google/wiki40b huggingface dataset:
John von Neumann

Eraelu

Von Neumann oli abielus kaks korda. Mariette Kövesiga abiellus ta 1930. aastal, veidi enne emigreerumist Ameerika Ühendriikidesse. Enne abielu oli ta ristitud katoliku kirikus. Neil oli tütar (von Neumanni ainus laps) Marina, kellest on saanud väljapaistev õppejõud rahvusvahelise kaubanduse ja avaliku korra alal Michigani ülikoolis. Köves ja von Neumann lahutasid 1937. aastal ning 1938. aastal abiellus von Neumann Klara Daniga, kellega ta oli tutvunud Budapestis enne teise maailmasõja algust. Von Neumannile ei väljastatud algul luba Ameerika Ühendriikidesse emigreerumiseks, olgugi et ta oli juba siis tunnustatud matemaatik. Hiljem, tänu teiste teadlaste abile, sai ta loa siseneda USA-sse ja ka USA kodakondsuse. Von Neumann ennustas, et Saksamaa hakkab Euroopat üle võtma, ning nägi seega ette tagajärgi, mis hakkab juhtuma juutidega. Tänu sellele õnnestus temal ja ta perel õigeaegselt põgeneda USA-sse.
Von Neumannil oli mitmesuguseid kultuurihuve. Kuuendaks eluaastaks rääkis von Neumann ladusalt ladina ja vanakreeka keelt. Kogu oma elu vältel oli tal suur kirg iidse ajaloo vastu. Hoolimata sellest, et ta oli väga halb autojuht, meeldis talle siiski autodega sõita. Sageli luges ta sõites raamatuid, mistõttu sattus ta mitmel korral vahi alla ja liiklusõnnetustesse. Kui Cuthbert Hurd ta konsultandina IBM-i tööle võttis, pidi Hurd sageli maksma von Neumanni liiklusrikkumiste tagajärjel saadud trahve. Ta uskus, et von Neumanni matemaatiline mõtlemine toimus suures osas intuitiivselt.
Von Neumann armastas süüa, juua ja pidutseda. Ta nautis juudihuumorit ning tegi sageli musta huumori nalju, eriti oma ajal Princetonis, kus ta sageli mängis grammofoniga valjuhäälselt Saksa marssi. Sellega häis ta kolleege, sealhulgas ka Albert Einsteini. Von Neumann tegi mõned oma parimad tööd välkkiirelt lärmakates, kaootilistes keskkondades. Talle ei meeldinud töötada vaikses keskkonnas, isegi kodus tegi ta tööd elutoas, kus televiisor valjuhäälselt mängis.

Hilisem elu ja surm

1955. aastal diagnoositi von Neumannil luuvähk. Von Neumanni biograaf, Norman Macrae on spekuleerinud, et vähi võis põhjustada mehe viibimine tuumarelvade testimise lähedal. Tema emal, Margaret von Neumannil diagnoositi vähk 1956. aastal ning ta suri kaks nädalat pärast diagnoosi saamist. John suri 18 kuud pärast diagnoosi saamist. Sel perioodil naasis von Neumann katoliku usu juurde. Oma surivoodil etles John sõna-sõnalt esimesed read Goethe "Faustist", lõbustades sellega oma venda. Von Neumann suri poolteist aastat pärast diagnoosi saamist Walter Reedi armee meditsiinikeskuses Washingtonis. Need kuud veetis ta sõjalise julgeoleku kaalutlustel valve all, et ta tugevate ravimite tõttu ei avaldaks riigisaladusi. Ta maeti Princetoni kalmistule New Jersey osariigis.
Johann Christoph Paucker

Johann Christoph Paucker (10. veebruar 1736 Kolberg, Pommeri – 26. veebruar/8. märts 1776 Tallinn) oli Eesti vaimulik.
Paucker õppis aastast 1753 Halle ülikoolis. Töötas seejärel Eestimaal koduõpetajana. Ordineeriti 20. juulil/31. juuli 1757 õpetajaks.
Oli aastatel 1757–1776 Järva-Jaani Ristija Johannese koguduse õpetaja. Sai 30. jaanuaril/10. veebruaril 1767 Eestimaa konsistooriumi assessoriks, 10. märtsil/21. märtsil 1767 sai Järva praostkonna abipraostiks, aastal 1769 praostiks.
Paucker oli tegev aastal 1773 ilmunud Uue Testamendi ettevalmistamisel trükiks, koostas eestikeelse kirikupostilli Jutluse Ramat, kuid oma eluajal ei jõudnud seda välja anda: raamat ilmus aastal 1779. Temalt ilmus seal ligi kolmandik s.o. 25 jutlust.

