google/wiki40b huggingface dataset:
Pansarbil m/39

Ajalugu

Rootsi ettevõte AB Landsverk hakkas Pansarbil m/39-t Lynx-i nime all välja töötama 1937. aastal Taani jaoks. Masin valmis 1938. aastal ja esimesed kolm anti sama aasta aprillis Taanile üle. Kui Saksamaa Taani tungis, ootas Kopenhaagenisse saatmist veel 15 masinat. Rootsi võimud konfiskeerisid saadetise ja Rootsi armee võttis masinad kasutusele Pansarbil m/39 nime all. Esimesed masinad tootis Landsverk. Lisaks telliti veel 30 soomusautot, mis esimesest partiist veidi erinesid ja mille tähiseks sai Pansarbil m/40. Teine partii oli toodetud Volvo poolt, sest Landesverkil puudusid võimalused tellimust täita.
Rootsis kasutati neid peamiselt soomusüksustes luuremasinatena. Kolmteist masinat müüdi 1956. aastal Dominikaani Vabariigile.

Ehitus

Pansarbil m/39 oli madala kerega. Soomus oli suhteliselt õhuke, maksimaalselt 18 millimeetrit, kuid oli hästi paigutatud ja kaldus. Meeskond oli kuue liikmeline ees istusid juht ja kuulipildur, taga tagumine juht ja tagumine kuulipildur. Keskel 360 kraadi pööratavas tornis paiknesid komandör ja üks laskur. Taani masinad olid relvastatud 20 mm Madseni automaatkahuriga, Rootsi masinad 20 mm Boforsi automaatkahuriga m/40. Lisaks oli soomusautol kolm 8 mm kuulipildujat: üks kummagi juhi kõrval ja üks tornis kahuriga paralleelselt. Mootor paiknes vasakul keskel. Landsverki toodetud masinad kasutasid 142 hobujõulist Scania-Vabise mootorit ja Volvo toodetud masinad 145 hobujõulist Volvo mootorit. Volvo toodetud masinate kohta kasutati tähistust m/40, kuid väliselt on versiooni eristamatud.
Soga keel

Keelenäited

Wasuze otya (osiibye otya) Isebo (Inhabo)? – Kuidas sa magasid, (Kuidas oli teie päev,)    härra (proua)?
Baali bantu ba ife aye... – Nad olid meie inimesed, aga...
Nkwenda – Ma armastan sind.
sula – magama
yozya – pesema
eizo – eile
izo – homme
kyakyankya - tähistama
kweijukya – kahetsema
musaiza – mees
mwana – laps
zeiza - vanavanem
huuta – jook
nviili – juuksed
munywa – suu
mwenya – naer
mwaka - aasta
Darfur

Darfur (ar دارفور Dārfūr) on piirkond Sudaani lääneosas, mille moodustavad Ida-, Kesk-, Lõuna-, Lääne- ja Põhja-Darfuri provints. Piirkond piirneb Liibüa, Tšaadi, Kesk-Aafrika Vabariigi ja Lõuna-Sudaaniga.
Viie provintsi pindala on kokku 509,075 km² ja seal elab umbes 5 miljonit inimest.
Piirkonnas domineerib Darfuri lavamaa, mille keskel on Darfuri mäed.
Aastal 2003 puhkenud Darfuri konfliktis on hukkunud umbes 400 000 inimest ja 2,5 miljonit inimest on põgenenud.
Narva Muuseum

Narva Muuseum asutati aastal 1933, kui Peeter I muuseum (asutatud 1865) ja G. ja S. Lavrentsovi nimeline Narva Linnamuuseum (asutatud 1913) ühendati. 
Narva muuseumi kunstikogule pani aluse perekond Lavrentsovi kunstikogu, mille Glafiira Lavrentsova pärast oma surma 1913. aastal linnale pärandas. Kunstikogu peeti omal ajal vene kunsti osas Baltimaade parimaks. Lisaks maalidele ja graafikale sisaldas kogu tarbekunsti, miniatuure ning etnograafilisi esemeid. 
22. juulil 1950 avas muuseum Narva ajaloo ekspositsiooni. 
Aastal 1977 moodustati Narva Muuseumi filiaalina Kreenholmi manufaktuuri muuseum, mis 1992. aastal lõpetas filiaalina tegevuse ning selle kogud omandas Narva Muuseum.
Aprillis 1991 avas muuseum Narva Muuseumi kunstigalerii.
Mālpilsi mõis

