google/wiki40b huggingface dataset:
Pjotr Jakir

Pjotr Jakir (Пётр Ионович Якир; 20. jaanuar 1923 Kiiev – 14. november 1982 Moskva) oli juudi päritolu Nõukogude Liidu dissident.
Ta oli Jona Jakiri poeg.
Silikoos

Ravi

Juba tekkinud silikoos on ravimatu, mistõttu on tolmuga kokkupuute vältimine väga oluline. Tõvega kaasnenud tüsistusi saab ravida antibiootikumide ja bronhilõõgastikega ning muid sümptomeid leevendavad rögalahtistid. Kui tekkinud tüsistused on liiga suured, võib haigus olla invaliidistav ja eluiga lühendav. Tüsistusteks võivad olla kopsupõletik, bronhiit, emfüseem ja sidekoestumine. Raskemate vormide korral on suurem vähkkasvaja tekkimise oht.
Suurbritannia rüütliseisus

Rüütliseisus (inglise keeles knighthood) on üks kõrgeimaid auavaldusi, mida on võimalik Ühendkuningriigis tänapäeval saavutada. Kuninganna (või keegi kuninglikust perekonnast kuninganna nimel) ülendab kandidaadi rüütliseisusse kas avalikul tseremoonial või eraviisiliselt. Tseremoonial kuninganna lööb kandidaadi rüütliks ja annab talle üle tiitlitunnistuse. Rüütliseisus ei ole päritav.
Vaimulike rüütliseisusse ülendamisel ei toimu rüütlikslöömise tseremooniat, nad ei saa ka kasutada tiitlit "Sir" oma nime ees.
Eesti päritolu Austraalia mäeinsener ja tööstur Sir Arvi Parbo, Kt. Bach (1926–2019) oli arvatavasti ainus rüütliseisuses eestlane; 1978. aastal löödi ta rüütliks teenete eest Austraalia tööstuse arendamisel.

Aurüütliseisus

Välisriikide kodanike (välja arvatud Rahvaste Ühenduse kuningriikide kodanikud) rüütliseisusse ülendamisel ei toimu rüütlikslöömise tseremooniat, nad ei saa ka kasutada tiitlit sir oma nime ees. Välisriikide kodanikele antud rüütliseisust nimetatakse aurüütliseisuseks (honorary knighthood), mida võib pidada sümboolseks rüütliseisuseks. Rüütli autiitel tekib neil enamasti sellest, kui neid ülendatakse mõne Briti rüütliordu kõrgema astme liikmeks, millega kaasnevad automaatselt õigused rüütliseisuse saamiseks.
Enim kordi on aurüütliseisusse ülendatud välisriikide monarhe – kuningaid ja kuningannasid, keisreid, sultaneid, šeike, printse ja suurhertsogeid.

Näiteid teistest valdkondadest

Allikas: List of honorary British knights and dames
Ellen Redi

Ellen Redi (aastani 1971 Ellen Veeber; sündinud 18. juulil 1945 Varstu vallas Võrumaal) on Eesti matemaatik.

Elulugu

Ellen Redi on möldri tütar.
Lõpetas 1962 Võru 1. Keskkooli ja 1967 Tartu Ülikooli matemaatika osakonna; 1974 samas aspirant, füüsika-matemaatikakandidaat (1985, Moldaavia Teaduste Akadeemia Matemaatika Instituut), väitekiri "Поликатегории и поликольцоиды многоместных функций". Täiendas end 1979 Leningradi ülikoolis ja 1996 Dresdeni Tehnikaülikoolis. Oli 1968–1971 Tartu Ülikooli vanemõpetaja, 1974–1976 NSV Liidu Teaduste Akadeemia Majandusmatemaatika Keskinstituudi vaneminsener, 1976–1987 Tallinna Pedagoogilise Instituudi vanemõpetaja, aastast 1987 dotsent.

