google/wiki40b huggingface dataset:
Matti Milius

Matti Milius (10. november 1945 Tartu – 3. juuni 2015 Tartu) oli üks suuremaid Eesti  ja Baltikumi kaasaegse kunsti kogujaid ning aktiivne kunstinäituste kuraator. Elas Tartus. Matti Miliusele kuulus suur eksliibriste ja rohkem kui 1200 teosest koosnev graafika ja maalide kogu. Alates aastast 1968 on Milius eksponeerinud kogusse kuuluvaid töid näitustel Eestis ja välisriikides.
Miliuse kunstikogumine sai algust tänu kirjandusteadlase ja eksliibriseuurija Udo Ivaski tütrele Helene Ivask-Kulpale aastal 1962. Ta kinkis Mattile eksliibrise iga kord, kui noormees sai hea hinde reaalainetes, inglise või vene keeles. Aastal 1966 tutvus Milius kunstikoguja Mart Lepaga, kelle initsiatiivil hakkas huvituma vanemast Eesti graafikast. Kaasaegse kunsti vastu ärgitas huvi Peeter Urbla aastal 1968. 1970.–1980. aastatel tegeles Milius agaralt põrandaaluse kirjanduse kirjutusmasinal paljundamise ja levitamisega ja oli KGB pideva tähelepanu all.
1980. ja 1990. aastatel tegutses Matti Milius ka happeningi-kunstnikuna ja luule-etlejana, olles pool luuleduost Matti Moguči ja Matti Moguchi (Mogučile kirjutas luulet Priidu Beier ning Moguchile Albert Trapeež).
2006. aastal korraldas Matti Milius näitustefestivali Tartus ja Kaunases, kus Tartus näidati kümnete Kaunase kunstnike teoseid ja Kaunases Tartu kunstnike omi.
Enne surma oli Milius keskendunud peamiselt Eesti, Läti, Leedu ja Armeenia kaasaegsele kunstile.

Liikmesus

Matti Milius oli Tartu Kunstnike Liidu ja Eesti Kunstnike Liidu liige.

Kunstikogu

Matti Miliuse kunstikogusse kuulub rohkem kui 1200 joonistust, maali või graafikateost. Teoste autorid on pärit Eestist, Lätist, Leedust, Soomest, Venemaalt, Armeeniast, Kanadast, Aserbaidžaanist ja mujalt. Enamus teoseid on talle kingitud.
Algirdas Monkevičius

Algirdas Monkevičius (sündinud 29. märtsil 1956 Rietavases) on Leedu pedagoog ja endine poliitik.
Ta oli aastatel 2004–2008 Leedu haridus- ja teadusminister.
2004 otsustati talle anda Maarjamaa Risti II klassi teenetemärk.
Lafayette'i vald

Ajalugu

Vald moodustati 1823. aastal.
Nehatu mõis (Türi)

Nehatu mõis (saksa keeles Nehhato) oli Väätsa mõis karjamõis Türi kihelkonnas Järvamaal.
Salvadora (perekond)

Levila

Neid madusid võib kohata Ameerika Ühendriikide lõunaosas ja Mehhikos.
Pilar von Pilchau

Pilar von Pilchau (vene: Пиллар фон Пильхау) oli baltisaksa aadlisuguvõsa.
Suguvõsa esimeseks teadaolevaks esindajaks oli 17. sajandi keskel Eestimaal elanud Rootsi ooberst ja Narva komandant Wenzel Pilar von Pilchau (1606–1675). 
Suguvõsa kanti 1746. aastal Eestimaa ja 1797. aastal Liivimaa rüütelkonna aadlimatriklisse. 1855. aastal said suguvõsa liikmed parunitiitli.
Pilar von Pilchaudele kuulusid erinevatel aegadel Eestimaal Vaida (Wait), Oru (Orrenhof), Meremõisa (Merremois), Raasiku (Rasik), Palivere (Pallifer), Orkse (Orks), Loodna (Pall), Kääsla (Käsal), Reopalu (Reopall), Lehtse (Lechts), Velise (Schloß Felks), Karjaküla (Karjaküll), Eivere (Eyefer), Kulina (Kullina), Enivere (Sternberg),  Kirna (Kirna), Vardi (Schwarzen), Valgu (Walck), Nurtu (Alt-Nurms), Ravila (Meks), Palvere (Pallfer); Liivimaal Halinga (Hallick), Uulu (Uhla), Lelle (Lelle), Vecsalaca (Alt-Salis), Audru (Audern), Are (Arrohof) ja Lindi (Woldenhof) ning Saaremaal Haeska (Hasik), Oriküla (Orriküll) ja Sandla (Sandel) mõisad.
Čyžoŭka

