google/wiki40b huggingface dataset:
Roy O'Donovan

Roy Simon O'Donovan (sündinud 10. augustil 1985 Corkis) on Iirimaa jalgpallur, kes mängib ründajana Austraalia kõrgliiga klubis Brisbane Roar.
Ta alustas klubikarjääri 2005. aastal kodulinna klubis Cork City FC. Seejärel on ta mänginud mitmetes Inglismaa klubides, sealhulga hooajal 2007–08 Sunderlandiga Premier League'is ning Blackpooliga ja Coventry Cityga Inglismaa esiliigas. Lisaks on ta mänginud Šotimaal Dundee Unitedis ja Hibernianis, Singapuri kõrgliigas DPMM FC-s ning Indoneesias Mitra Kukaris.
Alates 2015. aasta mais liitus ta Austraalia kõrgliiga klubiga Central Coast Mariners. Hooajal 2015–16 valiti üks tema väravatest liiga hooaja parimaks. 2017. aasta aprillis sõlmis ta kaheaastase lepingu Newcastle Jetsiga. 2019. aasta juunis siirdus ta Brisbane Roari.
Ta on väljakul silmapaistnud vägivaldse käitumise poolest ning on saanud Austraalia kõrgliigas kaheksa- ja kümnemängulise võistluskeelu.
Konuvere linnus

Konuvere maalinn (nimetatud ka Puenkalle, Paekalle) oli muinasaegne linnus tänapäevases Rapla maakonnas Märjamaa vallas Konuvere külas. Linnamägi asub Vigala jõe paremal kaldal umbes üks kilomeeter Tallinn-Pärnu maanteesillast ülesvoolu.
Linnamäe põhjapoolseks piirdeks on kuni kuue meetri kõrgune seljaku looduslik nõlv, ida poolt piirab kolme meetri kõrgune astang; ülejäänud kaartest on piirjooned raskesti eraldatavamad. Lõunakaartest oli linnuse looduslikuks takistuseks veerohke Vigala jõgi ning ka jõkke suubuv ojake. Linnuseala suurus on umbes 2000 ruutmeetrit.
Väljakaevamisi teostati linnamäel aastail 1971–1973 arheoloog Evald Tõnissoni juhtimisel. Leiti söestunud linnusevalli jäänuseid, nelja hoone tukid ning kunagisi tulekollete (ahjude) detaile rohkete põlenud kividena. Leiti veel savinõude kilde ning pronksist ehtedetaile. Kultuurikihi paksus on 0,3 – 0,7 meetrit.
Varasemad üksikud leiud ulatuvad 5.–6. sajandisse. Uuemad leiud pärinevad 11.–12. sajandist. See lubab oletada, et Konuvere maalinn hävitati juba enne ristisõdijate saabumist. Seda oletust kinnitab ka Henriku Liivimaa kroonikast vihjete puudumine Konuvere linnuse kohta. Samas oma potentsiaali ja suuruse poolest võis olla tegemist kunagi tähtsa kantsiga.

"Konuvere" muinaskihelkond

Kuni 13. sajandi esimese pooleni moodustasid hilisemad Märjamaa, Vigala ja Kullamaa kirikukihelkonnad ühtse muinasaegse Läänemaasse kuuluva muinaskihelkonna, mille nime ei ole ajaloolistest allikatest teada.
Arheoloog Evald Tõnisson ja koduloolane Mihkel Aitsam (1877–1953) on oletanud, et Konuvere maalinn oligi selle kihelkonna keskseimaks linnuseks. Lisaks on arvatud, et peale Konuvere linnuse hävimist võis kihelkond sattuda sõltuvusse edelapoolsest naabrist – Soontaganast. Sellest võib tulla ka vihjete puudumine Henriku Liivimaa kroonikast.
Kihelkonna territooriumil on teada väiksemate linnustena Kullamaa Rohumägi ja Sõtke linnus ja oletatava linnusekohana hilisem Kivi-Vigala vasallilinnuse asukoht.
Tõenäoliselt juba 13. sajandi esimesel poolel (tõenäoliselt mitte enne Saare-Lääne piiskopkonna moodustamist 1234. aastal) lagunes see kihelkond Märjamaa, Vigala ja Kullamaa kirikukihelkondadeks.
Cena raudteejaam