Teadustöö

Uurimisvaldkond: algebra, diskreetne matemaatika ja matemaatiline loogika ning nende didaktika. Kirjeldanud kvaasirühmafunktsioonide polükategooriaid ja Greene'i ekvivalentse. Põhjendanud polüringoidide esitatavuse mitmekohaliste funktsioonide ja Mengeri süsteemide esitatavuse mitmekohaliste endomorfismide kaudu. Üle 20 teadustrükise ja 20 teaduslik-metodoloogilise trükise, 5 õppevahendit.
Domeenireform

Domeenireform on 5. juulil 2010 kehtima hakanud domeenikorralduse muudatus, millega anti .ee domeenide haldamine EENetilt üle Eesti Interneti Sihtasutusele. Domeenireformi eesmärgiks oli muuta .ee domeenid inimestele kättesaadavamaks ja populaarsemaks ning viia sisse kord domeeninimesid puudutavate vaidluste lahendamiseks. Seejuures lõpetati registripidaja kulude katmine riigieelarvest ning domeeni registreerimine muudeti tasuliseks. Reform pälvis kriitikat selle tõttu, et selle raames hakati seni eraisikutele ja MTÜ-dele tasuta olnud domeenide eest küsima tasu, mis ületas paljude teiste levinud domeenide hinda mitmekordselt.
Reform rakendus tavakasutajate jaoks 2011. aasta veebruaris, mil lõhuti pri.ee domeenide sulgemisega suur osa Eesti blogosfääri terviklikkusest. Domeenide tasuliseksmuutumise tõttu kadus ka hulk MTÜ-de ja väikeettevõtete domeene koos neis olnud ja neisse lingitud sisuga.
Osaliselt reaktsioonina domeenireformile loodi Interneti-kasutajate õiguste eest seisev organisatsioon Eesti Interneti Kogukond, kuid sellega reformi mõjutada ei suudetud. EIK väitel hävis reformi käigus ligikaudu 80% kogu endistest Eesti maatunnusega internetilehekülgedest , sj 98% pri.ee domeenidest. Reformi käigus registreeris oma domeeni uue korra jaoks ümber ainult 227 domeeniomanikku, mis oli 0,3% kõigist vana korra ajal registreeritud domeenidest.
6. veebruari 2011 on nimetatud seetõttu ka "linkruptipäevaks", sest enamusel veebilehtede avaldajatel puudusid oskused ja tahtmised võtta ette oma teostes olevate viidete korrastastamiseks, kuigi võrgus on olemas piisvalt automatiseerituid vahendeid selliste hädade vastu. Samamoodi polnud nad arvestanud üldise veebidünaamikaga juba haldamist enda õlule võttes.
24. aprillil 2012 andsid domeeni kontaktisikud ICANN-i juures Endel Lippmaa ja Jaak Lippmaa avalikult teada, et ei ole nõus domeeni redelegeerimisega Eesti Interneti Sihtasutusele, kui EIS nõukokku ei kaasata Eesti Interneti Kogukonda ja Eesti Infotehnoloogia ja Telekommunikatsiooni Liitu, ning on esitanud ICANN-ile soovi peatada redelegeerimine.
18. detsembril 2012 nõustus pärast ebaõnnestunud domeenireformile järgnenud vägikaikavedu lõpuks redelegeerimisega Eesti Interneti Kogukond, kes kaasati kompromissina Eesti Interneti Sihtastuse nõukogu asemel Internetikasutajate Nõukotta.
Hanila kihelkond

Piirkonna ajalugu

Juba muinasajal oli olemas Hanila muinaskihelkond (Kotsu), mis sai arvatavasti kohe pärast sakslaste poolt vallutamist 13. sajandil kirikukihelkonnaks. Kirjasõnas on kihelkonda esmakordselt mainitud aastal 1519 (Saint Paul). Aastani 1611 hõlmas see ka Varbla piirkonna. 16. sajandi keskpaigani kuulus Hanila kihelkond Saare-Lääne piiskopkonna Lihula ametkonda.
Osa kihelkonnast oli läänistatud Uexküllidele, kes ehitasid Virtsu vasallilinnuse (1465). 16. sajandil oli kihelkonnas suhteliselt palju vabatalupoegi. Talusid hakati päriseks ostma 1868. aastal. 1880. aastail levis baptism, aastast 1883 siirdus palju talupoegi õigeusku.

