laulukoor Endla. Samal aastal etendati seltsi juures ka esimene näidend, kui põllumeeste seltsi ruumes kanti ette Lydia Koidula "Säärane mulk ehk Sada vakka tangusoola".
Aastatel 1889–1899 oli selts varjusurmas. Sellest tuldi välja, kui seltsi esimeheks sai laevaomanik August Klein ning seltsiga liitus jõukaid toetajaid.
1911 valmis seltsi oma teatri- ja kontserdihoone. Hoone projekti olid koostanud arhitekt H. Jung ja insener Georg Hellat ning fassaadi plaan pärines arhitekt E. Wolffeldtilt. Hoone sai tõsiselt kannatada 1944. aastal ning selle varemed õhiti 1961. aastal.
Aastast 1911 hakkas seltsi juures tegutsema teater Endla. Kutselise näitetrupi moodustamisele hakati mõtlema ajal, mil Endla teatrihoonele pandi nurgakivi, ning näitetrupp komplekteerimine jäi samasse aega, kui sügisel toimunud hoone avamine.
23. veebruaril 1918 loeti Endla teatri rõdult esmakordselt Eestis Manifest kõigile Eestimaa rahvastele.
1940 selts riigistati. Endla teater jätkas tegutsemist.
Kultuur (bioloogia)

Kultuur on on kunstlik rakkude, kudede või organismide kogum või populatsioon. 
Näiteid: bakterikultuur, rakukultuur, koekultuur.
Vialikaja Slapianka mõis

Vialikaja Slapjanka mõis (Сядзiба Ванько́вiчаў у Вялiкай Сляпянцы) on mõis Valgevenes Minskis Partyzanski rajoonis Vialikaja Slapianka linnaosas. Peahoone asub aadressil вул. Філімонава 24.
Slapjanka nime hakati kasutama XVI sajandil. Mõis tekkis kahe Minski lähistel asunud võõrastemaja kohale. Slapjanka mõis kuulus XVIII sajandi keskpaigani Radziwillidele, seejärel läks aga Wańkowiczite suguvõsa valdusse. Aleksander Wańkowicz jagas mõisa oma kahe poja vahel. Vialikaja Slapjanka läks vanema poja Stanisław Wańkowiczi valdusse. Seejärel olid mõisa omanikud Edward ja Žygmunt, viimaseks omanikuks jäi aga Piotr Wańkowicz.
Pärast võõrandamist asus mõisas NKVD nooremohvitseride kool, seejärel kartulikasvatuse katsebaas.
Mõisakompleks rajati XIX sajandi alguses. Lisaks peahoonele kuulusid selle juurde veel kaks puidust tiibhoonet, mis pole säilinud, allee ja 10 hektari suurune park. Praegune pargi planeering pärineb aastast 1896, selle projekteeris Walerian Kronenberg.
Mõisa klassitsistlik peahoone on kahekorruseline T-tähe kujuline hoone. Peasissekäigu poolset külge ehib lai risaliit, seda liigendavad ehispilastrid ja karniisid. Tagumist külge ehib kolmurkfrontoon. Hoonel on kõrge sokkel, millel asub maja tagaküljel suletud rinnatis.
Hoone seintele tegid maalinguid kunstnikud Szymon Czechowicz, Jan Rustem, Julian Fałat, Stanisław Wyspiański, Leon Wyczółkowski ja Henryk Weyssenhoff. Interjöörist on osaliselt säilinud hoone mosaiikpõrandad ja karniisid.
Jacques Insermini

Jacques Insermini (sündinud 24. oktoobril 1927 Pariisis) on prantsuse mootorisportlane, kaskadöör ja filminäitleja.
Ta on kolmekordne Prantsusmaa meister (1960, 1961, 1962).
1966. aastal alustas Insermini karjääri näitlejana. Ta on töötanud mängufilmides, televisioonis, teatris ja pornofilmides.
Jaak Viller

Jaak Viller (sündinud 5. jaanuaril 1949) on eesti teatritegelane.

Haridus

1967. aastal lõpetas ta Tartu 5. Keskkooli. 1972. aastal lõpetas Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonda vene filoloogia eriala. 2004. aastal lõpetas Tartu Ülikooli kultuurikorralduse eriala magistriõppe ja kaitses humanitaarteaduse magistri kaardi magistritööga "Teatriorganisatsioon Eestis XX sajandi II poolel" (juhendaja Luule Epner).