Cena raudteejaam on raudteejaam Riia-Jelgava raudteeliinil Ozolnieki piirkonnas.
Igapäevaselt peatub seal kolmkümmend kuus reisirongi; tööpäeviti on seal peatuvate rongide arv nelikümmend viis. Jaam asub Riia raudteejaamast 33,1 km kaugusel. Jaamas on kaks perrooni ja neli teed. Administratiivselt allub see Olaine raudteejaamale. Piletihinnalt kuulub jaam B tsooni.
Aastal 1917 kanti sealne peatus kaardile nime all Zauke. Aastal 1931 avati ametlikult Cena peatus. Aastail 1932-1933 ehitati sinna ka jaamahoone, mis aastal 1941 põhjalikult ümber ehitati. Kuni Teise maailmasõjani järgnes jaamale Poļi raudteepeatus.Aastal 1944 ehitasid saksa väed jaamast Garoza raudteejaama viiva raudtee, mis aga nõukogude ajal ehitati ümber tehase "Spartaks" juurde viivaks kõrvalteeks. Tänapäeval on see tee demonteeritud.
Juhan Tammistu

Juhan Tammistu (kuni 1937. aastani Johannes Stammberg; 31. mai 1909 – 5. juuli 1982 Mannheim-Neckarau) oli Eesti sõjaväelane (nooremleitnant).
Ta ülendati lipnikuks 2. oktoobril 1936, lõpetas Sõjakooli ohvitserideklasside jalaväeklassi 15. augustil 1937 ja viidi üle Sidepataljoni, ülendati nooremleitnandiks 18. veebruaril 1938.
Aucklandi saared

Aucklandi saared on saarestik Vaikses ookeanis. Saared kuuluvad Uus-Meremaale ning asuvad 465 km Lõunasaarest edelas.
Saarte koordinaadid on 50° 42′ S, 166° 5′ E. Saarte pindala on 625 ruutkilomeetrit. Vulkaanilise päritoluga saared on mägised; kõrgus kuni 660 meetrit.
Saartel kasvav mets on kõige lõunapoolsem mets väljaspool Patagooniat.
Saartel ei ole püsielanikke.
Ferriit (elektrotehnika)

Ferriit on metallkeraamiline magnetmaterjal (magnetilistelt omadustelt ferrimagneetik), mis koosneb raudoksiidist Fe₂O₃ ja teiste metallide (Ni, Mn, Zn jt) oksiididest. Sõltuvalt koostisest (raudoksiidile lisatud oksiididest) saadakse pehmed magnetmaterjalid (mangaantsinkferriit, nikkeltsinkferriit) või kõvad magnetmaterjalid (strontsiumferriit, baariumferriit, koobaltferriit). Jaotus pehmeteks ja kõvadeks magnetmaterjalieks põhineb sellel, kui suur on materjali magnetiline hüsterees. Pehmemagnetferriitidest valmistatakse induktiivpoolide, drosselite ja trafode magnetsüdamikke, kõvamagnetmaterjalidest peamiselt püsimagneteid, näiteks valjuhäälditele.
Ferriitidel on suur eritakistus ja sellest tulevalt väike pöörisvoolukadu. Seetõttu saab pehmemagnetferriite kasutada induktiivkomponentide südamike valmistamiseks kõrgsagedusahelatele (kuni mikrolainete sagedusteni).
Līze mõis

