google/wiki40b huggingface dataset:
Valge Hobu kõrts

"Valge Hobu kõrtsis" (saksa keeles Im weißen Rössl) on Ralph Benatzky operett või muusikaline komöödia kolmes vaatuses Hans Mülleri ja Erik Charelli libreto ning Robert Gilberti laulusõnadele Oskar Blumenthali ja Gustav Kadelburgi samanimelise lustimängu (1897) järgi. Täiendavaid muusikalugusid on juurde kirjutanud Bruno Granichstäder, Robert Gilbert, Robert Stolz ja Hans Frankowski.

Faktoloogia

Esmaettekanne toimus 8. novembril 1930 Berliini Grosses Schauspielhaus’is. Rollide loojateks olid seal Camilla Spira (Josepha), Max Hansen (Leopold), Paul Hörbiger (Franz Joseph II), Otto Wallburg (Dr. Otto Siedler), Trude Lieske (Ottilie), Siegfried Arno (Sigismund). 
Berliini operetikoolkonna üks väljapaistvamaid teoseid. Komponeeritud Berliini teatridirektori ja revüüoperettide lavastaja Erik Charelli initsiatiivil, kes oli koos näitleja Emil Janningsi ja tema abikaasaga lõunatanud Salzburgi lähedal hotelli Weißes Rössl terrassil, kus Jannings vahetas kelneriga vaimukaid repliike näidendist „Valge hobu”, milles Jannings oli esitanud Giesecke rolli. Charellil tärkas seda kuuldes uue opereti idee. Ta tegi Benatzkyle ettepaneku komponeerida tolle näidendi faabulale muusika. Ettevõtliku mehena planeeris ta ka otsekohe ära esietenduse, mis pidi toimuma poole aasta pärast. 
Benatzky ei suutnud püsida karmides ajaraamides ja nii tempokalt komponeerida. Ta tellis lepingu päästmiseks lugusid ka teistelt heliloojatelt. Suurima panuse andis Robert Stolz, kellelt on opereti ühed mahlakamad lood „Die ganze Welt ist Himmelblau” ja „Mein Liebeslied muß ein Walser sein”. Stolz on oma memuaarides kirjutanud, et ta ei saanud oma töö eest punast krossigi. Tükk oli omal ajal Berliini teatrite tõmbenumber. Seda esitatakse tänapäeval aeg-ajalt nii saksa keelt kõnelevates riikides kui ka Põhja-Euroopas. 
Eestis on teost lavastatud „Valge Hobu võõrastemaja” nime all Estonias 1933, Võru Kandles 1933 ja Pärnu Endlas 1993.
Peamised osad: Josepha Vogelhuber (sopran), Leopold Branmeyer (tenor), Wilhelm Giesecke (kõneroll), Ottilie Giesecke (subrett), dr Erich Siedler (tenor), Sigismund Sülzheimer (buffo bass), professor Dr Hinzelmann (bariton), Klärchen Hinzelmann (subrett), keiser Franz Joseph II (bariton).

Faabula

Tegevus toimub enne Esimest maailmasõda Austrias Wolfgangsee järve ääres Salzkammergutis Valge Hobu nimelise võõrastemaja ümbruses. Varakas ja ligitõmbav leskproua Josepha on selle võõrastemaja omanik. Ta lükkab tagasi peakelner Leopoldi lähenemiskatsed, kuna on ise rohkem huvitatud varakast advokaadist dr Siedlerist. Leopold veenab võõrastemajas viibiva riidetöösturi Wilhelm Giesecke tütart Ottiliet teda aitama väikese manöövri läbiviimisel. Nimelt soovib Leopold, et Ottilie meelitaks oma poole Siedleri, nii et Josepha seda näeks.
Ottilie on aga omakorda sisse võetud Sigismundist, kes on Giesecke konkurent. Josepha mõistab peagi, et Siedleri armuavaldused ei ole siirad. Hotelli külastab keiser Franz Joseph II, mis suuresti aitab kaasa Josepha ja Leopoldi lõplikule lähenemisele. Josepha laseb küll oma peakelneri ametist lahti, kuid teatab, et võtab ta endale meheks.
Krista Leesi

