google/wiki40b huggingface dataset:
Purepetša keel

Piirkond

Purepetša keelt kõneldakse põhiliselt Mehhikos, täpsemalt Michoacánis, Pátzcuaro järve aladel, Cuanajo kagualadel ja Zipiajo põhjapoolsetel aladel. Räägitakse ka vähesel määral USA-s.

Kõnelejate arv

Erinevates allikates andmed varieeruvad. 2005. aasta andmetel on Purepetša keele kõnelejaid 175,000.

Keelenäide

Iamendu k'uiripuecha janguarhiparini ka majku jarhati ka jurhimbekuecha jingoni kueraaηasondikso ka.
Tähendus:Kõik inimesed sünnivad vabade ja võrdsetena oma väärikuselt ja õigustelt.
(Inimõiguste Ülddeklaratsioon, Artikkel 1)

Kirjaviis

Purepetša keeles kasutatakse foneetilist kirjaviisi.

Veel huvitavat

Numbrite lugemisel on aluseks number 20 (vigesimal ehk kahekümnendsüsteem). Paljud purepetša keele kõnelejad laenavad suured arvud hispaania keelest.
Purepetša keel oli Tarascani osariigi põhikeeleks. Selle tõttu nimetatakse seda vahel ka tarascani keeleks.
Purepetša keele hiilgeaeg oli aastatel 1400-1521, mil seda kõneldi kõige enam.
Märts

Muud nimetused

Märtsi nimetused rahvasuus on veel kevadkuu, paastukuu, linnukuu, urbekuu, vastlakuu ehk liukuu (vastlate järgi), hangekuu, helmekuu (sulaveehelmeste järgi), sulakuu.
Mustassaar

Mustassaar (ka Pleesi saar, Pleesi laid) on Lääne maakonnas Haapsalu linna halduspiirkonnas Haapsalu Tagalahes asuv 24 hektari suurune saar. Saare rannajoone pikkus on 2,18 kilomeetrit.
Saarel kasvab rohttaimestik. Saar kuulub Silma looduskaitseala koosseisu ja on looduskaitse all.
Saare koordinaadid on 58° 58′ N, 23° 35′ E.
Makjavellism

Makjavellism on halvustav nimetus poliitikale, mis on riuklik, kõlblusetu, kokkuleppeline ja eelkõige manipuleeriv.
Kõrvuti tavakasutusega (salakaval, vahendeid mittevaliv poliitika) on sõnal makjavellism ka teisi, kitsamaid tähendusi. Psühholoogid, näiteks, tähistavad sellega "amoraalset, salakavalat suhtumist kaasinimestesse, millega kaasneb küüniline arvamus nende iseloomust ja tegusid juhtivatest motiividest" või siis "1) usku, et inimesi saab juhtida meelituste, ähvarduste ja tüssamiste abil; 2) püüdu sellist juhtimist ellu rakendada"
Jõgeva adventkoguduse hoone

AKEL Jõgeva adventkoguduse hoone on kirik Jõgeva maakonnas Jõgevas aadressil Pargi  tänav 23. Kirikut kasutab Jõgeva adventkogudus.
Hoone oli algselt elumaja, mis on ümber ehitatud kirikuks.
Elektrotehnika instituut

Õppetöö

TTÜ energeetikateaduskonnas on õppekava nimega elektrotehnika (varasema nimega elektriajamid ja jõuelektroonika). Lisaks mitmetele energeetikateaduskonna õppekavadele on instituudi poolt õpetatavad õppeained mitmetes mehaanikateaduskonna, infotehnoloogia teaduskonna ja ehitusteaduskonna õppekavades.