Töö

Aastatel 1972–1980 töötas ta Vanemuise teatri kirjandusala juhatajana. Aastatel 1981–1987 oli ta Eesti NSV kultuuriministri (Johannes Loti) asetäitja. Ta oli ka ajakirja "Teater. Muusika. Kino" toimetuse kolleegiumi liige ja Nõukogude Kultuurifondi Eesti vabariikliku osakonna juhatuse ja presiidiumi liige.
Aastatel 1988–1994 oli ta Estonia teatri direktor, 1994–2003 Vanemuise teatrijuht.
Aastatel 2005–2012 töötas ta Haridus- ja Teadusministeeriumi keeleosakonna juhatajana. Selles ametis oli ta keeleseaduse eelnõu koostanud töörühma juht.
Pärast ministeeriumist lahkumist töötab Vanemuise teatri arhivaarina.
Ralf Sauter

Ralf Sauter (sündinud 16. juunil 1991 Tallinnas) on eesti filmikriitik.
Ta on kirjutanud mitmesugustesse väljaannetesse, sh Sirp, Postimees, Teater. Muusika. Kino, Müürileht, Maaleht, Lääne Elu, Reaktor. Ta on üks Raadio 2 kinosaate "Kinovärgiga mandariin" juhtidest. Sauteri luulet on ilmunud ajakirjas Vikerkaar. Ta on kirjanik Peeter Sauteri vennapoeg.
Kuivastu sadam

Kuivastu sadam (sadama kood: EE KUI) on sadam Kuivastus, Muhu saare idarannikul, Suure väina läänekaldal.
Sadama geograafilised koordinaadid on 58° 34′ 24″ N, 23° 23′ 29″ E.
Sadama territoorium hõlmab 90 850 m² maa-ala ja 153 700 m² veeala.
Sadamas on 4 kaid üldpikkusega 366,6 m. Suurim sügavus kai ääres on 5,2 m.
2012. aastal valmis väikelaevasadam. Väikelaevasadamas on kohti 50-le ujuvvahendile.
Sadamas vastuvõetava suurima laeva pikkus on 120 m, laius 20 m ja süvis 4,5 m
Rakettmootor

Rakettmootor on reaktiivmootor, mis ei vaja reaktiivjoa tekitamiseks väliskeskkonda.
Tuntuim on keemiline rakettmootor, milles energia allikaks on mõni eksotermiline reaktsioon (peamiselt põlemine ja katalüütiline lagunemine), ja reaktiivjoa moodustavad selle kuumad jääkgaasid. Keemiline rakettmootor ei vaja töötamiseks välisõhku ei oksüdeerija ega reaktiivmassina.
Rakettmootor on peamine kosmonautikas kasutatav mootor. Ühe või mitme rakettmootoriga lennuseadet nimetatakse üldjuhul raketiks.
Tänapäeval kasutatakse peamiselt keemilisi vedelkütus- ja tahkekütusrakettmootoreid, kuid arendamisel on ka tuuma- ja elektrirakettmootorid.
Itaú Unibanco

Itaú Unibanco on Brasiilia suurim pank ja suuruselt kümnes pank maailmas.
Panga peakontor asub São Paulos. Lisaks on pangal esindused New Yorgis, Paraguay pealinnas Asunciónis, Argentinas Buenos Aireses, Uruguay pealinnas Montevideos, Santiago de Chiles, Kaimanisaartel, Bahama pealinnas Nassaus, Lissabonis, Londonis, Luxembourg'is, Dubais, Hongkongis, Shanghais ja Tokyos.
Itaú Unibanco aktsiaid noteeritakse São Paulo BM&F Bovespa börsil (sümbolid ITUB3, ITUB4), aktsia hind kuulub börsi indeksi Bovespa indeksi koosseisu. Samuti noteeritakse Itaú Unibanco aktsiaid New Yorgi börsil (sümbol ITUB).
Jevgeni Tomberg

Jevgeni Tomberg (ka Jevgeni Thomberg; sündinud 14. juunil 1948 Kirovi oblastis, Venemaal, küüditatute peres) on endine Eesti poliitik.
Jevgeni Tombergi isa(Aksel Thomberg) ja vanaisa(Reinhold-Heinrich) olid sündinud Eestis, ema, samuti naine Irina on pärit Moskvast.
Vanaisa Reinhold-Heinrich Thomberg oli suurtalunik, Rumba karjamõisa ja veski omanik, küüditatud koos terve perega 14 juunil 1948 aastal Venemaale.
Jevgeni Tomberg on lõpetanud Pärnu 3. keskkooli (1966) ja Tallinna Polütehnilise Instituudi 1972. aastal elektriinsenerina.
Aastatel 1993–1999 oli ta Mustamäe linnaosa vanem, 1999–2003 IX Riigikogu liige.
Ta kuulus mitmesse vene erakonda Eestis, sh Konstitutsioonierakonda. Ta on öelnud, et aastast 2003 ta poliitikaga ei tegele.
Tomberg on olnud üks Lasnamäe õigeusu kiriku rajamise eestvedajatest.
Pentti Saarikoski