Kihelkonna alad tänapäeval

Tänapäeval paiknevad kunagise kihelkonna alad Lääneranna vallas.
Holmi tänav (Tartu)

Holmi tänav (Holmstraße) oli tänav Tartus, Emajõe vasakul kaldal.
Tänav algas Henningi platsilt (umbes praeguse Narva maantee ja Raatuse tänava ristmiku kohal) ja suundus jõeni. Holmi tänava lõpp asus praeguse Uueturu tänava otsa vastas üle jõe.
Holmi tänav oli 19. sajandist 1941. aastani oluline äritänav ning vaheaegadega kuni 1956. aastani toimis jõeületuskoht Holmi ja Uueturu tänava vahel. Tänava otsa juures jõekaldal asusid puuturg, kalaturg ja vanakraamiturg. Tsaariajal liikus jõel liiniparv. Kuni 1933. aastani kasutati ajutist ujukitel silda (nn nahksild), siis viidi see üle praeguse Võidu silla trassile. 1941. aastal ehitasid sakslased püsiva puitsilla, sest taganevad Nõukogude väed olid lasknud õhku senise peamise jõeületusvõimaluse - Kivisilla. Nõukogude väed ehitasid 1944. aastal uue puitsilla ning see oli 1956. aastani Tartu ainuke aasta läbi ületatav sild. Võidu silla valmides puitsild lammutati.
Holmi ja Kalaturu tänava nurgal asus linna esimene juugendstiilis ärihoone, mis kuulus Feodot Kudrjašovile ning milles oli ka hotell Jakor (1905, arhitekt Rudolf von Engelhardt). Hoone põles 1941. aastal. Terveks jäänud ärikorrus lammutati 1948. aastal.
Tänapäeval on endise Holmi tänava kohal Holmi park.
Haljala paisjärv

Haljala paisjärv on järv Lääne-Viru maakonnas Haljala vallas Haljala alevikus. Veekogu pindala on 1,8 ha. Veekogu kaldajoone pikkus on 956 m.
Aleksandr Gorbatov

Enne teist maailmassõda

Gorbatov sündis Šuja lähedal asuvas Pahhotino külas Vjazniki maakonnas Vladimiri kubermangus (praeguse haldusjaotuse järgi asub küla Palehhi rajoonis Ivanovo oblastis).
Ta võeti Venemaa Keisririigi sõjaväkke 1912. aastal. Võttis osa esimesest maailmasõjast. Sai haavata. Ülesnäidatud vapruse eest ülendati allohvitseriks ja pälvis kaks Georgi risti (4. ja 3. järk). 1918. aasta augustis astus ta vabatahtlikuna Punaarmeesse. Kodusõjas juhtis ta eskadroni, ratsapolku ja 1920. aasta augustist ratsaväebrigaadi.
1936. aasta mais määrati Gorbatov Kiievi sõjaväeringkonna ratsaväediviisi komandöriks ja märtsis 1938 ratsaväekorpuse ülema asetäitjaks, kuid sama aasta oktoobris tagandati ametist ja arreteeriti. Vaatamata peksmisele ja piinamisele NKVD vanglas, Gorbatov ennast milleski süüdi ei tunnistanud. 8. mail 1939 mõistis NSV Liidu Ülemkohtu Sõjakolleegium talle 15 aastat vabadusekaotust ja ta saadeti vangilaagrisse Kolõmale. Sealt vabanes ta 5. märtsil 1941 ja aprillis määrati ta Harkovi sõjaväeringkonna laskurkorpuse komandöri asetäitjaks.