Erialaliidud

TTÜ elektrotehnika instituut on Eesti Elektritööde Ettevõtjate Liidu liige, Šveitsis paikneva rahvusvahelise jõuelektroonika keskuse (European Center of Power Electronics, ECPE) kompententsuskeskus, Eesti Moritz Hermann Jacobi Seltsi liige ja lisaks mitmete rahvusvaheliselt tuntud firmade poolt volitatud koolitusasutus.
Tartu vojevoodkond

Staarostkonnad

Liivimaa riigimaadel moodustati halduspiirkondadena veel 20 staarostkonda, millest Lõuna-Eesti alale jäi 10, ning nendest 5 Tartu vojevoodkonda.
Woodstocki festival (Poola)

Poola Woodstocki festival on iga-aastane piletivaba rokkmuusika festival Poolas, mida on korraldatud aastast 1995. Alates 2004. aastast toimub see Kostrzyn nad Odrąs.
Festival on saanud nime hipiliikumise kõrgpunktis 1969. aastal Ameerika Ühendriikides New Yorgi osariigis korraldatud Woodstocki festivali järgi.
Festival toimub igal aastal juuli lõpus või augusti alguses ning kestab tavaliselt kolm päeva.
Poola Woodstocki festivali on viimastel aastatel külastanud keskmiselt 625 000 inimest. 2014. aastal löödi 750 000 inimesega publikurekord. Poola Woodstocki festivali külastajad peavad festivali Euroopa suurimas vabaõhufestivaliks.
Matu koobas

Matu koobas (ka: Matu Põrgu) on koobas Tarvastu jõe kaldajärsakul, halduslikult Viljandi maakonnas Viljandi vallas Kuressaare külas.
Koopa pikkus on 29,5 m. Koobas on Eesti üks pikimaid sufosioonilise tekkega koopaid.
Vsevolod Suurpesa

Vsevolod Suurpesa ehk Vsevolod III Jurjevitš (vene keeles Всеволод III Юрьевич Большое Гнездо) (1154–15. aprill 1212) oli Rjurikovitšite dünastiast Vladimiri suurvürst 1176–1212.
Vsevolod Jurjevitši noorus, vanema venna Vladimiri suurvürsti (1168–1174) Andrei Bogoljubski valitsusajal möödus pagenduses koos ema, valitseva Bütsantsi Komnenoste dünastia esindaja ja vendadega, Ida-Rooma keisririigis.
Juri Dolgoruki vanima poja Rostislavi poegade, Mstislav Rostislavitši ja Jaropolk Rostislavitši ning nooremate poegade Mihhail Jurjevitši ja Vsevolod Jurjevitši vahel 1174–1177 toimunud kodusõja tulemusel jaotati Vladimiri ja Perejaslavl-Zalesski alad Mihhail Jurjevitši ja Vsevolod Jurjevitši vahel. Andrei Bogoljubski tapmise järel kutsusid Vladimiri-Suzdali vürstiriigi vanade keskuste Rostovi ja Suzdali esindajad vürstiks Mstislav Rostislavitši ja Jaropolk Rostislavitši, Andrei Bogoljubski poolt arendatud Vladimiri esindajad kutsusid vürstiks aga Vsevolod Jurjevitši vanema venna Mihhail Jurjevitši.
1176. aastal, Mihhail Jurjevitši surma järel ühendas Vsevolod Jurjevitš Kirde-Venemaa alad taas Vladimiri suurvürstina oma valitsemise alla, alistades seejuures Rostovi vürsti Mstislav Rostislavitši väed.
Valitsemises toetus Vsevolod Jurjevitš väljaarenemata bojaaridekihita linnadele: Vladimir, Pereslavl-Zalesski, Dmitrov, Gorodets, Kostroma, Tverile.
Lāde mõis

Lāde mõis (saksa keeles Ladenhof, varem Namküll, läti keeles Lādes muiža) oli rüütlimõis, hiljem Riia linnamõis Liivimaal Volmari kreisis Lemsalu kihelkonnas. Tänapäeval asub mõisasüda Lätis Limbaži piirkonnas Limbaži vallas.

Ajalugu

Mõisa läänistas Riia peapiiskop Michael Hildebrand aastal 1508 Peter von der Lodele. Aastal 1695 sai selle omanikuks Ewold Mengden.
19. novembril 1621 kinkis Rootsi kuningas Gustav II Adolf Lemsalu piiskopilinnuse koos kõige sinnakuuluvaga Riia linnale. Kingitu hulgas oli ka  Lāde mõis, mis oli toona 2 ja 1/2 adramaa suurune.

