google/wiki40b huggingface dataset:
Jaak Visnap

Jaak Visnap (sündinud 12. september 1975) on eesti litograafiakunstnik.
Ta õppis aastatel 1995–1998 Pärnu Sütevaka Humanitaariumi Kunstikolledžis ja 1999–2003 Eesti Kunstiakadeemias.
Ta on Tallinnas (Pärnu maantee 154) asuva Eesti Litograafiakeskuse asutaja ja juhataja. Eesti Kunstiakadeemia õppejõud.
Visnap kuulub alates 2005. aastast Eesti Kunstnike Liitu.
1954. aasta ujumise Euroopa meistrivõistlused

1954. aasta ujumise Euroopa meistrivõistlused toimusid Itaalias Torinos  31. augustist kuni 5. septembrini. 
8. Euroopa ujumise meistrivõistlusi Itaalia võõrustas teist korda, kakskümmend seitse aastat pärast Bologna võistlusi. Võistlused korraldati 50-meetrises välibasseinis: vettehüppajad kasutasid külgnevat basseini ja 33-meetrises sisebasseinis toimusid veepalli võistlused.
Programmi laiendati kaheksateistkümnele alale, kus uue alana ujuti liblikujumises, ning mehed ujusid 200 m ja naised 100 m. Riikide arvestuses oli paremusjärjestuses parim Ungari.
Esmakordselt osalesid meistrivõistlustel NSV Liit ja Ida-Saksamaa, kes domineerisid järgnevatel aastatel Euroopa meistrivõistlustel.
Tiiu Olm

Tiiu Olm (aastani 1962 Tarien; sündinud 24. augustil 1935 Narvas) on Eesti arstiteadlane ja spordipedagoog.

Elulugu

Tiiu Olm on ohvitseri tütar ja Alvar Olmi lesk.
Lõpetas 1953 Tallinna 6. Töölisnoorte Keskkooli, 1960 TÜ arstiteaduskonna, 1961 õppis Leningradi Arstide Täiendusinstituudi kursustel, spetsialiseerudes spordiarstiks, oli 1964–1968 Leningradi P. Lesgafti nimelise Kehakultuuri Instituudi kaugõppeaspirant, meditsiinikandidaat (1968, TRÜ), väitekiri "О применении гипоксемических проб при определении функции внешнего дыхания спортсменов". Täiendas end Moskvas, Stockholmis, Quebecis, Örebros, TÜ kardiovaskulaarkirurgia Tallinna teaduskeskuses, Kuopios ja Berliinis. Oli 1960–1966 Vabariikliku Arstliku Kehakultuuri Dispanseri arst, aastast 1966 TPedI (hiljem TLÜ) õppejõud, sh 1969–1988 dotsent, 1989–1998 professor, ühtlasi 1976–1989 kehalise kasvatuse ning 1989–1992 meditsiinilis-bioloogiliste distsipliinide kateedri juhataja, 1993–1998 spordibioloogia õppetooli juhataja, aastast 1998 emeriitprofessor. Lugenud spordimeditsiini ja ravikehakultuuri kursusi.

Teadustöö

Uurinud spordikardioloogiat ja bioküberneetikat, sealhulgas hüpokseemiliste testide kasutamist sportlaste treenituse määramisel, südame siirdeprotsesside matemaatilist modelleerimist ja morfoloogiliste näitude mõjureid. Kuulub Viktor Karpmani spordikardioloogia koolkonda. Eesti Spordimeditsiini Föderatsiooni, Eesti Olümpiaakadeemia, Eesti Sporditeadlaste Seltsi, Eesti Südameliidu liige. Üle 100 teadustrükise.
Leisi Püha Olga kirik

Leisi Püha Olga kirik on EAÕK haldusalasse kuuluv õigeusu kirik Saaremaal Saaremaa vallas Leisi alevikus

Ajaloost

Saaremaal Karja kihelkonnas siirdus 1848. aasta kevadeks õigeusku 1465 inimest ja neile loodi 1847. aastal Karja-Piila ja 1850. aastal Leisi kogudus. Kuni kiriku valmimiseni toimusid jumalateenistused Leisi mõisa vanas viinaköögis. Pärsama mõisa vanas tõllakuuris toimusid teenistused aastatel 1857–1863. Leisis kohandati pühakojaks 1863. aastal mõisa küün ja teenistused jätkusid seal kuni kiriku pühitsemiseni 11. juulil 1873.