Teine maailmasõda

1941. aasta juunis-juulis sõdis Gorbatov brigaadikomandöri auastmes Läänerindel. 1942. aasta sügistalvel osales ta Stalingradi kaitsel. 1943. aasta aprillis määrati ta laskurkorpuse komandöriks, sama aasta juunis Brjanski rinde 3. armee juhatajaks.
3. armee võttis osa 1943. aasta teises pooles Dnepri forsseerimisest ja 1944. aasta suvel Valgevene pealetungioperatsioonist. 1945. aasta jaanuaris-veebruaris osales ta 3. armee 3. Valgevene rinde koosseisus Ida-Preisimaa sõjalises operatsioonis ja aprillis-mais Berliini pealetungioperatsioonis. 7. mail 1945 jõudis 3. armee Gorbatovi juhtimisel Elbeni, kus kohtuti ameeriklastega (esimesena jõudis lääneliitlaste armeedest Elbeni USA 9. armee kindral William Hood Simpsoni juhtimisel). Simpson oli ka see USA esindaja, kes 27. mail 1945 riputas Gorbatovile kaela Ameerika Ühendriikide sõjalise autasu – Legion of Meriti komandöri klassi teenetemärgi.

Sõjajärgsed aastad

Pärast kindral Nikolai Berzarini hukkumist 1945. aasta juunis autoõnnetuses määrati Gorbatov tema asemel Berliini komandandiks. Selles ametis oli ta pool aastat.
Gorbatov oli 1946. aastast armeejuhataja Balti sõjaväeringkonnas. 1953. aasta mais määrati ta NSV Liidu maavägede õhudessantvägede juhatajaks. 1954–1958 juhatas ta Balti sõjaväeringkonda. 
Aastatel 1952–1961 oli ta NLKP Keskkomitee liikmekandidaat.
Aleksandr Gorbatov suri 1973. aastal Moskvas ja maeti Novodevitšje kalmistule.

Kujutamine filmis

1992. aastal lavastas filmirežissöör Igor Nikolajev Gorki-nimelises filmistuudios mängufilmi "Kindral" ("Генерал"), mille süžee aluseks on kindral Gorbatovi elulugu.
Thomas Glavinic

Thomas Glavinic (sündinud 2. aprillil 1972 Grazis) on Austria kirjanik.
Glavinic õppis malet mängima 5-aastaselt ja 1987 oli oma vanuseklassis Austria reitings 2. kohal. Ta töötas enne kirjanikuks hakkamist copywriter'i ja taksojuhina.

Eesti keeles ilmunud

Eesti keeles on temalt ilmunud "Öötöö" (saksa keelest tõlkinud Terje Loogus; Varrak 2011).

Isiklikku

Glavinic on abielus. Ta elab naise ja pojaga Viinis.
Pärnu–Mõisaküla–Viljandi raudtee

Raudteeliini ehitamine

Juurdeveoraudtee ehitamine Eestis algas 1895. aastal. Kitsarööpmelise raudtee pealiin kulges Pärnu ja Valga vahel, esimene rong Pärnust Valka väljus 5. oktoobril 1896 (vkj). 
Samaaegselt Pärnu–Valga raudtee ehitusega ehitati Mõisaküla–Viljandi kitsarööpmeline harutee (algselt Laatre–Viljandi kitsarööpmeline harutee), mis avati ajutiseks liikluseks 31. jaanuaril ja alaliseks liikluseks 1. augustil 1897.  
Sõjaeelse Eesti Vabariigi ajal läbis Pärnu–Valga reisirong alates Mõisakülast Läti territooriumi, mistõttu oli mitu korda päevakorral paralleelse ühenduse loomine Abjast läbi Tõrva Valka. Ehitust alustati 1939. aastal, kuid see jäigi lõpetamata.
Kitsarööpmeline raudteeharu Mõisaküla ja Viljandi vahel suleti 3. juunil 1973.
Sidetehnika

Sidetehnika on sides kasutavad tehnilised vahendid ja lahendused.
Eduard Mässo

Eduard Mässo (ka Eduard Mäss; 25. mai 1893 Ranna vald, Tartumaa – 22. august 1947) oli eesti kunstnik, kes viljeles linoollõiget ja maastikumaali.