Līze mõis (saksa keeles Lissenhof, läti keeles Līzes muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Võnnu kreisis Rauna kihelkonnas.
Rauna kihelkond
Kirik: Rauna kirik
Mõisad: Rauna kirikumõis | Baižkalni mõis | Branti mõis | Jaunrauna mõis | Launkalne mõis | Lejzvejnieki mõis | Līze mõis | Mārsnēni mõis | Rauna mõis | Roze mõis | Starti mõis | Veselauska mõis
Volga-Balti veetee

Volga–Balti veetee (vene keeles Волго-Балтийский водный путь; 1810-1963 kandis nime Maria veetee, vene keeles Мариинская водная система) on kanalitest, jõgedest ja järvedest koosnev veetee Loode-Venemaal{, mis ühendab Volga jõestikku Läänemerega ja Valge mere – Läänemere kanali kaudu Valge merega. Veetee pikkus on umbes 1100 km.
Veetee üks ots saab alguse Rõbinski veehoidlast (Volga jõel) ja kulgeb Tšerepovetsi veehoidlani, sealt Šeksna jõe, Beloje järve, Kovža jõe, Maria ehk Volga–Balti kanali ja Võtegra jõe alamjooksu kaudu Oneega järveni ja sealt edasi Sviri jõe, Laadoga ümbersõidukanali ja Neeva jõe kaudu Läänemereni.
Veetee ehitati 1799-1810, rekonstrueeriti 1890-1896 ja pärast põhjalikke rekonstrueerimistöid 1964 sai nüüdisaegse nime Volga-Balti veetee.
Reeglipõhine masintõlge

Reeglipõhine masintõlge (RPMT; masintõlke "klassikaline lähenemine") hõlmab masintõlke süsteeme, mis põhinevad lingvistilisel infol lähte- ja sihtkeele kohta. See talletatakse sõnastike ja grammatikareeglitena kattes sellega vastava keele tavapärased semantilised, morfoloogilised ja süntaktilised juhtumid. Saades sisendiks lause (lähtekeeles) genereerib RPMT süsteem väljundlause (sihtkeeles) lähtudes väljund- ja sihtkeele morfoloogilisest, süntaktilisest ja semantilisest analüüsist.
Tuneesia jalgpallikoondis

Ajalugu

Tuneesia jõudis esimest korda MM-finaalturniirile 1978. aastal Argentinas, kus mängiti B-alagrupis koos Poola, Lääne-Saksamaa ja Mehhikoga.
Debüüt ei olnud sugugi halb, sest võideti Mehhikot 3:0 ja saadi viik 0:0 Lääne-Saksamaalt. Alagrupi võitnud Poolale kaotati 0:1.
Järgmine kord jõuti maailmameistrivõistlustele 1998. aastal Prantsusmaal. Seal suudeti alagrupi võitnud Rumeeniaga mängida viiki 1:1, kuid teised kaks kohtumist kaotati (Inglismaaga 0:2 ja Colombiaga 0:1.
Nelja aasta pärast 2002. aastal Lõuna-Koreas ja Jaapanis toimunud MM-il oldi jälle kohal. Ka nendel võistlustel suudeti alagrupis mängida üks mäng viiki ja kaks kaotati. Viigiga 1:1 lõppes mäng Belgia vastu. Kaotati aga 0:2 nii Venemaale kui Jaapanile.
Hannes Varblane