Mõisa suurus

Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 9 ja 3/8 adramaad, sellele allus 355 mees- ning 413 naishinge. Aastal 1641 oli mõisa suurus koos Lemsalu ja Viļķene mõisaga kuuskümmend viis adramaad. 1688 oli mõisa suurus 12 ja 3/4 adramaad, aastal 1734 oli adramaid 7 ja 3/4, aastal 1757 aga 9 ja 3/8. Aastal 1823 oli mõisa suurus 11 ja 9/10 adramaad. Aastal 1832 oli mõisal adramaid 11 ja 9/20, aastal 1881 aga 6 ja 39/80, lisaks 11 ja 18/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses.
Aino Kolpakova

Aino Kolpakova (sündinud Aino Valdek; 8. september 1935 Järvakandi – 19. oktoober 2015 Mustvee) oli eesti luuletaja.

Elulugu

Lapsepõlves elas Märjamaal ja osa lapsepõlvest veetis Pärnus. Aino Kolpakova oli August Sanga sugulane (ema onutütar). Õppis Arvo Valtoniga ühes klassis Märjamaa koolis, nende kooliõpetaja oli Harri Jõgisalu.  
Pärast ETKVL-i Kooperatiiv-Kaubanduse Kooli lõpetamist 1952. aastal suunati tööle Mustveesse, kus abiellus Ivan Kolpakoviga (1932-2017), kellega rajas koos rajas kodu ja kasvatas üles kaks last. Töötas kuni pensionini kaubanduses, tegeles asjatundlikult köögiviljade kasvatamisega.  
Pensionieas osales aktiivselt kultuuriseltsi "Pritšudje" üritustel, kus esines oma loominguga. Luuletamine oli tema suurim harrastus, mis sai alguse kooliajast. Luulepisiku päris ta oma vanaema Liisa Kalmetilt. 
Aino Kolpakova on maetud Mustvee kalmistule.

Looming

Aino Kolpakova luulevihik "Minu hinges, minu südames" ilmus 2006. aastal.
Arthur Lossmann

Elulugu

Arthur Lossmann lõpetas 1904. aastal Peterburi sõjaväe-meditsiiniakadeemia. Aastatel 1907–14 töötas ta Peterburis sõjaväemeditsiini alal. Osales sõjaväearstina Vene-Jaapani sõjas, Esimeses maailmasõjas ja Eesti Vabadussõjas. Teenete eest Vabadussõjas sai Lossmann kolmandiku Valtu mõisast, millest kujunes perekonna suvekodu.
Aastatel 1920–35 oli Arthur Lossmann Eesti Sõjavägede Tervishoiuvalitsuse ülem, aastast 1922 sanitaarkindralmajor. 
1935. aastal vabastati Artur Lossmann vanuse tõttu tegelikust kaitseväeteenistusest ja määrati palgata kaitseväe konsultandiks, uueks Kaitseväe Tervishoiuvalitsuse ülemaks sai Martin Jervan.
Ta oli a.-s. Estofilm juhatuse esimees.  
Teise maailmasõja ajal 1944. aastal põgenes ta Saksamaale ja aastast 1947 elas Inglismaal. 
29. aprillil 1964 valiti Artur Lossmann Eesti Ohvitseride Kogu Rootsis auliikmeks  
14. novembril 1998 maeti 1972. aastal Londonis surnud Arthur Lossmann, tütar Nora-Vanda Morley Fletcheri algatusel ümber Vabadussõja kõrgemate juhtide memoriaali Tallinna Kaitseväe kalmistule, kuhu varem olid sängitatud ka Johan Unt (surnud 1930) ja Ernst Põdder (surnud 1932).
Searcy maakond