Pentti Saarikoski (2. september 1937 Impilahti – 24. august 1983 Joensuu) oli soome kirjanik ja tõlkija, Teise maailmasõja järgse Soome kirjanduse silmapaistvamaid esindajaid.
Saarikoski avaldas luuletusi 1950. aastatest oma surmani. Läbimurde saavutas ta 1962 ilmunud luulekoguga "Mitä tapahtuu todella?", milles ta pani aluse nn osalusluulele. Ta tõlkis soome keelde antiikkirjandust (sealhulgas Homerose "Odüsseia"), James Joyce'i "Ulyssese", Aristotelese "Luulekunstist" ning mitmeid Saul Bellow, Henry Milleri ja Philip Rothi teoseid.
Ta kirjutas varjunime Nenä ('Nina') all ka vesteid ajalehtedele Ylioppilaslehti, Uusi Suomi ja Kansan Uutiset. Ta pilkas kirikut, sõjaväge, poliitikat ja kõike konservatiivset ning parodeeris osavalt soome poliitikute kasutatavat kantseliiti.
Saarikoski oli aktiivne kommunist ja kandideeris korduvalt eduskunna liikmeks, kuid ei osutunud valituks.
Ta oli 4 korda abielus. 1975 kolis ta oma neljanda naise Mia Berneriga Rootsi, kus ta elas Göteborgi lähedal Tjörni saarel. Tema isiksusele ja loomingule avaldas suurt mõju rohke alkoholitarbimine. Juba 1968. aastal sattus ta deliiriumis haiglaravile, kuid jätkas ülemäärast alkoholitarbimist surmani. Kireva eraelu tõttu jälgiti tema tegemisi pidevalt ajakirjanduses.
Pentti Saarikoski on maetud Heinävesi Valamo kloostri surnuaiale.
Armilde

Armilde on naisenimi.
2019. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 997. naisenimi. 1. jaanuari 2019 seisuga oli Eestis eesnimi Armilde 61 naisel.
Tihange'i tuumaelektrijaam

Tihange'i tuumaelektrijaam on tuumaelektrijaam Belgias Huy linnas.
Jaam valmis aastal 1975. Jaamas on kolm reaktorit koguvõimususega 2,985 MW.   
Jaama ekspluateerimisaega on kahel korral pikendatud. Jaamas on leidnud aset mitu ohtlikku tehnilist intsidenti.  
Tuumajaam asub Maasi jõe paremal kaldal.
Kroonimisvaip

Kroonimisvaip on Taani kuningliku perekonna valduses olev pärsia vaip, mida saab vaadata Rosenborgi lossis. Seda vaipa on kasutatud Taani kuningate kroonimiseks.
Kroonimisvaip valmistati Ismail I ajal aastail 1502–1524 ning 1639 esitas Pärsia saatkond seda Friedrich IV-le.
Vaiba keskosas on suur erepunane medaljon ning 44 sookure- ja 2 gasellikujutist. Kollasel taustal on kujutatud lopsakaid puid ja sümmeetriliselt paigutatud loomi. Sügavsinine vaibaserv on kaunistatud arabeskide ja lillornamentidega.
Hugo-Herbert Artma