Hannes Varblane (sündinud 18. juunil 1949) on eesti luuletaja.
Hermann Axen

Hermann Axen (6. märts 1916 Leipzig – 15. veebruar 1992 Berliin) oli juudi päritolu Saksa DV riigitegelane.
Hermann Axen sündis Leipzigis Galiitsiast sisserännanud kodanlikus juudi perekonnas. Alates 1932. aastast osales ta aktiivselt Saksamaa Kommunistliku Noorsooliidu tegevuses. 1934. aasta novembris ta vahistati ja mõisteti kolmeks aastaks vangi. Vanglast vabanemise järel saadeti ta riigist välja. Poola ja Austria kaudu jõudis Axen 1940. aasta jaanuaris Pariisi kus ta tegi juhu- ja abitöid ning osales kommunistlikus tegevuses. 1940. aasta mais interneeriti ta Prantsuse võimude poolt ja augustis 1942 anti Gestapole välja. Hermann Axen viidi Saksamaale, kus teda hoiti kinni Oświęcimi ja Buchenwaldi koonduslaagrites.
1946. aastast alates oli ta kommunistide ja sotsiaaldemokraatide ühendamise järel moodustatud Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei liige. Ta oli ta üks Saksa Vaba Noorsoo Liidu rajajaid, kuni 1949. aastani oli ta selle Keskkomitee sekretär. Alates 1949. aastast oli Axen Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee liige. 1954–1989 oli ta ka Rahvakoja (parlamendi) liige ja alates 1971. aastast Rahvakoja väliskomisjoni esimees.
1953–1956 oli Axen Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Berliini ringkonnaorganisatsiooni teine sekretär. 1958–1966 oli ta ajalehe Neues Deutschland peatoimetaja. 1963. aastal sai Axen Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee Poliitbüroo liikmekandidaadiks ja 1970. aastal liikmeks. Ta oli vastutav rahvusvaheliste suhete eest ning alates 1960. aastate lõpust kujundas ta Saksa DV välispoliitikat. Ta valmistas ette Erich Honeckeri välisvisiite ning saatis teda väliskülaskäikudel.
8. novembril 1989 astus Axen kõigist ametitest tagasi ja sõitis Moskvasse silmaoperatsioonile. Saksa DV-sse tagasipöördumise järel vahistati ta 18. jaanuaril 1990 süüdistatuna korruptsioonis ja riigi raha raiskamises. 31. jaanuaril 1990 vabastati ta tervislikel põhjustel vahi alt.
Mari Vallik

Mari Vallik (on kasutanud pseudonüümi Marie Verdei; sündinud 14. märtsil 1993) on eesti kirjanik. Vallik on avaldanud lühijutte ja luuletusi, ta töötab tõlkijana ning õpib Tartu Ülikoolis romanistikat ja kultuurivahendust.
2013. aastal võitis Vallik kirjandusfestivali Prima Vista ja Tartu Kultuurkapitali kirjandusauhinna "Esimene samm" 2012. aastal ilmunud debüüttekstide eest. Auhinna pälvis ta ajakirjas Värske Rõhk ilmunud lühijuttudega, jagades esikohta luuledebütandi Lauri Leediga.
Mari Vallik on kirjanik Aidi Valliku tütar.
Kopenhaagen

Ühistransport

Kopenhaagenis on välja arendatud ulatuslik raudteevõrgustik, mida teenindavad S-tog (linnarong), kaugrongid ja metroo. Suur-Kopenhaageni alal katab raudteevõrk u 600 km u 200 jaamaga, umbkaudu 300 000 inimest kasutab raudteeliiklust iga päev. 
Lisaks on linn kaetud peene bussiliinivõrguga, sh kaks veebussiliini. Kogu ühistransport on monopolina avaliku ettevõtte korraldada, kes sõlmib eri liine teenindavate operaatoritega all-lepinguid. Välja on arendatud ühtne piletisüsteem.

Jalgrattaliiklus

Alates 1970ndatest on astutud suuri samme ratturite liiklustingimuste parandamiseks. Rattateede võrku on pidevalt laiendatud ja see katab nüüdseks kõiki peamisi teid. Muude parandustena süttib ratturitele fooris roheline tuli 6 sekundit enne autosid ning nad võivad ühesuunalistel tänavatel sõita mõlemas suunas.
Aastal 2005 oli Kopenhaagenis 343 km jalgrattateid ja umbes 60% linnaelanikke kasutas ratast igapäevaselt. Tööleminekuks kasutas ratast umbes 36%, samas kui autot kasutas vaid 27%. Viimastel aastatel on tipptundidel rataste arv kesklinnas ületanud autode oma. Siniseks värvitud rattateed ja nende piirjoonte märkimine ristmikule on kaasa aidanud turvalisusele ja vähendanud õnnetuste arvu. Samas on pidevad parandused ja kampaaniad tekitanud uue probleemi: ummikud rattateedel, mida püütakse lahendada strateegilistes kohtades rattateede laiendamisega, seda taas parkimiskohtade ja autoteel sõiduridade arvu vähendamise arvelt.