Mālpilsi mõis (Mālpils muiža) on mõis Lätis Mālpilsi piirkonnas Mālpilsis. Saksa keeles Lemburg.
Mālpilsi mõis kasvas välja Mālpilsi ordulinnusest. 1625 annetas rootsi kuningas Gustav II Adolf ordulinnuse koos linnuselääniga hilisemale Ingeri ja Liivimaa kindralkubernerile ooberst Nils Assersson Mannersköldile. Tollal kuulusid linnuse juurde veel Mūru (Muremoise, Rodenhof), Dravantase (Drewenshof) ja Žiburtu (Sieburt, Siebertmoise) mõisad. Vaatamata sellele, et Lemburi linnus oli purustatud, püstitati sinna puidust mõisahooned ja mõisakeskus tegutses seal kuni XVIII sajandi keskpaigani, kui ehitati uus härrastemaja.
1638. aasta adramaarevisjonis on öeldud, et poola ajal moodustas Lemburi staarostkonna ning viimase staarosti nimi olnud Ostrovski. Veel on kirjas, et linnuse juurde kuulub 3 mõisat, 3 kõrtsi, 2 veskit jne. 1680ndate reduktsiooniga võeti Lemburi (Mālpilsi) mõis tagasi Rootsi riigile. Ilmselt Põhjasõja järel 1700–1721 Lemburi linnuse territoorium hüljati.
1753 andis vene keisrinna Jelizaveta Petrovna valduse polkovnik Melgunovi naisele proua von Straussile. XVIII sajandi teisel poolel läks mõis Taubede valdusesse. 1782 on August Wilhelm Hupel kirjeldanud Lemburit, kui mõisat, kus palju ilusaid kivist hooneid silma rõõmustavad. 1820 ostab valduse oksjonil maanõunik Friedrich von Grote, tema suguvõsa kätte jääb mõis kuni võõrandamiseni aastal 1920.
1760 ehitas parun Gustav Wilhelm von Taube mõisale u 1 km kaugusele ordulinnusest loode poole uue härrastemaja. Vanu linnusevaremeid lammutati arvatavasti ehitusmaterjaliks. Klassitsistlik peahoone ehitati aastal 1911 Wilhelm Bockslaffi projekti kohaselt ümber. Pärast võõrandamist asus hoones algul algkool, seejärel kuulus see Läti erusõjaväelaste ühendusele, aga aastast 1935 oli see eravalduses. Nõukogude ajal oli seal algul maaparandajate kool, seejärel sovhoosi keskus, aastast 1966 aga muuseum. Pärast Läti taasiseseisvumist tagastati hoone õigusjärgsele omanikule ja sellest ajast saati on see olnud eravalduses. Aastal 2008 lõpetati hoone restaureerimine. Tänapäeval on hoones restoran ja võõrastemaja.
Mõisakompleksi juurde kuulub veel park. Selle pindala on 24 hektarit. Park on rajatud terrassidele, seda liigendavad tiigid. Keskse osa pargist moodustab õunaaed, pargi ümber on maakividest müür. Pargis kasvab mitmeid eksootilisi puuliike, nende seas läänepärn, torkav kuusk, hõbevaher, hall pähklipuu. Pargis asub Gustav Wilhelm von Taube mälestusmärk.
Alari Põldoja

Alari Põldoja (sündinud 1. märtsil 1959 Tallinnas) on eesti laulja (bariton). 
Ta lõpetas 1977 Tallinna 12. kutsekeskkooli, on õppinud Georg Otsa nimelises Muusikakoolis ja TRK ettevalmistusosakonnas. Töötanud Kunstimuuseumis ja ETV-s. Laulis 1980–1999 Estonia kooris ja 1999-2007 Vanemuise kooris.
Rasun Anterselva vald

Loodus

Rasun Anterselvas asub 24,92 ha pindalaga Rasuni turbaraba (la torbiera di Rasun / Rasner Möserä) biotoop.
Valdaora orus asuva Rasun Anterselva kirdeosas, 1650 meetri kõrgusel merepinnast, asub Anterselva järv.