Hugo-Herbert Artma (21. august 1931 Pärnu – 14. aprill 2004 Pärnu) oli eesti sõudja, sõudetreener ja sporditegelane.
Ta lõpetas aastal 1950 Pärnu 1. Keskkooli ning õppis Taškendi Kehakultuuriinstituudis ja TPedI-s.
Sõudetreeninguid alustas ta aastal 1945 Pärnu Spartakis Arnold Ebroki juhendamisel. Ta tuli aastal 1954 Eesti (roolijaga neljapaadil) ja aastatel 1963–1964 Usbekistani meistriks. Aastatel 1961–1973 töötas ta sõudetreenerina: 1961–1962 Pärnu Kalevis, 1962–1968 Usbekistanis ja 1968–1973 Tallinna Kõrgema Spordimeisterlikkuse Koolis. Ta oli ka sõudespordikohtunik (tal oli aastast 1963 üleliiduline kategooria), ta osales kohtunikuna aastal 1973 sõudmise EM-il. Ta oli aastatel 1953–1956 ja 1959–1962 Sõudespordiföderatsiooni esimees ja 1989–2003 Sõudeliidu kohtunikekogu esimees. Aastatel 1963–1968 tegutses Usbekistani ja 1970–1976 Eesti sõudekoondise peatreenerina. Ta oli aastatel 1962–1968 NSV Liidu, 1965–1969 Usbekistani ja 1962–1978 Eesti Sõudespordiföderatsiooni liige; aastatel 1953–1962 ja 1979–1989 oli ta Sõudespordiföderatsiooni presiidiumi aseesimees. Aastatel 1989–1992 oli ta Sõudeliidu juhatuse liige. Aastal 1955 oli ta ka spordiühingu Spartak Eesti Vabariikliku Nõukogu esimees, 1955–1958 Spartaki juhatuse liige ning 1951–1958 Pärnu Spartaki juhatuse liige.
Ta on avaldanud artikleid ajakirjas Kehakultuur, ajalehtedes Spordileht ja Pärnu Postimees. 1993–2003 oli ta ajakirja Eesti Sõudja peatoimetaja.

Isiklikku

Ta on olnud sõudja ja sõudetreeneri Aita Artma abikaasa. Nende tütar Piret on olnud sõudekohtunik (A-litsents) ja Sõudeliidu žürii sekretär, poeg Toomas on võitnud aastatel 1986–1989 aerutamise Eesti meistrivõistlustel medaleid.
GENIRE

GENIRE on Tartu ülikooli ühiskonnateaduste instituudi veebikogumik, mis hõlmab aastatel 2011–2015  toimunud teadusprojekti "Põlvkonnad ja põlvkondade vahelised suhted kujunevas infoühiskonnas" tulemusi. 
Peamisteks uurimisvaldkondadeks olid mitmete vanuserühmade igapäevane meediatarbimine ja sellega seonduvad arvamused ning põlvkondadevahelised suhted infoühiskonna kontekstis. GENIREs on avaldatud 50 teadustööd: 13 magistri- ja 3 doktoritööd, 15 bakalaureusetööd ning paarkümmend teadusajakirjades ja mujal ajakirjanduses ilmunud artiklit.
Mõõteriista täpsusklass

Mõõteriista täpsusklass on mõõteriista suurim taandatud viga kasutuseloleva skaala piires.
Lahingutank

Lahingutank on tank, mille otstarve on lahinguülesannete täitmine.
Lahingutanki iseloomustab suur tulejõud, tugev soomuskaitse ja efektiivne liikumisvõime.
Lahingutankid on soomusväe peamine jõud, tagades lahingutegevuse käigus lahinguüksustele tõhusa otsetuletoetuse manöövrite ja löökide teostamisel ning kaitsel. Lahingutankide põhiülesanne lahinguväljal on vastase tulepunktide ja soomustehnika hävitamine.

Iseloomulikud omadused

Tänapäeva lahingutanki põhiomadused on suur tulejõud, tugev soomuskaitse, hea läbivus maastikul ja võime läbida pikki vahemaid. Puuduseks on suur mass ja piiratud enesekaitsevõime jalaväe või soomusjalaväe toetuseta.

Varustus

Tank on varustatud vaatlusseadmetega, mis võimaldavad jälgida ümbrust nii päeval kui ka öösel erinevates ilmastikutingimustes. Tanki torni pöörde- ja tõstemehhanismid on automaatselt stabiliseeritavad, mis võimaldab sihtida ja tulistada ka liikumisel. Sihtimisparandi kiiret sisestamist laskesüsteemi, lähtudes laskekaugusest, masina liikumiskiirusest ja laskemoona iseärasustest lihtsustab pardaarvuti. Maastikul orienteerumist hõlbustab navigatsioonisüsteem. Väliseks sidepidamiseks on tankides raadiojaamad, pardatelefoniside toimib InterCompõhimõttel. Mitmeid kaasaegseid tanki turbiinmootoreid on võimalik käitada nii diiselkütuse (diisli) kui ka bensiiniga. Tulekahju puhuks on tankidele osaliselt sisse ehitatud automaatsed tulekustutussüsteemid. Tanki välispind kaetakse sageli aktiivsoomusega, mis vähendab kumulatiivlaengute plahvatuse mõju. Mõnedele tankitüüpidele on võimalik kinnitada lisaseadmeid (snorkeleid), mille abil saab kandvat ja tasast põhja mööda sõites läbida paari-kolme meetri sügavusi veekogusid.