Elulugu

Eduard Mässo õppis Tartus Aleksandri gümnaasiumis, mille lõpetas 1913. aastal. Samal aastal asus ta õppima Peterburi Keiserliku Kunstide Edendamise Seltsi kunstikooli.
1914. aastal töötas Moskvas Novodevitšje nunnakloostris kiriku maalitöödel.
Aastatel 1917–1918 töötas õpetajana Ranna vallas.
Osales vabatahtlikuna Eesti vabadussõjas miiniristlejal Lennuk.
Aastatel 1919–1920 õppis kunstiühingu Pallas kunstikoolis.
Aastatel 1920–1922 õppis ta Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonnas. Akadeemiliselt kuulus ta Eesti Üliõpilaste Seltsi.
Hiljem töötas joonistamise õpetajana keskkoolis. Aastatel 1921–1923 oli ta Tartu Kunstide Edendamise Seltsi esimees, alates 1925. aastast Eesti Kunstnikkude Liidu liige.
Aastatel 1942–1944 elas ta Tartumaal Pala vallas Raatveres.

Isiklikku

Tema vennapoeg on eesti allveearheoloog Vello Mäss.
Välgi Aleksander Nevski kirik

Välgi Aleksander Nevski kirik (ka Välgi Neeva Aleksandri kirik) on õigeusu kirik Tartu maakonnas Peipsiääre vallas Välgi külas. Kirikut kasutab Välgi Aleksander Nevski kogudus. Kirik on tunnistatud kultuurimälestiseks.
Kirik on ehitatud arvatavasti 19. sajandi III veerandil.
Forchach

Geograafia

Forchach asub Lechi orus Lechau servas. Vald ulatub Lechi jõest kuni 2227 m kõrguse Schwarzhanskarspitzeni Lechtali Alpides.

Ajalugu

Forchachi on esmakordselt mainitud aastal 1200 kui "Vorhach" (mänd).

Majandus

Kogukond elatub põllumajandusest, turismist ja väiketööstusest.
Sariin

Sariin ehk GB on 1939. aastal sünteesitud fosfororgaaniline närvimürk, mida saab kasutada keemiarelvana. Nimetus "Sarin" on moodustatud selle leiutanud saksa teadlaste nimetähtedest: Gerhard Schrader, Ambros, Rüdiger and Van der LINde.
Füüsikalistelt omadustelt on tegemist värvitu ja lõhnatu kergestilenduva vedelikuga. Sariini saab kasutada kahekomponendilise relvana, sest tekib kergesti kahe prekursori - metüülfosfonüüldifluoriidi ja isopropüülalkoholi ning isopropüülamiini segu omavahelisel reaktsioonil.
Sariin mõjub närvisüsteemile, blokeerides pöördumatult ensüümi atsetüülkoliini esteraas (pöördumatu koliinesteraasi inhibiitor).
Koliinesteraas lagundab närviülekandes kasutatud atsetüülkoliini, lõpetades sellega närviülekande. Kui koliinesteraas on inhibeeritud, ei lagundata atsetüülkoliini, mistõttu tekib selle üleküllus ja koliinergiline närviülekanne jätkub lõpmatult. Selline pidev koliinergiline ülekanne viib lihasparalüüsi ja -spasmide tekkeni ning lõpuks organismi surmani.
Sariinimürgistuse esimesed sümptomid on vedela lima tekkimine hingamisteedes ("nina hakkab tilkuma"), survetunne rinnus ja pupillide ahenemine (müoos). Varsti järgnevad hingamisraskused, iiveldus ja rohke süljeeritus. Kontroll keha üle kaob, mürgitatu oksendab, roojab ja urineerib kontrollimatult. Järgnevad lihaste tõmblused. Lõpuks tekib kooma, millele järgnevate lihaste spastiliste kokkutõmmete käigus inimene sureb. Mürgiga kokkupuute järgselt võib sõltuvalt doosist ja kokkupuute kestusest lühi- või pikaajaliste tagajärgedena esineda verejooks ninast ja suust, krambihood, kontrollimatu treemor, ülim valgustundlikkus, kõrge palavik, gripilaadsed sümptomid, teadvuse kaotus, unehäired, mälukaotus, nägemishäired.
Sariini tappev kontsentratsioon (LC50) on aurude sissehingamisel 35 mg/m³/minutis, läbi naha vedelikuna 1700 mg/m³/minutis, aurudena läbi naha 10 000 mg/m³/minutis.
Vastumürgina kasutatakse tänapäeval atropiini (m-kolinoblokaator, takistab liigse atsetüülkoliini toimet m-kolinoretseptoritel) pralidoksiimi (atsetüülkoliini esteraasi reaktivaator, reaktiveerib atsetüülkoliini esteraasi, nii et see saab taas atsetüülkoliini lagundada) ja diasepaami (krampide leevendamiseks).
Nõukogude sõjaväes kasutati vastumürgina suukaudselt TARENi.
1993. aasta keemiarelvade konventsiooniga on sariini valmistamine ja säilitamine keelatud. Võimaliku keemiarelvana kuulub sariin ÜRO Julgeolekunõukogu resolutsiooni nr. 687 järgi 1991. aastast massihävitusrelvade hulka.
Sariini on terrorirünnakutes kasutanud äärmuslik usulahk Aum Shinrikyo eesotsas (guru) Shoko Asaharaga, kes 1995. aastal paiskas viies rünnakus Tokyo metroosse sariini. Rünnakutes hukkus 12 inimest, tõsiselt kannatanuid oli 50, ligi 1000 oli kergemaid kahjustusi, haiglasse pöördus üle 5000 inimese.
Vikiandmed