Isiklikku

Tema poeg Heinrich Johann Paucker oli Nissi- ja Simuna Siimona ja Juuda koguduse õpetaja, pojapoeg Heinrich Wilhelm Christoph Paucker oli Simuna Siimona ja Juuda koguduse õpetaja, pojapojapoeg Pontus Heinrich Johannes Paucker oli Kullamaa Püha Johannese koguduse õpetaja.
1900 (film)

"1900" (ka "Novecento", eesti keeles on kasutatud ka pealkirja "XX sajand") on Bernardo Bertolucci 1976. aastal valminud suurfilm. See originaalis peaaegu kuuetunnine film käsitleb kahe sõbra elu Itaalia poliitilistes tõmbetuultes 20. sajandi esimesel neljakümne viiel aastal.
Alfredo (Robert de Niro) ja Olmo (Gérard Depardieu) sünnivad samal päeval aastal 1901, kuid erineva sotsiaalse staatusega peredes. Alfredo on viinamarjaistanduse omaniku poeg, samas kui Olmo isa töötab selles istanduses. Neist saavad ometigi sõbrad. Kogu filmi tegevus toimubki selles istanduses ja selle lähedases külakeses. Istandus ja küla kujutavad endast Itaaliat, erinevad tegelased erinevaid ühiskonnaklasse. Pärast Esimest maailmasõda nende sõprus jätkub, kuid tasapisi tõstab maal (Itaalias) pead fašism. Alfredo valibki fašismi, samas kui Olmo liitub kommunistidega.
See film, mis ei ole mõeldud meelelahutuseks ja nõuab teadmisi Itaalia lähiajaloost, pakub visuaalset naudingut ja tekitab vaidlusi. Selle poliitilise filmi muudavad suhteliselt lihtsast süžeest hoolimata nauditavaks elamuseks suurepärased itaalia, prantsuse ja ameerika näitlejad.
Nikolai Luginov

Nikolai Aleksejevitš Luginov (jakuudi keeles Николай Алексеевич Лугинов; sündinud 14. augustil 1948 Kobjai rajoonisis Jakuudi ANSV-s) on jakuudi kirjanik (proosa- ja näitekirjanik) ning kultuuritegelane, Jakuudi rahvakirjanik.
Ta on Jakutskis asuva Oiunski kirjandusmuuseumi direktor ja Sahha vaimsuse akadeemia asepresident. 
Kirjanduslikku tegevust alustas ta 1974. aastal. 1979. aastal sai ta NSV Liidu Kirjanike Liidu liikmeks. 2001. aastal sai tema romaan "Чыҥыс Хаан ыйааҕынан" ('Tšingis-khaani käsu kohaselt') Venemaa suure kirjandusauhinna. 2009. aastal linastus selle teose ainetel vändatud Venemaa, Mongoolia ja USA koostööna valminud mängufilm "Taina Tšingis Haana" ("Тайна Чингис Хаана"). Filmi lavastas jakuudi režissöör Andrei Borissov.
ISO 3166-2:US

ISO 3166-2:US on maakoode defineeriva ISO standardi ISO 3166-2 Ameerika Ühendriike puudutav osa.
See sisaldab 50 osariigi, ühe ringkonna ning 6 Ameerika Ühendriikidele kuuluva ala (nende hulgas 9 hajasaart, mis omavad eraldi ISO 3166-1 maakoodi UM) piirkonnakoode.
Koodi teine kahetäheline osa on seesama, mida kasutatakse USA-s postilühendina (erandina UM).
Koba Davithašvili