Leisi Püha Olga kirik

Leisi viiekuplilise õigeusu kiriku projekteeris tüüpprojekti järgi Riia arhitekt Heinrich Scheel. Püha Apostlisarnase (ka Vürstinna) kirik ehitati Leisi aastatel 1871–1872 ja pühitseti Riia ja Miitavi ülempiiskop Veniamini (Karelin) poolt Püha Olga auks 11. juulil 1873. Kirikus on mitmeid kultuurimälestisena arvele võetud kunstiteoseid. Pühakoda kasutab EAÕK Leisi Püha Olga kogudus.
Olev Roomet

Olev Roomet (13. detsember 1910 Simuna – 23. märts 1987 Tallinn) oli eesti viiuldaja, torupillimängija ja laulja (tenor).
Ta õppis viiulit Tallinna konservatooriumis Johannes Karl Paulseni juures. Aastatel 1940–1948 mängis ta ERSO-s.
Aastatel 1948–1975 oli ta Riikliku Akadeemilise Meeskoori laulja.
1950. aastatel hakkas ta mängima ka torupilli. Pärast Aleksander Maakri surma 1968. aastal oli ta tol ajal ainus elav torupillimängija Eestis. 1970. aastatel õpetas ta välja mitmeid torupillimängijaid.
Johann Friedrich Heller

Johann Friedrich Heller (8. jaanuar 1786 Stolpe – 26. märts 1849 Räpina) oli Eesti vaimulik.
Heller sündis Stolpes, Taga-Pommerimaal. Lõpetas Stolpe  vanalinna kooli ja immatrikuleerus 1. oktoobril 1802 Königsbergi Ülikooli, 27. septembril 1803 immatrikuleerus ta Halle Ülikooli. Aastast 1807 töötas ta koduõpetajana Liivimaal. Õppis aastatel 1811–1812 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Ordineeriti 14. jaanuaril 1812 õpetajaks.
Oli aastatel 1812–1814 (introdutseeriti 6. märtsil 1812) Vastseliina Katariina koguduse õpetaja, aastatel 1814–1849 (introdutseeriti 1. mail 1814) Räpina Miikaeli koguduse õpetaja. Aastast 1834 oli ta Võru praostkonna praost, aastast 1843 oli ta konsistooriumi assessor.
Helleri tähtsaim kirjutis on "Versuch über das Wesen und den Gebrauch der ehstnischen Casen, besonders des sogenannten Nominativs, Genitivs und Accensativs" (Johann Heinrich Rosenplänter "Beiträge..." XV; ja lisandeid samas XVI), mida Ferdinand Johann Wiedemann nimetas kõige tähtsamaks keeleteaduslikuks teoseks peale Johann Hornungit, mis 130 aasta jooksul eesti keele käänete kohta ilmunud. Heller tundis ka uuemat tolleaegset kirjandust soome keelegi grammatika kohta. Lisaks avaldas ta kaks kirikulaulude kogumikku. Ühes Carl Gottfried Gustav Masingiga toimetas ta trükki tartukeelse kirikuagenda tõlke pealkirjaga: "Jummala-Orjuse Ramat Evangeliumi päle pohjandetu..." (Riias, 1835).
Heisri mõis

Heisri mõis (saksa keeles Neu-Pigant) oli rüütlimõis Kanepi kihelkonnas Võrumaal.
Mõis asutati 1792 Vana-Piigandi mõisast eraldatud alast.
Peeter Kais

Isiklikku

Tema pojad Kaarel ja Kristjan Kais on rannavõrkpallurid.
Laine Belovas

Haridus

Laine Belovas lõpetas 1973 Pärnu I Keskkooli, 1977 Tallinna Pedagoogilise Instituudi pedagoogika ja algõpetuse metoodika eriala, 1983 Tartu Riikliku Ülikooli psühholoogia eriala ning 2006 Tallinna Ülikooli Haapsalu kolledži pedagoogilise nõustamise magistriõppe. Täiendkoolitused: ATK Juhtimise Kõrgem Kool, Professionaalse Psühholoogia Erakool, Käitumistreeningu Kool.

