google/wiki40b huggingface dataset:
Nieroth

Nieroth (ka Neyroth; vene Нирот, Нирод) on Rootsi, Eestimaa, Liivimaa, Venemaa ja Soome aadlisuguvõsa.
1687. aastal sai Magnus Wilhelm von Nieroth Rootsi vabahärraks ja 1689. aastal immatrikuleeriti tema suguvõsa vabahärrade suguvõsana nr 90 Rootsi rüütelkonda.
1706. aastal sai Rootsi väejuht Carl Gustaf Nieroth krahvi tiitli ja tema suguvõsa immatrikuleeriti 1719. aastal krahvide suguvõsana nr 52 Rootsi rüütelkonda. 
1746. aastal kanti Nierothid Eestimaa rüütelkonna aadlimatriklisse suguvõsana nr 107 ja said Venemaa krahvi tiitli 1849. aastal.
Baltasar August Carl Nieroth aadeldati Rootsis 1818. aastal ja tema suguvõsa immatrikuleeriti 1820. aastal Rootsi rüütelkonda aadlisuguvõsana nr 2274. ja samal aastal vabahärrade suguvõsana nr 372.
Rootsis esines ka teine Nierothide suguvõsa. Aastal 1648. aadeldati Smålandi rügemendi rittmeister Johan von Nieroth ja immatrikuleeriti 1654. aastal Rootsi rüütelkonda aadlisuguvõsana nr 564.
Sellest Nierothide suguvõsast põlvneb Rootsi aadlisuguvõsa Gyllennieroth (nr 573).

Mõisad

Eestimaal kuulusid Nierothide suguvõsale erinevatel aegadel Kodila (Koddil), Sikeldi (Sicklecht), Paasvere (Pastfer), Kiltsi (Weissenfeld), Väätsa (Waetz), Kiviloo (Fegefeuer), Neeruti (Buxhoeveden), Särevere (Serrefer), Klooga (Lodensee), Terrapäh, Vaida (Wait) Tõdva-Kõnnu (Köndes), Paeküla (Paenküll), Weddefer, Albu (Alp), Seidla (Seydel), Kaalepi (Kaulep), Võhmuta (Wechmuth), Kuie (Kui), Kukevere (Kuckofer), Kaarli (Alt-Sommerhusen), Koila (Koil), Kabala (Kappel), Sutlema (Sutlem), Kuivaveski (Drogermühle) ja Kädva (Kedwa) mõisad.  
Liivimaal kuulus neile teiste hulgas Otepää kihelkonnas asunud Neeruti (Megel) mõis ning Piigaste (Pigast), Tarakvere (Terrastfer), Vaimastvere (Waimastfer) ja Aidu (Aidenhof) Luua, Rasina ja Särevere mõisad.
Helgikivi

Helgikivi (ka Ala kivi, Suurekivi, Ohvrikivi, Nõiakivi) on hiidrahn Valga maakonnas Tõrva vallas Kähu külas.
Kivi mõõtmed on järgmised: pikkus 11,6 m, laius 6,5 m, kõrgus 1,8 m, ümbermõõt 29,2 m.
Keskkonnainspektsioon

Keskkonnainspektsioon (lühend KKI) on keskkonnaministeeriumi alluvuses tegutsev valitsusasutus.

Ajalugu

KKI sai alguse 1988–1991 tegutsenud Riiklikust Looduskaitse Inspektsioonist. Aastail 1991–1995 moodustas see ühe keskkonnaministeeriumi osakondadest. Keskkonnainspektsiooni nime kannab aastast 1997. Aastal 2000 liideti Keskkonnainspektsiooniga Mereinspektsioon.

Tegevusvaldkonnad

KKI tegevusvaldkonnad on loodusressursside ja -keskkonna järelevalve koordineerimine ja selle teostamine, samuti tegeleb KKI keskkonnaseaduste rikkumise tuvastajana ja teostab vajaduse korral nende uurimistoiminguid.

Struktuur

KKI struktuuris on seitse osakonda (sh keskkonna-, looduskaitse- ja kalakaitseosakond) ning 15 maakondlikku bürood.
KKI keskus asub alates 19.03.2018 Pärnus aadressil Roheline tänav 64. Kuni Pärnusse kolimiseni asus KKI keskus Tallinnas aadressil Kopli tänav 76.
Jaanika Anderson

Jaanika Anderson (kuni 2008 Jaanika Tiisvend; sündinud 28. juunil 1978 Põlvas) on eesti klassikaline filoloog ja muuseumitöötaja.

