google/wiki40b huggingface dataset:
Lihula muuseum

Lihula muuseum on aastal 1995 avatud muuseum, mis asub Lihula linnas Lihula mõisa peahoones.
Muuseumis leiab ülevaate Lihula piiskopilinnusest, samuti saab seal näha linnuselt ja selle lähiümbrusest leitud arheoloogilisi leide. Peale selle eksponeeritakse ka Lihula piirkonna etnograafilisi esemeid: rahvariideid, vaipu, saanitekke.
Auseklise raudteepeatus

Auseklise raudteepeatus oli raudteepeatus Tallinna–Pärnu–Riia raudteel Aloja piirkonnas Brīvzemnieki vallas. Peatus asus Riia raudteejaamast 109,3 km kaugusel.
Peatus avati 15. novembril 1936. Viimane rong peatus seal aastal 1998. Aastatel 2005–2006 võeti Läti poolelt metallivaraste rüüstatud raudtee kuni Skulteni üles. Peatuse likvideerimisel kuulusid sealsete ehitiste hulka ootepaviljon ja ooteplatvorm.
Kurgvere

Kurgvere oli küla Rakvere kihelkonnas. Tänapäeval jäävad küla maad Lääne-Virumaa Rakvere valla Mädapea külla.
Kurgvere asub Rakverest 5 km edelas. Temast loodesse jääb Mädapea, põhja Mätliku, kirdesse Eesküla, itta Tõrma, kagusse Metsküla, lõunasse Järni, edelasse Vasivere ja läände Uduküla.
Kurgveret esmamainiti 1726, kui nimetati Mädapea talupoega Kurckfer Mart. Samal aastal esines lisanime Kurgfer veel Kloodi mõisas Järni, Lepna ja Tõrma külas. 1796 nimetati juba küla Kurgfer. Kurgvere on ka Mellini atlases. See küla asus Rakvere kihelkonnas ja kuulus Mädapea mõisale. 1977 liideti Kurgvere Mädapea külaga.
Kurgvere nimi tuleb isikunimest. Isikunimi omakorda koosneb linnunimest "kurg", millele liitub -vere. Kurevere-nimelisi külasid on Eestis palju.
Otto Gustav von Stackelberg

Vabahärra Otto Gustav von Stackelberg (vene: Отто-Густав Штакельберг), (7. aprill (vkj 27. märts) 1771 Kuksema mõis – 8. juuli (vkj 26. juuni) 1811 Roosna-Alliku mõis) oli Eestimaa poliitik.
Ta sündis Kuksema ja Roosna-Alliku mõisniku Jürgen Johann von Stackelbergi ja Auguste Eleonora von Engelhardti pojana.
Aastail 1809–1811 oli ta Eestimaa rüütelkonna peamees.
Talle kuulus Roosna-Alliku mõis.

Perekond

Otto Gustav von Stackelberg abiellus 20. augustil 1810. aastal Tallinnas Henriette Elisabeth von Bergiga (1792–1873), kes oli Vaeküla mõisniku ja Eestimaa rüütelkonna peamehe Jakob Georg von Bergi tütar. Abielust lapsi ei sündinud.
Leo Normet

Leo Normet (1936. aastani Leopold-Bruno Norberg; 17. september 1922 Pärnu – 27. detsember 1995 Tallinn) oli eesti helilooja, muusikateadlane ja professor.