Isiklikku

Abielus Vladimir Belovasega ning neil on kaks tütart, Ulla (1978) ja Maria (1985). Laine enda sõnul on tal kolm last – kaks tütart ja gümnaasium.
Õgilämbliklased

Toitumine

Õgilämbliklaste nimetus viitab röövtoidulisusele, mis tähendab, et nad söövad teisi ämblikke. Nad ei kasuta saagi püüdmiseks võrku, vaid varitsevad seda ning saagi võrku tungitakse tavaliselt sisse. Kõigepealt ümbritsevad nad saagi oma suurte esijalgadega. Seejärel hammustavad seda mürgihammastega jalast, süstides saaki mürki, mis teeb selle liikumisvõimetuks. [2] Siis imevad nad saagi verest tühjaks. Õgilämbliklane liigub aeglaselt, et lähedal olevat saaklooma mitte hirmutada. Samuti ennetab õgilämbliklane ise saakloomaks sattumist, vältides teise ämbliku ärritamist. [3] 
Mõned õgilämbliklased toituvad putukatest, kes on teiste ämblikute võrgus. Teised liigid aga püüavad putukaid ise. Õgilämbliklased, kes ei koo võrke, toituvad teistest ämblikest. Kuigi mõned liigid on istuvad-ootavad (saagivaritsejad) kiskjad, siis õgilämbliklased tüüpiliselt jälitavad teisi ämblikke, lähevad nende võrku ja ründavad neid. Nende saagiks langevad tavaliselt võrkurlased (Araneidae) ja keraämbliklased (Theridiidae). Kui neil pole muud võimalust, söövad nad ka teiste võrgust putukaid. On täheldatud, et nad söövad ka oma saagi munasid. [4]

Taksonoomia

Ämblike sugukond Õgilämbliklased sisaldab 156 kirjeldatud liiki. [4] Euroopas on esindatud 3 perekonda 10 liigiga: Ermetus (1), Ero (6), Mimetus (3). [3]
Õgilämblikke leidub igal kontinendil peale Antarktika, kuigi Põhja-Ameerika põhjaaladelt neid ei leidu. [4]
Foto 1. Õgilämbliklase leviala
Jorma Sipilä

Jorma Sipilä (sündinud 17. märtsil 1945 Helsingis) on soome sotsiaalpoliitika teadlane.
1976. aastal kaitses ta Helsingi Ülikoolis riigiteaduste doktori kraadi. 1982. aastal sai ta Tampere Ülikooli sotsiaalpoliitika ja sotsiaaltöö professoriks. Aastatel 1995–1996 oli ta Tampere Ülikooli ühiskonnateaduste teaduskonna dekaan, 1996–1998 ülikooli prorektor, 1998–2004 ülikooli rektor, 2004–2009 ülikooli kantsler, 2009. aastast Tampere Ülikooli emeriitprofessor.
Aastatel 1996–1997 oli ta soome sotsiaalpoliitika ja sotsiaaltöö ajakirja Janus peatoimetaja.
Aastatel 2012–2014 oli ta Soome Teaduste Akadeemia nõukogu esimees.
Tema uurimused on peamiselt heaoluriigi, sotsiaalpoliitika, eakate ja laste sotsiaalteenuste valdkonnast.
Eesti keeles on temalt ilmunud 1994. aastal "Lühike sissejuhatus sotsiaalpoliitikasse".
Karuse raudteejaam