Citybike

Aastast 1995 pakub linn kohalikele ja turistidele kasutamiseks tasuta rattaid, nn citybike’e. Citybike’ide laenutuspunkte leiab kõikjalt linnast ning ratta kasutamiseks tuleb lihtsalt lukustusmehhanismi sisestada münt, mis hiljem tagastatakse. Süsteemi rahastatakse sponsorite ja reklaami abil. Ringluses olevate linnarataste arv on nüüdseks kasvanud juba üle 2500. Talviseks hooajaks korjatakse rattad parandamiseks ja hoolduseks kokku ning kevadel pannakse taas välja.
Lausanne

Ajalugu

Roomlased rajasid keltide asula kohale sõjaväetugipunkti nimega Lousanna. 6. sajandil sai Lausanne'ist piiskopkonna keskus.

Majandus

Soodsa kliima tõttu on linnalähistel aladel levinud viinamarjakasvatus.

Loodus

Linn asub Genfi järve kaldanõlval.
Linna põhjaosas on väike Sauvabelini järv.

Haridus

Linnas tegutseb Lausanne'i Ülikool.
Berliini Humboldti Ülikool

Berliini Humboldti Ülikool (saksa keeles Humboldt-Universität zu Berlin) on Berliini vanim ülikool, asutatud 1810.
Aastatel 1810–1828 oli ülikooli nimi Berliini Ülikool (Berliner Universität, Alma Mater Berolinensis), 1828–1946 Friedrich Wilhelmi Ülikool (Friedrich-Wilhelms-Universität) ülikooli asutaja, Preisi kuninga Friedrich Wilhelm III auks, 1946–1949 jälle Berliini Ülikool. 1949. aastast kannab ta ülikooli asutamise organiseerija Wilhelm von Humboldti ja tema venna Alexander von Humboldti auks praegust nime.
Toonoja (rabasaar)

Toonoja on rabasaar Kuresoo rabas, Viljandi maakonnas Põhja-Sakala vallas Karjasoo külas.
Saarel voolab Toonoja oja. Varem asus saarel Toonoja küla.
Uruguay jalgpallikoondis 1954. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel

Uruguay jalgpallikoondis 1954. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel

Mängijad

Gaston Maspoli
Jose Santamaria
William Martinez
Victor Andrade
Obdulio Varela
Roberto Leopardi
Julio Abbadie
Juan Hochberg
Oscar Miguez
Juan Schiaffino
Carlos Borges
Maceiras
Mirto Davoine
Eusebio Tejera
Urbano Rivera
Nestor Carballo
Luis Cruz
Rafael Sauto
Javier Ambrois
Omar Mendez
Julio Perez
Luis Ernesto Castro

Treener

Ivan Lopez
FK Atlantas

Ajalugu

Klubi loodi 1962 (Granitas); 1996 Futbolo klubas "Atlantas".
Keila muusikakool

Keila muusikakool on muusikakool Harju maakonnas Keilas aadressil Ehitajate tee 1.
Kool asutati 1976.
Kooli direktor on Andres Teppo.
Saint-Dié-des-Vosges

