Mecklenburg

Mecklenburg (alamsaksa Mękelborg) on ajalooline piirkond Põhja-Saksamaal, mis hõlmab läänepoolse ja suurema osa Mecklenburg-Vorpommerni liidumaast Saksamaa Liitvabariigis.
Piirkonna suuremad linnad on Rostock, Schwerin, Neubrandenburg, Wismar ja Güstrow.
Mecklenburg on nime saanud Mikilenburgi linnuselt (vanasaksi: "suur linnus", seega teaduslikus tõlkes uusladina keeles Megalopolis), mis paiknes Schwerini ja Wismari linna vahel. Slaavi keeles oli see tuntud kui Veligrad, mis tähendab samuti "suurt linnust". See oli iidne Mecklenburgide asukoht ning mõnda aega jagatud samast dünastiast Mecklenburg-Schwerini ja Mecklenburg-Strelitzi vahel.
Keeleliselt on mecklenburglased säilitanud ja kasutavad palju alamsaksa keele sõnavara või fonoloogia tunnuseid.
Omadussõna piirkonna kohta on mecklenburglik (saksa mecklenburgisch), asukaid kutsutakse mecklenburglasteks (saksa Mecklenburger).

Geograafia

Mecklenburg on tuntud peamiselt oma tasase maa poolest. Suure osa maastikust moodustavad peamiselt sood, tiigid (laukad), rabad ja põllud, sekka vähest metsa. Maastik muutub liikudes põhja Läänemere suunas.
Mecklenburgi turba alt on mõnikord leitud iidsete laavaväljade lademeid. Traditsiooniliselt on, vähemalt maapiirkondades, kivi nendest lademetest lõigatud ja kodude ehitamisel kasutatud, sageli koos tsemendi, telliste ja puiduga, moodustades unikaalse väljanägemisega maamaju.
Mecklenburgis on tootlik põllumajandus, kuid maa on kõige sobivam karjakasvatuseks.

Turism

Mecklenburg seisab silmitsi turismi tohutu kasvuga pärast Saksamaa taasühinemist aastal 1990, eriti randades ja kuurortides Läänemere ääres (Warnemünde, Boltenhagen, Heiligendamm, Kühlungsborn, Rerik ja teised), Mecklenburgi järvistus (Mecklenburgische Seenplatte) ja Mecklenburgi Šveitsis (Mecklenburgische Schweiz) oma puutumatu loodusega, vanades hansalinnades Rostockis ja Wismaris (maailmapärand), mis on hästi tuntud oma keskaegsete tellisgootika ehitiste poolest, ja endistes kuninglikes residentsides Schwerinis, Güstrow's, Ludwigslustis ja Neustrelitzis.

Ajalugu 1621–1933

Nagu paljud Saksa territooriumid, oli ka Mecklenburg mõnikord jagunenud ja taasjagunenud valitseva Mecklenburgide dünastia eri liikmete seas. Aastal 1621 jagati see kaheks, Mecklenburg-Schwerini ja Mecklenburg-Güstrow' hertsogkonnaks. Güstrow' liini hääbudes aastal 1701 jagati Güstrow' maad taas, osa läks Mecklenburg-Schwerini hertsogile ja osa läks uuele Mecklenburg-Strelitzi liinile.
Aastal 1815 ülendati kaks Mecklenburgi hertsogkonda suurhertsogkondadeks ja seejärel eksisteerisid need Saksamaal sellistena eraldi valgustatud, kuid absoluutse võimu all (põhiseaduse said Esimese maailmasõja eelõhtul) kuni 1918. aasta revolutsioonini. Elu Mecklenburgis oli üpris karm. Sellised tavad nagu abiellumisloa küsimine suurhertsogilt või emigreerumisloa taotlemine püsisid Mecklenburgis 1918. aastani ehk kaua pärast seda, kui neist mujal Saksamaal oli loobutud. Isegi veel 19. sajandi teisel poolel omas suurhertsog isiklikult poolt maapiirkondadest. Viimane hertsog tõugati troonilt aastal 1918, kui monarhiad langesid kogu Euroopas. Hertsogisugu valitses Mecklenburgis katkematult (v.a kaks aastat) selle liidendamisest Saksa-Rooma riigiga kuni 1918. aastani. Aastatel 1918–1933 olid hertsogkonnad Weimari vabariigi vabad riigid.
Mecklenburg oli traditsiooniliselt alati üks vaesemaid Saksa alasid ja hiljem vaesemaid provintse või liidumaasid ühendatud Saksamaal. Põhjusi oli erinevaid, kuid üks paistis välja: põllumajanduslikult on maa vaene ja ei suuda toota samal tasemel, kui Saksamaa teised osad. Kaks Mecklenburgi püüdsid saada pärast 1918. aastat iseseisvaks, kuid lõpuks see nurjus, kuna nad sõltusid märgatavalt ülejäänud Saksamaast.

Ajalugu aastast 1934

Pärast kolme sajandit eraldatust ühendati Mecklenburg aastal 1934 natsivalitsuse poolt. Wehrmacht pani Mecklenburgi ja Pommeri II sõjaväeringkonda jalaväekindral Werner Kienitzi juhtimise alla, peakorteriga Stettinis. Mecklenburgi ala peakorter asus Schwerinis, vastutades sõjaväeüksuste eest Schwerinis, Rostockis, Parchimis ja Neustrelitzis.
Pärast Teist maailmasõda ühendas Ida-Saksamaad okupeeriv Nõukogude valitsus Mecklenburgi väiksema naaberpiirkonna Lääne-Pommeriga (saksa Vorpommern) ja moodustas Mecklenburg-Vorpommerni liidumaa. Mecklenburg hõlmas ligikaudu kaks kolmandikku uue liidumaa pindalast ja enamuse selle rahvastikust. Samuti sai uus liidumaa ajutiseks või alaliseks koduks paljudele põgenikele, kes aeti välja endistelt Saksa territooriumitelt, mille pärast sõda hõivasid Nõukogude Liit ja Poola. Nõukogulased muutsid nime "Mecklenburg-Vorpommern" aastal 1947 "Mecklenburgiks".
Aastal 1952 lõpetas Ida-Saksa valitsus Mecklenburgi iseseisva eksistentsi, luues selle territooriumil 3 ringkonda ("Bezirke"): Rostock, Schwerin ja Neubrandenburg.
Saksamaa taasühinemisega aastal 1990 taastati Mecklenburg-Vorpommerni liidumaa ja see on nüüd üks 16-st Saksamaa Liitvabariigi liidumaast.