Geograafia

Vald laiub piki Antholzi orgu, suurema Pusteri oru põhjapoolsemat osa. Kirdes viib 2050m kõrgusel olev Stalleri sadula mäekuru Defereggeni orgu Ida-Tiroolis Austrias. Antholzi orgu piiravad Rieserferneri grupi mäed põhjas ja Villgrateni mäed idas, mõlemad on Kõrg-Tauerni mäeaheliku osa Kesk-Ida-Alpides. Tuntumad tipud on Hochgall 3436m kõrgusel ja Wildgall (Collaspro) 3273m kõrgusel, samuti Ohrenspitzeni massiiv 3101m kõrgusel kirdes. Suur osa põhja- ja läänepoolsetest mäeahelikest kuuluvad 1988. aastal loodud Rieserferner-Ahrni loodusparki. Antholzi oja voolab läbi oru Antholzi järvest (Lago di Anterselva) kuni suubumiseni Rienzi (Rienza) jõkke Olangis.

Haldusjaotus

Rasun Anterselva halduspiirides asuvad järgmised asulad: Antholz-Mittertal/Anterselva di Mezzo, Antholz-Obertal/Anterselva di Sopra, Antholz-Niedertal/Anterselva di Sotto, Neunhäusern/Nove Case, Niederrasen/Rasun di Sopra, Oberrasen/Rasun di Sotto (halduskeskus).

Ajalugu

Hallstatti kalmistu arheoloogilised leiud Niederraseni lähedal tähendavad piirkonna asustust juba rauaajal. 15. aastal eKr vallutas tänapäeva Tirooli Rooma keisririik. 590. aasta paiku asusid piirkonda hertsog Tassilo I juhtimisel bajuvaarid.
Rasenit ennast on esmakordselt mainitud 1050. aasta dokumendis, kohalikud Raseni isandad teenisid Tirooli krahve ministeriaalidena alates 13. sajandist. Nad elasid Altraseni lossis, mida on esmakordselt mainitud aastal 1210. Krahv Meinhard II loovutas selle aastal 1259 oma abikaasale Elisabethile. Vahepeal püstitasid Raseni isandad Neuraseni lossi, mis läks aastal 1342 Brixeni piiskoppidele.
Pärast Meinhardiinidest krahvide hääbumist aastal 1500 sai Tiroolist kui tervikust Habsburgide monarhia kroonimaa.

Sport

Rasun Anterselvas asub Südtirol Arena, kus toimuvad regulaarselt laskesuusatamisese maailma karikavõistluste etapid. Viis korda (1975, 1976, 1983, 1995 ja 2007) on Anterselvas toimunud ka laskesuusatamise maailmameistrivõistlused.
Kasaritsa külanõukogu

Kasaritsa külanõukogu oli külanõukogu Eesti NSV-s Võru rajoonis. 
Külanõukogu moodustati 1954 juunis Vana-Kasaritsa külanõukogu ja Uue-Kasaritsa külanõukogu alade ühendamise tulemusel. Külanõukogu keskus asus Vana-Kasaritsa külas. Külanõukogu piirides tegutsesid "Lembitu", "Kommunismi Тее" ja V. Kingissepa nimeline kolhoos ning Kubija Sanatoorium. 
1960 oktoobrist Kasaritsa külanõukogu likvideeriti. "Kommunismi Tee" kolhoosi territoorium liideti Lasva külanõukoguga, ülejäänud aladest koos Väimela külanõukogu aladega moodustati Võru külanõukogu keskusega Võru linnas.
Michał Vituška