Elukäik

Krista Leesi on lõpetanud Georg Otsa nimeline Tallinna Muusikakooli klaveri erialal 1987. aastal. 1993. aastal lõpetas ta tekstiili erialal Eesti Kunstiakadeemia magistriõppe.
Tõnis Põder

Elulugu

Lõpetas 1967 Tartu 1. Keskkooli, 1972 TÜ geograafia osakonna geograaf-hüdroloogina, bioloogiakandidaat ökoloogia alal (1981, TÜ), väitekiri "Приток, распределение и перенос тяжелых металлов в экосистеме Балтийского моря". Täiendas end keskkonnariski hindamises (1993, USA), keskkonnamõju hindamises (1994–1996, USA), keskkonnaauditis (1995–1997, Det Norske Veritas, Carl Bro, Golder Associated Ltd), keskkonnajuhtimissüsteemides (1999 Eesti Akrediteerimiskeskus; 2003 Environmental, Quality and Safety Certification Services Ltd). Oli 1972–1973 Balti Kalamajanduse Teadusliku Uurimise Instituudi (BaltNIRH) Tallinna osakonna nooremteadur, 1973–1981 Eesti NSV TA Termofüüsika ja Elektrofüüsika Instituudi Läänemere osakonna nooremteadur, 1982–1989 vanemteadur, 1989–1992 Eesti TA Ökoloogia ja Mereuuringute Instituudi vanemteadur, 1992–2001 TÜ Mereinstituudi vanemteadur, ühtlasi 1999–2005 TPÜ loodusteaduste osakonna dotsent, 2005– keskkonnakorralduse õppetooli juhataja, professor.

Teadustöö

Uurimisvaldkonnad: keskkonnaseisund ja -kaitse; keskkonnamõju ja -riskide hindamine. Osalenud uuringuekspeditsioonidel Läänemerel ja Atlandi ookeanil (PEX-86, SKAGEX-90 jmt), oli 1997–2000 EL-i projekti MAST III DOMTOX koordinaator. Olnud aktiivselt tegev EL-i keskkonnaalaste õigusaktide koostamisel ja tõlkimisel. Eesti TA Looduskaitse Komisjoni (1985–1989), International Association for Impact Assessmenti (IAIA) (2005–) liige. Üle 20 teadustrükise.
Erna-Josephine von Deeters

Erna-Josephine von Deeters (7. juuni 1876 Riia - 20. mai 1961 Sulz, Saksamaa) oli pedagoog ja maalikunstnik.

Elukäik

Erna-Josephine von Deeters sündis pärusaadlikust linnaametniku perekonnas. Õppis Kuramaal A. von Gettingeni eratütarlastekoolis, sooritas 1893 Riia Aleksander I gümnaasiumis lõpueksami ja sai koduõpetaja kutse. Kunstihariduse sai Riias E. Tode juures ning Peterburi Kunstide Edendamise Seltsi koolis ja J. Zionglinski akti- ja portreeklassis. Omandas Peterburi Kunstiakadeemia juures naiskutsekoolis õpetamise õiguse. Töötas 1899-1921 õpetajana Peterburi koolides, sh 1919-21 Kunstide Edendamise Seltsi koolis ja naiskutsekoolis. Seejärel asus Tallinna, kus tegutses 1922-1939 õpetajana peamiselt saksa õppekeelega koolides (1924-33 juudi eragümnaasiumis, 1926-38 "Eliisekoolis" ja 1929-38 saksa poeglastegümnaasiumis), mõnda aega ka Tallinna Õpetajate seminaris. Lahkus Eestist 1939 ja asus Poznańi. Elas pärast teist maailmasõda Harzis Rendsburgi lähedal, 1951-57 Stockholmis ja mujal Rootsis. 1935-39 EAKKK liige.