Haridus

Ta lõpetas 1996 Tartu Miina Härma Gümnaasiumi ning asus 1997 õppima klassikalist filoloogiat Tartu Ülikoolis, mille bakalaureuseõppe lõpetas 2001. Aastail 2001–2002 läbis ta Tartu Ülikoolis õpetajakoolituse ladina keele õpetaja erialal, 2002. aastal astus klassikalise filoloogia magistriõppesse. 2002. aasta sügisel viibis ta 2,5 kuud stipendiaadina Göttingeni Ülikooli klassikalise filoloogia seminaris.
2005. aastal kaitses ta Tartu Ülikoolis magistrikraadi klassikalise filoloogia alal tööga "Rooma poeedid Aulus Gelliuse teoses Noctes Atticae: filoloogia ja kirjanduskriitika" (juhendaja Ivo Volt), 2015. aastal doktorikraadi väitekirjaga "Reception of Ancient Art: the Cast Collections of the University of Tartu Art Museum in the Historical, Ideological and Academic Context of Europe (1803–1918)" (juhendajad Kristi Viiding ja Epi Tohvri).

Töökäik

Aastail 2001–2004 töötas Jaanika Anderson Põlva Talurahvamuuseumis muuseumipedagoogina. Alates 2004. aastast töötab ta Tartu Ülikooli kunstimuuseumis, 2014–2018 oli ta selle juhataja. Alates 2018 töötab Tartu Ülikooli muuseumi teadusdirektorina.

Tunnustused

2015. aastal pälvis ta Tartu Ülikooli Sihtasutuse võõrkeelse väitekirja eestikeelse resümee stipendiumi.
Toome puiestee

Toome puiestee on tänav Tallinnas Nõmme linnaosas Pääsküla asumis.
Tänav sai nime 13. novembril 1925.
Chełm

Ajalugu

Linna on esmakordselt mainitud 981. aastal vene kroonikas. Aastal 1240 sai Galiitsia-Volõõnia vürstiriigi pealinnaks (aastani 1272).
Reinkarnatsioon

Budism

See, kelleks ümber sünnitakse, sõltub karmast ehk harjumustest. Harjumused jäävad pärast ümbersündi samaks. Budismi põhialus on harjumustest vabanemine (mõnikord kutsutud ka tsükliteks). Ümbersündimine on harjumus, millest vabanetakse viimasena. Siiski võib seda pärast harjumusest vabanemist teadlikult jätkata, mispuhul on tegu bodhisatvaga.
Tiibeti budismis usutakse, et kui laama (dalai-laama, pantšen-laama vm) sureb, siis sünnib ta 45 päeva pärast uuesti. Arvutatakse välja umbkaudne koht ja minnakse otsima. Kahe-kolme aasta vanuses tehakse võimalikele umbersündinud laamadele rida katseid, millest enamikus on vaja ära tunda endisele laamale kuulunud esemeid jmt. Kui katsed on edukalt läbitud, tunnistatakse ta taassündinuks, ta saab uue nime ja hakkab saama vastavat koolitust.
Sileesia Koidik

Sileesia Koidik (poola keeles Zaranie Śląskie) oli Sileesia kultuuri ja ajaloo teemaline kvartalikiri, mis ilmus 1907–1992 (katkestustega) Cieszynis ja Katowices (eri paigus). Aastail 1957–1992 avaldas seda Sileesia Teaduslik Instituut (Śląski Instytut Naukowy) Katowices.
Ajakirja esimene number ilmus 15. oktoobril 1907 Cieszynis, selle toimetaja oli kirjanik ja etnograaf Ernest Farnik. Väljaannet kirjastas Poola Etnograafia Selts Cieszynis. Esimesel ilmumisperioodil olid Sileesia Koidikuga seotud kultuuritegelaste seas Andrzej Hławiczka, Józef Londzin, Jerzy Kubisz, Bernard Kotula ja Jan Łysek.
Toimetajate seas olid Zdzisław Hierowski, Kazimierz Popiołek, Wilhelm Szewczyk ja Marian Grzegorz Gerlich. Kvartalikiri avaldas artikleid Sileesia folkloorist, kirjandusest ja ajaloost.
Ajakirja ilmumine peatus 1912. aastal ning jätkus taas Katowices 1929. aastal. Teise maailmasõja aegse pausi järel ilmus Sileesia Koidik Katowices 1945–1948 ning 1957–1992.
Felix Baumgartner