Ajalugu

Linnaosa kohal asus varem Čyžoŭka küla, mis liideti Minskiga aastal 1967. Küla hooned lammutati ja nende asemele rajati Čyžoŭka viies mikrorajoon. Ehitustöid oli seal alustatud juba aastal 1964. Peamiselt rajati sinna korterelamuid; tegemist on ühe esimese Minskisse kavandatud magalarajooniga. Erandiks on seitsmes mikrorajoon, kuhu ehitati individuaalelamud. Linnaosa rajati minski suurtehaste - traktoritehase, autotehase ja mootoritehase tööliste tarbeks. Algselt oli see üks Minski kuritegelikumaid piirkondi.
Pogranitšnõi rajoon

Geograafiline asend

Pogranitšnõi rajoon asub Primorje krai edelaosas. Läänes ja põhjas piirneb Hiina Rahvavabariigiga.

Reljeef

Rajoon asub Mandžuuria-Korea mäestiku harus, kõrgeim mägi on Kedrovaja mägi kõrgusega 964 m.

Maavarad

Rajoonis on rauamaagi, kulla, pruun- ja kivisöe leiukohti.

Veekogud

Rajoonis on 52 jõge, pikim neist on Nesterovka jõgi pikkusega 98 km. Suurim järv on Bolšoje järv.

Kliima

Pogranitšnõi rajoonis on mussoonparaskliima külma kuiva talve ja palava niiske suvega. Jaanuari keskmine õhutemperatuur on –16,7 °C ja juuli keskmine õhutemperatuur +20 °C.
Nils Horner

Nils Horner (25. detsember 1962 Borås – 11. märts 2014 Kabul) oli rootsi ajakirjanik.
Ta oli 1990. aastatel Rootsi Raadio väliskorrespondent Londonis ja New Yorgis. Aastal 2001 läks ta korrespondendiks New Delhisse ning tegi reportaaže Aasias ja Lähis-Idas toimuvast.
Ta oli Afganistanis teinud reportaaže aastast 2001 (siis, kui Ţālebān kukutati), aastal 2003 oli ta kohal, kui USA väed sisenesid Bagdadi. Aastal 2004 oli ta Tais kirjeldamas 2004. aasta India ookeani maavärinat ja aastal 2011 oli ta Jaapanis kirjeldamas Fukushima tuumajaama õnnetust.
Nils Horner tapeti 11. märtsil 2014 Kabulis, tänaval Liibanoni restorani juures.
Æ

Islandi keel

Islandi tähestiku täht märgib diftongi /ai/.

Taani keel

Taani keeles hääldub see /ɛ/.
Järva vald

Koeru valla sundliitmine

Vaatamata Koeru valla läbirääkimistelt lahkumisele ja soovile liituda Rakke vallaga, otsustas Vabariigi Valitsus 2017. aasta juunis liita Koeru vald moodustatava Järva vallaga. Selle otsuse vaidlustas Koeru vald Riigikohtus, kuid jäi seal kaotajaks. Seega liideti Järva vallaga ka Koeru vald, mille pindala oli 236,82 km² ja rahvaarv 2088 (seisuga 1. jaanuar 2017).
Haldur Õim

Haldur Õim (sündinud 22. jaanuaril 1942 Helme vallas Valgamaal) on eesti keeleteadlane, kelle uurimistöö peasuunad on keeleteaduse metodoloogia, keeleteooria, semantika, semantilised väljad eesti keeles, loomuliku keele arvutimudelid, tekstide arvutitöötlus ja keeleteaduse seosed teiste teadustega.