Looming

Loonud peamiselt õlimaale ja akvarelle, jäädvustanud neil lilli, interjööri- ja linnavaateid ning Lõuna-Eesti maastikku. Koostas postkaardisarja temperatehnikas Tallinna, Narva, Tartu ja Riia vaateist. Harrastanud ka litograafiat. Tegi kunstkäsitööateljeedele tikandi- ja muid kavandeid.

Näitused

Peamiselt "Mir Iskusstva" näitused 1901-1919 Peterburis ja Moskvas; 1922-24 "Arsi", aastast 1923 EKKKÜ, aastast 1928 KKSKV ja 1935-37 EAKKK näitused; eesti kunsti näitus Lübeckis ja Kielis 1929; saksa kunstnike koondise näitus Riias 1933.
Haapsalu Neuroloogiline Rehabilitatsioonikeskus

Haapsalu Neuroloogiline Rehabilitatsioonikeskus (lühend HNRK) on taastusravihaigla Lääne maakonnas Haapsalus aadressil Sadama tänav 16.
HNRK asutati 1958.
HNRK-l ilmub aastast 2011 oma ajaleht: Keskustelu.
Joosep Parktal

Joosep Parktal VR II/3 (6. juuni (vkj 25. mai) 1889 Klaukse talu, Vanaküla, Kõnnu vald, Kuusalu kihelkond, Harjumaa – 24. aprill 1919 Varstu küla juures, Mõniste vald, Hargla kihelkond, Võrumaa) oli Eesti sõjaväelane (leitnant).
Ta lõpetas Tallinna Nikolai Gümnaasiumi ning õppis aastatel 1912–1914 Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas. Ta kuulus Eesti Üliõpilaste Seltsi.
Vabadussõjas teenis ta algul Varustusvalitsuses, siis Soomusrongide Divisjoni Tagavara Pataljoni 2. dessantroodus. Ülendati leitnandiks 19. märtsil 1919.
Joosep Parktal langes 24. aprillil 1919 Varstu küla juures ning maeti 4. mail 1919 Loksa kalmistule.
Elina Purde

Elina Purde (aastani 2014 Elina Pähklimägi; sündinud 7. veebruaril 1983 Rakveres) on eesti näitleja. 
Ta lõpetas 2002. aastal Rakvere Reaalgümnaasiumi ja 2008. aastal Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikooli 23. lennu.
Ta sai tuntuks peaosalise Liina rolliga filmis "Soovide puu". 
Ta on mänginud ka telesarjades "Ohtlik lend", "Kelgukoerad", "Eestlane ja venelane", "Kättemaksukontor" ja "Alpimaja"; filmis "Kormoranid ehk Nahkpükse ei pesta". Lavastajana on ta loonud lavastused "Fanny ja Faggot", "Lähedus", "Hobune, kes kaotas prillid ära". 2013. aastal osales ta kohtunikuna telesaates "Su nägu kõlab tuttavalt".

Isiklikku

Viis aastat oli tema elukaaslane näitleja Kristjan Sarv. 
Aastast 2012 on Elina koos Andrus Purdega ja nad abiellusid 2014. aastal. 12. juulil 2014 tuli paaril ilmale ühine tütar Mia.
Juta Kruusimägi

Juta Kruusimägi (5. jaanuar 1930 Tallinn – 4. juuli 2019 Paide) oli eesti arhitekt ja arhitektuuriloolane.
Ta lõpetas 1948. aastal Tallinna 4. Keskkooli ning õppis aastatel 1948–1954 TPI-s, mille lõpetas arhitektina. Ta kaitses 1970. aastal Kaunase Polütehnilises Instituudis väitekirja Eesti NSV maa-asulate keskusehoonestusest ning sai kandidaadikraadi.
Aastatel 1954–1961 töötas ta projekteerimisinstituut Tööstusprojektis, 1962–1976 Ehituse Teadusliku Uurimise Instituudis ning 1976–1988 TPI-s õppejõuna (aastast 1980 dotsent). Ta oli Eesti Arhitektide Liidu liige 1957. aastast.
Copley medal