Koba Davithašvili (gruusia კობა დავითაშვილი; sündinud 31. juulil 1971) on Gruusia poliitik, opositsioonilise Gruusia Rahvapartei juht.
Davithašvili on lõpetanud Thbilisi Riikliku Ülikooli õigusteaduse alal. 1993. aastal võttis ta suurtükiväeohvitserina osa Abhaasia sõjast.
Ta oli Mihheil Saakašvili Ühinenud Rahvusliku Liikumise liige ja tegi aktiivset kampaaniat Eduard Ševardnadze vastu. Roosirevolutsioonis ta aktiivselt ei osalenud, sest oli tolleks ajaks Saakašviliga juba parteisiseselt vastuollu sattunud.
2004. aasta Adžaaria kriisi päevil peksid Aslan Abašidze pooldajad Davithašvilit tõsiselt. Ta lahkus varsti peale parlamenti valituks osutumist Ühinenud Rahvuslikust Liikumisest koos teiste vastsete Konservatiivse Partei liikmetega.
Davithašvili lahkus peagi ka parlamendist, et kandideerida Thbilisi linnavolikokku. Valimiste eel avaldasid tema poliitilised vastased videolõike, millel Davithašvili justkui võttis altkäemaksu. Varsti peale skandaali lahkus ta Konservatiivsest Parteist ja asutas Rahvapartei.
2007. aasta meeleavalduste päevil Thbilisis peksti Davithašvilit jällegi tõsiselt, seekord väidetavasti valitsusjõudude poolt. Peksjad röövisid ta ja toimetasid ta Gori sõjaväehaiglasse. Sugulastel ei lubatud teda külastada ja liikusid kuuldused nagu oleks ta tapetud. Juba järgmisel päeval andis ta aga pressikonverentsi, millel süüdistas rünnakus endale Saakašvili valitsust. Juhtumit ei uuritud.

Isiklikku

Koba Davithašvili on abielus, tal viis last.
Junõi väin

Junõi väin (vene Юный пролив) on väin Põhja-Jäämeres Severnaja Zemlja saarestikus, mis eraldab Pioneeri saart Komsomoletsi saarest.
Mõnede allikate järgi on selle väina nimi Jungšturmi väin   .
Prillitoos

"Prillitoos" on Eesti Televisiooni saade eakatele inimestele ja ka eakatest inimestest. Saade on olnud eetris alates 1983. aastast. 
Sarisaate looja ja kauaaegne saatejuht oli Hagi Šein, Seejärel on saatejuhid olnud Hille Tarto, Kadri Pihelo, Heiki Meeri ja Ela Tomson. 
Alates 2009. aasta jaanuarist võeti kasutusele uus saateformaat ja saadet hakkas tootma Haridusmeedia OÜ. Autor Anne Lill, saatejuhid Ewe Kaselaan ja Hans Kaldoja.
Praegu juhib "Prillitoosi" Reet Linna.
Aari keel

Kiri

Aari keelt kirjutatakse ladina või etioopia kirjas. Aari keele kõnelejatest on alla 10% kirjaoskajad. 
1997. aastal ilmus aari keeles Uus testament.

Fonoloogia

Aari keel on toonikeel.
Keeles esinevad implosiivid ɓ ja ɗ ning heliline glotaalne frikatiiv ɦ.

Morfoloogia

Nimisõnad võivad lauses olla definiitsed või indefiniitsed. Nimisõnadel on kaks sugu (mees- ja naissugu), kaks arvu ja kolm käänet.
Tegusõnale liituvad aega ja isikut tähistavad sufiksid.
Investeeringute Vaidluste Lahendamise Rahvusvaheline Keskus