Haridus

Haldur Õim lõpetas Tõrva Keskkooli 1960 ja Tartu Riikliku Ülikooli 1965. Ta omandas filoloogiakandidaadi kraadi Tartu ülikooli juures 1970. aastal (kandidaaditöö teema oli "Семантическая структура словесных групп, связанных с понятием лица в эстонском языке") ja filoloogiadoktori kraadi samas 1983. aastal (doktoritöö teema oli "Семантика и теория понимания языка: анализ лексики и текстов директивного общения эстонского языка").

Töökäik

Ta on töötanud Tartu Ülikooli kriminoloogia laboratooriumi õigusinformatsiooni töörühma vanemteadurina (hiljem nimetati see õigus- ja majandusinformatsiooni probleemgrupiks ja seejärel tehisintellekti laboratooriumiks) 1969–1977, Tartu Ülikooli eesti keele kateedri vanemõpetajana 1977–1983, Helsingi Ülikoolis eesti keele lektorina 1981–1984, Tartu Ülikooli eesti keele kateedri dotsendina 1983–1985 ja professorina 1986–1992, külalisprofessorina Koblenzi-Landau ülikooli arvutilingvistika instituudis Saksamaal 1991–1992 ning TÜ üldkeeleteaduse professorina 1992–2007. 
2007. aastast on ta Tartu Ülikooli emeriitprofessor.

Liikmesus

Õim on Eesti keelenõukogu liige, Emakeele Seltsi liige ning alates 2005 Eesti Rakenduslingvistika Ühingu liige. Ta on Keele ja Kirjanduse toimetuse liige. Ta on Internationale Cognitive Linguistic Associationi liige alates 1993, Association for Computational Linguisticsi liige alates 1993. aastast, International society of the Study of Argumentation (Amsterdamis) liige alates 2004 ning Deutsche Gesellschaft für Kognitive Linguistik liige alates 2005.
23. novembril 1994 valiti Haldur Õim Eesti Teaduste Akadeemia liikmeks.
Aasia ja Vaikse Ookeani Nõukogu

Aasia ja Vaikse Ookeani Nõukogu (inglise keeles Asian and Pacific Council, ametlik lühend ASPAC) oli Aasia ja Vaikse ookeani regiooni mittekommunistlike riikide konsultatiivne ühendus majandusliku, tehnilise, sotsiaalse ja kultuurilise koostöö arendamiseks.
Ühenduse poliitiline eesmärk oli pakkuda vastukaalu kommunismi levikule Aasias ning takistada Hiina vastuvõtmist Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni. Teine eesmärk kukkus täielikult läbi seoses Nixoni doktriini rakendamisega Ameerika Ühendriikide poolt ja Hiina vastuvõtmisega ÜROsse 1971. aastal.

Asutamine ja laialisaatmine

Tiit Made on väitnud, et nõukogu asutati 14. juunil 1936 ja reorganiseeriti aprillis 1966 Lõuna-Korea algatusel.
Kõigi teiste allikate kohaselt loodi organisatsioon 16. juunil 1966 Lõuna-Korea pealinnas Sŏulis.
Organisatsiooni ametliku laialisaatmise kohta andmed puuduvad, ent selle tegevus hääbus aeglaselt 1970. aastatel pärast seda kui ükski liikmesriik ei olnud nõus korraldama 1973. aastal iga-aastast välisministrite nõukogu koosolekut.

Struktuur

ASPACi kõrgeimaks organiks oli korra aastas kogunenud liikmesriikide välisministrite nõukogu. Aastaringselt tegutses organisatsiooni juurde akrediteeritud suursaadikutest koosnev alaline komitee. Peakorter asus Tai pealinnas Bangkokis.
ASPACil oli igas liikmesriigis eraldi sekretariaat ja iga-aastased kohtumised roteerusid riikide vahel, kusjuures sekretariaaditeenust pakkus nii välisministrite nõukogule kui ka alalisele komiteele see riik, kelle territooriumil antud aastal kohtumine aset leidis.
Organisatsiooni tegevus keskendus suures osas autonoomsetele projektidele, mis olid avatud ka ühendusse mitte kuuluvatele riikidele.
Peamised projektid olid Aasia ja Vaikse Ookeani Merenduskoostöö Skeem (APMNCS, keskus Tōkyō), majanduskoostöö keskus (ECOCEN, keskus Bangkok), teaduslike ja tehniliste teenuste register (keskus Canberra), kultuuri- ja sotsiaalküsimuste keskus (asus Sŏulis) ning toiduainete ja väetise tehnoloogia keskus (asus Taibeis). Osa neist projektidest jätkus ka pärast organisatsiooni tegevuse hääbumist.
Merle Malvet