Elulugu

Leo Normet õppis Pärnu Ühisgümnaasiumis ning seejärel Tartu Muusikakoolis klaveri eriala. Sõja-aastatel tegutses pianistina Eesti NSV Riiklikes Kunstiansamblites Jaroslavlis, kus alustas Eugen Kapi juhendamisel kompositsiooniõpinguid. Lõpetas 1950. aastal Tallinna Konservatooriumi kompositsiooniklassi. Tema õpetaja oli Heino Eller. Õpetas aastatel 1948–1957 Tallinna Muusikakoolis ja 1954. aastast Tallinna Konservatooriumis. Sai 1970. aastal dotsendiks ja 1991. aastal professoriks.
Leo Normet on loonud oopereid ja operette, laulumänge, instrumentaalmuusikat, soolo- ja koorilaule. Muusikateadlasena oli Leo Normet kõige enam tuntud Sibeliuse uurijana. Oma väitekirja "Sibeliuse sümfooniad" kaitses ta Moskva Konservatooriumi juures 1969. aastal. Jean Sibeliuse kõrval uuris ta eesti ja 20. sajandi heliloojate loomingut, samuti huvitus orientaalsest muusikast. Normet pidas loenguid nii kodu- kui ka välismaal, sh Helsingis, Viinis, Torontos, Sorbonne’i ülikoolis Pariisis ja Baltimaades. Ta esines rahvusvahelistel konverentsidel ja tegi kaastööd teatmeteostele "ENE", "Die Musik in Geschichte und Gegenwart" ja "История музыки народов СССР" ning oli muusikasaadete autor Eesti Raadios (sarjad: "Kauged rahvad muusikas", "Maailma rahvad muusikas") ja Eesti Televisioonis. Muuhulgas mängis ta Eesti Telefilmi kultusfilmiks saanud komöödias "Mehed ei nuta" (1968).
Leo Normet oli Eesti Muusikanõukogu asutajaid (1992) ja esimene president, Eesti Akadeemilise Orientaalseltsi (1983) ning Pariisi Ülikooli Esteetika ja Kunstiteaduse Instituudi juures tegutseva LERSEM-i auliige (1994).

Isiklikku

Aastatel 1945–1960 oli Leo Normet abielus kirjaniku ja tõlkija Dagmar Normetiga. Neil sündis 1946 poeg Ingo Normet ja 1953 tütar Haldi Normet.
1976. aastal tutvus Leo Normet Sirje Vihmaga, kellega ta aasta hiljem abiellus.
UEFA Meistrite Liiga finaal 2018

Mängupaik

Vastavalt Ateenas toimunud UEFA täitevkomitee istungil tehtud otsustele teatati 15. septembril 2016, et finaalmäng toimub Kiievi olümpiastaadionil.
Korea kuusk

Kirjeldus

Korea kuusk kasvab 20–30 (35) m kõrguseks. Eluiga on 200–300 aastat.
Tüve läbimõõt on 0,4–0,8 (1,2) m. Puukoor on hallikas- või punakaspruun, kestendav. Võra on püramiidja kujuga.
Võrsed on noorena kollakas- kuni punakaspruunid, karvadeta.
Okkad on teravad, 0,8–1,6 (2,2) cm pikkused, rohelised, sirged või pisut kõverdunud.
Pungad on punakaspruunid, munaja kujuga, kuni 6 cm pikkused, veidi vaigused.
Käbid on 5–8 (10) cm pikkused ja läbimõõduga 2,5–3,5 cm, noorelt helerohelised, valminult kollakaspruunid või pruunid. Seemned on tumehallid, munaja kujuga, ca 4 mm pikkused, helepruunide tiivakestega (pikkus 0,9–1,2 cm). 1000 seemne mass on 6–7 g.

Levila ja ökoloogia

Levikuala põhjaosas kasvab korea kuusk peamiselt jõgede madalikel, harvem mägede alumistel nõlvadel. Areaali lõunapoolsel osas tõuseb Sihhote-Alini ja Changbai Shani mägedes kuni 1800 m kõrgusele. Levila põhjapiiri on raske määrata, kuna seal kasvab segus väga sarnase siberi kuusega (Picea obovata).
Levilas on aasta keskmine õhutemperatuur 0...6 °C. Keskmine sademete hulk on vahemikus 700–900 mm. Külmakraade talub talvel –29...–39 °C.
Mullatüüpidest on levinud leetmullad, pruunmullad ja turvasmullad. Lähtekivimitest on esindatud andesiit, lipariit, kiltkivi, liivakivi, konglomeraat ja jõesetted. Kasvab parasniisketel ja veega küllastunud kasvupinnasel, talub hästi varju, halvasti talub põuda.
Moodustab puhaspuistuid ja segametsi koos järgmiste puuliikidega: olga lehis (Larix gmelinii var. olgensis), amuuri nulg (Abies nephrolepis), ajaani kuusk (Picea jezoensis), korea seedermänd (Pinus koraiensis), lamedalehine kask (Betula platyphylla) jt.
Mandril õitseb mais-juunis, saartel juunis. Käbid valmivad augustis-septembris. Head seemneaastad esinevad 2–3 aasta järel.