Investeeringute Vaidluste Lahendamise Rahvusvaheline Keskus (ka Investeerimisvaidluste Lahendamise Rahvusvaheline Keskus, inglise International Centre for Settlement of Investment Disputes, lühendina ICSID) on rahvusvaheline arbitraažiasutus, mis toetab rahvusvaheliste investorite vahelisi vahekohtumenetlusi ja nendevaheliste õigusvaidluste lahendamist. ICSID on Maailmapanga Grupi liikmesasutus, mille peakorter asub Ameerika Ühendriikides Washingtonis.
ICSID asutati aastal 1966 mitmepoolse, vaidluste lahendamisele spetsialiseerunud asutusena, soodustamaks investeeringute rahvusvahelist liikumist ja leevendamaks mitteärilisi riske.
Artur Ots

Artur Ots (7. detsember 1917 Tallinn – 4. veebruar 1998 Pärnu) oli eesti näitleja ja lavastaja.
1936. aastal lõpetas ta Tallinna kaugõppekeskkooli, aastatel 1936–1937 õppis Paul Sepa erastuudios.
Aastatel 1936–1941 oli ta Ugala teatri näitleja, 1942–1944 mängis Vanemuise teatris, 1944–1948 Noorsooteatris, 1948–1949 Draamateatris. 1949. aastast surmani oli ta Endla teatri näitleja, aastatel 1955–1957 samas teatris peanäitejuhi kohusetäitja, aastatel 1960–1962 peanäitejuht.
Ta on maetud Pärnu Metsakalmistule.
Sangaste Rukki Maja

Sangaste Rukki Maja on Sangaste restoran ja külalistemaja, mis tegutseb 2007. aastast. Varem (2001. aastast) oli söögikoht tuntud Silva pubi nime all. Rukki Maja menüü eripära on nüüdisajastatud Eesti köök, kus läbivalt kasutatakse rukist. Rukkiga on seotud ka külalistemaja kujundus.
Sangaste Rukki Maja on osalenud mitmel toidukonkursil. 2008. aastal saavutas restoran 3. koha Lõuna-Eesti parima supi valimisel. Kolmandal Eesti 50 parema restorani valimisel 2010. aastal nimetati Rukki Maja kümne parema ehedalt eestimaise toidukoha seas. 2013. aastal oli Rukki Maja peakokk Ingrid Normet. 2009. aastal pälvis Sangaste Rukki Maja omanik OÜ Silva-Agro Valgamaa 2008. aasta tunnustatud ettevõtete seas parima teenindusettevõtte nimetuse.
Restoran osaleb kohaliku koostöövõrgustiku Sangaste Rukkiküla tegevuses.
Lisaks restoranile ja külalistemajale tegutseb Sangaste Rukki Majas 2009. aastast ka Rukki Maja Pood.
Rukki Maja omanik on OÜ Silva-Agro, mille käibest hõlmab Rukki Maja ligikaudu kolmandiku. Põhiliselt tegeleb Silva Agro põllumajanduskaupade müügiga Rukki Maja naabruses asuvas kaupluses.
Sangaste Rukki Majas on klienditeenindajana töötanud laulja Birgit Varjun
Emmanuel Tuffour

Emmanuel Tuffour (sündinud 2. detsembril 1966) on Ghana endine sprinter.
Tema parimaks kohaks maailmameistrivõistlustel jäi seitsmes, mille ta saavutas 1993. aastal. 1992. aasta olümpiamängudel jäi tal finaali jõudmisest puudu 0,01 sekundit. Tuffouri on üks neljast rahvusrekordi omanikust 4×100 meetri teatejooksus (38,12 sekundit), tulemus püstitati 1997. aasta kergejõustiku maailmameistrivõistlustel Ateenas.
Kaabeltelevisioon

Kaabeltelevisioon (inglise community antenna television ehk CATV) on televisiooniprogrammide edastamine kasutajateni kaablivõrgu kaudu.
Linnade ja muude asulate tihedamalt asustatud piirkondades levitatakse tele- ja ka andmesidesignaale peamiselt segavõrgu kaudu: signaalid edastatakse peajaamast sõlmjaamadesse valguskaabliga ja sõlmpunktidest majasisenditeni ning edasi korterite antennipesadeni koaksiaalkaabliga. Internetiprotokolli kasutava IPTV signaal jõuab kasutaja digiboksi eri liiki andmesidekaablite (telefonikaablitest kuni valguskaabliteni) kaudu.
Eestis on kaablivõrgus olnud pikka aega kasutusel PAL-analoogsüsteem, millelt alates 2012. aastast on üle mindud digistandardil DVB-C põhinevale kaabeltelevisioonile. 
Kaabeltelevisioonivõrkudes pakutakse lisaks televisioonile ka andmesideteenuseid – interneti- ja telefoniühendust.
Arnold Ahman