Merle Malvet (sünninimi Merle Suni; sündinud 1961) on eesti riigiametnik.
Merle Malvet on lõpetanud 1992. aastal Tartu Ülikooli koolipsühholoogia eriala. 2006. aastal kaitses ta Tartu Ülikooli Õigusinstituudis õigusteaduse magistri kraadi magistritööga "Õigus sotsiaalkindlustusele kui põhiõigus" (juhendaja Rait Maruste). 
Merle Malvet on töötanud sotsiaalministeeriumi sotsiaalkaitse osakonna juhataja asetäitjana, aastatel 2000–2014 sotsiaalkindlustuse osakonna juhatajana.
Ta oli Euroopa sotsiaalharta ratifitseerimist ette valmistanud töörühma liige, aastatel 2000–2014 Euroopa sotsiaalharta valitsusekspertide komitee liige (2010–2014 asepresident). 2003–2004 oli ta Eesti Töötukassa nõukogu liige. 2014. aastal lahkus ta avalikust teenistusest.
Omasõna

Omasõna on põliselt oma sõna või keeles kohanenud laensõna, millel ei ole võõraks peetavaid struktuurijooni.
Eesti keele omasõnad on nt "kõndima", "mahtuma".
Omasõnale vastandub võõrsõna.
Alevi tänav (Rakvere)

Alevi tänav on tänav Rakveres.
Tänava pikkus on 212 m ja see asub Kondivalu linnaosas. Tänav algab ja lõpeb Juhan Kunderi tänavaga, olles silmusekujuline. Tänava läheduses, edela suunas, asub Palermo mets.  
Tänav on kujunenud välja 20. sajandi teises pooles, tänavale on rajatud ühepereelamud.
Heino Müller

Heino Müller (2. september 1935 Tallinn – 9. august 2012 Tallinn) oli eesti metallikunstnik.
Heino Müller sündis Tallinnas kullassepa perekonnas. Ta lõpetas 1952. aastal Tallinna 21. keskkooli ja 1962. aastal Tartu kunstikooli. 1962–1964 oli kultuuritöötaja laeval "Johannes Vares" ning õppis aastatel 1964–1969 Eesti Kunstiakadeemias. Töötas pärast kooli lõpetamist ARSis ja AS Ars-Sepas. 1991. aastast töötas Kunstiakadeemias metalliosakonnas õppejõuna.
Aastast 1980 kuulus ta Eesti Kunstnike Liitu ning oli aastast 2009 Kunstnike Liidu auliige.
Müller on loonud olulisi avalikku ruumi, eelkõige Tallinna vanalinna, kaunistavad suuremõõtmelisi sepiseid. Muuhulgas on tema loodud Mündi baari sepissilt (1968), diplomitööna Taani kuninga aia "Kuningas" (1969), restorani Gloria rippsilt (1988) ning Sinimägede lahingu mälestusrist.
Kunstnik on sepistanud tuulelipu ka Pika jala väravatornile, kus asus aastakümneid tema ateljee.
Osa 1971–1988 loodud suurejoonelistest sepistest on valminud koostöös Tõnu Lauguga. Muu hulgas valmisid Laugu ja Mülleri ühistööna Tallinna Suur-Karja 8 hoone sepisvärav (1979), Pirita kloostri sepistatud väravad (1980), Lühike jalg 9 akna- ja väravavõred (1983), Niguliste kiriku Antoniuse kabeli väravate võred (1982), Edise mõisa "Valge Hobu" trahteri sepised (1982), Karja Keldri interjöörisepised (1972), Karika baari interjöörisepised (1978), Soome firma Puolimatka Kirkkonummi nõupidamissaali valgustid (1984) ning Narva Hermanni kindluse valgustid ja kaminad (1986).
Sokał