Ajalugu

Maakond moodustati 1838. aastal.
Henrik Roonemaa

Henrik Roonemaa (sündinud 29. aprillil 1979) on eesti tehnoloogiaajakirjanik.
Teda on nimetatud arvutiajakirjanikuks.
Mais 2004 liikus ta ajalehe Postimees majandustoimetuse toimetaja kohalt uudistetoimetuse juhatajaks. Aastatel 2005–2015 oli ta ajakirja Digi peatoimetaja.
2015. aasta sügisest on ta tehnoloogiavaldkonna uudiseid vahendava veebisaidi Geenius.ee peatoimetaja, 2016. aasta oktoobrist Geenius.ee vastutav väljaandja.
Kassiopeia (tähtkuju)

Kassiopeia tähtkuju on põhjataeva tähtkuju, mis on nimetatud Etioopia legendaarse kuninganna Kassiopeia, Kepheuse abikaasa ja Andromeda ema järgi. See on üks 88 praegusest tähtkujust ning oli Ptolemaiose poolt loetletud 48 tähtkuju seas. Kassiopeia on suuruselt pindalalt 25. tähtkuju ning see katab 598,4 ruutkraadi.
Kassiopeias asuvad pulsar 3C58, emissioonudu NGC 281 ja supernoova SN 1572.
Alan Fiske

Alan Page Fiske on ameerika antropoloog.
Ta töötab antropoloogiaprofessorina California Ülikoolis Los Angeleses.
2012. aasta septembris pidas ta loenguid Eestis Tartu Ülikoolis.
Helen Orav-Kotta

Helen Orav-Kotta (aastani 2001 Orav, sündinud 17. augustil 1975 Tallinnas) on Eesti merebioloog.
Jonne Kotta abikaasa.
Lõpetas 1993 Tallinna Lilleküla Keskkooli, 1998 TPÜ geoökoloogia erialal, 1998–2000 TPÜ magistrant, bioloogiamag (2000, Tallinna Pedagoogikaülikool), väitekiri "Keskkonna mõju põhjaeluviisiliste selgrootute levikule Läänemere kirdeosa põhjataimestikuga aladel", 2000–04 TÜ doktorant, Ph.D. (hüdrobiol, 2004, TÜ), väitekiri "Habitat choice and feeding activity of benthic suspension feeders and mesograzes in the northern Baltic Sea". Oli 1995–2000 Eesti Mereinstituudi laborant ja 2001 teadur, ühtlasi 1998–99 Tallinna Lilleküla gümnaasiumi bioloogiaõpetaja ja 1999 Lääne-Eesti Saarestiku Biosfääri Kaitseala loodushariduse spetsialist, 1997–99 Turu Ülikooli ja 2001–01 Helsingi Ülikooli teadur, 2001–02 Euroülikooli lektor, 2001–05 TÜ Eesti Mereinstituudi teadur, 2005– vanemteadur.

Teadustöö

Uurimisvaldkond: rannikumere protsesside ruumilise ja ajalise varieeruvuse mõju bioloogilisele ja funktsionaalsele mitmekesisusele peamiselt Läänemere kirdeosas. Selgitanud bentose ja pelagiaali funktsionaalseid seoseid, zoobentose ja põhjataimestiku interaktsioone, samuti tulnukliikide mõju kohalikule elustikule. Üle 30 teadustrükise.
Osvald Nilson

Osvald Nilson (16. juuli 1930 Petroskoi, Karjala – 21. juuni 1996 Tallinn) oli Eesti pedagoogikateadlane ja geograaf.

Elulugu

Osvald Nilson oli töölise poeg.
Nilson lõpetas 1949 Viljandi 2. Keskkooli, 1951 Tallinna Õpetajate Instituudi ja 1954 geograafia erialal Leningradi Pedagoogilise Instituudi. 1957 lõpetas ta samas aspirantuuri ja kaitses geograafiakandidaadi kraadi. Ta oli 1957–1959 Haridusministeeriumi pedagoogiliste õppeasutuste vaneminspektor, ühtlasi aastast 1958 kohakaasluse alusel TPedI õppejõud, 1959–1965 PTUI teadussekretär ja -direktor, 1965-1991 direktor, 1991–1996 TPÜ geoökoloogia õppetooli dotsent.