Vikiandmed (ingl k Wikidata) on vabatahtlike kaastööliste koostöös toimetatav teadmusbaas, mis on mõeldud olema Vikipeedia ja sõsarprojektide ühiselt jagatud andmeallikas. Kuna baasis olevad andmed litsentsitakse avalikku omandisse, siis on Vikiandmed piiramatult kasutatavad ka kolmandatele osapooltele. Teadmusbaas kasutab Wikibase tarkvara ning teadmusbaasi haldab Wikimedia Foundation.
Vikiandmed on Vikipeedia taristu mõttes analoogne Wikimedia Commonsiga, mis on Vikipeedia ja sõsarprojektide ühiselt jagatud meediapank.

Andmete struktuur

Andmed on Vikiandmete teadmusbaasis esitatud andmeüksustena (ingl k item). Igal üksusel on unikaalne identifikaator kujul Q1234567, üksus võib olla nii konkreetne objekt või isik, liiginimi, mõiste vmt, st mistahes mis on olemas ning unikaalsena identifitseeritav. Iga üksuse juurde kuuluvad avaldused (ingl k statement) selle üksuse kohta, mis on väljendatud omadustena (ingl k property või attribute), mille abil omistatakse üksustele väärtusi (ingl k value). Väärtused võivad olla nt arvandmed, pildid, aga ka teised Wikidata andmeüksused.
Ka omadused on varustatud unikaalsete identifikaatoriga kujul P12345 ning need seovad omavahel andmeüksusi ja andmeid või andmeüksusi üksteisega ning annavad sellega teadmuspangas talletatud väidetele sisu. Kui andmeüksused võivad olla semantilise kolmiku mõttes subjekti ja predikaadi positsioonis, siis omadused on alati koopula ehk siduva verbi positsioonis.
Wikidata tavakasutaja puutub kokku peamiselt andmeüksuste loomise või nende muutmisega, nt uute avalduste lisamisega olemasolevatele üksustele vmt. Omaduste loomine on aga juba seotud Wikidata spetsiifilise ontoloogiaga ning uue omaduse loomise ettepanek tähendab, et olemasolev ontoloogia ei ole maailma kirjeldamiseks piisav ning vajab täiendamist. Uute omaduste loomise taotlused vaadatakse Wikidata kaastööliste poolt ühiselt läbi ning kui nende järele on vajadus, siis need kinnitatakse.