Ajalugu

Sokał oli algselt iseseisev alev, mis ehitati Minski rahvusvahelise lennujaama tööliste tarbeks. Minski koosseisu arvati nii alev kui lennujaam  aastal 2000.
Skrunda mõis

Skrunda mõis (Skrundas muiža) oli riigimõis Lätis Skrunda piirkonnas Skrundas peahoone aadressiga Pils iela 2. Saksa keeles Schrunden.
Skrunda mõisa alguseks võib pidada aastat 1253, mil Venta jõe kaldale rajati ordulinnus, mis allus Kuldīga komtuurile. Gotthard Kettler omandas selle aastal 1576. XVII sajandil rajati lossi ümber 4 bastioni.
Skrunda mõisa praegune peahoone rajati aastal 1819, arhitektiks oli Johann Georg Adam Berlitz. Peahoone on Mežotne mõisa peahoone väiksem koopia. Klassitsistlik häärber rajati aastal 1818 ja renoveeriti 1849. aastal, mil mõisa rentnikuks oli A. Henning.
Tänapäeval asub vana ordulinnuse kohal vabaõhulava. Peahoone omandas firma Anderson Baltic, seal asuvad hotell ja konverentsikeskus.
Suir

Suir on mesilaspere poolt kogutud õietolmust valmistatud mesilaste söödavaru ning ka energiaks.

Suira tootmine

Suira valmistamiseks koguvad mesilased taimedelt õietolmu, suruvad selle kärjekannus tihedaks tombuks, niisutavad seedenõredega ning konserveerivad lõpuks meega. Hapniku juurdepääsuta algab suiras kaks nädalat kestev fermentiseerumis- ja käärimisprotsess, mille tulemusel suureneb happe- ja suhkrusisaldus ning tekib K-vitamiin. Suira valmimise käigus saab õietolmutera väliskest kannatada ning tänu sellele muutuvad õietolmus leiduvad toitained mesilastele paremini omastatavaks.
Suira või õietolmu puudumisel lakkab mesilasema munemast ning töölised lõpetavad mesilaspiima ja vaha tootmise. Suira saab mesinduses asendada mõne muu valgurikka söödaga, näiteks kuivatatud õietolmu või rasvavaba sojajahuga.
Suira kättesaamiseks kärgedest soovitatakse kärg kuivatada ning kärjekannude ülemised otsad ära lõigata. Seejärel purustatakse kärg, mis on külmas rabedaks muutunud, ning eraldatakse suir vahatükkidest tuulamise teel. Tegu on üsna vaevarikka protseduuriga.

Koostis

Suir sisaldab umbes 55% süsivesikuid, 35% valke, 3% vitamiine ja mineraalaineid, 2% rasvhappeid ja 5% muid aineid.
Nii õietolm kui suir on kõrge toiteväärtusega ning sisaldavad mitmeid organismile vajalikke aineid. Võrreldes õietolmuga on suiras rohkem süsivesikuid ja piimhapet, kuid vähem valke ja rasvu. Suir sisaldab ka oluliselt rohkem mineraalsooli, vitamiine ja orgaanilisi happeid.
Võrreldes meega sisaldab suir poole vähem suhkrut.
Uuringute järgi võib suir sisaldada 188 eri liiki seeni ning 29 liiki baktereid.

Mõju tervisele

Suira kasutati ravimi ning noorendava preparaadina juba Vana-Hiina ja Muinas-Egiptuse kultuurides, tervendamiseks kasutas seda ka Hippokrates.
Suira võib pidada õietolmu kontsentreeritud vormiks. Õietolm aitab taastada maksa funktsioone, on efektiivne vahend aneemia korral, aktiviseerib kõhunäärme insuliinitootmist, vähendab vere hüübivust, tugevdab kapillaare, alandab vere kolesteroolitaset, on skleroosivastase toimega, soodustab sapi- ja uriinieritust, mõjub vähivastaselt, ei lase kahjulikel mikroorganismidel soolestikus paljuneda, stimuleerib immuunsüsteemi, on üldtugevdav, tõstab söögiisu ning füüsilist töövõimet, tugevdab seksuaalfunktsiooni ning vähendab eesnäärme suurenemise ohtu. Erinevalt puhtast õietolmust põhjustab suir harva allergiat. Tähelepanelik tuleks siiski olla inimestel, kellel on allergia mesilasmürgi vastu.
Ewald Tobien

Ewald Sigismund Tobien (1. aprill (vkj) 1811 Jēkabpils – 26. jaanuar (vkj) 1860 Tartu) oli baltisaksa õigusteadlane.