Felix Baumgartner (sündinud 20. aprillil 1969 Salzburgis) on Austria helikopteripiloot ja ekstreemsportlane.
14. oktoobril 2012 sooritas Felix Baumgartner Ameerika Ühendriikide New Mexico kohal eduka hüppe 39,045 kilomeetri kõrguselt stratosfäärist Maa pinnale.
Baumgartneri eesmärk oli vaid skafandrit kandes ületada helikiirus. Projekti teaduslik eesmärk oli rõhkskafandrite tehnoloogia uuendamine ja biomeditsiiniliste andmete kogumine.
Felix Baumgartneril õnnestus kosmosest vabalangemises helikiirus (1235 km/h) ületada. Esialgu mõõdeti tema maksimumkiiruseks 1342 km/h, hilisemal täpsustamisel saadi kiiruseks 1357 km/h.
Suur kiirus oli võimalik tänu väga väikesele õhutakistusele, mis aga tähendas, et hüppe esimeses faasis puudus Baumgartneril oma lennuasendi suhtes kontroll. Pöörlemisest aitas välja tulla atmosfääri madalamate kihtide suurem õhutakistus. Hüpe kestis umbes 10 minutit, millest vabalangemine kestis 4 minutit ja 22 sekundit ning vabalangemise pikkus oli 36 529 meetrit. Enne helikiiruse ületamist oli Baumgartner vabalangemises 34 sekundit. Langevari avanes 1,6 kilomeetri kõrgusel maapinnast.

Rekordid

Baumgartner püstitas vabalangemise kiirusrekordi ja sooritas kõrgeima maapinnale tehtud hüppe. Vabalangemise kestuse maailmarekord jäi tal siiski püstitamata – see on 4 minutit ja 36 sekundit.
Varem kuulus vabalangemise rekord Joe Kittingerile, kes 32-aastasena 1960. aastal sooritas hüppe 31 kilomeetri kõrguselt.
Baumgartner tõusis üles erilise aparaadiga, mille ülesjõudmine kestis 2–2,5 tundi.
Nii kõrgelt alla hüppamisel kaitses meest selliste surmaohtude eest nagu alajahtumine või vererõhu muutused, eriline skafander.
Rekordiüritus võinuks kaks korda luhtuda. Esimene kahtlushetk tekkis teel rekordkõrgusesse õhupallikapslis viibides, kui tema kiivri visiir hingeõhust auruseks läks, mis omakorda tekitas kahtlusi kiivrikatte soojenduse korrasoleku kohta. Teine hetk oli hüppe algfaasis, kui ta keha kontrollimatult pöörlema hakkas. Baumgartner võinuks sel hetkel teadvuse kaotada või selle vältimiseks vajutada nuppu, mis langevarju avanuks ja ta kiirusrekordita jätnuks. Lisaks teadvusekaotusele võib selline pöörlemine inimesel ka silmad koobastest välja suruda. Baumgartneril õnnestus teadvusele jääda ja lend stabiliseerida.
"Vahel tuleb minna tõeliselt kõrgele, saamaks aru, kui väike oled. Tulen koju!" teatas mees hetk enne miljonite ekraanidelt jälgijate silme all õhupallikapslist vabalangemise alustamist.
«Vaade oli muidugi fantastiline – seista maailma kohal on imeline –, kuid samas teadvustasin endale, et kõik mis mind ümbritseb, oli sellel hetkel minu vastu vaenulik,» meenutas Baumgartner. «Ausalt öeldes ma ei nautinud hüpet. See oli tõsine katsumus. Esimest korda nautisin kogu protseduuri alles siis, kui minu langevari oli avanenud.»
Nüktofoobia