Arnold Aleksander Ahman (18. juuni 1896 Tsooru vald, Rõuge kihelkond, Võrumaa – 23. aprill 1976 Hamilton, Ontario, Kanada) oli eesti ehitusinsener. 
Ahman lõpetas Tallinna Aleksandri Gümnaasiumi. Ta õppis Riia Polütehnilises Instituudis, kuid katkestas õpingud, sest võttis osa Vabadussõjast.
Ta õppis aastatel 1921–1926 Berliini Tehnikakõrgkoolis, mille lõpetas ehitusinsenerina.
Ta põgenes Teise maailmasõja ajal 1944. aastal Saksamaale. Ta siirdus sealt 1948. aastal Rootsi ja sealt 1951. aastal Kanadasse.

Isiklikku

Tema vend oli sõjaväelane Eduard Ahman.
Tony Strong

Tony Strong on inglise kirjanik.

Elu

Ta sündis 1962. aastal Ugandas, kuid tema vanemad kolisid tagasi Ühendkuningriiki, kui ta oli kuueaastane.

Õpingud

Ta õppis Oxfordi ülikoolis inglise kirjandust näitekirjaniku ja luuletaja Francis Warneri juhendamisel ja läks tööle reklaamikirjanikuna firmasse Ogilvy and Mather, kust olid juba välja kasvanud sellised kirjanikud nagu Salman Rushdie ja Fay Weldon.

Looming

Tony Strong on avaldanud neli raamatut, mida võib pidada psühholoogilisteks trilleriteks. Ta on kasutanud erinevaid pseudonüüme (Anthony Capella, jt). Ta on aktiivselt tegev uimastivastases võitluses, mille eest on ta ka pälvinud BAFTA auhinna.  
Eesti keeles on tema loomingust ilmunud JP Delaney pseudonüümi all kirjutatud kaks romaani – "Eelmine tüdruk" (2017; Varrak; tõlkija Tiia Krass) ja "Usu mind" (2019; Varrak; tõlkija Peeter Villmann).
Aline Charigot

Aline Charigot (23. mai 1859 Essoyes – 27. juuni 1915 Nice) oli üks prantsuse kunstniku Pierre-Auguste Renoir peamisi modelle. Nad tutvusid 1870-ndate II poolel.
Aline ja Pierre-Auguste abiellusid 14. aprillil 1890. Paaril sündis kolm poega: Pierre Renoir (1885–1952), Jean Renoir (1894–1979) ja Claude Renoir (1901–1969).
Saunametsa kalmistu

Saunametsa kalmistu on kalmistu Järvamaal Türi linna edelaosas samanimelise metsa serval.
Kalmistu avati 13. augustil 1951. aastal ning aastatel 1952–1960 maeti ainult sinna, peamiselt endise Türi kihelkonna elanikke. Matmiste arv vähenes pärast Kõrgessaare kalmistu avamist 1960. aastal.
Kalmistut laiendati aastatel 1994-1995.
Tzvetan Todorov

Tzvetan Todorov (bulgaaria keeles Цветан Тодоров; 1. märts 1939 Sofia – 7. veebruar 2017) oli bulgaaria päritolu Prantsuse kirjandus- ja kultuuriteoreetik.