Teadustöö

Osvald Nilson uuris loodusgeograafiat, geograafiliste avastuste ajalugu, geograafia õpetamise metoodikat ja didaktikat (eriti töövihikute rakendamist õppeprotsessis). Ta oli paljude õpikute, töövihikute ja metoodiliste juhendite autor. Nilson koostas reisijuhte (Kesk-Aasia, Krimmi ja Novgorodimaa kohta), lugemiku maadeavastustest ja erialaseid kogumikke, samuti oli ta ENE ja EE kaasautor. Ta avaldas 260 teadustrükist, sh 6 monograafiat, üle 20 õpiku ja rohkesti aimeartikleid.
Väänkael

Levila

Väänkael on laialdaselt levinud Euraasia parasvöötmes, Portugalist ja Norra keskosast üle Kaukaasia, Siberi ja Kirde-Hiina kuni Sahhalini ja Jaapanini. Väänkael on rändlind, ta talvitub Põhja-Aafrikas ja Lõuna-Aasias. Väänkael on Eestis väikesearvuline haudelind, tema arvukus on siin viimase paari aastakümne jooksul tunduvalt vähenenud. Väänkaela arvukust on hinnatud 5000 – 10 000 paarile.

Välimus

Väänkaelal on varjevärvus, ta on üleni kirjatud puukoore sarnase mustriga, nagu ka öösorr. Kehakujult sarnaneb punaselg-õgija või vööt-põõsalinnuga. Lend on lainjas.
Väänkaela häälitsused sarnanevad lõopistriku ja väike-kirjurähni omadega. Häirimise korral pöörab väänkael kaela mitmes suunas nagu madu ja ka sisistab rästiku moodi. Rahvasuu tunneb teda seetõttu ka nõidmao nimetusega.

Toitumine

Väänkael sööb peamiselt sipelgaid, vähem lehetäisid, rohutirtse ja teisi putukaid. Ta pistab oma pika kleepuva keele sipelgapessa ja haarab selle külge jäänud sipelgad kiiresti suhu. Sipelgaid, eriti metsale kasulikku salukuklast, hävitab väänkael suurel hulgal.

Pesitsemine

Väänkael pesitseb hõredates leht- ja segametsades, saludes, puisniitudel, parkides, suuremates aedades jt puistutes, samuti üksikutes puudes ja asulate servades. Pesa teeb rähni või puukoristaja vanasse õõnde või pesakasti või looduslikku puuõõnsusse. Päris pesa väänkael ei tee, kuid pesa põhi on peaaegu alati vooderdatud mingi taimeprahiga. Liigikaaslaste vastu on väänkael agressiivne, sellepärast ei pesitse kaks väänkaela teineteisele lähemal kui kakssada meetrit. Sobivaid pesakohti on vähe, sellepärast, kui väänkael leiab juba hõivatud pesakoha, siis kihutab ta selle omaniku minema, pillub munad pesast välja ja hukkab linnupojad. Väänkael ei armasta puhtust: tema pesa on räpane. On teada juhtumeid, kus väänkael on munenud enda tapetud teise liigi poegade peale.
Eestisse saabub väänkael hilja, alates aprilli teisest poolest või mai algusest, ja lahkub septembris.
Noah Cyrus

Filmid

2003–2004 "Doc" – Gracie Herbert (mängib korduvat rolli)
2006–2010 "Hannah Montana" – väike tüdruk (6 osas)
2008 "Enamasti kummituslik" – Komm või Treater (väike kõrvalosa)
2009 "Ponyo" – Ponyo (peaosa)
Peeter Linzbach

Peeter Linzbach (16. august 1902 Peterburi – 27. jaanuar 1973) oli eesti teatri- ja filmikunstnik.
Ta on olnud 15 Eesti mängufilmi kunstnikuks, sealhulgas "Jahid merel", "Juunikuu päevad", "Veealused karid", "Vallatud kurvid", "Jääminek", "Jäljed", "Väike reekviem suupillile.
Ta on maetud Pärnamäe kalmistule.