Ajalugu

Linn tekkis kloostri ümber, mille asutas 7. sajandil püha Deodatus Neversist. Klooster oli alates 10. sajandist väga tuntud, muuhulgas prominentsete vaimulike poolest, kellest Giovanni de' Medici sai Leo X nime all isegi paavstiks. Kloostri juhtkonnas oli mitmeid Lotringi dünastia liikmeid. Teisalt klooster ja Lotringi dünastia rivaalitsesid võimu pärast linna üle. Kloostrile oli antud hulk privileege, sealhulgas müntida raha.
15. sajandi lõpus rajati kloostrisse üks esimesi Lotringi trükipresse ning 1507 tootis Martin Waldseemüller suure gloobuse ja maailma kaardi, kus oli esmakordselt peal sõna "Ameerika".
Linna laastasid suured tulekahjud 1065, 1155, 1554 ja 1757. 15.–17. sajandil rüüstati linna korduvalt ka sõdades. Pärast viimast tulekahju ehitati linn üles suuresti punasest liivakivist. Üksikuid hooneid on säilinud ka varasemast ajast, isegi 12. sajandist. Ka praegune katedraal on 12. sajandil ehitatud.
Peipsirannik

Peipsirannik (vene keeles Чудское побережье) on ajaleht, mis ilmub aastast 2003 Mustvees. Ajalehe väljaandja ja toimetaja on Fjodor Maspanov. Ajalehe tekst on eesti ja vene keeles. Ajalehe esimesed kaks numbrit ilmusid nime all Peipsi Reklaam.
Čašniki

Ajalugu

Čašnikit mainitakse esimest korda aastal 1504. Liivi sõja ajal püstitas Ivan Groznõi Uła jõe kaldale puidust kantsi. Aastal 1564 saavutasid Rzeczpospolita väed Mikołaj Radziwiłł Punase juhtimisel selle kindluse all suure võidu Pjotr Šuiski vägede üle. Vene väejuht langes Čašniki lahingus. Aastal 1567 peeti seal uus lahing, kus taas olid võidukad leedukad.
Aastast 1568 hakkas asula kuuluma Radziwillidele. Aastal 1580 mainitakse Čašnikit kui alevit. XVI sajandi lõpus said asula endale Kiszkad, XVII sajandi alguses Drucki-Sakalinskid, pärast neid Sapiehad. Andrzej Sapieha oli sellel ajal kuninglik karikahoidja. Omanikud vahetusid kiiresti, Sapiehade järel tulid Kazanovskid, seejärel Słuškid. Aastal 1664 rajati dominiiklaste klooster. Aastast 1722 kuulus alev Bõkovski-Lapotadele, aastast 1785 Vaładkovičitele. Aastal 1786 ehitati kloostri juurde katoliku kirik.
Aastal 1793 läks alev teisel Poola jagamisel Vene impeeriumi koosseisu. 1812. aasta isamaasõja ajal peeti alevi all Čašniki lahing, mis lõppes Venemaa vägede võiduga. Aastal 1832 sulgesid Poola ülestõusu maha suruma tulnud väed kloostri. Aastal 1843 algas õigeusu kiriku ehitamine. XIX sajandi teisel poolel olid paljud alevi elanikud lootsid, kes juhtisid Riia poole minevaid pargaseid. Aastal 1868 sulgesid Poola ülestõusu maha suruma tulnud Vene väed katoliku kiriku ja andsid selle õigeusklike kasutusse.
Aastal 1868 avati Čašnikis paberivabrik. 1924. aastal liideti asula Valgevene NSV-ga, aastal 1925 avati raudtee. Čašnikist sai ametlikult alev aastal 1938, linn aastal 1966. Teise maailmasõja ajal tapeti asulas 3610 inimest.
Raivo Põldmaa

Raivo Põldmaa (sündinud 20. aprillil 1962 Tallinnas) on eesti teatrijuht.
Ta on lõpetanud Tallinna 8. Keskkooli.
Põldmaa on töötanud Tallinna Linnateatris alates 1984. aastast. 1985. aastani tegutses ta seal lavamonteerijana, 1985–1991 administraatorina ja alates 1992. aastast direktorina.
Karsakiškis