Kasvatamine Eestis

Korea kuusk introdutseeriti Eestisse möödunud sajandi esimesel poolel. Praegu on ta meil üsna vähe levinud. Ta on osutunud meil täiesti külmakindlaks. Suuremad grupid kasvavad Järvseljal, Toila-Oru pargis ja Räpinas. Kannab käbisid ja seemnete kvaliteet on väga hea (idanevus kuni 95%). Siiski on ta meil suhteliselt madalakasvuline ja võrdlemisi lühiealine.
Ludvig Puusepp

Biograafia

Tema isa oli eestlane ja ema tšehhi-poola päritolu.
Aastatel 1885–1894 õppis Kiievi I Gümnaasiumis, mille lõpetas kuldmedaliga. Õpingud jätkusid Peterburi Sõjaväemeditsiini Akadeemias, kus ta süvenes kirurgia erialale. Aastal 1902 kaitses samas doktoriväitekirja.
Aastail 1904–1905 osales Vene-Jaapani sõjas arstina.
Aastal 1908 rajas Peterburi Psühhoneuroloogia Instituudi juurde maailma esimese neurokirurgiakliiniku, mille töös osales aktiivselt nii organisaatori kui ka arstina. Samaaegselt luges loenguid ka Sõjaväemeditsiini Akadeemias.
Ta pidas neurokirurgia loenguid mitmetes Euroopa linnades: Pariisis, Londonis, Prahas, Lissabonis.

Eestis

Aastal 1920 siirdus ta Petrogradist Eestisse, kus asus tööle Tartu Ülikooli neuroloogia osakonnas. 1921. aastal rajas samas Tartu Ülikooli Närvikliiniku – seda loetakse Eesti neurokirurgia algusaastaks.
Ülendati kindralmajoriks 29. juunil 1921.
1923. aastal oli ta üks Eesti Neuroloogide Seltsi asutajaist, hiljem esimees.
Aastatel 1926 kuni 1940 ta Tartu Pärmivabriku Vesiravila direktoriks.
Ludvig Puusepp oli Eesti Teaduste Akadeemia loodusteaduste sektsiooni liige.
Suri aastal 1942 maovähki. Ta on maetud Tartu Raadi kalmistule.

Isiklikku

1906. aastal abiellus Maria Kotšubeiga, kes suri aastal 1929. Samal aastal kihlus Maria Küppariga, kellega tal 1932. aastal sündis tütar Liivia, kes hiljem oli samuti neurokirurg.
Esimene Juurdeeveoraudteede Selts

Esimene Juurdeeveoraudteede Selts (ka Esimene Juurdeeveoraudteede Selts Venemaal) oli Venemaa raudteeorganisatsioon. Selts ehitas juurdeveoraudteesid, peamiselt kitsarööpmelisi raudteesid. Selts omas ka mitmeid raudteesid: peale Venemaa ka näiteks Leedus, Lätis ja Eestis. Eestis oli seltsi omanduses Tallinna-Viljandi-Mõisaküla-Valga-Pärnu kitsarööpmeline raudtee. 1925 ostis Eesti riik selle raudtee.
Selts asutati 1892 insener B. A. Jelovetski ja teiste eestvedamisel.
Tüüne-Kristin Vaikla