Isiklikku

Tema abikaasa oli kirjanik Nancy Huston.
Tallinna–Haapsalu postimaantee

Tallinna–Haapsalu postimaantee oli postimaantee Tallinna ja Haapsalu vahel.
Postiühendus Tallinna ja Haapsalu vahel loodi 1739. aastal Vene impeeriumi peapostmeistri krahv Heinrich Johann Friedrich Ostermanni korraldusel. Postitrakt ei toiminud kaua, 1743. aastal Eestimaa rüütelkonna survel, kelle õlul olid postijaamade ülalpidamisega seotud kulud, see suleti. Rüütelkond põhjendas oma palvet seigaga, et sel teel ei veetud posti isegi Rootsi võimu ajal. Parun Maydell (Keilast) tõstatas Haapsalu posti küsimuse juba 1740. aastal, nimetades seda tarbetuks ettevõtmiseks. 1783. aastal taasavati Tallinna ja Haapsalu vahelise tee postijaamad, sealhulgas Keilas.
1798 saabus Eestimaa rüütelkonda kindralkuberneri reskript ettekirjutusega avada Haapsalu teel postijaamad ka reisijate veoks. Eestimaa rüütelkond püüdis vastu puigelda. Reisijaid hakati vedama 1799. aastal, pärast seda, kui rüütelkonnale teatati, et reisijateveost Tallinna–Haapsalu maanteel on huvitatud keiser Paul I isiklikult. Postijaamade vahemaa tolleaegsel teetrassil oli näiteks Keilast Tallinnasse 22 versta. Uue keisri ajal esitas rüütelkond uuesti palvekirja reisijateveo lõpetamiseks. 1804. aastal keiser Aleksander I käsul suletigi trakt.
Kui 1860. aastail kerkis Eestis päevakorda raudteede ehitamine, hakkas Eestimaa rüütelkond kaaluma postijaamavõrgu ümberkorraldamist. Näiteks võeti 1865. aastal vastu otsus, et suurte kulutuste pärast jätta Keilasse spetsiaalsed postijaamahooned ehitamata. 24. oktoobril 1870 algas posti- ja reisijatevedu Paldiski–Tallinna–Peterburi raudteel. 1905. aastal avati liikluseks ja postiveoks Keila–Haapsalu raudtee. Postimaantee kaotas senisel kujul tähtsuse.
Majori

Majori on Läti linna Jūrmala keskmine osa. Majori asub Dubultist idas ja Dzintarist läänes. 3913 elanikku (2008).
17. sajandist alates oli seal Firckside perekonnale kuulunud Majori mõis ehk majoraat (koht, kus elasid suguvõsa elatanud liikmed). Mõisa tänapäevane peahoone valmis 1910 ja see asub keset parki Lielupe jõe kaldal. 19. sajandil rajati mõisa juurde kõrts.
Majori hakkas arenema 1877, mil sinna tekkis raudteepeatus (praegune jaamahoone pärineb aastast 1992). Sealt viis Hornide kontserdiaia juurde Majori peatänav Jomas iela. Kontserdiaed rajati umbes 1870. Keset aeda valmis 1936 suur avatud kontserdisaal, mida ei eralda ümbritsevast pargist seinad.
Uusklassitsistliku arhitektuuri üks parimaid näiteid Jurmalas on aadressil Jomas iela 43 asuv näitusesaal, mis valmis juba 1863.
1938 valmis Majoris Läti kõige rikkama naise Emīlija Benjamiņa kodumaja. Tänapäeval asub see aadressil Jomas iela 13. Läti NSV-s oli see nomenklatuuri külalistemaja.
Aastast 1959 on Majori Jūrmala koosseisus.
Tänapäeval on Jomas iela jalakäijate tänav, mis on ääristatud restoranide, kaupluste ja hotellidega, Majoris on kaks suuremat hotelli (Jūrmala spaa ja "Baltic Beach") ning väiksemaid võõrastemaju.
Majori vaatamisväärsuste hulka kuuluvad kaunis liivarand ja 1929 valminud rannapaviljon.
Lahingkomplekt