Ajalugu

Kuni XVIII sajandini kandis küla nime Palėvene. Aastal 1777 asus seal Karsakiškise mõis, mis kuulus Ivaškevičitele. Sajandi lõpus ehitati sinna kabel.
Aastail 1793–1795 ja 1804–1806 elas külas Leedu luuletaja ja vaimulik Antanas Strazdas. Aastal 1803 ehitasid Ivaškevičid sinna esimese kiriku, mis aga hiljem maha põles. XIX sajandi alguses sai mõisa uueks omanikuks B. Galiotas, kes ka kiriku aastal 1831 taastas. Hiljem toetas ta Novembriülestõusu, mistõttu ta pagendati, ning aastal 1948 sai mõisa uueks omanikuks Z. Ordynecas. Aastal 1859 rajas ta külla piiritusevabriku. Aastal 1863 toimus küla lähistel lahing Jaanuariülestõusus osalejate ja tsaariarmee vahel. Aastal 1884 põles maha ka uus kirikuhoone. Aastal 1888 alustati kihelkonnale uue kivist kirikuhoone rajamist. Viie altariga hoone pühitseti aastal 1914.
Aastal 1919 asutati külla kool. XX sajandi algul rajati külla ka postkontor, veski ja saekaater. Nõukogude ajal oli Karsakiškis kohaliku kolhoosi keskasulaks. Aastal 1971 avati kooli juures koduloomuuseum.
Helgi Vihma

Helgi Vihma (sündinud 5. juunil 1931 Tartus) on eesti keeleteadlane.
Ta lõpetas 1957. aastal Tartu Riikliku Ülikooli eesti filoloogia erialal.

Looming

Ta on uurinud Muhu murrakut (diplomitöö sellest 1957) ning kirjutanud artikleid leksikoloogiast ja leksikograafiast. Ta on osalenud Eesti kirjakeele seletussõnaraamatu koostamisel. Aastast 1970 on tema peamiseks uurimisteemaks olnud Johannes Aaviku elulugu ja keeleuuendus. Ta asutas 1992. aastal Johannes Aaviku Seltsi.

Isiklikku

Tema poeg on Ülo Vihma ja tütar on Sirje Normet.
Kanarbikulised

Süstemaatika

Sugukonda kuuluvad 100 perekonda 1350 liigiga . APG III süsteem liitis kanarbikuliste sugukonnaga varem eraldi sugukondadena käsitletud sugukonnad kukemarjalised, rööpkanarbikulised, seenlillelised, uibulehelised ja Prionotaceae.

Kasvukoht

Kanarbikulised kasvavad üksnes happelistel muldadel. Enamik kanarbikulistest (välja arvatud Monotropaceae, Prionotaceae ja Pyrolaceae) moodustab mükoriisa ning elab sümbioosis seentega, mis varustavad taime juuri toitainetega.

Morfoloogia

Kanarbikuliste lehed on enamasti nahkjad ja igihaljad. Õied paiknevad varre ülemistes osades korrapäraselt. Õis on kolmetine kuni viietine, üldjuhul on õiekate liitlehine. 
Viljaks on neil kupar või luuvili.
Mets-lehelind

Levila

Mets-lehelind on levinud parasvöötme Euroopas Uuralite lõunaosani. Mets-lehelind talvitub Aafrikas.
Eestis on ta harilik ja arvukas haudelind, kelle arvukust hinnatakse 500 000 – 650 000 paarile .
Võidu orden

Võidu orden oli Nõukogude Liidu kõrgeim sõjaline autasu. 
Võidu orden (vene keeles орден «Победа») asutati NSVL Ülemnõukogu Presiidiumi seadlusega 9. novembril 1943. aastal. Ordeniga autasustati kõrgemaid sõjaväelasi, kes on edukalt juhtinud strateegilisi operatsioone.
Ordeni statuudi järgi autasustati sellega Punaarmee kõrgemaid sõjaväelasi selliste ühe või mitme rinde operatsioonide eduka läbiviimise eest, mis muutsid kardinaalselt olukorda Punaarmee kasuks. Autasu andmisel ei järgitud statuuti tegelikult alati sõnasõnalt, nt said autasu mõned konstruktorid, aga ka välisriikide väejuhid, ometi kutsus hilisem Leonid Brežnevi autasustamine 1978. aastal ilmse põhjendamatuse tõttu esile NSV Liidu kodanike ja eriti režiimi suhtes muidu lojaalselt meelestatud sõjaveteranide pahameele. Brežnevi autasustamine tühistati perestroika ajal kui statuudile mittevastav.
Lorraine Bracco