Isiklikku

Tema isa oli keeleteadlane Jakob Linzbach.
Virve Raag

Virve Raag (aastani 1977 Joalaid, sündinud 6. augustil 1954 Tallinnas) on Eesti fennougrist.

Elulugu

Virve Raag on teenistujate tütar, Marje Joalaiu õde ja Raimo Raagi abikaasa.
Lõpetas Tallinna 22. Keskkooli 1972, õppis 1974–78 TÜ-s, 1979–84 Uppsala Ülikoolis (fennougristika, rootsi filoloogia); filosoofiadoktor (1998, Uppsala Ülikool) doktoriväitekiri "The Effects of Planned Change on Estonian Morphology". Olnud aastast 1979 Uppsala Ülikooli eesti keele õppejõud: 1979–86 tunniandja, 1987–99 eesti keele adjunkt, 1999–2005 lektor, aastast 2005 dotsent, ühtlasi 1987–93 soome-ugri keelte õppetooli juhataja, 2005- nüüdiskeelte õppetooli juhataja. Aastast 1995 riikliku Kammerkolleegiumi (Kammarkollegium) eesti-rootsi tõlkide atesteerimisel assistent, 1993-97 Stockholmi Ülikoolis eesti-rootsi tõlkide koolituse õppejõud.

Teadustöö

Uurimisvaldkonnad: eesti ja vadja keel, eriti eesti keele standardiseerimine ja ideologiseerimine; Rootsi eestlaste eesti keel. Olnud suure rootsi-eesti sõnaraamatu (2004) üldtoimetaja. 20 teadustrükist.
Ruts Bauman

Ruts Bauman (õieti Rudolf Bauman, ka Karl-Rudolf Bauman; 9. veebruar 1892 Viduva-Jaani talu, Maidla küla, Kalju vald, Läänemaa – 17. september 1960 Ellamaa) oli eesti näitleja.
Lõpetas Tallinnas 4-klassilise linnakooli. Aastatel 1911–1912 õppis põllumajandust ja karjakasvatust Laitse ja Aaspere mõisas, 1914. aastal omandas kontroll-assistendi kutse.
Töötas erinevatel ametikohtadel: mõisakirjutaja, velsker, postijaama pidaja, kaupmees, raudteetööline, kolhoosnik.
Näitlejateed alustas Bauman 1910. aastal asjaarmastajana. Aastatel 1916–1919 töötas ta näitlejana Tallinna Draamateatris ja 1931–1941 Tallinna Töölisteatris. Hiljem oli ta Ellamaa rahvamaja juhataja ja näiteringi juht.
Bauman on kirjutanud mälestusteraamatu "Minu teekond lavale" (1938). Ruts Baumani tütar Lia Kevvai on kirjutanud isast mälestusraamatu "Moemees" (1999).
Paala järv

Ajalugu

Järv paisutati 1960. aastatel samaaegselt Paalalinna suurte kortermajade ehitamisega. Talvel 1967–1968 viisid maaparandusvalitsuse masinad oru turbast tühjaks ja järgmiseks suveks oli paisjärv vett täis.
Aastal 2011 nimetati seni Valuoja paisjärve nime kandnud veekogu ametlikult ümber Paala järveks. Järv oli Viljandi elanike seas juba ammu enne seda tuntud just Paala järvena.

Kalastik

2018. aastal tehtud uuringu käigus läbi viidud katsepüügiga püüti järvest üheksat liiki kalu, nende hulgas ahvenat, haugi, latikat ja linaskit.
Koluvere vald

Koluvere vald (ka Kolovere vald; saksa keeles Schloss-Lohde) oli vald Läänemaal Kullamaa kihelkonnas.
Vald eksisteeris 1866–1930.
Valla alal asus teiste seas Koluvere, Kullamaa mõis.
Jekaterina Klinkova

Jekaterina Klinkova (sündinud 9. detsembril 1991 Tallinnas) on Eesti sambomaadleja.
Klinkova lõpetas aastal 2011 Tallinna Pae Gümnaasiumi. Ta on harrastanud sambot aastast 1997 isa juhendamisel. Võitnud 2009 noorte EM-il kehakaalus kuni 56 kg pronksi. Tulnud aastail 2007–2010 sambos ning 2008 ja 2010 judos Eesti meistriks.