Karuse raudteejaam oli raudteejaam Pärnu maakonnas Lääneranna vallas Karuse külas, Rapla–Virtsu raudtee 84. kilomeetril.
Karuse vaksalihoone ehitati 1931. aastal. Jaamahoone on tänaseni säilinud ja rekonstrueeritud. Hooneni viib Karuse–Kalli maanteelt kruusatee, mis kulgeb mööda endist raudteetammi. Raudteetammilt Virtsu poole vaadates jääb jaam vasakule.
Kongo jõgi

Kongo on jõgi Aafrika keskosas Kongo nõos. See on 4700 kilomeetrit pikk. Kongo on pikkuselt maailma 8. ja Aafrika teine jõgi Niiluse järel, valglalt ja vooluhulgalt maailma teine jõgi Amazonase järel ja maailma kõige sügavam jõgi (225 m).
Põhiosa Kongo jõe valglast kuulub Kongo DV-sse. Pisut jääb valglast ka Angola, Burundi, Kesk-Aafrika Vabariigi, Kongo, Rwanda, Sambia ja Tansaania territooriumile.
Kongu jõgi algab Katanga platoolt Lualaba jõena. Ülemjooksul voolab jõgi läände, seejärel valdavalt põhja suunas. Rahuliku vooluga lõigud vahelduvad kärestikega ja kohati kuristikega. Kisangani lähedal langeb Lualaba Boyoma kosest, laskub nüüd juba Kongo nime kandes Kongo nõkku ja pöördub läände. Kongo nõos voolab Kongo jõgi kaares läände ja edelasse madalate kallaste vahel. Jõesängis on palju saari. Seejärel org aheneb kõrgete kaljuste kallaste vahele kuni Malebo tiigini. Malebo tiigist voolab Kongo alla Livingstone'i koskedest kuni Matadini. Matadis jõuab Kongo rannikumadalikule ja voolab rahulikult, kuni suubub Atlandi ookeani.
Kongo jõe valgla ulatub nii põhja kui lõuna poole ekvaatorit. Seetõttu on jõgi aasta ringi ühtlaselt veerohke: igal aastaajal on osas valglast vihmaperiood.
Kuuldused, nagu oleks Kongo jõgi ainus jõgi maailmas, mis voolab kaks korda üle ekvaatori, ei vasta tõele. Kaks korda ületab ekvaatori ka näiteks Katonga jõgi Ugandas.
Koldsäälik

Välimus

Pikkus 10-12 cm.  Isaslinnul on üleni erekollane alapool, kurgust allpool on kastanpruune triipe. Välimiste tüürsulgede siselabadel on kollased laigud. Troopilistel alamliikidel on kiird või pea üleni kastanpruunid.

Elupaik

Kanadas ja Ühendriikides on koldsääliku tüüpilisi elupaiku niisked võsad, kus sageli kasvab pajusid, eriti veekogude kallastel ja soistel aladel, kuid võib pesitseda ka parkides ja aedades. Ühendriikidest lõunas leidub teda sageli mangroovisoodes.

Pesitsemine

Koldsäälik meisterdab taimekoorest, -kiududest ja -villast tassikujulise pesa madala puu või põõsa püstiste oksaharude vahele. Kurnas on kolm kuni kuus, tavaliselt neli kuni viis muna. Toiduks on selgrootud, eriti putukad, ja marjad.
Kyra Robert

Kyra Robert (ka Kiira Robert; 25. juuli 1916 Petrograd – 8. juuli 1997 Tallinn) oli eesti raamatu- ja raamatukoguteadlane.

Elulugu

Kyra Robert oli kooliõpetaja tütar. Ta lõpetas 1935. aastal Tallinna Pedagoogiumi. Ta õppis 1935–1940 Tartu Ülikooli õigusteaduskonna majandusosakonnas ja majandusteaduskonnas ning lõpetas 1962. aastal Tartu Riikliku Ülikooli kaugõppes raamatukogunduse alal. Raamatuteaduse magister (1993, Tallinna Pedagoogikaülikool), väitekiri "Trükitegevus ja raamatukogud Tallinnas XVIII sajandist 1917. aastani".
Oli 1937–1952 Tallinn-Nõmme algkoolides õpetaja, 1952–1997 Eesti Teaduste Akadeemia raamatukogu Baltica ja haruldaste raamatute osakonna pearaamatukoguhoidja.