Nüktofoobia (kreeka nyx 'öö' + phobos 'kartus') (ka: Ahluofoobia, skotofoobia, lügofoobia ja müktofoobia) on haiguslik pimedusepelgus, öökartus. Nüktofoobia on üks sagedasemaid foobiaid.
Nüktofoobia nagu kõigi foobiate tavalisimad sümptomid on hingetus, ülemäärane higistamine, iiveldus, kuiv suu, südamepekslemine, sageli näib olevat tugevalt häiritud ka rääkimine ning mõtlemine.
Selle foobia all kannatajatel on ebanormaalne ja alaline kartus pimeduse ees, ehkki nad teavad ja võivad aru saada pimeduse kahjutusest, ei suuda nad pimeduse korral olla normaalsed.
Nüktofoobia esineb kõige enam lastel.
Paphiopedilum tigrinum

Välimus

Lehed: 4–6, 16–23 cm pikkused, 2–4 cm laiused, pealt erkrohelised, alt kahvaturohelised.
Õisik: 20–25 cm pikkune. Kroonlehed on rohelist, lillat-punast ja kuldset värvi. Nimi tuleneb kroon- ja tupplehtedel asuvatest triipudest.

Levila

Paphiopedilum tigrinumi levila asub Lõuna-Hiinas Lääne- ja Ida-Yunnani järgmistes maakondades: Lushui, Malipi, Tengchongi ja Yingjiang maakond. Liiki esineb ka Tais ja Myanmaris, kuid need avastused on küsitavad, kuna seal ei ole saadaval herbaariumi materjale.
Liiki esineb kõrgusel 1200–2500 m üle merepinna. Kolme hajutatud populatsiooni kogupindala on hinnanguliselt 40 km².
Paphiopedilum tigrinum on haruldane ja kohalik liik, millel on vähe disjunktiivseid killustatud alampopulatsioone ning see on väga piiratud levikuga Hiinas. Enamiku tuntud alampopulatsioonides asuvate isendite arvukus väheneb. Täiskasvanud isendite arvukuse ja elupaikade kvaliteedi pidev langemine jätkub kõigis kolmes asukohas. Täiskasvanud isendite arv on hinnanguliselt väiksem kui 1000. 
Populatsioonid on viimase kolme põlvkonna jooksul vähenenud 50–79% ja järgmise kolme põlvkonna jooksul on prognoositud langus 60–79% .

Kasvukoht

Paphiopedilum tigrinum on mitmeaastane epifüütiline, litofüütiline või maismaataim. Isendid eelistavad kasvada kivistes kohtades metsades või mööda orgusid põldude ääres, põõsasjalt või hõredalt metsastatud nõlvadel, puudel või samblikutega kaetud kividel.
Paphiopedilum tigrinum eelistab paikneda niiskel, vett hästi läbilaskval huumusega rikastatud mullal ja järskudel samblikega kaetud lubjakivimitel. See liik eelistab keskmiselt varjutatud elupaiku troopilises kliimas, kus on mägesid. Taimede õitseaeg on maist augustini. Maksimaalne põlvkonna vanus on kaheksa aastat.

Kasutus

Paphiopedilum tigrinum on väga nõutud dekoratiivne taim, mida kasutatakse laialdaselt aianduse, sise- ja väliskaubanduse jaoks. Kohalikud inimesed korjavad taime loodusest kaubandusettevõtjate jaoks.

Ohustatus

Paphiopedilum tigrinum on keskkonnatundlik ja seda seostatakse tavaliselt just teatud elupaikade tingimustega, näiteks kõrgus, kivi pinnalt toitainete kättesaadavus, järsud samblased kohad ja keskmise varjuga elupaigad.
Seda liiku ohustab elupaikade killustatus ja lagunemine, kuna inimesed kahjustavad ümbritsevat keskkonda. Ohud on veel metsade hävitamine, tulekahjud, metsaraie, juhuslik lõikamine, pinnase erosioon, aianduslikuks kasutamiseks ning piirkondlikuks ja rahvusvaheliseks kaubanduseks korjamine, trampimine ning ökoloogilised häiringud.
Liik on üldisemalt ohustatud kliimamuutuste, põudade, elupaikade halvenemise tõttu peamiselt turismi, vaba aja veetmise, linnastumise, infrastruktuuri arendamise, juhtimistegevuse, otsese mõjuga puhketegevuse (nt taimede hävitamine) ja kaudsete mõjude (nt elupaiga muutuste) tõttu. Lisaks sellele ohutavad liiki populatsioonide sisemised tegurid: piiratud levik ja vähe täiskasvanud isendeid.
Tähtvõlv