Copley medal on teaduspreemia, mida annab välja Londoni Kuninglik Ühing. Preemia antakse välja silmapaistvate saavutuste eest erinevates bioloogia ja füüsika teadussuundades. Copley medal antakse välja igal aastal ning on tõenäoliselt vanim ja siiani kõige kauem välja antud teaduspreemia maailmas. Esimene preemia anti välja 1731. aastal Stephen Gray'le.
Piirsalu mõis

Piirsalu mõis (saksa keeles Piersal) oli rüütlimõis Kullamaa kihelkonnas Läänemaal. Tänapäeval jääb kunagine Piirsalu mõis Lääne-Nigula valda Lääne maakonnas.

Ajalugu

Piirsalu mõis eraldati Kuijõe mõisast 17. sajandil. 
Algselt kuulus mõis Schreitenfeldi perekonnale, kuid sajandi lõpul läks mõis Blanckenhagenite valdusse. 18. sajandi keskel omandasid mõisa Schulmannid.
1794 ostis mõisa koos Annenhofi abimõisaga (hiljem Annamõisa küla) 40 000 hõberubla eest Cornelius von zur Mühlen (1756-1815), makstes inventari eest 5500 hõberubla lisaks.
Mõisas asusid tellislööv, saeveski, kaks vesiveskit, viis tuulikut, veise-, lamba- ja seakasvatus. Kuna mõisas oli palju metsa, mis sobis küttematerjaliks, toodeti seal ka potast ja valmistati klaasi. 1893. aastal oli mõisa suuruseks 5874 tiinu.
Viimane mõisa võõrandamiseelne omanik oli Arthur von zur Mühlen.
Pärast Vabadussõda jagati mõisa maad asundustaludeks ja mõisasüda läks Kaitseliidu valdusse.

Mõisahoone

19. sajandi keskel valminud tellistest peahoone oli põhiosas ühekorruseline, kuid keskosas kahekorruseline. Tagafassaadil olid ka väikesed eenduvad tiibehitised.
Tänapäeval on mõisa peahoone lagunenud, kuid säilinud on hulk kõrvalhooneid.
Eesti keele grammatika

Rõhk

Eesti omasõnadel ja eestipärastel laen- ning võõrsõnadel on põhirõhk esimesel silbil. Võõrapärastel võõr- ja laensõnadel vastab rõhk reeglina lähtekeelse sõna rõhule.

Sõnavälde ja astmevaheldus

Sõnavälte ja astmevahelduse tundmine on aluseks käänamisele ja pööramisele.

Sõna sisehäälikud

Sõna sisehäälikuteks on häälikud alates pearõhulise silbi esimesest vokaalist kuni järgmise silbi esimese vokaalini (viimane välja arvatud). Eesti keeles on pearõhk tavaliselt esimesel silbil, võõrsõnades võib rõhk langeda ka järgsilbile. Sisehäälikute hulka ei arvestata käände- ning pöördelõppe ja liite -gi, -ki häälikuid.
Võnkemood

Võnkemood ehk lainemood, erialatekstis lühidalt mood (inglise k mode) on füüsikas mehaanilises või akustilises võnkesüsteemis ja lainejuhtmes või valguskaabli kiududes leviv kindla ruumilise struktuuri ja sagedusega võnkumine või laine.
Mood on näiteks võnkuvas pillikeeles tekkiv põhitoonile või mõnele ülemtoonile vastav seisulaine. Kinnises ruumis tekkivad seisvad lained on ruumimoodid. Laseri kiires võib olla mitme lainepikkuse ja polarisatsiooniga moode.
Henri (Luksemburgi suurhertsog)

Henri (sündinud 16. aprill 1955) on Luksemburgi suurhertsog. Tema isa oli endine suurhertsog Jean.
Wincenty Lutosławski