Elulugu

Ta oli Jēkabpilsi raehärra ja kaupmehe Karl Friedrich Tobieni (1785−1861) ja Sophia Gerdruta Harderi poeg. Alghariduse omandas Jēkabpilsi kreiskoolis. 1826−1833 õppis Riia kubermangugümnaasiumis. 1834. aastal tegutses VIII hingerevisjoni korraldamisel maksunduse raamatupidajana. Samal aastal astus Tartu ülikooli, kus tudeeris 1837. aastani õigusteadust, arstiteadust ja kameralistikat. 1838. aastal omandas õigusteaduse kandidaadi ja 1840. aastal magistrikraadi. Juba 1839. aastal promoveerus Halle ülikooli õigusteaduse doktoriks, 1844. aastal sai ta sama kraadi ka Peterburi ülikoolist. 1840. aastal oli Tartu ülikooli eradotsent ja 1840−1844 dotsent. 1844. aastal valiti vene õiguse erakorraliseks ja 1845. aastal korraliseks professoriks, kellena oli ametis surmani. 1851−1854 oli ühtlasi dekaan ja 1852−1853 prorektori asetäitja. 1850. aastal anti talle riiginõuniku teenistusaste. 1859−1860 oli Õpetatud Eesti Seltsi president.
Pärast tema surma tõsteti tema lesk ja lapsed 1863. aastal aadliseisusse ja võeti 1886. aastal Liivimaa kubermangu aadlisuguvõsaraamatusse.

Perekond

Ta oli kaks korda abielus. Esimest korda naitus Auguste Reesega (1817−1848). Teist korda abiellus 1849. aastal Martha Henriette Wegeneriga (1827−1906). Tema poeg oli tuntud agraarajaloolane Alexander Johannes von Tobien (1854−1929).
Genisteiin

Nimetused ja tähised

Genisteiin on saanud nime värvi-leetpõõsa ladinakeelsest teaduslikust nimetusest Genista tinctoria. Genisteiin eraldati esmakordselt värvi-leetpõõsast 1899. aastal.
IUPAC - nimetus: 5,7-Dihydroxy-3-(4-hydroxyphenyl)chromen-4-on
CAS-i registreerimisnumber on 446-72-0. PubChemi number on 5280961. DrugBank'i number on  DB01645.

Bioloogiline aktiivsus loomorganismides

Genisteiin on antioksüdant. Genisteiin inhibeerib angiogeneesi ja inimese vähirakkude kasvu (kartsinogeneesi).   
Oma sarnasuse tõttu östrogeenidega konkureerib genisteiin nendega retseptorite pärast (hormooniretseptorid koosnevad peamiselt valkudest ja paiknevad rakutuumas) ja seondub nendega, millele järgneb harilikult aktiveerimine.

Genisteiin ravimolekulina

Katsete käigus on tuvastatud, et genisteiini ja tyrphostin AG1478 segu saaks kasutada filoviiruste põhjustatud hemorraagiliste palavike, nagu Ebola viirushaigus, profülaktikaks ja raviks.

Hoiatused

Pahaloomulise kasvaja diagnoosi järgse võimaliku ravi korral oleks soovitav konsulteerida raviarstiga genisteiini sisaldavate taimede ja toidupreparaatide manustamine, ravi efektiivsus võib kahaneda.
Rutger (maamarssal)