Isiklikku

Ta on Vladimir Klinkovi tütar.
Ta on 166 cm pikk.
Virtuaalne objekt

Virtuaalne objekt (inglise keeles virtual object) on reaalse või kujuteldava (imagined) objekti digitaalne representatsioon.
Flora Danica (serviis)

Flora Danica on aastail 1790–1802 Kopenhaageni kuninglikus portselanivabrikus valminud serviis. Selle tellis Taani kroonprints Frederik, et kinkida see Venemaa keisrinnale Katariina II-le. Kingitus jäi üle andmata, sest keisrinna suri 1796. aastal.
Flora Danica serviisil on kujutatud täpsed koopiad Flora Danica atlase joonistest ning need maalis portselanimaalija Johann Christoph Bayer. Ta alustas tööd 1790. aastal ja see kestis 12 aastat. Kokku maalis ta 1802 eset.
Serviis jäi Taani ja esimest korda kasutati seda kuninga sünnipäevapeol 29. jaanuaril 1803. Sellest alates on serviisi kasutatud ainult ametlikel tseremooniatel – kuningakoja sünnipäevade, pulmade, kuninglike visiitide ja bankettide puhul.
60 aastat hiljem valmistati uus serviis Taani kuninga Christian IX tütre printsess Alexandra ja Walesi printsi Edward VII pulmakingiks. Taimede valikut oli originaaliga võrreldes laiendatud. See on Elizabeth II valduses.
Aminata Touré

Aminata Touré (sündinud 12. oktoobril 1962 Dakaris) on Senegali poliitik.
Ta oli 1. septembrist 2013 kuni 6. juulini 2014 Senegali peaminister.
Enne peaministriks saamist oli ta justiitsminister.
Radioaktiivne reostus

Radioaktiivne reostus ehk radioaktiivne saastumine on saastumine, mis seisneb radiaktiivsete osakeste sattumises pinnasesse, veekogudesse, atmosfääri või elusorganismidesse.
Radioaktiivse reostuse potentsiaalseteks allikateks on õnnetused tuumaelektrijaamades või tuumajäätmete transpordil või ladudes.
Hopneri maja