Wincenty Lutosławski (6. juuni 1863 Varssavi – 28. detsember 1954 Kraków) oli poola filosoof.
Lutosławski sai algul koduse hariduse, seejärel õppis Riias. Ta õppis aastail 1883–1885 Tartu ülikoolis keemiat ja filosoofiat, lõpetades mõlemad teaduskonnad. Seejärel töötas ta õppejõuna Moskvas, Kaasanis, Londonis ja Krakovis ning oli Vilniuses asunud Stefan Batory ülikooli professor.
Ta sai mõjutusi Gustav Teichmüllerilt. Filosoofilistelt vaadetelt esindas ta Poola messianismi.
Ta uuris muuhulgas Platoni dialoogide kronoloogiat, kasutades selleks stiilierinevuste kvantitatiivset iseloomustamist. Ta võttis kasutusele stiilimeetria termini. Tema esimene töö Platonist valmis Tartus magistriväitekirjana ("Erhaltung und Untergang der Staatsverfassungen nach Plato, Aristetoteles und Machiavelli", viii+140 pp., Dorpat, 1887; kordustrükk Breslau: Verlag von W. Koebner, 1888).
Wincenty Lutosławski filosoofia avaldas tugevat muljet Ameerika pragmatistile William Jamesile, kellega tal oli aastakümnete pikkune kirjavahetus. Tema sõprade hulka kuulus ka Saksa keemianobelist, samuti Tartus tegutsenud Wilhelm Ostwald.
Lutosławski oli ka üks esimesi jooga propageerijaid Poolas. Tema sulest ilmus esimene poolakeelne joogakäsiraamat "Rozwój potęgi woli" ("Tahtejõu arendamine").
Lutosławski naine oli hispaania luuletaja Sofía Casanova.
Helilooja Witold Lutosławski oli tema poolvenna poeg.
Euroopa Komisjoni esindus Eestis

Euroopa Komisjoni esindus Eestis on Euroopa Komisjoni allasutus, mis tutvustab Euroopa Liidu arengut ja Euroopa Komisjoni tegevust Eestis, samuti informeerib Komisjoni peakorterit Brüsselis Eesti arengust ning siinsete sündmuste tagamaadest.
Euroopa Komisjoni esindus Eestis avati 1. mail 2004, mil Eesti sai Euroopa Liidu liikmeks. Esinduse juht on alates 2011. aastast Hannes Rumm.
Esinduse töö peamine eesmärk on teavitada Eesti ajakirjandust ja avalikkust. Samuti tutvustatakse Eesti kodanikele uusi võimalusi, mis kaasnevad Euroopa Liidu liikmeks olemisega, ning tõstetakse inimeste teadlikkust Euroopa Liidu poliitikast. Üks kõige olulisemaid sihte on kaasata Eesti kodanikke Euroopa asjades kaasa mõtlema ja sõna võtma.
Teiselt poolt on esinduse ülesanne informeerida Euroopa Komisjoni Eesti sündmustest ja arengusuundadest, andes komisjonile teada Eestis toimuvast ning valitsevatest arvamustest.
Igas EL-i liikmesriigis on Euroopa Komisjonil vähemalt üks esindus, suuremates ka mitu. Üldjuhul töötavad esindustes asukohariigi kodanikud, kuna tööks tuleb kohalikku keelt ja keskkonda hästi tunda.
Esindus asub Tallinnas, Euroopa Liidu Majas (Rävala puiestee 4, sissepääs Laikmaa tänavalt).
Lastekaitsepäev