Lorraine Bracco (sündinud 2. oktoobril 1954 New Yorgis) on filmiauhindadele Oscar, Kuldgloobus ja Emmy nomineeritud USA näitleja.
Ta on eelkõige tuntud Karen Hill osatäitjana 1990. aasta maffiafilmis "Goodfellas" ja Dr. Jennifer Melfi kehastajana aastatel 1999—2007 eetris olnud draamasarjas "Sopranod".
Lihtdestillatsioon

Lihtdestillatsioon on destillatsiooniprotsess, mida kasutatakse kui vedeliku komponentide keemistemperatuuride vahe on piisavalt suur.
Lihtdestillatsioon on teostatav nii normaalrõhul kui ka vaakumis. Siiski enamasti loetakse lihtdestillatsiooniks protsessi normaalrõhul ning sama protsess vaakumis on vaakumdestillatsioon.
Destillatsiooni põhimõte. Kui vedelike segu soojendatakse keemiseni, siis vedeliku pinna kohal oleva auru koostis (komponentide sisaldus) erineb vedeliku koostisest. Kui nüüd aurufaas eraldada ja jahutada, s.t. kondenseerida vedelikuks, siis selles on kergemini lenduvat (madalamal keevat) komponenti rohkem kui destillatsiooniks võetud algsegus.
Lihtdestillatsiooni kasutatakse selliste segude eraldamiseks, mille komponentide keemistemperatuuride vahe on suurem kui 100 °C. Samuti on lenduvate ja mittelenduvate ainete segu kergesti lahutatav just lihtdestillatsioonil. Seejuures ei tohi destilleeritavate vedelike keemistemperatuur olla liiga kõrge, et aine destillatsiooniprotsessis ei laguneks.
Destillatsiooniseadme põhielemendid on (vaata joonist): 1 – soojusallikas, 2 – destillatsiooni kolb, 3 – destillatsiooni pealis, 4 – termomeeter, 5 – Liebigi jahuti (kondensaator), 6 – jahutusvee sisend, 7 – jahutusvee väljund, 8 – destillaadi vastuvõtja, 9 – ühendus vaakumpumbaga, 10 – allonž (piip). Kui destilleeritakse kõrgemal temperatuuril keevaid aineid, võib vesijahuti asendada õhkjahutiga (keemistemperatuurid 150–160 °C).
Destilleeritava ainega täidetakse 2/3 kolvi ruumalast. Homogeensetele segudele võib keemise ühtlustamiseks lisada "keedukivi", mis võib olla näiteks väike teravate servadega portselanitükike.
Kui destilleeritakse sademelt, tuleb kuumutamisega olla eriti ettevaatlik, et vältida tõukelist keemist ("purtsumist").
Vastuvõtjasse juhitakse destillaat läbi allonži (piibu). Kergesti lenduvate, tuleohtlike ja hügroskoopsete ainete puhul peab vastuvõtukolb olema allonžiga hermeetiliselt ühendatud. Sel juhul toimub ühendus välisõhuga läbi allonži külgharu, mis on vajaduse korral ühendatud CaCl₂-toruga. Kergesti lenduva destillaadi puhul võib vastuvõtja asetada jäävanni.
Destillatsiooni kiirus ei tohi olla liiga suur (enamasti 1–2 tilka sekundis). Tavaliselt visatakse esimesed milliliitrid destillaati (eeljooks) ära.
Destillatsioon lõpetatakse (katkestatakse soojendamine) kui kogu aine on üle aetud (pisut ainet peab jääma kolbi, muidu võib viimane puruneda).