Teadustöö

Uurimisvaldkond: Tallinna trükikodade, raamatukogude ja raamatute ajalugu. Nõmme ajalugu.
Vällamägi

Vällamägi on Eesti kõrguselt teine suurküngas. Ta asub Haanja kõrgustikul. Mäe kõrguseks merepinnast on 301,5 m. Suhtelise kõrguse poolest on Vällamägi Eesti kõrgeim mägi, kõrgus jalamilt tippu on 84 m. Geomorfoloogiliselt on Vällamägi Haanjamaale tüüpiline jääsulamisvee setetest koosnev moreenkattega mõhn. Selle nõlvad on väga järsud, kohati kuni 40 kraadi. Pikematel ja järsematel nõlvadel on tekkinud uhtorud. Nõlvakallete järgi liigituvad Vällamäe nõlvad keskmiselt kuni tugevalt erosiooniohtlikeks. Nõlvad on kaetud põlise loodusmetsaga.
Mäe jalamil asub 17 m paksuse turbalasundiga raba ja mitu pisikest siirdesood, mis kunagi on tõenäoliselt olnud järved.
1948. aasta taliolümpiamängud

1948. aasta taliolümpiamängud olid V taliolümpiamängud, mis toimusid 30. jaanuarist kuni 8. veebruarini 1948 Šveitsis Sankt Moritzis, kus 1928. aastal peeti teised taliolümpiamängud.
Teise maailmasõja tõttu 1940. ja 1944. aastal taliolümpiamänge ei peetud. 1936. aastal anti 1940. aasta talimängude korraldamise õigus Sapporole, mis 1938. aasta suvel siiski loobus Jaapani-Hiina sõja pärast (samal ajal oli ka suvemängude korraldaja Tokio).
ROK-i 38. istungil Londonis 1939. aastal valiti taliolümpialinnaks hoopis uuesti Garmisch-Partenkirchen (läbiviimine 2. veebruar – 11. veebruar 1940). Samal istungil sai 1944. aasta talimängude korraldajaks Cortina d'Ampezzo (Itaalia). Teised kandideerinud linnad olid Montreal ja Oslo. 
Pärast sõda (1945. aasta augustis) kogunenud ROK võttis vastu põhimõttelise otsuse olümpiamängude jätkamiseks ja kinnitas samas 1948. aasta taliolümpialinnaks Sankt Moritzi, millest sai esimene linn, kus talimänge korraldati teist korda. Kinnitav otsus tehti ROK-i 39. korralisel istungil Lausanne'is 1946. aastal.
Korralduskomitee president oli Marcel Henninger.
Olümpiamängudel osales 28 riiki 669 sportlasega, neist 77 naist. Esmakordselt osalesid Island, Liibanon, Lõuna-Korea, Taani ja Tšiili. Sõjasüüdlastele Saksamaale ja Jaapanile osavõtukutset ei saadetud.
Suurimate võistkondadega osalesid Šveits ja USA – 100 sportlast.
3. Eesti jalaväepolk

Üksik Tallinna Eesti pataljon

Üksuse moodustamise ajal eesti rahvusväeosade moodustamise algetapis ajavahemikul 26. september (ukj 9. oktoober) – 9. (ukj 22.) oktoober 1917 kandis väeosa Üksiku Tallinna Eesti pataljoni nime.

2. Eesti polgu üksikpataljon

9. (ukj 22.) oktoober – 16. (ukj 29.) oktoober 1917 kandis üksus nime 2. Eesti polgu üksikpataljon.
Pataljon luges oma asutamispäevaks 6/19. oktoobrit 1917, mil Tallinna merekindluste komandant kontradmiral Pjotr Leskov andis päevakäsu nr. 50:
„§ 1. Tallinnas asuvast 1390 mehest koosneva eestlaste komando käsen kuni 2. Eesti polgu formeerimiseni koondada eraldi pataljoni, kolonel Põdderi juhatusel. Valmis formeeritud pataljon lugeda asunuks kindluse garnisoni väeosade koosseisu.“