Lastekaitsepäev on 1. juunil tähistatav tähtpäev, mille eesmärk on juhtida tähelepanu laste heaolule ja õigustele ning lastekaitse tähtsusele. Sel päeval toimuvad ka mitmesugused lasteüritused.
Esmakordselt kuulutati lastekaitsepäev välja ülemaailmsel laste heaolu konverentsil 1925. aastal. Järjekindlalt hakati seda kindlal päeval tähistama 1954. aastast. Lastekaitsepäeva tähistataks 1. juunil alates 1950. aastast, selle kehtestas Rahvusvaheline Demokraatlik Naisliit oma kongressil Moskvas 22. novembril 1949. Paljudes riikides (nt Albaanias, Cabo Verdes, Ecuadoris, Mongoolias, Poolas) peetakse lastekaitsepäeva 1. juunil; samas soovitab ÜRO tähistada 20. novembril rahvusvahelist lastepäeva.
Koeraesitleja

Eesti meistrid

2017 – Kristiina Tupalskaja
2016 – Anabel Leedu
2015 – Anabel Leedu
2014 – Marika Bernhardt
2013 – Alexandra Daniela Õunap
2012 – Triin Vasemägi
2011 – Kertu Nõmm
2010 – Liis Mari Piho
2009 – Maarja Kalma
2008 – Kristine Maria Airenne
2007 – Martin Märss
2006 – Martin Märss
2005 – Aneken Kristiin Aavik
2004 – Karin Lageda
2003 – Karin Lageda
2002 – Erika Pagar
2001 – Valentina Skidan
2000 – Kaija Tõnismäe
1999 – Helina Jürgens
1998 – Helina Jürgens
1997 – Helina Jürgens
1996 - Helina Jürgens
Kiruvere järv

Kiruvere järv on kalgiveeline eutroofne järv Harju maakonnas Kose vallas Paunküla lähedal. 
Järve pindala on 21,1 hektarit, suurim sügavus 11,2 m. Järve edelakallast kaunistab Kütimägi. 
Järv vesi vahetub väga aeglaselt; toitub muu hulgas allikaist ja Paunküla veehoidlast.
Vahad

Vahade liigitus

Päritolult saab vahasid liigitada taimseteks, loomseteks, fossiilseteks ja sünteetilisteks.
Taimevahadest on üks tuntumaid karnauubavaha, loomavahadest aga mesilasvaha ja spermatseet.
Paul Laasimir

Noorus

Paul Laasimir sündis Peterburis Novõi Peterhofi linnaosas, kus tema isa teenis Novõi Peterhofis asuvas ulaanipolgus. 7-aastaselt pandi Paul kantonistide kooli, mille lõpetamise järel suunati Paul Laasimir Peterburi sõjaväevelskrite kooli, mille ta lõpetas kiitusega.
Seejärel määrati Paul Laasimir teenistust jätkama Novõi Peterhofis asuvas ulaanipolgus.

Revolutsiooniperiood

1917. aasta veebruarirevolutsiooni ajal liitus Paul Laasimir Venemaa Sotsialistide-Revolutsionääride Parteiga ning valiti vasakpoolste esseeride esindajana Petrogradi Nõukogu koosseisu. 
1917. aastal valiti ta Petrogradi Tööliste ja Soldatite Saadikute Nõukogu Täitevkomitee liikmeks ja Täitevkomitee soldatite sektsiooni esimeheks ning Petrogradi Nõukogu sõjaväeosakonna esimehe asetäitjaks. 
Paul Laasimir asus Petrogradi TSSN toimunud riigipöörde ettevalmistamiseks vajaliku Sõjarevolutsioonikomiteede organiseerimise küsimuses relvastatud võimu haaramist toetavate bolševike seisukohal, ta koostas Petrogradi SRK põhimääruse projekti ja oli 21. oktoobril 1917 moodustatud Petrogradi Sõja-Revolutsioonikomitee esimene esimees, asetäitjateks Nikolai Podvoiski ja Vladimir Antonov-Ovsejenko.
Pärast 1917. aasta oktoobrirevolutsiooni tagajärjel võimu haaramist Venemaa Sotsiaaldemokraatliku Tööliste (bolševike) Partei poolt määrati bolševikega liitunud Paul Laasimir alguses sõjaasjade rahvakomissariaadi ja hiljem siseasjade rahvakomissariaadi kolleegiumi liikmeks.