Hoone omanikud läbi aegade

Hoone esimesed omanikud olid kaks tuntud linnakodanikku: Heydemann, kes arvatavasti oli hiljem raehärra, ja kaupmees Hermann de Hove, kes aastatel 1361–1379 oli Tallinna bürgermeister.
Aastatel 1385–1387 müüsid Hermann de Hove lapsed ja kaaspärijad selle kinnistu Arnold van Haltenile (senior), kes omandas ka kaks poodi turuplatsi ääres. Aastal 1414 loovutas Arnd (Arnold) van Halten (junior) oma isa kinnisvara koos kauplustega Herman Lyppele (Tallinna raehärra aastatel 1414–1434).
Edasisest on teada, et 1662 läks kinnistu pooleks sajandiks Johan Höppeneri valdusse. Höppener sündis Lübeckis ja tuli kaubasellina Tallinna. Siin abiellus ta 1652. aastal Oleviste kirikus kaupmehetütre Anna Roddega, saades seejärel linnakodaniku õigused ja Suurgildi liikmeks.
Höppeneri pärijate nimel loovutas kohtufoogt Põhjasõja järel kinnistu kaupmees Christian von Mindenile. Pärast tema surma läks valdus edasi lesele ja pojale Arnold von Mindenile. Tema tütre Dorothea Amalie kaasavarana läks kinnistu 1770. aasta paiku üle tütre mehele kaupmees Christoph Gottfried Intelmannile.
Dorothea Amalia Intelmann (sündinud von Minden) suri 1832. aastal ja kinnistu läks vene kaupmeeste valdusesse. Kõigepealt omandas selle Ivan Germanov, kes aastatel 1834–1836 tegi mitmesuguseid ümberehitustöid, eelkõige Raekoja platsi äärsete hoonete osas. Aastal 1836 ehitati ümber nurgamaja, kus oli kaks poodi. 1856 läks kinnistu üle Ivan Germanovi tütrele Aleksandra Ivanovna Luninile, aastal 1906 sai omanikuks Ivan Lunin. Luninid jäid omanikeks kuni 1940. aasta natsionaliseerimiseni.
Eesti NSV ajal, 1970. aastatel, hakkasid hoonestu ruumid koonduma ainsa kasutaja, täitevkomiteelt hoonet rentinud Tallinna Turismiklubi käsutusse. Alates aastast 1975 haldaski hoonet turismiklubi. Kompleks restaureeriti ja kohandati Tallinna matkamajaks aastatel 1981–1984, säilitades ajaloolisi konstruktsioone ja detaile. Tööd teostas Poola restaureerimisfirma PKZ, arhitektid olid Teddy Böckler ja Ants Evart ning sisearhitekt Aili Nurk.
Kuni 1990. aastate alguseni toimus matkamajas vilgas tegevus: tegutses mitu matkaliikide komisjoni, hoones asus umbes 5000 köitest koosnev erialaraamatukogu ning matkaklubi lähetas kategooriamatkadele aastas keskmiselt 200 rühma. Seejärel oli hoone aga MTÜ Matkamaja omanduses, mis tegeles peamiselt ruumide rentimisega erinevateks üritusteks.
3. oktoobril 2013 asutati Tallinna Kesklinna Valitsuse hallatavas hoones Hopneri Maja eesmärgiga säilitada ja arendada kultuuri, korraldada üritusi ja osutada kultuurialaseid teenuseid.
Majas tegutsevad laste ja noorte vanamuusikastuudiod, kunstistuudiod, teatriring, vanade tantsude klubi, seenioride ülikool, joogaring. Lisaks toimuvad eriteemalised loengud ja kontserdid, näha saab ajalooliste kostüümide ning keskaegse klaasikunsti püsiväljapanekut, kontserdisaalis eksponeeritakse kunstinäitusi jne.
Hopneri Maja on partner mitme pika traditsiooniga suurürituse korraldamisel, sh Tallinna vanalinna päevade ning keskaja päevade korraldajale.
Taigonossi poolsaar

Taigonossi poolsaar (vene keeles полуостров Тайгонос) on poolsaar Euraasia kirdeosas Venemaal Magadani oblasti ja Kamtšatka krai territooriumil.
Paikneb Šelihhovi lahe põhjaosas ning eraldab läänepoolset Gižiga lahte idapoolsest Penžina lahest.
Poolsaare kõrgeima koha kõrgus on 1483 m. Poolsaarel valitseb mägitundra.
Tundra vesisirbik

Tundra vesisirbik (Warnstorfia tundrae) on teravtipuliste sugukonda kuuluv sammaltaim. 
Ta on Eestis arvatud III kaitsekategooriasse (seisuga 2012).
Eestis võib neid leida mageveekogudest ja madalsoodest.
Märt Väljataga

Märt Väljataga (sündinud 30. märtsil 1965) on eesti kirjandusteadlane ja -kriitik, tõlkija ning luuletaja. 
Ta on ajakirja Vikerkaar peatoimetaja ning Eesti Humanitaarinstituudi õppejõud. Ta on tõlkinud peamiselt filosoofilist kirjandust, ingliskeelset luulet ja ühiskondlik-poliitilisi artikleid. 
Väljataga eestvedamisel on välja antud sarja "Avatud Eesti Raamat". Ta oli Wellesto liige.
Kirjandusse tuli Väljataga aastal 1989 luulekoguga "Teine keel", mis ilmus luulekassetis "Kassett '88" koos Karl Martin Sinijärve, Tõnu Trubetsky ja Ringo Ringveega.

Isiklikku

Tema vend on kirjastaja Toomas Väljataga.