Üksik Tallinna Eesti polk

Ajavahemikul 16. (29.) oktoober – 13. (26.) detsember 1917 kandis üksus nime Üksik Tallinna Eesti polk ning allus Tallinna piirkonnas asuva Peeter Suure Merekindluse maavägedele, erinevalt moodustatud 1. ja 2. Eesti polgust, mis allusid Vene Põhajarinde 118. jalaväediviisile. Polgu moodustamisel oli polgu koosseisu kuuluvate sõjaväelaste baasiks samusti tagavaraväeosad ja Eesti Tagavara Jalaväepataljoni 1. marsirood kapten Aleksander Hageni juhtimisel.
5. märtsil 1918 saadeti polk Tallinnas, saksa okupatsioonivõimude korraldusel laiali.

3. Eesti jalaväepolk

1918. aasta novembris moodustati Eesti Ajutise Valitsuse poolt endise 1. Eesti jalaväediviisi baasil Eesti rahvavägi. 21. novembril nimetati rahvaväe tuumikuks olev 1. Eesti jalaväediviis – 1. Diviisiks, mille koosseisu kuulusid kõik rahvaväe sõjaväeosad, sealhulgas uuesti Võrus formeeritav 3. polk.
Polgu staap asus Võrus, Kreutzwaldi tänav 30 (tolleaegse nimega Riia uulits), polgu formeerimine ja relvastamine toimus Saksa 388. jalaväerügemendi ja saksa sõdurite Soldatenraati vastutegevuse olukorras.
Ajavahemikul 13. (26.) detsember 1917 – 5. aprill 1918 kandis väeosa 3. Eesti jalaväepolgu nime. Ajavahemikul 30. november – 17. detsember 1918 kandis väeosa nime 3. (Eesti) Rahvaväe polk ja asukoha tõttu ka 21. novembrist – 30. novembrini 1918 (3.) Võru Eesti polgu nime, väeosa nimetati 17. detsembril 1918 3. Eesti jalaväe polguks, lühidalt 3. jalaväepolguks ning kandis seda nime kogu Vabadussõja jooksul kuni 10. maini 1920.
Sündimuse erikordaja

Sündimuse erikordaja on näitaja, kus lugejas on elussündide arv kogu rahvastikus või selle teatud osas mingil ajaperioodil ning nimetajas keskmine sigimisealiste naiste või meeste arv samal perioodil sama rahvastiku või tema osa kohta. Täpsustuse puudumisel on tegemist naiste sündimuskordajaga, nimetajas on sel juhul naiste arv. Käsitletava ajavahemiku jooksul uuritava naisrahvastiku poolt elatud inimaastate koguarvu nimetatakse naisaastate arvuks. Samalaadselt naissooga arvutatakse vahel ka meeste sündimuskordaja.
Sündimuskordajaid väljendatakse tavaliselt promillides (1000 inimese kohta) ning ajavahemikuks võetakse aasta.
Hirmuse jõgi

Hirmuse jõgi (ka: Sirtsi jõgi, Soonurme jõgi) on Purtse jõe vasakpoolne lisajõgi, mille pikkus on 22 km. Mõned autorid käsitlevad Hirmuse jõge ka Purtse jõe ülemjooksuna.
Jõe järgi on nime saanud Oandu lademe Hirmuse kihistu. Selle keskjooksul jõesängis paljanduv paas on ka selle kihistu stratotüüp. Sealne paas on suure savisisaldusega ja sisaldab ohtralt brahhiopoode.
Aprioorne otsustus

Aprioorne otsustus on Immanuel Kanti tunnetusteooria järgi kogemusest sõltumatu ja paratamatu kehtivusega otsustus.
Analüütilised aprioorsed otsustused on täiusliku teadmise otsustused, mille tõesus ei tugine kogemustel.
Sünteetilised aprioorsed otsustused on üldkehtivad, paratamatud.
Otsustus on Kanti arvates mõte, teadmise väljendus.
Maailma karikavõistlused males