Michał Vituška (valgevene Міхал Вітушка; 5. november 1907 Niaśviž – 27. aprill 2006 München) oli valgevene poliitik ja sõjaväelane (kindral).
Gümnaasiumihariduse sai Vilniuses, hiljem õppis Prahas Karli Ülikoolis ja Varssavi polütehnilises instituudis. 1930-ndatel osales Valgevene rahvuslike organisatsioonide töös Varssavis. 
Aastatel 1939–1940 oli Niaśviži miilitsaülem. Augustis 1941 võitles Valgevene Omakaitse üksusekomandörina Polesjes bolševike vastu. Seejärel organiseeris Minskis valgevene politseid. Aastatel 1942–1943 osales partisanidevastastes operatsioonides Brjanski- ja Smolenskimaal ninmg Mahiloŭ ümbruses.
Kuulus illegaalse Valgevene Sõltumatuse Partei ja Valgevene Rahva Omaabi juhtide hulka. Juunis 1944 võttis osa Teise Valgevene Kongressi tööst, oli osaline sakslastevastase ülestõusu kavandamises eesmärgiga taasluua Valgevene Rahvavabariik.
1944. aastast juhtis Nõukogude-vastast sissisõda nn Valgevene Vabastusarmee eesotsas peamiselt Valgevene kesk- ja lääneosas, kuid ka mujal. Pärast aktiivse vastupanu lõppemist 1956. aastal lahkus osa sissidest Läände või legaliseerus Valgevenes. Ka Vituška lahkus Nõukogude Liidust 1956. aastal. Tal õnnestus ennast Lääne-Euroopas varjata Nõukogude luure eest ja elas kõrge vanuseni Saksamaal.
Berliini blokaad

Ajalugu

Teise maailmasõja lõppedes jagati Saksamaa võitjariikide USA, Suurbritannia, Prantsusmaa ja Nõukogude Liidu vahel okupatsioonitsoonideks. Läänetsoonides kasutusele võetud vääring kehtestati ka lääneliitlaste kontrolli all olnud Lääne-Berliinis. See allutas pool linna majanduslikult Saksamaa lääneosale ja NSV Liit ei saanud seda linnaosa Nõukogude okupatsioonitsooniga majanduslikult siduda. Vastuseks sulges NSV Liit kõik Lääne-Berliini Saksamaa läänetsoonidega ühendanud maismaa- ja raudteed, ja Berliini lääneosa sai välismaailmaga ühendust pidada vaid õhu teel (vt Berliini õhusild). NSV Liidu idee oli sulgeda juurdepääsuteed ja varustada ise Lääne-Berliini söögi ja kütusega, et saada terve linn enda majanduslikku sõltuvusse. Blokaadiga saavutas NSV Liit olukorra, et Lääne-Berliini ei arvatud moodustatava Saksamaa Liitvabariigi koosseisu, vaid see jäi iseseisvaks haldusüksuseks.

Tagajärjed

Berliini blokaad põhjustas Saksamaa lõpliku lõhenemise: kolmes läänetsoonis kuulutati välja Saksamaa LV, idatsoonis ja Ida-Berliinis Saksa DV. 
1955. aastal võeti Saksamaa LV NATO liikmeks. NSV Liit ja teised Ida-Euroopa riigid asutasid sellele vastukaaluks 1955. aastal oma sõjalise organisatsiooni - Varssavi Lepingu Organisatsiooni.
Esindamata Rahvaste Organisatsioon

Esindamata Rahvaste Organisatsioon (lühend ERO; inglise keeles Unrepresented Nations and Peoples Organization (UNPO)) on valitsusväline rahvusvaheline organisatsioon, mis ühendab maailma põlisrahvaid, kelle enesemääramisõigus on suuremal või vähemal määral piiratud ning kellel seetõttu ei ole võimalik olla esindatud Ühinenud Rahvaste Organisatsioonis.
ERO asutati Haagis 11. veebruaril 1991 12 rahva, ERO asutajaliikmete esindajate (üks neist oli Linnart Mäll) poolt. Sellele eelnes 5.–6. septembril 1990 Tartus toimunud viie rahva esindajate nõupidamine, mille tulemusena moodustati ERO korraldav komitee ja võeti vastu ERO esimene memorandum. Praegu asub Tartus ERO Tartu Koordineerimiskeskus.
Tänase seisuga kuulub ERO-sse üle 50 liikmesrahva. Kuus endist ERO liiget on saavutanud täieliku iseseisvuse ning võetud vastu ÜRO-sse: Eesti, Läti, Armeenia, Gruusia, Belau ja Ida-Timor.
Ants Kübar