Venemaa kodusõda

1918. aasta augustis suunati Paul Laasimir Venemaa kodusõja Lõunarindele, kus ta määrati Revolutsioonilise Sõjanõukogu liikmeks, kuid haigestus kõhutüüfusse ning asus oma ülesandeid täitma alles 1919. aasta jaanuaris. Ta tegeles Lõunarinde piirkonnas Ukrainas Punaarmee poolt Ukraina vallutamiseks ja Ukraina Rahvavabariigi Direktooriumi esimehe Simon Petljura kukutamiseks peetud Nõukogude-Ukraina sõjas Punaarmee erakorralise varustuskomisjoni juhina.
Pärast 1919. aasta detsembris Punaarmee poolt Kiievi vallutamist nimetati Paul Laasimir revolutsioonilise sõjanõukogu poolt "Kiievi sanitaardiktaatoriks", kuid pärast Nõukogude-Poola sõja käigus Poola vägede poolt Kiievi vallutamise järel alanud Punaarmee ja raviasutuste evakuatsiooni käigus haigestus Paul Laasimir uuesti tüüfusse. Ta suri Poltava kubermangus 20. mail 1920 ning maeti Krementšuki linnas ühishauda.
Nullmaatriks

Nullmaatriks on maatriks, mille kõik elemendid võrduvad 0-iga (üldisemalt: korpuse või ringi nullelemendiga). Nullmaatriksit tähistatakse kreeka suure tähega Θ (teetaga).
A = \begin{pmatrix}
0 & 0 & 0 & 0 \\
0 & 0 & 0 & 0 \\
0 & 0 & 0 & 0 \\
\end{pmatrix}
Nullmaatriksil ei ole oluline veergude või ridade arv, st. võib olla maatriks näiteks 3x3; 6x6; 4x6; 26x98; 75x3 jne...
Nullmaatriks on maatriksite algebras nullelemendiks.
Vilfredo Pareto

Vilfredo Pareto (15. juuli 1848 Pariis – 19. august 1923) oli itaalia majandusteadlane ja sotsioloog.
Ta uuris loogilise ja mitteloogilise vahekorda inimese käitumises, samuti majanduslikku tasakaalu. Ta oli marginalistliku Lausanne'i koolkonna liidreid. 
Nn 80/20 reegel ehk Pareto printsiip pärineb tema tööst.

Teosed

Tema peateos on "Trattato di sociologia generale" (1916), mis ilmus esimest korda inglise keeles 1935. aastal pealkirjaga "The Mind and Society".
Mihkel Mattisen

Eesti Laulu võidulood.

Mihkel Mattiseni kirjutatud laul "Et uus saaks alguse" esindas Eestit 2013. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Malmös. Ta on ka laulu "La forza" üks kaasautoreid, mis esindas Eestit 2018. aastal Eurovisiooni lauluvõistlusel Lissabonis.

Isiklikku

Mihkli abikaasa on Polina Mattisen ning 14.06.2013 sündis neil tütar Emilia.
Jevgeni Bobrov

Elulugu

Jevgeni Aleksandrovitš Bobrov sündis Riias talumehe peres. Ta lõpetas Jekaterinburgi gümnaasiumi, seejärel õppis Kaasani Ülikoolis ning Tartu (Jurjevi, Derpti) Ülikoolis filosoofia ning ajaloo-filoloogia teaduskondades. Tartu Ülikoolis kuulas ta Gustav Teichmülleri loenguid, kellest sai Bobrovi põhiõpetaja. Bobrovi õpetus kujutab endast vaid Teichmülleri ideede edasiarendust.
1889. aastal sai Bobrov vene kirjasõna kandidaadiks, 1890. aastal filosoofia kandidaadiks, 1892. aastal filosoofiamagistriks.
1893. aastast oli Bobrov Tartu Ülikooli filosoofia kateedri dotsent, 1895. aastal kaitses magistri dissertatsiooni.
1896. aastast oli ta filosoofia professor Kaasani Ülikoolis ja 1903. aastast Varssavi Ülikoolis.
1915. aastal pärast Varssavi Ülikooli evakuatsiooni kolis Bobrov Rostovisse Doni ääres, 1917. aastast oli ta professor Doni Ülikoolis ning seejärel Põhja-Kaukaasia Ülikoolis. Jevgeni Bobrov suri 12. märtsil 1933 Rostovis Doni ääres.