Tüüne-Kristin Vaikla (neiupõlvenimega Tüüne-Kristin Kokla; sündinud 28. septembril 1961) on eesti sisearhitekt ja ajakirja SISU_LINE peatoimetaja.
1982–1987 õppis Vaikla Eesti Kunstiakadeemia magistriastmes disaini erialal, 2008–2009 arhitektuuri konserveerimist ja restaureerimist. 2009. aastal astus ta samas doktorantuuri.
1987–1991 töötas Tüüne-Kristin Vaikla Arsis disainerina. 2000–2009 oli ta Eesti Kunstiakadeemias lektor tekstiilidisaini ning 2010–2012 kultuuripärandi ja konserveerimise osakonnas. 2013 oli ta Melbourne'i Kuningliku Tehnoloogiainstituudi külalisteadur. 2016. aastas töötab ta ruumi- ja keskkonnalektorina Tartu Kõrgemas Kunstikoolis. 1992. aastast on ta Vaikla Stuudio OÜ asutaja ja partner.
2015. aastal valiti Tüüne-Kristin Vaikla Euroopa Sisearhitektide Liidu (ECIA) juhatusesse, ta kuulub ka Eesti Sisearhitektide Liidu (ESL) nõukotta ning on arhitektuuriajakirja Maja kuratooriumi ja Eesti Kunstnike Liidu liige. Tüüne-Kristin oli Veneetsia 13. arhitektuuribiennaali Eesti ekspositsiooni kuraator ja SISU sümpoosioni kuraator Tallinnas. 2014. aastast on ta sisearhitektuuri teoreetilise ajakirja SISU_LINE peatoimetaja.

Isiklikku

Tüüne-Kristin Vaikla isa on keeleteadlane Paul Kokla, abikaasa sisearhitekt Urmo Vaikla. Neil on kolm last, tütar Ingel Vaikla on filmirežissöör.
Milunka Lazarević

Milunka Lazarević (3. detsember 1932 Šantarovac – 15. september 2018 Belgrad) oli serbia maletaja, naiste suurmeister (1976).
Lazarević oli 11-kordne Jugoslaavia naiste malemeister.
1959. aastal Plovdivis toimunud naiste maailmameistrivõistluste pretendentide turniiril sai ta 6. koha. Järgmises MM-tsüklis jagas ta 1961. aastal Vrnjačka Banjas pretendentide turniiril 4.–6. kohta. 
Malekarjääri parima tulemuse saavutas Lazarević võisteldes 1964. aastal Suhhumis MM-i pretendentide turniiril, kus ta jagas koos Alla Kušniri ja Tatjana Zatulovskajaga 1.–3. kohta. Detsembris 1964 toimus Moskvas matšturniir tiitlipretendendi väljaselgitamiseks, kus ta jäi Kušniri järel teiseks.
1967. aastal Serbias Suboticas jagas Lazarević pretendentide turniiril 7.–9. kohta. 1971. aastal Ohridis peetud tsoonidevahelisel turniiril jagas ta Nana Alekhsandria järel 2.–3. kohta ja pääses samal aastal peetud nelja osavõtjaga pretendentide matšturniirile, mis selgitas tiitlipretendendi. Lazarević kaotas Hollandis Bladelis toimunud poolfinaalis Alekhsandriale tulemusega 4½:5½ ja edasi ei pääsenud.
Lazarević tegi kaasa veel kolmel tsoonidevahelisel turniiril: 1973. aastal Menorcas sai ta 13. koha, 1976. aastal Roosendaalis jagas 8.–9. kohta ja 1979. aastal Rio de Janeiros jagas 6.–7. kohta.
1963. aastal Splitis toimunud naiste maleolümpial sai Lazarević Jugoslaavia naiskonna koosseisus hõbemedali.
Ta sai FIDE-lt 1954. aastal naiste rahvusvahelise meistri ja 1976. aastal naiste suurmeistri nimetuse.
Sixten Heidmets

Karjäär

On aktiivselt tegev tööstusdisainerina ja mentorina, teinud koostööd mitmete firmade ning organisatsioonidega: NASA, Otto Bock Scandinavia, Aquator, NCC Ehitus, Fellin Furniture, Cleveron (SmartPost) jt. Osalenud arvukatel näitustel ja leidnud mitmesugust tunnustust erialase tegevuse eest.