Ants Kübar (kuni 1936. aastani Aleksander Rudolf Kübar; 6. juuli 1904 Tillima, Vara vald, Tartumaa – 15. mai 1945 Tallinn) oli Eesti (leitnant) ja Saksa (ülemleitnant) sõjaväelane.
Ta lõpetas 1926. aastal Hugo Treffneri Gümnaasiumi, õppis aastail 1926–1928 Tartu Ülikooli õigusteaduskonna majandusosakonnas, 1934–1941 loomaarstiteaduskonnas ja 1942–1943 õigusteaduskonnas, Korporatsioon Fraternitas Estica liige.
Saksa okupatsiooni ajal oli ta 286. politsepataljoni ülem. Alates 1944. aasta septembrist varjas ta end Tartu elektrijaama endise direktori Peeter Tamme nime all ja töötas autojuhina, arreteeriti novembris 1944, mõisteti 2. märtsil 1945 sõjatribunali otsusega surma ja hukati.
Katarzyna Figura

Katarzyna Figura (sündinud 22. märtsil 1962 Varssavis) on Poola näitleja.
Katarzyna Figura lõpetas 1985. aastal Varssavi Aleksandr Zelwerowiczi nimelise Teatriakadeemia. Hiljem on ta näitlemist õppinud ka Pariisis õppeasutuses Conservatoire national supérieur d'art dramatique.
Aastatel 1985–1988 oli ta Varssavi Kaasaegse Teatri näitleja. Aastatel 2006–2013 töötas Figura Varssavi Draamateatris. Katarzyna Figura on alates 1979. aastast mänginud rohkem kui 70 filmis.
Eesti U-16 jalgpallikoondis

Eesti U-16 jalgpallikoondis on Eesti alla 16-aastaste jalgpallikoondis. Koondist haldab Eesti Jalgpalli Liit (EJL).
1956. aasta NSV Liidu meistrivõistlused moodsas viievõistluses

1956. aasta moodsa viievõistluse NSV Liidu meistrivõistlused peeti 10.–15. augustini Moskvas osana I rahvaste spartakiaadist.
Aseotroopne destillatsioon

Rõhuvahetusega destilleerimine

Teine meetod aseotroopsete segude komponentide eraldamiseks üksteisest on rõhuvahetusega destilleerimine. See põhineb asjaolul, et aseotroopne kontsentratsioon sõltub rõhust. Aseotroobil pole mitte kontsentratsioonivahemik, vaid kindel, täpne kontsentratsioon. Kui õnnestuks kuidagi sellest punktist "üle hüpata", võib jätkata harilike meetoditega destilleerimist, ehkki (vee ja etanooli näite korral) ei keedeta enam etanooli välja veest, vaid vett keedetakse välja etanoolist.
Aseotroopsuse punktist üle hüppamiseks võib asetada segu rõhu alla, mistõttu aseotroopsuse punkt tõuseb 96,4%-lt näiteks 97%-ni. Niisugusel rõhul destilleeritakse etanooli – mitte tingimata 97%-ni, vaid näiteks 96,5%-ni. Seejärel rõhku alandatakse, et asetroopsuse punkt langeks jälle, näiteks normaalrõhul oleva 96,4%-ni või mõnel muul rõhul oleva veel madalama kontsentratsioonini. Jätkata saab hariliku destilleerimisega, millega võib saavutada ka täiesti puhta etanooli.
Roosaken

Roosaken on rikkaliku ehisraamistikuga suur ümmargune aken romaani ja gooti kiriku fassaadis, paikneb portaali kohal lääneseinas või transepti otsaseinas.
Varaseimad roosaknad pärinevad 10. sajandist. Gooti stiili arenedes muutus roosakna kiviosa aina filigraansemaks, jättes rohkem ruumi vitraažidele. 12. ja 13. sajandi roosaknad on range geomeetrilise ülesehitusega, hilisemad ei pruugi seda enam olla.
Eesti kirikutest on roosaken näiteks Tallinna Jaani kirikul.
Wakizashi