Maailma karikavõistlused males (inglise keeles Chess World Cup) on FIDE egiidi all peetav rahvusvaheline malevõistlus. 
Korraldatakse 2000. aastast. Esimesed maailma karikad olid 24 osavõtjaga. 2005. aastast korraldatakse MK-sid nokautsüsteemis 128 osavõtjaga. 2005. aastast on maailmakarikavõistlused maailmameistrivõistluste üheks kvalifikatsioonivõistluseks, kust parimad pääsevad edasi võistlema MM-i pretendentide turniirile. Aastatel 2013–2019 pääses MK-lt MM-ile 2 parimat. 
Maailmakarikavõistluste parimad saavad rahalised auhinnad. Näiteks 2019. aasta MK auhinnafond moodustas 1,6 miljonit USA dollarit, sealhulgas võitja sai 110 000 USA dollarit.

Kvalifitseerumine maailmakarikavõistlustele

Maailmakarikavõistlusele pääseb valitsev maailmameister, viimase MM-i 4 paremat, valitsev naiste maailmameister, viimase kahe aasta juunioride maailmameistrid, viimase kahe aasta Euroopa meistrivõistluste (kokku umbes 45 inimest), Aasia meistrivõistluste (10), Ameerika (8) ja Aafrika (2) parimad. Samuti tsooniturniiride parimad (sealhulgas Ameerika Ühendriikide meistrivõistlustelt 5 inimest). Umbes 20 inimest pääseb tänu kõrgele ELO-reitingule. FIDE presidendi valikul teeb kaasa 5 ja võistluste korraldaja valikul 4 inimest.
Bakeri maakond (Florida)

Ajalugu

Maakond moodustati 1861. aastal.

Rahvastik

Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 27 115.
Ramon Tremosa

Ramon Tremosa i Balcells (sündinud 30. juunil 1965 Barcelonas) on katalaani rahvusest Hispaania poliitik (Convergència Democràtica de Catalunya). Ta on aastast 2009 Euroopa Parlamendi liige.
Ta lõpetas Barcelona ülikooli majandusteaduskonna. Aastal 1999 kaitses ta samas ülikoolis majandusteaduste doktori kraadi. Seejärel töötas kuni europarlamenti valimiseni Barcelona ülikoolis majandusteaduskonnas õppejõuna. Lisaks on ta töötanud Kataloonia valitsuses sotsiaalkindlustuse ministeeriumis.
Aastal 2009 valiti ta Euroopa Parlamendi liikmeks. Europarlamendis kuulub ta Euroopa Demokraatide ja Liberaalide Liidu fraktsiooni.
ESTER

E-kataloog ESTER on Eesti raamatukogusid ühendav elektronkataloog, mida haldab MTÜ Eesti Raamatukoguvõrgu Konsortsium.
E-kataloogi ametlik nimi on "E-kataloog ESTER", nimi inglise keeles on "Online Catalogue ESTER". ESTER tuleneb kahest e-kataloogis kasutatavast MARC21 koodist: EST (eesti keel) ja ER (Eesti riik).
Kataloogi alustati kahes regionaalses serveris, Tallinna serveri nimekujud on olnud helios.nlib.ee, ester.nlib.ee ja tallinn.ester.ee. Tartu serveri nimekujud on olnud merihobu.utlib.ee, ester.utlib.ee ja tartu.ester.ee. 
2014. aasta juuli algul liideti Tartu ja Tallinna kataloogid üheks, mida saab 9. juulist 2014 kasutada aadressil www.ester.ee.
Kasutuses on integreeritud raamatukogusüsteem Sierra, Sierra tarkvara arendab firma Innovative Interfaces, USA. Eesti Raamatukoguvõrgu Konsortsium on lisanud kasutajaliidesele, tarkvarasüsteemile ja andmebaasile täiendusi.
Jaan Maidre

Jaan Maidre (15. aprill 1903 Tartu – 24. aprill 1942 Sosva vangilaager, Sverdlovski oblast) oli Tapa linnapea ja linnavanem aastail 1935–1940.
Ta oli kaitseliitlane
Ta arreteeriti NKVD poolt 14. juunil 1941, lasti maha.
Lõplike elementide meetod