Tähtvõlv on ristvõlvi erivorm, mille puhul võlvisiilud on dekoratiivsete lisaroietega väiksemateks osadeks jaotatud, nii et need moodustavad võlviku laes tähekujulise mustri. Lihtsamad tähtvõlvid on kasutusel juba kõrggootika lõpuperioodil, tähtvõlvi kasutamise kõrgpunkt jääb hilisgootikasse.

Tähtvõlvi tuletamine ristvõlvist

Kui kolmnurkse võlvisiilu igast nurgast lähtub üks lisaroie (mitte kandva, vaid puhtdekoratiivse eesmärgiga), mis kohtub teistega võlvisiilu keskpunktis, jäävad nende vahele väiksemad pinnad, mis võivad omakorda olla võlvisiilutaoliselt kumerad, tekib nii-öelda teise astme võlvisiil. Võlvi lagipunkti ümber moodustub paarikaupa siiludest kaheksaharuline täht, mis on võlvitüübile nime andnud. Kui nii jagamisel tekkinud väiksemaid siilusid uute roietega omakorda jagada, tekivad veelgi keerulisemad tähtvõlvid.
Lisaroiete kohtumispunktides võivad olla samuti päiskivid.

Tähtvõlvid Eestis

Eesti hoonetest on tähtvõlvid säilinud Oleviste kiriku kooris ja kesklöövis, samuti kiriku lõunapoolses Laurentiuse kabelis, Mustpeade maja Olavi saalis ja Lõuna-Eesti ehitistest ainsana Puhja Dionysiose kiriku kooriruumis. Pärnu Nikolai kiriku lagi oli samuti tähtvõlvidega (põles 1944, lammutati 1954).
Arhitektuuriajaloolaste hinnangul on tähtvõlvidega olnud ka dominiiklaste kloostri Maarja kiriku kesklööv ja kloostri vana refektoorium.
Martna kiriku kooriruumis on servjoonvõlvide peale maalitud tähtvõlvi roidestik, samuti Harju-Risti kiriku käärkambri laes.
Orelivile

Orelivile on vile, milles õhuvoolu läbimisel tekib orelis heli. Tavaliselt vastab igale klahvile üks orelivile; kuid on olemas ka mitmekordseid registreid, kus ühele klahvile vastab korraga mitu vilet. Näiteks Mixtur 3 fach ehk kolmekordne Mixtur, kus ühele klahvile vastab korraga kolm vilet. Sõltuvalt oreli suurusest ja registrite arvust võib vilede arv orelis ulatuda mitme tuhandeni.

Metallviled

Metallviled valmistatakse plii ja inglistina sulamist. Igal orelimeistril oli vanasti oma metallvilede valmistamise "retsept" ehk vilede valmistamise tehnoloogia ja sulami koostisosade proportsioonid. Metallvilede kõla on selge, läbipaistev. Reas asetsevad viled moodustavad oreliregistri. Näiteid metallvilede registritest: Prinzipal, Octave, Quinte, Mixtur, Cornett.

Puuviled

Puuviled on pedaalregistrite viled. Nagu nimi juba ütleb, on nad valmistatud puidust. Vilede valmistamiseks kasutatavat puitu kuivatatakse teatud aega. Puuviled annavad mahedat ja madalat bassiheli. Tavaliselt asuvad nad orelis tagapool. Puuvilede registrid on mitmesugused flöödiregistrid, Burdon, Bassflöte, Subbass, Violon, Cello.

Keelviled

Keelviled on keelregistri viled. Vile sees hakkab keel õhuvoolu tõttu vibreerima, mis tekitab erilise põriseva heli. Keelvilede registrite on näiteks Trompet, Posaune, Oboe, Clarinette.