Wakizashi (jaapani keeles 脇差) on traditsiooniline lühikese teraga jaapani mõõk (nihontō)
Wakizashi on traditsioonilselt 1-2 shaku (30,3–60,6 cm) pikkune, jäädes pikkuselt lühema tantō (pistoda) ja pikema daitō (pikkmõõk) vahele. Pikemaid wakizashisid nimetati vastavalt ō-wakizashideks ja lühemaid kō-wakizashideks.
Wakizashisid kasutati sõdalasaristokraatidest samuraide poolt tagavaramõõgana, kuid selle kandmine oli lubatud ka talupoegadele ja kaupmeestele, kes pikemaid mõõku (sh katanat) kanda ei tohtinud.
Ilja Gordon

Ilja Gordon (Илья Семенович Гордон 1906 Minsk – 1943) oli juudi päritolu Valgevene kabetaja, meistersportlane. Oli esimene Valgevene tšempion vene kabes (1925), kokku võitis selle tiitli 11 korral. Hukkus Leningradi rindel.
Harilik mustikas

Botaanilised tunnused

Mustikapuhmas on 15–40 cm kõrge, tõusva või püstise varre ja tugevasti harunenud roheliste teravakandiliste võrsetega. Levila põhjaosas, tundras on mustikas märksa madalam, kasvab vähem kui 10 cm kõrgeks. Mustikal on roomav risoom, mis annab ohtralt võsusid.
Lehed on puhasrohelised, munajad, veidi nahkjad ja peensaagja servaga. Lehed paiknevad varrel vahelduvalt. Lehed ja varred on soonega, nii et vihmavesi voolab neid sooni mööda otse juure peale. Mustikas on heitlehine: sügisel langevad lehed maha. Sageli muudavad mustikalehed enne langemist värvi, muutudes näiteks punaseks, aga mitte korraga ja mitte kõik. Samal taimel võib näha kõrvuti paiknemas nii rohelisi kui punakaid lehti ja hilissügiselgi võib mustikal näha täiesti rohelisi lehti.
Õied on rohekasvalged, roosaka varjundiga, urnjad ning asetsevad üksikult lühikese kõverdunud rao otsas lehtede kaenlas. Õiel on 5 õielehte, 10 tolmukat ja 1 emakas. Sigimik on alumine. Lehetupp ei jagune osadeks. Õis on allapoole kaldu ja see kaitseb tolmuterasid kuivamise eest. Ta õitseb mais-juunis. Mustikas on putuktolmleja; teda tolmeldavad peamiselt mesilased ja kimalased. Mustikas on hea meetaim.
Marjad valmivad juulis-augustis. Nad on mustad, aga neid katab õhuke vahakiht, mis muudab nad tumesinisteks. Vahakiht eemaldub pesemisel kergesti. Mari on seest punane. Mustikamarjas on kuni 40 seemet, keskmiselt poole vähem.

Saadused

Droogina kasutatakse mustikavilju (Myrtilli fructus). 
Mustikas on kõrge väärtusega marjataim. Tema tumesinised marjad on meeldiva magusa maitsega. Need sisaldavad suhkruid (5–7%), pektiine, orgaanilisi happeid (õun- ja sidrunhapet 1%) ning parkaineid (7%) pürokatehhiinide rühmast. Küllaldaselt on väärtuslikke vitamiine: C-vitamiini, karoteeni, PP-vitamiini, B₂- ja B₁-vitamiini. Lehed sisaldavad parkaineid (kuni 20%), arbutiini (1,6%), glükosiidi mürtilliini (1%), glükosiidi neomürtilliini, flavonoide ja orgaanilisi happeid.
Marjadest valmistatakse toor- ja keedumoosi, kompotte, keediseid, džemme, mahla, veine jm. Marju säilitatakse ka kuivatatult või pudelis.
Mustikas leiduv värvaine on pH-indikaator. Kui kasvukohas pH väheneb, muutub värvaine punasest siniseks. Seda kasutatakse toiduvärvina, näiteks liha tembeldamiseks, sest ta on täiesti ohutu ja looduslik.
Kes on söönud suure hulga mustikaid, selle väljaheide on teist värvi: see muutub väga tumedaks, peaaegu mustaks.
Suliko Liiv

