Johann Strauß (poeg)

Noorusaastad

Pärit kuulsast Viini muusikute ja tantsuorkestri omanike perekonnast. Vanavanaisa oli ungari juudi soost. Fakt, mida natslikul Saksamaal varjati, et viljeletav aarjalisuse kampaania ei kahjustaks Johann Straussi loomingu esitamist. Isa Johann Strauss I (1804–1849) käis mängimas Inglismaa kuninganna Victoria kroonimispidustustel. Vennad Josef (1827–1870) ja Eduard Strauss (1835–1916) olid mõlemad tuntud muusikud, dirigendid ja heliloojad. Isa oli vastu, et poeg Johann astuks tema jälgedes, ning soovitas tal hakata pankuriks. Muusikaõpingud said alata, kui Johanni isa lahkus perekonnast armukese Emilie Trampuschi juurde, kes igati innustas Johanni muusikaõpinguid. Tänu sellele toetusele sai Johann isa eest salaja õppida Viinis isa orkestri liikmete Franz Amoni ja Joseph Drechsleri juures viiulit. Kontrapunkti- ja harmooniaõpetust sai ta aga professor Joachim Hoffmanni erakoolis.
19-aastaselt debüteeris Hietzingi Dommayeri kasiinos oma väikese tantsuorkestriga. Sellega kujunes ta otsekohe isa kõige tõsisemaks konkurendiks. Nende rivaalitsemine tõusis haripunkti 1848. aastal, kui nad mõlemad olid haaratud Rahvaste kevadeks nimetatud revolutsiooniga, mis Austrias pani rõhu pärisorjuse kaotamisele. Isa ja poeg toetasid erinevaid poliitiliselt võitlevaid pooli.

Karjäär

Johann II muutus kiiresti tuntuks Viini tantsusalongide ja tantsumuusikaheliloojate juhtfiguuriks. Pärast isa surma ühendas isa ja enda orkestri, mis sisuliselt domineeris Viinis. 1863 sai Hofballmusikdirektor'i ametliku nimetuse. Juhatas aastatel 1856–1865 igal suvel Tsarskoje Selo raudteekompanii kutsel Venemaal Pavlovskis suvemuusikakontserte. Käis 1867 oma orkestriga kontserdireisidel Pariisis ja Londonis.
1850. aastate lõpul ja 1860. aastatel valmisid paljud tema parimad valsid ja polkad nagu "Morgenblätter" ("Hommikulehed", 1864), "An der schönen blauen Donau" ("Ilusal sinisel Doonaul", 1867), "Künstler leben" ("Kunstniku elu", 1867), "Geschichten aus dem Wienerwald" ("Lood Viini metsades", 1868), "Wein, Weib und Gesang" ("Vein, naised ja laul", 1869), "Tritsch-Tratsch-Polka" (1858) jt. Johann II valsside komponeerimise ja orkestri esinemiste konkurentideks Viini tantsusaalides ja salongides olid Karl Michael Ziehrer ja Émile Waldteufel nii oma muusika kui ka orkestritega.
1872. aastal esines suure menuga Bostonis ja New Yorgis, kus peamiseks tõmbenumbriks oli tema valssidest koostatud popurrii "Manhattan Waltzes". Juhatas ka Bostonis nn "Monsterkontserti", kus tema taktikepi järgi musitseeris korraga üle 1000 muusiku. Teenis kolme Ameerika kontserdiga tolle aja kohta suure, 4500-dollarilise honorari.