Orelivilede suurus

Oreliviled on lahtised, kui vile on ülevalt lahti, ja kinnised, kui vile on ülevaltpoolt kinni. Vilede pikkusest ja suurusest sõltub tekitatava heli kõrgus. Mida lühem ja kitsam on vile, seda kõrgemat heli ta tekitab, ja vastupidi: mida pikem ja jämedam on vile, seda madalamat ja massiivsemat heli ta tekitab.
Pärnu lennujaam

Ajalugu

Pärnu lennuväljale pandi alus 1930. aastate keskel seoses Kaitseväe kavaga luua kogu Eestit kattev lennuväljade võrk. Asukohaks valiti Sauga mõisa maad, kuhu rulliti murukattega rada, mis sai valmis kümnendi lõpuks.
1941. aastal suvel paiknes lennuväljal lühikest aega Tupolev SB tüüpi pommitajatega varustatud Nõukogude Liidu Balti mere laevastiku 73. pommituslennuväe polk ja septembrist oktoobrini Saksa kahemootoriliste hävituslennukite Messerschmitt Bf 110 grupp. Kuni suveni 1944 seisis lennuväli kasutuseta, siis toodi siia Liibavist üle Saksa mereluure lennuüksus Sonderstaffel Buschmann, mis õpetas välja eestlasi ja lätlasi. Sama aasta septembris taganes see üksus Eestist ning lennuväli läks uue okupandi, Nõukogude Liidu Baltimere laevastiku 9. ründelennuväe diviisi käsutusse.
Teise maailmasõja järel jäi Pärnu lennuväli Nõukogude Liidu Baltimere laevastiku merelennuväele. Mais 1961 anti lennuväli üle Nõukogude Liidu õhukaitsevägedele ning Pärnusse toodi Tapalt üle hävituslennukitega MiG-19 relvastatud 655. hävituslennuväe polk. Samal kümnendil vahetati MiG-19 välja Jak-28 vastu. Novembris 1977 allutati polk Balti Sõjaväeringkonnale,  1980-ndate algusest alates lendas see polk lennukitega MiG-23. Tsiviillennunduse jaoks oli kasutusel praegusest betoonrajast 1 kilomeeter kagus olnud rada 03/21 mõõtmetega 1100 x 35 meetrit. 
Pärast Eesti taasiseseisvumist ja Nõukogude vägede lahkumist jäi lennuväli hooletusse, sellel tegevust alustanud Pärnu Lennujaam oli pidevas likvideerimise ohus, kuna kasin tehniline valmisolek piiras lendude arvu. Muudatuse tõi suuremahuline rekonstrueerimine, mille käigus ehitati uus reisijateterminal, mis avati 5. novembril 1999, paigaldati kõrge intensiivsusega tuled ja VOR/DME raadiomajakas (2000). Pärnu lennuväljale rajati ka Piirivalve lennusalga hooldusbaas.
Pärnu lennuväli oli varustatud VOR/DME ringsuunalise raadiomajakaga tähisega "PRN " ja töösagedusega 115,900 MHz ning kesk- ja kaugmarkeriga rajal 21 (tähised ja töösagedused vastavalt "R" ja 376 kHz ning "RC" ja 425 kHz). Kahest lennurajast oli kasutuses üks betoonkattega rada suunaga 03/21 mõõtmetega 2480 x 31 meetrit , mis sobis kuni 120-tonniste lennukite vastuvõtuks, omaaegse tsiviillennunduse raja kasutusest loobuti täielikult. Lennud toimusid ööpäev läbi omal vastutusel, kuid lennujaama tööajal oli lenduritel võimalik kasutada lennuinformaatori teenuseid. 2013. aasta novembris piiras Lennuamet seoses raja väga halva olukorraga lennukite lubatud massi 6 tonnile.
23.05-31.08.2014 toimus lennuraja  remont, mille käigus rekonstrueeriti olemasoleva rajal lõik mõõtmetega 799 x 23 meetrit, ülejäänud rada deklareeriti kasutuskõlbmatuks. Kõik lennuvälja raadionavigatsiooniseadmed lülitati remondi käigus välja ning lubati ainult VFR liiklus.
Ariste laht

Ariste laht asub Saaremaal Saaremaa vallas, Sõrve poolsaare looderannikul.
Lahte loetakse Kaugatoma lahe kirdesopiks. Lahe lõunarannikul asub Kaugatoma pank.
Lahe veepeegli pindala on umbes 11 km². Lahte voolab Sooba jõgi.
Ariste lahe keskkonnaregistri kood on VEE3266000.
Twiggsi maakond

