Euroopa Regionaalarengu Fond

Ajalugu

1960ndatel püüdis Euroopa Komisjon aeg-ajalt luua regionaalfondi, kuid seda toetas ainult Itaalia. Suurbritannias tõstatati see teema Euroopa Liiduga liitumisega seoses ja nõuti selle loomist 1972. aasta Pariisi tippkohtumise ajal. Inglismaa pidi olema suur Ühise põllumajanduspoliitika ja Euroopa Majandusühenduse toetaja ja püüdis kompenseerida puudujääki ERFi loomisega. See võimaldanuks neil näidata avalikkusele Euroopa Majandusühendusest tulenevat materiaalset kasu. ERF pidi olema töökorras 1973. aastaks, kuid 1973. aasta naftakriis lükkas selle edasi ja see asutati 1975. aastal Inglismaa ja Itaalia tugeva surve tõttu. 
ERFi eelarve oli 1,4 miljardit arvestusühikut, mis oli palju väiksem kui Inglismaa tehtud ettepanek – 2,4 miljardit arvestusühikut. Eelarve kasvas ajaga kiiresti nii proportsionaalselt kui absoluutselt. Pärast selle loomist tegutses see pidevalt muutuvate eeskirjade järgi, mis standardiseeriti Ühtse Euroopa Aktiga. Peamised põhimõtted, mille alusel ERF praegu tegutseb, kehtestati struktuurifondide üldreformiga 1988. aastal. 
1993. aasta struktuurifonde reforminud määrused seadsid ERFile ajavahemikuks 1994–1999 järgmised neli eesmärki: arengus mahajäänud piirkondade areng ja struktuuriline kohandamine; tööstuse langusest tõsiselt mõjutatud piirkondade taasarendamine; maapiirkondade areng; arktiliste piirkondade toetamine (lisati Rootsi ja Soome liitumisel). 1993. aasta määrustega kehtestati järgmised rakendusvaldkonnad: piirkondadevaheline koostöö; tööhõive ja tööjõud; tööstuse areng; äärepoolseimad piirkonnad; linnapoliitika ja maaelu areng. Sellel perioodil alustasid tööd järgnevad programmid: Interreg, URBAN ja KONVER.
1999. aastal võeti ajavahemikuks 2000–2006 vastu määrus, mis seadis ERFile kaks eesmärki: arengus maha jäänud piirkondade areng ja struktuuriline kohandamine ning struktuuriliste probleemidega alade arendamine ja majanduslik taasarendamine. Vastu võeti järgnevad rakendusvaldkonnad: piiriülene, riikidevaheline ja piirkondadevaheline koostöö; maaelu areng ning riikidevaheline koostöö uute tavade osas.
2007. aasta 1. jaanuaril jõustunud määrusega lisandusid kolm uut eesmärki: lähenemine, piirkondlik konkurentsivõime ja tööhõive ning Euroopa territoriaalne koostöö. Esimese eesmärgiks oli kiirendada vähem arenenud liikmesriikide ja piirkondade majanduskasvu ja tööhõive tingimuste paranemist. Teine eesmärk taotles konkurentsivõime, tööhõive ja atraktiivsuse suurendamist piirkondades, mis ei kuulu kõige ebasoodsamas olukorras piirkondade hulka. Kolmas eesmärk keskendus piiriülese, riikidevahelise ja piirkondadevahelise koostöö tugevdamisele ning põhines INTERREGi algatusel.

Eesmärgid

ERFi üldeesmärk on tugevdada majanduslikku ja sotsiaalset ühtekuuluvust Euroopa Liidus, vähendades piirkondadevahelisi erinevusi. ERF pöörab erilist tähelepanu territooriumite spetsiifilistele tunnusjoontele. Erikohtlemisest saavad kasu geograafiliselt ebasoodsates tingimustes olevad piirkonnad (kõrvalised, mägised või hõredalt asustatud alad). Euroopa territoriaalse koostöö programmides on vähemalt 80% toetustest suunatud järgmises peatükis nimetatud nelja prioriteetsesse valdkonda. ERFi tegevuse üks eesmärk on ka vähendada linnapiirkondade majanduslikke, keskkonna- ja sotsiaalseid probleeme, pöörates erilist tähelepanu linnade säästvale arengule. Selleks on ette nähtud vähemalt 5% ERFi ressurssidest, mida rakendatakse linnade hallatavate integreeritud meetmete kaudu.

Teavitamine

Toetust saanud partnerid on kohustatud avalikkust teavitama, et programmi tegevust või projekti rahastatakse struktuuritoetusest (ERF, mida kaasfinantseerib Eesti riik) TerVE programmi kaudu, mille elluviijaks on Sihtasutus Eesti Teadusagentuur. Euroopa Liidu osalusele, programmile TerVE ja Sihtasutus Eesti Teadusagentuurile peab viitama nii programmi raames rahastatavaid tegevusi/projekte puudutavates sõnavõttudes, tekstides kui sisutegevustes. Kui tegevuse/projekti raames viiakse läbi koolitusi, tuleb koolitatavaid teavitada ERFi toetusest nii suuliselt kui ka kirjalikult.