Lahingkomplekt on sõjaväelasega, relvasüsteemiga või allüksusega korraga kaasa võetav maksimaalne laskemoonakogus.
Üksikvõitleja lahingrelva lahingkomplekti suurus sõltub salvede mahutavusest ja relva komplektis ette nähtud salvede arvust.
Relvasüsteemi lahingkomplekti suurus sõltub kandeplatvormil, kandesõidukil või vedukil olevate laskemoona panipaikade arvust.
Erinevad lahingkomplektid ja nende täpsem koostis kinnitatakse tavaliselt arvuliselt vastava kõrgema ülema käsu või käskkirjaga. Samuti planeeritakse lahingkomplekti suurus ette uue relvasüsteemi projekteerimise või ümberehituse käigus. Lahingkomplekt on kaasas olev osa ööpäevasest laske- või lahingumoona kulunormist (DOS), mis arvestatakse keskmisest reaalsest lahingulisest vajadusest lähtuvalt.
Pati mõis

Pati mõis (saksa keeles Pattenhof) oli riigimõis Liivimaal Pärnu kreisis Saarde kihelkonnas. Tänapäeval asub mõisasüda Pärnu maakonnas Saarde vallas Leipste külas.

Varasem ajalugu

Mõisat on esimest korda mainitud XVII sajandil. 1681. aastal oli see 3 3/4 adramaa suurune valdus. Reduktsiooni käigus langes mõis riigile, kroonumõisana on seda nimetatud 1688. aastal. See allus siis Karksi mõisale ja oli panditud Pärnu maakohtu assessorile Georg Preisile (1657−1743).

Pati riigimõis 1724−1919

1724. aastal oli mõis renditud kreisinotar Johann Christopher Clannerile (suri u 1725). Pärast tema surma lubati vakantseks jäänud mõis kapten ja kreisikomissar Gustav Arved Bayer von Weissfeldtile (pärast 1688−1757). Tema nimel oli see 1731. ja 1744. aastal. Tema surma järel oli see 1758. aastal rendil tema poja kreisikomissar Carl Johann Bayer von Weissfeldti (1716−?) käes. 1765. aastal oli see tema noorem venna Christoph Gustav Bayer von Weissfeldti (1737−1808) valduses. 1804. aastal on rentnikuna nimetatud rittmeister Andreas Anton Gustav von Engelhardti. 1805. aastal oli valdajaks kapteniproua von Fischer. 1814. aastal omandas kuueks aastaks rendiõiguse Johann Philipp Gerstfeldt (1792−1872). Tema nimel oli see veel 1818. aastal. 1817. aastal anti see keisri ukaasiga 12 aastaks tasuta rendile viitseadmiral Friedrich Wilhelm von Lohmannile (1753−1822), kelle leping pidi jõustuma aastal 1820 ja kehtima kuni 1832. aastani. See oli tema nimel veel 1825. aastal, ehkki ta oli siis juba surnud. 1861. aastal oli rendivaldajaks Pärnu linna vasksepp Johann Friedrich Giercke (1813−1879). Alates 1864. aastast oli mõis eestlaste käes rendil. Esimene rentnik oli Hendrik Kull, seejärel Abja vallasekretär Hendrik Leibus. 1900. aastal oli rentnikuks Karl (Kaarel) Talts Kilingist; tema rendileping pidi kehtima 1905. aastani. Lepingut temaga pikendati, sest rentnik oli ta veel 1909. aastal ja lepingu lõpptähtaeg oli 1917. aasta.

Mõisaansambel

Häärber on hävinud, selle asemele ehitati juba 1920. aastatel asundustalu. Peamiselt puidust kõrvalhooned on samuti hävinud. Park oli lihtne puistu, millest 1970. aastatel oli alles vaid üksikuid puid.

Varia

1909. aastal sündis mõisas poliitik ja põllumajandusteadlane Elmar Järvesoo, kelle isa Karl Gerberson (eestindatuna Järvesoo) oli alates 1905. aastast mõisa allrentnik (Sub-Arrendator).
Benacuse järve lahing