Ajalugu

Maakond moodustati 1809. aastal.
The Chainsmokers

The Chainsmokes on Ameerika DJ-duo, mis koosneb Alex Pallist ja Andrew Taggartist. EDM-pop duo saavutas läbimurde oma 2014. lauluga "#Selfie". Nende debüütalbum "Bouquet" ilmus 2015. aasta oktoobris ja album sisaldas laulu "Roses", mis jõudis US Billboard Hot 100 TOP 10-nesse. 59. auhinnatseremoonial võitis Grammy auhinna parima tantsu salvestamise eest "Don`t Let Me Down".
Tassejeva

Tassejeva (vene Тасеева) on jõgi Aasias Kesk-Siberi kiltmaal (Krasnojarski krais).
Algab Birjussa ja Tšuna ühinedes, voolab valdavalt loodesse. Suubub vasakult Angarasse.
Pikkus 116 km, valgla 128 000 km². Toitub valdavalt sademetest. Kõrgvesi maist septembrini (maksimumiga mais). Jääkate oktoobrist–novembrist aprilli–mai esimese pooleni. Tassejeva on laevatatav.
Käärid

Käärid on kahe samal tasandil teineteisele vastu liikuva teraga käsitööriist, mida kasutatakse õhukese või peenikese materjali (esemete) lõikamiseks.
Kääridega saab lõigata õhukesi materjale, näiteks paberit, riiet, plekki, plasti, ja peenikesi materjale, näiteks nööri, oksi, traati. Kääridega lõigatakse ka juukseid ja küüsi ning toiduaineid (nt sibulapealseid). Eriotstarbelised käärid on kasutusel veel paljudes eluvaldkondades, näiteks meditsiinis kirurgilisteks lõikusteks, ja loomadelt villa pügamiseks.
Tänapäevased käärid koosnevad kahest terasplaadist, mis töötavad võllile kinnitatud kangidena. Selline kinnitusviis arvatakse pärinevat aastast 110 Vana-Rooma riigist.

Ajalugu

Arvatakse, et esimesed käärid lõikamiseks loodi Egiptuses umbes aastal 1500 eKr.
Luís Feiteira

Luís Feiteira (sündinud 21. aprillil 1973) on Portugali pikamaajooksja, kelle põhialaks on maraton
Astrid Lepa

Astrid Lepa (aastani 1936 Astrid Lepler; 7. aprill 1924 Keila – 30. november 2015) oli eesti näitleja, lavastaja ja režissöör.
Ta lõpetas 1942 Tallinna 9. Keskkooli, õppis 1942–1946 Draamastuudio eriklassis näitlemist ja 1948–1950 Tallinna Muusikakoolis laulmist. Töötas 1944–1949 Estonias, 1949–1951 Draamateatris, 1951–1952 Filharmoonia estraadis. Oli 1952 Nõmme Kultuurimaja kunstiline juht, kino Pioneer administraator ja direktor. Alates 1949. aastast oli Tallinnfilmi dublaažinäitleja ning 1957–1979 Eesti Televisiooni režissööri abi, assistent ja režissöör.
Ta oli laulja ja pedagoogi Ester Lepa õde ja Margus Lepa ema.
Holdre männikud

Holdre männikud on looduskaitsealused männimetsad Tõrva vallas Holdre ja Taagepera vahelise tee ääres. Männikute geograafilised koordinaadid on 57° 57′ 28″ N, 25° 42′ 15″ E. Männikute pindala on 24,0 ha.
Operatsioon Vikerkaar

Reaktsioonid

ÜRO Julgeolekunõukogu mõistis tsiviilisikute tapmise ja elumajade lõhkumise hukka, viidates 4. Genfi konventsioonile.
USA president George W. Bush kritiseeris sellist terrorismiga võitlemise viisi, viidates siiski Iisraeli enesekaitseõigusele.
Iisraeli justiitsminister Yosef Lapid ütles valitsuses, et pilt vanast palestiinlannast oma maja varemetes meenutab talle tema enda vanaema holokaustis. Polevat andestust inimestele, kes vana naist niiviisi kohtlesid. Pärast protestiavaldusi võttis Lapid oma sõnad osaliselt tagasi.