Arenduslugu

Wikidata sai alguse 30. oktoobril 2012 ning oli Wikimedia Foundationi esimene uus projekt alates 2006. aastast. Esimese faasina loodi andmebaas intervikilinkidest, millele Vikipeedia eri keeleversioonidel puudus ligipääs. Wikidata lingistikku rakendati esimest korda 14. jaanuaril 2013 ungarikeelses Vikipeedias. 30. jaanuaril järgnesid heebrea ja itaalia Vikipeediad, 13. veebruaril inglise Vikipeedia. Kõigis ülejäänud keeleversioonides (sh eestikeelses Vikipeedias) võeti Wikidata kasutusele 6. märtsil 2013.
Wikidata üks kolmest eesmärgist on pakkuda ühisest allikast teatud andmetüüpe (nt sünnikuupäevi) Wikimedia projektidele nagu Vikipeedia. Intervikilinkide järel on Wikidata töö teise faasi jõudmisel hakatud pakkuma ka teisi andmetüüpe, sh lisaks Wikimedia Commonsi pildifailidele, geograafilistele koordinaatidele, kuupäevadele jmt ka linkandmeid paljudest autoriteetsetest avaandmete kogudest. Vikipeedia keeleversioonidel on neile andmetele täielik ligipääs alates aprillist 2016.
Kolmandas faasis hakatakse Vikipeedias olevaid nimekirju, tabeleid jm andmetel põhinevat sisu automaatselt genereerima Wikidata põhjal ning üleminek sellesse faasi alles käib.
Suurrasvik

Suurrasvik (omentum majus) kuulub seedeelundkonda ja paikneb kõhuõõnes.
Ta täidab kaitsefunktsiooni kõhuõõnte elundite traumade ja põletikuliste haigestumiste juhul.
Vabadussõjas langenute mälestusehis

Vabadussõjas langenute mälestusehis (ka Vabadussõjas langenute mälestusehitis) on mälestusmärk  Tallinna Kaitseväe kalmistul.
Mälestusehise projekteeris arhitekt Edgar Johan Kuusik  ja see avati  21. oktoobril 1928. Paekivist mälestusehis oli kahe sõja vahelisel ajal Eestis ainus tundmatu sõduri haud ja oluline langenud kangelaste mälestamise paik, kuhu toodi ka väliskülalisi. Monumendi hävitasid Nõukogude okupatsioonivõimud 1950. aastal. Mälestusmärk taastati pärast Eesti Vabariigi taastamist võimalikult täpselt ja avati uuesti 27. novembril 2012. Mälestusehis oli üks viimastest taastatud Vabadussõja mälestusmärkidest.
Claudia Schiffer

Claudia Schiffer (sündinud 25. augustil 1970 Rheinbergis Saksamaal) on saksa supermodell ja näitleja, kelle populaarsuse kõrgaeg oli 1990. aastatel.

Biograafia

Modellitööd alustas ta 1987. aastal, mil sai töökoha Düsseldorfi ööklubis. Mõni nädal hiljem poseeris ta ajakirjas ELLE ning pärast seda sai tööd Chaneli moemajas. 1990ndate alguses osales ta Põhja-Ameerikas Guess? teksade reklaamis. 
Ta on mänginud ka mõnes filmis ja muusikavideos. Näiteks ansambli Westlife muusikavideos, mis tehti Billy Joeli laulu "Uptown Girl" kaverile, mängis ta vallatut uptown girl'i 'äärelinna tüdrukut'. Ta osales ka Bon Jovi videos "Thank You for Loving Me". Aastal 1993 mängis koguperefilmis "Richie Rich".
Schiffer oli 6 kuud kihlatud mustkunstnik David Copperfieldiga, kuni 1999. aastal kohtus Tim Jefferiesiga. Ajakiri Paris Match kirjutas, et kihlus võis olla lepinguline, kuid hiljem on Prantsuse kohus leidnud, et see väide on küsitav. 
25. mail 2002 abiellus ta filmiprodutsent Matthew Vaughniga. Neil on 2 last: poeg Caspar Matthew (30. jaanuar 2003) ja tütar Clementine (11. november 2004). Paar elab Londonis.

Meedias

Ta on supermodelli nimetuse kohta öelnud: "Supermodelle, nagu me kunagi olime, ei ole enam." Tema arvates vastab ainult Gisele Bündchen supermodelli nimetusele.