Taust

Aastal 268 olid alemannid, kes olid teinud Rooma aladele rüüsteretki Marcus Aureliuse valitsemisajast alates, murdnud Doonau juures Rooma piirist läbi ja ületanud Brenneri kuru kaudu Alpid. Rooma väejuhi ja usurpaatori Aureoluse mässust, keiser Gallienuse mõrvamisest ja sellest tulenenud vastuseisust Aureoluse ja surivoodil Gallienuse poolt uueks keisriks nimetatud Claudius II vahel tekkinud võimuvõitlused Mediolanumis (tänapäeva Milano) sundisid roomlased vähendama vägede hulka piirialadel.
Alemannid kasutasid ära sedagi, et Rooma väed võitlesid gootide juhitud barbarite sissetungiga ka Balkani ja Anatoolia provintsides ning samal ajal kui roomlased olid Naissuse lahingus gootidega hõivatud, suutsid alemannid vallutada osa Põhja-Itaaliast. On võimalik, et Claudius püüdis germaanlastega nende tagasi tõmbumise osas läbi rääkida, kuid pärast nende keeldumist otsustas ta neile lahingus vastu astuda. Pärast seda, kui Claudius oli Aureoluse Mediolanumi piiramisel alistanud ja tapnud, juhtis ta oma väe koos Aureoluse väe riismetega põhja poole, et astuda vastu germaanlastele.

Lahing

Väed põrkasid kokku tänapäevase Garda järve lähedal ja kuna alemannid olid tulnud Itaaliasse rohkem kui 100 000 mehega, oli nende ülekaal keisri 35 000 mehe üle märgatav. Lahingu üksikasju ei ole teada, kuid kindlasti oli seal oma roll täita tulevasel keisril Aurelianusel. Suur osa (arvatavasti ligikaudu pool) germaanlaste armeest tapeti sõjaväljal ja ülejäänud taganesid keisririigi piiride taha. Pärast seda kirjelduste järgi täielikku võitu võttis Claudius endale tiitli Germanicus Maximus ja naasis Rooma, et tegeleda riigiasjadega.

Tagajärjed

Võidud Naissuse ja Benacuse järve lahingutes tähistasid seda, et keisririik hakkas väljuma riiki 3. sajandil raputanud kriisist ja kaotatud alasid tagasi võitma.
Kui alemannid oli oma aladele tagasi jõudnud, hakkas konföderatsioon kohe uusi rünnakuid kavandama ja nende hulka kuulunud juthingide hõim naasis Itaalia põhjaossa juba 270. aastal. Itaaliasse naasnud alemannid võitsid aastal 271 Placentia lahingus keiser Aurelianuse vägesid, kuid hiljem alistati nad uuesti Fano ja Pavia lahingutes.
Hetäär

Hetäärid (vanakreeka ἑταίρα "kaaslane", mitm. ἑταῖραι) olid Vana-Kreeka kurtisaanid - haritud ja sotsiaalselt tunnustatud kaaslannad. Ehkki enamikul neist olid nende patroonidega ka seksuaalsuhted, ei olnud hetäärid lihtsalt prostituudid.
Tuntuimate hetääride hulka kuulusid väejuht Periklese kaaslanna Aspasia, Makedoonia Aleksandri kindrali ja hilisem Egiptuse kuninga Ptolemaios I konkubiin Thaïs ning skulptor Praxitelese muusa ja modell Phryne.
Ülekantud tähenduses nimetatakse tänapäeval hetääriks peenemat prostituuti.
Petrooleum

Petrooleum ehk petrool (inglise keeles kerosene, vahel ka kerosine, Inglismaal ja Lõuna-Aafrikas paraffin) on 175–325 °C keemistemperatuuride vahemikuga süsivesinikest koosnev naftasaadus.
Kasutatakse näiteks reaktiivmootorite kütusena (nn Jet-oil), ka diiselmootorite ja petrooleumilampide kütusena.
Hermann Helewegh

Hermann Helewegh (ka Helwig, Heleweg, Helgeweg, 1454 Riia – 1489) oli Riia raehärra ja kroonikakirjutaja.
Kirjutas "Riia peapiiskopkonna punase raamatu" (saksa Das rothe Buch inter Archiepiscopalia), mis käsitleb Vana-Liivimaa ajalugu 15. sajandil.
Väikerüdi

Väikerüdi ehk väikerisla (Calidris minuta) on kurvitslaste sugukonda kuuluv lind.
Eestis on ta harilik läbirändaja.