Ilmar Öpik

Ilmar Öpik (17. juuni 1917 Tallinn – 29. juuli 2001 Tallinn) oli eesti energeetikateadlane.

Haridus

Alghariduse omandas Ilmar Öpik kodus ning Tallinna praosti ja Jaani koguduse õpetaja Hans Kubu eragümnaasiumi algkoolis, keskhariduse Tallinna Linna Poeglaste Gümnaasiumis 1929–1931 ja lõpetas Tallinna Linna Gustav Adolfi Gümnaasiumi 1935 kuldmedaliga. 
Õppis kahel semestril TÜ tehnikateaduskonnas 1935–1936, lõpetas Tallinna Tehnikaülikooli ehitus- ja mehaanikateaduskonnas mehaanikainseneri eriala 1940 (cum laude), oli ka TTÜ esimene aspirant 1941.

Teaduskraad ja kutse

Dotsent 1947; tehnikakandidaat 1953 (TPI, kinnitus 1954, "Lendtuhasadestiste paatumine põlevkivi-kukersiidi küttega agregaatide küttepindadel"); tehnikadoktor 1963 (Moskva Energeetikainstituut, "Влияние минеральной части сланцев на условия работы котлоагрегата"); professor 1963.

Teenistus

Ilmar Öpik töötas õpingute kõrval Franz Krulli Masinatehase konstrueerimisbüroos 1937–1941. Mobiliseeriti 1941, oli tööpataljonis Sverdlovski oblastis, seejärel töötas kohalike soojuselektrijaamade projekteerimisel ja ehitusel; osales Eesti põlevkivitööstuse taastamisel ja uue elektrijaama rajamisel 1944–1946.
TPI mehaanilise tehnoloogia laboratooriumi ajutine abijõud 1940–1941; soojusenergeetika kateedri õppejõud tunnitasu alusel 1944–1945, dotsent 1946–1963, professor 1963–1968, kateedrijuhataja 1958–1968, professor kohakaasluse alusel 1969–1975; soojustehnika instituudi soojusjõuseadmete õppetooli emeriitprofessor 1997-2001. 
Eesti NSV Teaduste Akadeemia Füüsika-, Matemaatika- ja Tehnikateaduste Osakonna akadeemik-sekretär 1968–1977, Teaduste Akadeemia asepresident 1977–1987.

Teadustöö põhisuunad

Põlevkivi kasutamine, põlevkivienergeetika ja energiamajandus. Oli kütuse mineraalosa protsesside põletusseadmetes uuringute käsitluse suuna rajaja, Põlevkivikatelde loomine ja evitamine, tema teadustegevus selles valdkonnas saavutas rahvusvahelise tunnustuse ja leidis järgimist mitmetes uurimiskeskustes. Osales 1980ndail mereuurimisekspeditsioonidel
Avaldas üle 150 teaduspublikatsiooni, sh raamatuid, monograafiaid (nt Põlevkivi mineraalosa mõju aurukatla käitamisel, 1962) ja arvukalt päevajalisi artikleid. Ilmar Öpiku juhendamisel kaitsti 6 kandidaadiväitekirja. Esines Maailma Energeetikanõukogu konverentsidel (WEC);

Teaduskorralduslik tegevus

Eesti soojusenergeetikateaduse rajajaid, põlevkiviküttel töötavate aurukatelde konstruktsioonide loojaid ja nende evitajaid elektrijaamades; TPI tööstusliku soojusenergeetika laboratooriumi asutajaid ja teaduslik juhendaja 1960–1984; NSV Liidu Kõrg- ja Keskerihariduse Ministeeriumi teaduskraadide ja kutsete atesteerimise komisjoni liige; NSV Liidu Riiklike Preemiate Komitee liige teaduse ja tehnika alal; NSV Liidu kõrgkoolide ühisajakirja Энергетика toimetuskolleegiumi liige. TPI toimetiste soojusenergeetika sarja toimetaja 1966–1971; Eesti NSV Teaduste Akadeemia toimetiste sarja (füüsika, matemaatika) toimetuskolleegiumi liige 1967–1989; ENE peatoimetuse liige 1968–1978, 1985–1989; ajakirja Oil Shale asutaja (koos Agu Aarnaga) ja peatoimetaja 1984–1995, emeriitpeatoimetaja 1996–2001; Eesti Teaduste Akadeemia Informaatika ja Tehnilise Füüsika osakonna büroo liige 1987–1990; Eesti Loodusuurijate Seltsi liige 1970–2001. 
Vabariigi Valitsuse energiamajanduse ja majandusministeeriumi ekspert, energiamajanduse riikliku arengukava koostajaid 1991–2000. Tallinna Teadlaste Maja asutajaliige. Ilmar Öpik oli üliõpilasselts Liivika liige 1935.

Isiklikku

Ilmar Öpiku poeg on keemik Andres Öpik, Tallinna Tehnikaülikooli professor. Ilmar Öpiku isa oli eesti majandustegelane ja pankur Paul Öpik.
Ilmar Öpik on maetud Tallinna Metsakalmistule.