Lõplike elementide meetod ehk LEM (ingl k finite element method, FEM) on numbriline arvutusmeetod insener-tehniliste ja füüsikaliste probleemide lahendamiseks. Meetod hõlmab üldiste (osatuletistega) diferentsiaalvõrrandite ja/või nende süsteemi aproksimeerimist ehk lähendamist üle mingi (pideva) piirkonna (nt tasand), mis jaotatakse väiksemateks, lõplikeks elementideks (nn piirkonna diskreetimine). Numbriline lahend kogu piirkonna jaoks saadakse lõplike elementide summeerimisega mingi eeskirja järgi.

Ajalugu

Esmakordselt kasutas piirkonna diskreetimist saksa matemaatik Karl Schellbach 1851. aastal, seda Plateau probleemi lahendamisel.  Lord Rayleigh', Walther Ritzi ja Boris Galjorkini hilisem arendustöö variatsiooniarvutuse ja kaalutud hälvete meetodites andis samuti märkimisväärse panuse LEMi teooriasse. Hiljem on diskreetimist kasutanud Richard Courant, kes 1943. aastal uuris Saint-Venant' väändeprobleemi, kasutades ka Rayleigh'-Ritzi meetodit, kuigi tema töö jäi suurema tähelepanuta. Kaasaegse LEMi formuleerimisele aitas kaasa John Argyrise 1954. aastal avaldatud artikkel struktuurianalüüsi ja energiateoreemi teemadel. Argyrisest sõltumatult panustasid tänapäevase LEMi väljatöötamisse Ray William Clough (1960) ja M. J. Turner (1956), kellest viimane võttis kasutusele termini lõplik element. Seoses aeronautikatööstuse ja arvutusjõudluse arenguga 1960. aastatel arendas NASA välja esimese LEMi tarkvara NASTRAN struktuurianalüüsi arvutuste jaoks. Edasistel aastatel kujunes LEM tööstusstandardiks, laienedes esialgsest struktuurianalüüsist soojusjuhtivuse, hüdromehaanika ja elektrodünaamika simulatsioonideni. Personaalarvutite tulekuga 1970. aastate lõpus ilmusid turule esimesed LEMi kommertstarkvarapaketid.

Rakendused

LEM on populaarne mehaanika valdkonda kuuluvate insener-tehniliste probleemide simulatsioonides. LEM on integreeritud aeronautika-, ehitus-, laeva-, auto- ja isegi mööblitööstuse disainimis- ning tootmisprotsessi. Paljud LEMi tarkvarapaketid koosnevad komponentidest, millest igaüks käsitleb erinevaid füüsikavaldkondi, nt termodünaamika, elektromagnetism, hüdrodünaamika ja mehaanika. LEM aitab visualiseerida materjalide pingeid, nende jaotust ja konstruktsiooni vastupidavust, samuti on võimalik minimeerida erinevaid karakteristikuid, näiteks kaalu, materjali- ja tootmiskulu. LEMi tarkvara võimaldab simulatsiooni parametriseerida (nt konstruktsiooni pingete simulatsioon, kus parameetriks on erineva raskusega koormised), arvestada ajalist sõltuvust ja saada tulemus soovitud täpsuse piires.
LEM on märkimisväärselt parandanud tootearenduse standardeid ja metodoloogiat, seda eriti tööstusvaldkonnas. Näiteks on LEMi kasutuselevõtuga kontseptsioonist tootmisliinini jõudmise aeg oluliselt vähenenud. Seda tänu prototüüpide tarkvaralise testimise võimalusele, mis elimineerib mitteoptimaalsed või -töötavad prototüübid ning nendega seotud kulud, näiteks materjal ja aeg, tootearenduse algetappides.
Lisaks tööstuslikule rakendusele uuritakse LEMi abil füüsikalisi olukordi, mille tingimustes on raske eksperimenti läbi viia või seda seletav mudel vajaks kontrollimist.