Operetihelilooja

1868 komponeeris esimese burlesk-opereti "Die lustigen Weiber von Wien" ("Viini lõbusad naised"), mille muusika ei küündinud Viini tantsusaale vallutanud valssideni. Operett jäi esitamata. Kuna sel ajal valitsesid Viini muusikateatrites Jacques Offenbachi operetid, soovisid teatridirektorid saada samasuguseid rahvalikke tükke oma heliloojatelt. Teatridirektorid ja eriti abikaasa Jetty julgustasid maestrot operetikatsetusi jätkama. Võttis esialgu aluseks Offenbachi buffo-ooperi mudeli, kuid täiendas seda Viini kõrgemale seltskonnale meelepärase lõbujanu, kommete ja nende sentimentaalse eluviisi elementidega. 1871 valmis 45-aastasel heliloojal operett "Indigo und die vierzig Räuber" ("Indigo ja nelikümmend röövlit"). Selle hea muusika ei kompenseerinud nõrka libretot ning teos sisuliselt ei meeldinud Viini publikule.
Naasnud Ameerika ringreisilt Viini, võttis käsile uue opereti. Selleks oli "Carneval in Rom" ("Karneval Roomas"), kuid seegi oopus ei osutunud eriti edukaks. Alles kolmas operett "Die Fledermaus" ("Nahkhiir") oli täistabamus ning sai Viini klassikalise opereti nurgakiviks. Kriitikud ülistasid, et Viini 19. sajajandi operetilooming on saavutanud oma tipu.
1868–1997 komponeeritud operettidest jäi üks esitamata ja kahe kohta on koostatud vaid kavandid. "Die Fledermausi" kõrval on aegade proovile vastu pidanud "Der Zigeunerbaron" ("Mustlasparun") ning mitu korda ümber tehtud "Eine Nacht in Venedig" ("Öö Veneetsias"). Vähemat tähelepanu on pälvinud "Das Spitzentuch der Königin" ("Kuninganna taskurätik") ja "Ritter Pázmán" ("Rüütel Pázmán").
Teatud perioodil oli tema operetimuusikas tunda mõningast Ferenc Liszti ja isegi Richard Wagneri mõju. Strauss II muusika alusel ja maestro loal pani Adolf Müller juunior kokku kolmevaatuselise pastiši "Wiener Blut" ("Viini veri", 1899). Hiljem on tema muusikast komplekteeritud veel teisigi operette: "Tausend und eine Nacht" ("Tuhat ja üks ööd", 1906), "Casanova" (1928), "Walzer aus Wien" ("Valsid Viinist", 1930), "Die Tänzerin Fanny Elssler" ("Tantsijanna Fanny Elssler", 1934), "Die Straussbuben" ("Straussi poisid", 1946) jt.

Isiklikku

Johann Strauss abiellus 1862. aastal lauljanna Henriette (Jetty) Treffziga (1818–1878), kes oli abikaasa loomingulise tegevuse osas toetavalt meelestatud. Pärast Jetty surma abiellus Strauss kuue nädala pärast Angelika Dittrichiga, kes ei pidanud muusikast midagi, mistõttu see abielu 1882. aastal lahutati. Kolmanda abielu sõlmis ta 1887. aastal endast 31 aastat noorema 21-aastase lese Adèle Deutsch-Straussiga, kelle õhutusel sündisid muu hulgas operetid "Der Zigeunerbaron" ja "Waldmeister" ning valsid "Kaiser-Walzer", "Kaiser Jubiläum" ja "Klug Gretelein".
Strauss põdes kopsu- ja rinnakelmepõletikku, mis põhjustas ta surma 73-aastasena. Elu viimastel nädalatel tegeles balleti "Tuhkatriinu" lõpetamisega. Johann Strauss II on maetud Viini keskkalmistule.

Mälestuse jäädvustamine

Straussi muusika on olnud katkematult rahvusvaheliselt populaarne. See kõlab iga aasta Viini uusaastakontserdil kõrgelt koteeritud orkestri Viini Filharmoonikud esituses, mida on läbi aegade juhatanud sellised maailmakuulsad dirigendid nagu Willi Boskovsky, Herbert von Karajan, Carlos Kleiber, Lorin Maazel, Zubin Mehta, Riccardo Muti, Mariss Jansons, Georges Prêtre jt. 1987. aastal asutas hollandi viiuldaja ja dirigent André Rieu Johann Straussi nime kandva orkestri.
Kaks muuseumi Viinis on pühendatud Johann Strauss II-le ja tema perekonnale. Need on Viini muuseum Praterstraße 54, kus Strauss elas alates 1860. aastast, ja Strauss Museum Müllnergasse 3, kus on ülevaade kogu Strausside perekonna tegevusest ja ajaloost. 1922. aastal tuli käibele esimene Strauss II portreega 50-šillingilise väärtusega postmark. 1949 lisandus helilooja 50. surmaaastapäeva ära märkiv ühešillingiline ja 1975. aastal 150. sünniaastapäeva tähistav 4-šillingiline postmark. Johann Strauss II portree on 1960. aastal käibele tulnud 100-šillingilisel rahatähel ning 150-šillingilisel (1975) ja 50-šillingilisel (1999) mündil.
1921. aastal avati Viini Stadtparkis Johann Straussi monument. See on tänapäeval turistide fotografeerimise meelisobjekt. Coburgis on alates 1987. aastast Johann Straussi mälestuskivi. 2003 püstitati Pavlovskisse Straussi "Vene ajastu" mälestusmärk. Tianjinis (Hiinas) on endises Austria-Ungari koloonias Straussi skulptuur. Pariisi 10. linnaosas on Johann Straussi nimeline väljak.