Ell Väärtnõu

Ell Väärtnõu (sündinud 6. juunil 1939 Haapsalus) on eesti arhitekt.
Ta on lõpetanud aastal 1965 Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi (ERKI) arhitektuuri eriala. Aastatel 1967–1993 töötas ta EKE Projektis, aastast 1993 aktsiaseltsis Talone ning ühtlasi ka arhitektuuribüroos Väärtnõu ja Ringo. Ta on projekteerinud Eesti arhitektuuriloo märgiliste teoste hulka kuuluvaid puhke-, ravi-, toitlustus-, kaupluse- ja keskusehooneid, elamuid ja eramuid.  Väärtnõu kasutas oma projektides ühena esimestest Eestis madaltihedat hoonestust ning kõik tema Pärnu KEKi elamukvartalisse projekteeritud elamud tunnistati valmimisaastatel (1982, 1984 ja 1988) Eesti parimaks elamuks. Aastal 2015 pälvis ta kultuurkapitali arhitektuuri sihtkapitali elutööpreemia. Kultuurkapitali žürii tõi elutööpreemia laureaadi puhul välja, et peale silmapaistva arhitektuuriloomingu on Ell Väärtnõu ka kõrges eas aktiivne nii arhitektina kui ka arhitektide liidu seenioride sektsioonis.

Elukäik

Väärtnõu õppis aastatel 1947–1954 Haapsalu 1. Keskkoolis, seejärel lõpetas 1959. aastal pedagoogikaerialal Tartu Kunstikooli. Samal aastal jätkas ta õpinguid ERKIs ning lõpetas selle aastal 1965. Väärtnõu on töötanud Tsentrosojuzprojekti Tallinna filiaalis, aastatel 1967–1993 EKE Projektis, aastast 1993 aktsiaseltsis Talone ning ühtlasi ka arhitektuuribüroos Väärtnõu ja Ringo. Aastal 1984 pälvis ta Eesti NSV teenelise arhitekti nimetuse. Alates aastast 1969 on ta Eesti Arhitektide Liidu liige. 2015. aastal pälvis ta 2015. aasta kultuurkapitali arhitektuuri sihtkapitali elutööpreemia.

Looming

Väärtnõu projektide järgi on ehitatud puhke-, ravi-, toitlustus-, kaupluse- ja keskusehooneid: Pärnu sanatooriumi Tervis I järk (1971, koos K. Vanaseljaga), Kuressaare pansionaat (1973), Sõrve sovhoosi kontor (1975), Narva-Jõesuu pioneerilaager-puhkekodu Ookean (1978), Pärivere sovhoosi keskusehoone (1980), Põlva haigla (1980), Imavere kolhoosi söökla (1986) ja kontor (1989), Võhandu kolhoosi kontor-söökla (1990).

Pärnu Sanatooriumi Tervis I järk

Pärnu sanatooriumi Tervis I järk (K. Vanaselja, E. Väärtnõu, 1966–1971), on Väärtnõu esimene tööprojekt. Kujundatud on see 1960. aastatele omases internatsionaalses stiilis. Hoone kahel ülemisel korrusel on elutoad: I korrusel haldusruumid, polikliinik, söökla ja koosolekusaal.

Pansionaat Kuressaares Ravila 2a

Valmimisjärk aastatel 1971–73, EKE Projekt, arhitekt E. Väärtnõu, sisearhitekt H. Gans. Tegu on ühekorruselise puitehitisega äärelinna elamurajoonis.

Pärlselja pioneerilaager-puhkekodu

Väärtnõu esimene suuremahuline iseseisev projekt oli Pärlselja pioneerilaager, mis asub Eesti läänerannikul. Pärlselja pioneerilaagrit I järk valmis aastal 1973, II järk aga aastal 1978. Seda ja Elva rannahoonet (1977) kavandades on ta lähtunud eesti puitarhitektuuri tavadest. Kompleksi kuuluvad magalad, klubi-söökla, haldushoone ja personali elamu.

Keskusehoone Ares

Valmimisjärk aastatel 1975–80, EKE Projekt, arhitekt E. Väärtnõu, sisearhitekt M. Puusepp. Ehitatud Pärivere sovhoosile. Eritarbelised ruumigrupid on paigutatud keskse saali ja sellega külgneva fuajee ümber.

Ühiselamu Viljandis Riia mnt 38

Valmimisjärk aastatel 1976–77, EKE Projekt, arhitekt E. Väärtnõu. Asub linna äärealal 5-korruseliste tüüpelamute rajoonis. Esindab neofunktsionalismi konstruktivistlikku suunda. Iseloomulikuks detailiks on plaanis 3-nurksed tagasiasted, mis on kujutatud lodžadeks.

Kauplus Haapsalus Jaama 9

Valmimisjärk aastatel 1979–81, EKE Projekt, arhitekt E. Väärtnõu. Tegu on sajandivahetuse Haapsalu kuurordiehitiste laadi väikehoonega. Kaupluses on kaks eri suurusega müügisaali, kokku 152 m².

Elamu Vändras Uus 13

Valmimisjärk aastatel 1983, EKE Projekt, arhitekt E. Väärtnõu. See on esimene kolmest 20 korteriga elamust Uuel tänaval, kus valitseb uustraditsionalistlik vormikõne. Elamu koosneb kahest nihutatud korrustega sektsioonist, mille tüüpkorrusel paikneb neli korterit.

Pärnu KEK-i elamukvartal

Väärtnõu koostas 1970. aastail (koos Toomas Reinu ja Andres Ringoga) Pärnu KEK-i elamukvartali detailplaneeringu, milles kasutas Eestis ühena esimestest madaltihedat hoonestust. Ka hiljem Pärnusse kavandatud hooneis on ta arvestanud sealset varasemat funktsionalistlikku arhitektuuri: KEK-i ühiskodu Kadri (1981) ning kooperatiivelamuid „Ave“ (1984; mõlemad koos A. Ringoga) ja korterelamu „Tiit“ (1988; kõik tunnistatud vastavalt 1982, 1984 ja 1988 Eesti parimaks elamuks). 
Kogu linnakut ei jõutud täismahus valmis ehitada, küll aga ehitati kaksikmajade kobara „Ave“ (1980–84) kordusi kvartalisse veel 1990ndate alguseski mitu juurde. Tegu on neofunktsionalistlikus stiilis 24-kortelise hoonega, mis on ka Eesti esimene vaipelamu.