Suliko Liiv (aastani 1978 Valdsoo; sündinud 25. juulil 1953 Valgas) on inglise filoloog. 
1971. aastal lõpetas ta Tartu 2. keskkooli ning 1976. aastal Tartu ülikooli germaani-romaani filoloogia ja inglise keele õpetaja erialal.
Ta töötas aastatel 1976–1987 Tallinna Pedagoogilises Instituudis inglise keele õpetajana, aastatel 1987–1993 oli ta Pedagoogikaülikoolis dotsent. Alates 1993. aastast on ta Tallinna Ülikooli professor. Aastatel 1986–1989 ja 2004–2007 oli ta filoloogiateaduskonna dekaan. 
Avaldanud sõnastikke, vestmikke ja muid keeleteaduslikke teoseid.

Isiklikku

Suliko Liivi hobideks on muusika ja sport.
Suliko Liiv on abielus Anti Liiviga. Neil on tütar Signe Liiv (al. 2009 Signe Rosenberg) ja poeg Innar Liiv, kes töötavad Tallinna Tehnikaülikooli õppejõududena.
Telesphorus

Telesphorus (kreeka keeles Τελεσφόρος "viljakandev") oli kaheksas paavst, tema eelkäija oli Sixtus I.
Kaasaegsete allikate puudumise tõttu pole tema täpsed valitsemisaastad teada. "Liber Pontificalise" järgi valitses Telesphorus 2. sajandil 11 aastat 3 kuud ja 11 päeva, saades ametisse 142. aastal.
"Liber Pontificalise" järgi oli ta kreeklane ja enne paavstiks saamist tegutses anahoreedina Karmeli mäel. Traditsioon omistab Telesphorusele uuendused, mis viidi ellu alles paari järgneva sajandi jooksul. Näiteks omistatakse talle seitsmenädalase paastu sisseseadmine ülestõusmispüha eel ja Gloria in excelsis'e kasutamist jõuluaegsel kesköömissal. Teda peetakse esimeseks paavstiks, kes tähistas Jeesuse ülestõusmise püha pühapäeviti, mitte juudi kalendri järgi, kus püha võis langeda teisele nädalapäevale. Vastuolud ülestõusmispüha tähistamise üle teravnesid Victor I ajal. Ta sätestas, et iga preester peab jõuluööl pidama kolm missat. Ta koostas uusi palveid.
Ta ordineeris 8 diakonit ja 12 presbüterit.
"Liber Pontificalis" ja kirikuloolase Eusebiose andmetel ka Ireneus väidavad, et Telesphorus suri märtrisurma. Eusebiose andmetel toimus tema martüürium keiser Antoninus Piuse  esimesel valitsemisaastal (kas 138 või 139). Ta maeti Vatikanis Peetruse haua lähedale.
Teda on kunstis kujutatud koos armulauakarikaga.
Telesphoruse järeltulijaks sai Hyginus.
Telesphorust austatakse katoliku kirikus ja õigeusu kirikus märtri ja pühakuna, tema mälestuspäev katoliku kirikus on 5. jaanuar, õigeusu kirikus 22. veebruar. Karmeliidid austavad teda kui oma patrooni.
Häädemeeste vald (1939)