Ehitus

Tank koosneb lahinguosast (torn), mootoriosast ja veermikust. Lahinguosas paiknevad relvastus, laskemoon ja meeskond. Meeskond on 3–4-liikmeline (komandör, sihtur, juht, laadur), relvastuseks on 105–125 mm kaliibriga vint- või sileraudne kahur ja 1–2 kuulipildujat. Kahuri laskemoonana kasutatakse põhiliselt kumulatiiv-, kild- ja alakaliibrilisi mürske (noolmürske). Mootor paikneb tavaliselt masina tagaosas. Rahuajal on roomikulülid enamasti kaetud kummipadjakestega, mis säästavad teekatet ja vähendavad roomikute kulumist. Tänapäeva tankide põhimass on keskeltläbi 40–65 tonni, kiirus teel 60–75 km/h.
Leonhard Wilhelm Johann Neuman

Leonhard Wilhelm Johann Neuman (ka Noiman; pseudonüüm Leenart Helisalu; 7. detsember 1885 Tartu – 20. oktoober 1933 Tartu) oli Eesti muusikategelane, koorijuht, laulja ja diplomaat.

Elulugu

Leonhard Wilhelm Johann Neuman oli võõrastemajapidaja poeg.
1912. aastal lõpetas Neuman Tartu Ülikooli õigusteaduskonna. Ta õppis 1908–1912 laulmist Tartus G. Stahlbergi juures, 1912–1914 Milanos ja Berliinis, täiendas end ühtlasi Berliin-Charlottenburgi Muusikaülikoolis Rudolf Tobiase juures harmoonias. 1915–1916 õppis Neuman Moskva Konservatooriumis, hiljem täiendas end muusikas 1921–1922 Roomas, 1922–1924 Leipzigis ja Berliinis ning 1927 Viinis.
Neuman oli 1914–1915 ja 1916–1918 Pärnu ja Tartu koolides muusikaõpetaja, 1919 Eesti välisministeeriumi ajakirjanduse agentuuri juhataja, 1919–1921 Tallinna ja Tartu kõrgemate muusikakoolide õpetaja ning 1921–1922 Eesti diplomaatiline esindaja Roomas. 1927–1933 töötas ta Tartu Kõrgemas Muusikakoolis õppejõuna, ühtlasi juhatas mitut koori, sh 1924–1933 Tartu Akadeemilist Meeskoori. Ta oli 1928 IX üldlaulupeo üldjuhte. Neuman esines ka laulusolistina ja kirjutas koorilaule.
Neumani elu lõppes enesetapuga.

Teadustöö

Leonhard Wilhelm Johann Neuman avaldas artikleid eesti muusika ja interpretatsiooni ning heliloojate kohta Loomingus ja Muusikalehes, samuti välismaa muusikaajakirjades (Suomen Säveletär, L'Europe Oriental (Brüssel) jt). Ta tegi kaastööd teatmeteostele, sh koguteosele "Viron-Kirja" (Helsinki, 1926) ja "Estonia" (Brüssel, 1930).
Jiří Dienstbier

Jiří Dienstbier (20. aprill 1937 Kladno – 8. jaanuar 2011 Praha) oli Tšehhi poliitik ja ajakirjanik.
Ta õppis Karli ülikoolis ajakirjandust. Aastal 1958 astus ta Tšehhoslovakkia Kommunistlikku Parteisse ning töötas seejärel kuni 1969. aastani raadios väliskommentaatori ja korrespondendina. Praha kevadega seoses sai temast 1968. aastal dissident ning ta heideti parteist välja ja vabastati töölt.
Aastal 1977 kirjutas Jiří Dienstbier alla Harta 77-le. Aastatel 1979–1982 oli ta poliitilistel põhjustel vangistatud. Pärast vabanemist töötas ta muu hulgas katlakütjana.
Pärast sametrevolutsiooni oli Jiří Dienstbier aastatel 1989–1992 Tšehhoslovakkia esimese demokraatliku valitsuse välisminister.
Aastal 1992 oli ta Euroopa Julgeoleku- ja Koostööorganisatsiooni esimees. Aastatel 1998–2001 oli ta ÜRO inimõiguste volinik Balkanil.
Alates 2008. aastast kuni surmani kuulus ta Tšehhi Senatisse.
Tema poeg Jiří Dienstbier noorem on samuti poliitik, Sotsiaaldemokraatliku Partei aseesimees ja Senati liige.