Rutger (ka Rutcherus, Rutherus, Rotcherus) oli Mõõgavendade ordu ja Liivi ordu maamarssal aastatel 1211–1239.
Rutgeri päritolust, sugulastest ja kohast, ei ole midagi teada. Teade on vaid, et 1211. aastal sai ta Viljandi all hukkunud maamarssal Arnoldi mantlipärijaks. Kui Mõõgavendade ordu Liivi orduga liideti, siis sai temast tõenäoliselt selle esimene maamarssal ehk ta säilitas oma koha orduhierarhias. Kas ta säilitas selle katkestuseta, pole siiski päris selge, sest esimest korda mainitakse teda Liivi ordu maamarssalina allikates 1238. aastal, viimast korda aasta hiljem. Tema edasine saatus on teadmata.
Iberville'i vald

Ajalugu

Vald moodustati 1807. aastal.
Victor Leandro Bagy

Koondisekarjäär

Debüüdi Brasiilia rahvuskoondises tegi Victor 10. augustil 2010 sõprusmängus USA jalgpallikoondise vastu.
Ta esindas Brasiiliat koondises aastatel 2010–2014 kokku kuues kohtumises.
Ta oli Brasiilia varuväravavaht 2009. aasta FIFA konföderatsioonide karikaturniiril, 2011. aasta Copa Américal ja 2014. aasta maailmameistrivõistlustel.
Vassili Rotšev

Maailma karikavõistlustel

Vassili Rotšev osales karjääri jooksul 130 maailma karika etapil ja jõudis poodiumile kaheksal korral, millest kahel korral kõige kõrgemale astmele.

Isiklikku

Vassili Rotševil on kaksikõde Olga. Ta on abielus Julia Tšepalovaga ja neil on tütar Vaselina.
Ringsu sadam

Ringsu sadam (Sadamakood EE RNG) on Ruhnus asuv sadam. Sadamat haldab Saarte Liinid.
Sadam on võimeline teenindama laevu, mis tagavad saare elanikele ühenduse mandriga. Samuti on sadamat võimalik külastada teistel väikelaevadel.
Sadama direktor on Renno Tammleht.
Virve Sarapik

Virve Sarapik (sündinud 25. juunil 1961) on Eesti kunstiteadlane ja semiootik.
Ta kaitses 1999. aastal Tartu Ülikoolis doktorikraadi semiootika ja kulturoloogia alal.
Sarapik on töötanud alates 1989. aastast Eesti Kunstiakadeemias, esmalt assistendi, seejärel dotsendi, vanemteaduri ja erakorralise professorina. 1998–2002 töötas ta ka Underi ja Tuglase Kirjanduskeskuses, 2003–2014 Eesti Kirjandusmuuseumi vanemteaduri ja kultuuriteooria töörühma juhina. On alates 2010. aastast Eesti Kunstiakadeemia professor, 2017. aasta septembrist EKA kunstiteaduse ja visuaalkultuuri instituudi juhataja.

Isiklikku

Virve Sarapiku abikaasa on füüsik Jaan Kalda.
Dobele

Ajalugu

Ajalooürikutes mainitakse Dobele nime esmakordselt 1254. aastal Zemgale jagamise aktis (Zemgales dalīšanas aktā). Asula on eri perioodidel kandnud nimesid Dobelene, Doblen ja Добленъ. Aastal 1335 rajati sinna Dobele ordulinnus, millest sai aastal 1376 Dobele komtuuride residents. Kiriku ehitamist alustati 1495. 
Aastal 1562 keeldus sealne komtuur Mathias von der Recke oma valduseid vastsele Kuramaa hertsogile Gotthard Kettlerile loovutamast ja valitses neid kuni 1576. aastani, mil Kettleril läks lõpuks korda Mathias Dobelest valuraha eest loobuma sundida. Aastail 1642–1682 tegutsesid Dobeles saekaater ja vesivveski, seal valmistati ka äädikat. Aastal 1710, katkuepideemia ajal, viis hertsog Friedrich Wilhelm Kettler oma residentsi ajutiselt Dobelesse. Sealne ordulinnus jäeti maha aastal 1730. 
Aastal 1812 hõivasid asula Napoleoni väed. 1870. aastal peeti Dobeles esimene Kurzeme laulupidu. Linn aastast 1917. Läti vabadussõja ajal oli linn nii bolševike, landesveeri kui ka Pavel Bermondt-Avalovi valduses. Läti väed vabastasid linna 23. novembril 1919. Aastal 1927 valmis linna läbiv Jelgava–Liepāja raudtee.