Häädemeeste vald oli vald Pärnumaal aastail 1939–1950.
Vald moodustati senise Häädemeeste valla maa-alast, välja arvatud valla põhjapoolne terav osa kuni talude nr. A-32 ja Papisilla nr. 3-a juurdeliideteni, viimased kaasa arvatud; senise Laiksaare valla Soometsa küla ja Võiduküla asunduse maa-aladest; senise Tahkuranna valla Rannametsa küla maa-alast; senise Orajõe valla Penu küla talude nr. 1-a, 2-a, 3-a, 4-a, A-205, A-206, A-525, Lillemäe ja Murumetsa maa-aladest.
Vald kuulus Riigivolikogu 37. valimisringkonda, kust valiti Jüri Looväli.
Vald kuulus Pärnu põllumeeste konvendi tegevus- ja valimispiirkonda.
1939. aasta detsembris valiti vallavanemaks August Martveli.
1945 augustis moodustati Häädemeeste vallas Krundiküla külanõukogu keskusega Viira külas ja Rannametsa külanõukogu keskusega Pulgoja külas. 1950. aastal Häädemeeste vald likvideeriti ja selle alad arvati Kilingi-Nõmme rajooni koosseisu.
Kaja Karu-Espenberg

Kaja Karu-Espenberg on eesti õpetaja.
Ta on töötanud õpetajana Tallinna Vabas Waldorfkoolis ja Gaia Koolis.
Aksi tulepaak

Aksi tulepaak on tulepaak Aksi saare lõunaosas.
Tulepaagi geograafilised koordinaadid on 59° 35′ 44″ N, 25° 5′ 54″ E.
Tulepaak on 15 meetri kõrgune ja tuli ise paikneb merepinnast 21,5 meetri kõrgusel.
Maris Jesse

Maris Jesse (sündinud 12. juulil 1968) on Eesti tervishoiuametnik.
Maris Jesse lõpetas 1986. aastal Tallinna 10. Keskkooli ning 1993. aastal Tartu Ülikooli arstiteaduskonna ravi eriala.
Tal on magistrikraad tervisepoliitikas ja -rahastamises õppeasutustest London School Hygiene and Tropical Medicine ja London School of Economics and Political Science.
Ajavahemikus 1. oktoober 1996 – 9. mai 2014 kuulus ta Reformierakonda.

Töökohad

Aastatel 1993–1994 töötas ta Riigikantselei referendina, 1994 Maailmapanga konsultandina ja 1995 sotsiaalministeeriumi välissuhete osakonna peaspetsialistina. Alates 1996. aastast töötas ta haigekassas, alates 1997. aastast Keskhaigekassa direktorina.
Ta on olnud SA PRAXIS tervishoiupoliitika analüütik.
Mais 2009 valiti Maris Jesse esimese eestlasena Maailma Terviseorganisatsiooni täitevkogu liikmeks (kuni 2012. aastani).
Aastatel 2008–2016 oli Maris Jesse Tervise Arengu Instituudi peadirektor. 
2016 augustist on ta sotsiaalministeeriumi terviseala asekantsler.
Ta on Tartu Ülikooli Kliinikumi nõukogu liige.

Isiklikku

Maris Jesse abikaasa on Hannes Rumm. Neil on kaks tütart, kelle vanusevahe on 9 aastat.
Ardo Ran Varres

Elulugu

Ardo Ran Varres õppis 1981–1992 Tallinna Muusikakeskkoolis, mille lõpetas klarneti erialal ja 1992–1996 Eesti Muusikaakadeemia Kõrgemas Lavakunstikoolis, mille lõpetas 17. lennus. Aastatel 1991–1993 oli ta ansambli Eriti Kurva Muusika Ansambel liige. 2009–2011 õppis Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia magistrantuuris Helena Tulve heliloominguklassis.
Aastail 1996–2001 töötas Varres näitlejana Rakvere Teatris ja 2001–2003 Eesti Draamateatris. 2003–2011 oli ta Eesti Draamateatri muusikajuht. 2011. aastast vabakutseline ja elab Tartus.
Ta on teinud koostööd paljude lavastajatega mitmes eesti teatris, näitlejana loonud kümneid rolle (ka Soomes, Taanis ja Saksamaal), kirjutanud muusikat rohkem kui viiekümnele lavastusele, filmile, seriaalile ja kuuldemängule, nii eesti algupäranditele kui ka maailmaklassikale ja nüüdisdraamadele. Aastast 2007 on Ardo Ran Varres Eesti Heliloojate Liidu liige.