Õpetus

Oma õpetuses peab Bobrov filosoofiat kriitilise mõtlemise osaks. Tema arvates õige filosoofia ajastu algas Descartesist, kes esmakordselt rõhutas seda, et tõelise teadmise allikaks on mõtleva "mina" eneseteadlikkus. Tema filosoofiat nimetas Bobrov kriitiliseks individualismiks.
Olemuse õpetuses arendas Bobrov Teichmülleri ideid kolmest olemuse liigist. Antud liigid on: ideeline olemus, reaalne olemus ja tegelik ehk substantsionaalne olemus. Ideeliseks olemuseks on meie teadvuse sisu, reaalseks olemuseks on teadvuse aktid ning substantsionaalseks olemuseks on teadvus ise, ehk meie "mina", mis seob ühtseks meie akte ja nende sisu. Nendele kolmele olemuse liigile lisas Bobrov omalt poolt ka neljanda, mida ta nimetas korrelatiivseks ehk koordinaalseks. Koordinatsioon on seadus, mis valitseb maailmas, hinges ja mõttes. Kosmiline koordinatsioon seob omavahel eraldiolevaid olendeid, psüühiline koordinatsioon seob hingeakte ning loogiline seob omavahel erinevaid teadvuse elemente. Ilma koordinatsioonita ei eksisteeri ei mõtteid, ei isiksust ega universumi. Koordinatsioon seob omavahel ülejäänud kolme olemuse liiki.
Parasmaa mõis

Parasmaa mõis (saksa keeles Parrasma) oli riigimõis Pärnu-Jaagupi kihelkonnas Pärnumaal. Tänapäeval jääb kunagise mõisa asukoht Lääneranna valda Pärnu maakonnas.

Ajalugu

Vanimad teated Parasmaa mõisast pärinevad 1620ndatest, kui mõis kuulus Wolffeldti suguvõsale. 15. mail 1624 kinkis Gustav II Adolf Parasmaa mõisa Jürgen Aderkase rügemendi kapralile Magnus Bernhardsson Wolffeldtile (surn. u 1650), kellest sai samas ka Lihula ja Pärnu läänis asunud Pysi (Pijs), Keblaste (Keblas), Nedrema (Neudenurm, Neutenorm) ja Ahaste (Aast, Achst) mõisnik. Tema pärandas mõisa oma pojale, Pärnu krahvkonna asehaldurile Magnus von Wolffeldtile (surn. 1666), kelle pojast Bernhard Heinrich von Wolffeldtist sai omakorda järgmine Parasmaa mõisnik enne mõisate reduktsiooni.
17. sajandi lõpul muudeti Parasmaa mõis riigimõisaks, millega järgmisel sajandil ühendati ka Sõõrikese mõis (saksa keeles Sörick) ja Maima mõis. Viimane neist likvideeriti 1860ndatel.

Mõisahooned

Suurt häärberit ei ole Parasmaal olnudki. Pärast mõisamaade jagamist kujunes mõisasüdamesse koguni 5 talu. Üks neist sai peahoone (Mäe talu), ülejäänud ehitasid endise mõisa kõrvalhooned ümber taluhooneteks. Kõik hooned on tänapäevaks hävinud. Vähesed varemed on alles endisest moonakatemajast (hilisem Kaasiku talu) ja keldrist. Hoonete jäänused hävitati 1980ndatel maaparanduse käigus.
1980. aastal tehti endises Parasmaa mõisasüdames osa Mark Soosaare mängufilmi "Jõulud Vigalas" võtteid.