Tabulaator

Pärast 1890. aasta Ameerika Ühendriikide rahvaloendust

Hollerithi tehnoloogia eelised raamatupidamises ja inventarinimestiku kontrollimises olid kohe ilmsed ja paistis välja teiste masinate hulgast. Pärast rahvaloendust peeti Hollerithi mitme auhinna vääriliseks ja anti talle Columbia ülikooli professori kutse. Hollerith alustas oma äri – The Hollerith Electric Tabulating System  ja 1896. aastal ta ühendas aktsiaseltsiks Tabulating Machine Company. Samal aastal ta ka esitas Hollerith Integrating Tabulator – tabulaator, mis oli võimalik liituda kaartidele kodeeritud numbreid (varem tabulaatorid oskasid ainult loendada). Perfokaartide lugemine oli aga ikka toimetatud käsitsi viikide ja elavhõbedaga kaevude kasutades. Aastal 1900 ilmus Hollerith Automatic Feed Tabulator ja seda masinat rakendati selle aasta Ameerika Ühendriikide rahvaloenduses. 1906. aastal Type 1 tabulaatorile oli lisatud juhtpaanel.
1911. aastal 4 korporatsiooni (Hollerithi firma oli nende hulgas) olid amalgaamitud uuesse ettevõttesse Computing-Tabulating-Recording Company (CTR). Samal ajal oli valmistanud Powers Accounting Machine (tootja Powers Accounting Machine Company) Ameerika Ühendriikide Rahvaloenduse Büroole ja 1919. aastal insener Fredrik Rosing Bull arenes Bull tabulaatori prototüübi, mis süütas konkurentsi. Varsti (1920. aastate jooksul) ilmusid turule eemaldatava juhtpaneeliga ja printimisfunktsiooniga tabulaatorid. Aastal 1924 nimetati CTR ümber International Business Machinesiks (IBM). 1927. aastal omandas Remington Rand Powers Accounting Machine Company. 1933. aastal liitis IBM The Tabulating Machine Company oma koosseisu. IBM jätkas kiiremate ja keerulisemate tabulaatorite arendust, luues tabulaatoreid nagu 1949. aasta IBM 407 ja 1952. aasta Remington Rand 409. Tabulaatorite kasutamist jätkati isegi pärast elektriliste arvutite ilmumist 1950. aastatel.
Palju rakendusi koliti tabulaatoritest arvutitesse (IBM 1401). Selle eesmärgiks kaks olid loodud programmeerimiskeeled – FARGO ja RPG. Kuna tabulaatori juhtpaanel põhines masintsüklil, kumb FARGO ja RPG emuleerisid masintsükli ja õppematerjalid näitasid juhtpaneeli ja programmerimiskeele seosi.

Valitud mudelid

Esimesi Hollerithi tabulaatoreid rakendati 1890. aasta Ameerika Ühendriikide rahvaloendusel.
1906. aastal loodi Tabulating Machine Company (TMC) poolt esimene automaatlaadimisega (ing. kl. automatic feed) tabulaator, mis töötas kiirusega 150 kaarti/minutis.
1920. aastal loos TMC esimese trükkimisvõimelise tabulaatori.
TMC Type IV raamatupidamismasin (ing. kl. Accounting Machine), mis oli ümbernimetatud IMB 301-ks. IBMi arhiivist Type IV kohta:
301 (parem teatud Type IV-na) Raamatupidamismasin oli esimene kaartidega juhitav masin, mis sisaldas klassvalikut, positiivse või negatiivse netosaldo lahutamist ja trükkimist. 1928. aastal see masin iseloomustab üleminekut tabuleerimismasinatelt raamatupidamismasinatele. Type IV sai loendada 100 kaarti minutis.
H.W.Egli – BULL Tabulator model T30, aastast 1931 (prantsuse keeles)
IBM 401 – IBMi arhiivist IBM 401 kohta:
 401 masin, mis ilmus 1933.aastal, oli varjane mudel pikas IBMi täheliste tabuleerimis- ja raamatupidamismasinate liinis. Teda arendas välja J. R. Peirce'i juhiga meeskond, mis lisas olulised funktsioonid ja tunnused, mida mõeldi välja A. W. Mills, F. J. Furman ja E. J. Rabenda. Masin liitus kiirusega 150 kaarti minutis ja loendas tärkandmeid kiirusega 80 kaarti minutis.
IBM 405 aastast 1934 valmistas täielikke prinditud aruandeid, mis koosnesid perfokaartidest loetud tähelisest ja numbrilisest infost. Masinat kasutati üksikkaartidest andmete loendamiseks või klassifikatsioonide trükkimiseks ja kogusumma kogunemiseks ja trükkimiseks. IBMi arhiivist IBM 405 kohta:
 Tähestikuline raamatupidamismasin 405, mis esmakordselt näidati 1934. aastal, oli elementaarne raamatupidamismasin, mida IBM turustas palju aastaid. Oluliste tunnustena sai suurendatud liitmispiirang, mitmesugused loendurite grupeerimise võimed, kogu tähestiku otsane trükkimine, otsane lahutamine (varem, negatiivsed arvud pidi lisama täiendustena või neid loendati ja koguti teistes veergudes) ja mistahes loendurilt kreedit- või deebetsaldo trükkimine.
IBM 402 ja 403 (aastast 1948) olid moderniseeritud 405 järglased.
BULL BS-PR tabuleerimismasin. Selle tabulaatori küljele saab ühendada vaakumtoru arvutit Bull Gamma 3 (1953).
Endine Bull kampaania direktor Pierre Letort "Arts et Manufactures" ajalehes (No. 22, juuni 1953) kirjeldas Gamma 3: " Antud paigutuses käitub arvuti nagu laiendusplokk perfokaartmasinale, millega ta on ühendatud. Kaarte loetakse kaardijaamal, mis saadab andmeid arvutile. Arvuti, omakorda, sooritab kõik vajalikud rehkendamised ja saadab tulemusi perfokaartmasinale tagasi, mis trükib või perforeerib need väärtused. Sõltumatu ülesandest, arvuti on nii kiir, et ei ole nähtavat viivitust rehkendamise tõttu."A first generation tube calculator: BULL GAMMA 3
IBM 407 aastast 1949
Teda hiljem kohandati sisend-väljundi välisseadmeks varajaste elektrooniliste kalkulaatoritele ja arvutitele. Tema trükimehhanism kasutati IBM 716 ridaprinterites arvutiteks sarist IBM 700/7000 ja hiljem kasutati IBM 1130-iga 1970. aastate keskel.
IBM 407 raamatupidamismasinat tõmbuti turust tagasi 1976. aastal, see näitas tabulaatorite ajastu lõppu.

Tabulaatorid Nõukogude Liidus

NSV Liidus moodustasid tabulaatorid masinaarvestusjaamade peamise riistvarad. Ka neid kasutati arvutuskeskustes (masinaarvestusjaamade järglane) abivahendiks korral, kui oli vaja töödelda suhteliselt väikseid infomassiive, mis ei vaja loogikatehteid.
NSV Liidus toodeti tabuleerimismudeleid Т-5М, T-5MU (Т-5МУ) ja T-5MV (Т-5МВ). Nendele tabulaatoritele sai paigutada ühe kahest loendamisplokist, ühe ploki 80-veeruliste perfokaartide loendamiseks ja teine üks plokk 45-veeruliste perfokaartide loendamiseks. Tähestikuliste andmega tegeles tabuleerimismudel ТА80-1.