Isiklikku

Schiffer on 180 cm pikk ja kaalub 58 kg. Ta on sinisesilmne ja blondide juustega.
Françoise Sagan

Françoise Sagan [franssu'aaz sag'a(n)] (kodanikunimi Françoise Quoirez; 21. juuni 1935 Cajarc Loti departemang – 24. september 2004 Honfleur) oli prantsuse kirjanik.
Tihti seostatakse teda "Uue laine" tegevusega, mille jaoks ta kirjutas stsenaariumeid ja filmidialooge. Tema romaanide stiil on melanhoolne ja romantiline, neis ärkavad ellu rikkad ja elus pettunud kodanlased. Tuntuks sai Sagan oma esimese romaaniga "Kurbus kummaline tunne" (1954), mis on siiani tema tuntuim teos.
Françoise Sagan suri kopsuembooliasse.
Erwin von Dehn

Erwin Karl Reinhold von Dehn (23. aprill 1862 Tartu – 17. veebruar 1949 Jena) oli Eesti vaimulik.
Sai algõpet eraõpetaja käest, õppis Tartu Kollmanni eragümnaasiumis ja aastatel 1879–1881 Tartu Kubermangugümnaasiumis. Tartu ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1882–1888. Oli prooviaastal Halliste Püha Anna koguduses Ernst Magnus Schneideri juures. Ordineeriti 29. oktoobril 1889 õpetajaks.
Oli Halliste Püha Anna koguduse õpetaja aastatel 1889–1934. Oli aastal 1891 kaheks kuuks pastoriametist kõrvaldatud (suspendeeritud), kuna viis läbi kiriklikke talitusi rekonvertiitidele (õigeusus pettunutele). Jäi aastal 1934 emerituuri, elas seejärel Pornusel ja Tallinnas.
Lahkus aastal 1939 Saksamaale.

Isiklikku

Tema isa August von Dehn oli maakohtunik, vanaisa Thomas Adolph von Dehn oli Suure-Jaani Johannese koguduse õpetaja, teine vanaisa Johann Wilhelm Schneider oli Halliste ja Karksi Peetri koguduse õpetaja. Tema äi Oskar Woldemar Speer oli Suure-Jaani Johannese koguduse õpetaja, naisevend Viktor Woldemar Speer oli Türi ja Tallinna Oleviste koguduse õpetaja. Tema poeg Herbert von Dehn (1894–1950) võttis osa Vabadussõjast Balti pataljoni koosseisus, sai haavata 6. aprillil 1919 Stepanovski küla juures pataljoni üldpealetungil üle Peipsi, poeg Friedrich Arthur Dehn (1902–1968) oli arst.
Eesti Inimesegeneetika Ühing

Eesti Inimesegeneetika Ühing (akronüüm EIGÜ) on Eesti teadusorganisatsioon, mis ühendab inimese- ja meditsiinilise geneetika valdkonnas töötavaid teadlasi.
Mittetulundusühing Eesti Inimesegeneetika Ühing asutati 2000. aastal Tartus. Ühing edendab alus- ja rakenduslike uurimusi inimese- ja meditsiinilise geneetika vallas. Samuti on ühingu eesmärgiks geneetika alase teadustöö, arendustegevuse ja koolitusliku sisuga ürituste organiseerimine, koordineerimine ja populariseerimine ning Eesti Vabariigi valitsusasutuste professionaalne nõustamine.
Ühingusse kuulub 2015. aasta oktoobri seisuga 158 individuaalset ja 1 kollektiivne liige (AS Asper Biotech). EIGÜ annab üks kord aastas oma aastakonverentsil välja ühe auhinna väljapaistvale geneetikule – auhinna "Elutöö geneetikuna".

Seos rahvusvaheliste teadusorganisatsioonidega

EIGÜ ei kuulu (erinevalt Läti, Leedu ja Soome inimesegeneetika seltsidest) Inimesegeneetika Seltside Rahvusvahelise Föderatsiooni (inglise International Federation of Human Genetics Societies, IFHGS) liikmeskonda.