Tähtsamad projektid

2006 Brändi ja tooteseeria Fellin loomine koostöös Sirli Põllumäega, mis tegeleb vineerist mööbli tootmisega.
2005 aastal kaitses magistritööd disainilahenduste "Soft Support" rühi korrektsiooniks ning "Better Boston Brace" idiopaatilise skolioosi raviks põhjal.
2004 aastal osales kosmilise kiirguse ja ekstreemkeskkonna töögrupis NASAs, mis otsis astronautidele kaitset surmava kosmilise kiirguse eest.
2004 Viking-klassi allveelaevade sisustuslahendite töögrupp Kockums AB Submarines.
Aastal 2003 disainis Ravimassaažvanni Galenos bakalaureusetööks koostöös OÜ Aquator.
Osales 2003 aastal Forssa keskkonnadisainiprojektis.

Looming

Sixten Heidmetsa arust on talle kõige sobivam stiil kahe maailmasõja vaheline aeg, kui toodet nähes oli kohe aru saada milleks see mõeldud oli. Tema hea analüüsivõime tulemusel tekib selge, arusaadav ning toimiv toode, mis ei aja kasutajat segadusse ega sunni läbi lugema manuaali.
Tahhüliit

Tahhüliit on basaltse koostise ning valdavalt klaasja struktuuriga vulkaaniline kivim.
Tahhüliit tekib basaldi kiire jahtumise tulemusena. Näiteks ookeani põhjas toimunud vulkaanilise tegevuse tagajärjel. Tahhüliit võib tekkida ka daike ja sille moodustava basaltse magma kokkupuutel ümbritsevate kivimitega. Tahhüliit on enamasti pigisarnase läikega ning värvuselt must, pruunikas või rohekas. Peale vulkaanilise klaasi võib sisaldada ka mineraale.
Murenenud tahhüliiti nimetatakse palagoniidiks.
Kiipsaare nukk

Kiipsaare nukk on neem Vilsandi rahvuspargis Harilaiu loodetipus Saaremaal.
Kiipsaare nukk on geoloogiliselt väga huvitav koht, sest tema asukoht on aja jooksul märkimisväärselt muutunud. Lainetuse mõjul on neem liikunud läänest ida suunas. Selle tõestuseks on Kiipsaare tuletorn, mis ehitati neeme keskele, kuid on tänaseks jõudnud merre.
Kiipsaare nukk oli filmi "Somnambuul" tegevuspaigaks.
Haistmine

Haistmine ehk haistmismeel (ingl. k. olfaction) on organismide võime spetsiaalse haistmiselundi või selleks kohastunud haisterakkude abil tajuda ja eristada keskkonnas (õhus ja/või vees) levivaid keemiliste ühendite segusid ehk lõhnu.  
Selgroogsetel loomadel (sealhulgas inimesel) paikneb haistmiselund koos vastavate retseptorrakkudega (haistmisretseptorneuronitega) ninaõõne haistmisepiteelis.  
Selgrootutel paiknevad haistmise retseptorrakud enamasti vastavates haistmisorganites (lülijalgsetel antennides) või kehas hajusalt. Imetajatel detekteerivad haistmisretseptorrakud haistmisstiimuleid läbi OR perekonda kuuluvate G-valguga seotud retseptorvalkude.  
Haistmisretseptorgeene on loomadel tavaliselt sadu, kusjuures üks haistmisretseptorrakk ekspresseerib enamasti ainult ühte kindlat tüüpi haistmisretseptorgeeni. 
Lõhnakontsentratsioonide tajumise võime on loomariigis sõltuvalt taksonoomilisest kuuluvusest väga varieeruv. Suhteliselt väga hea haistmismeelega loomi nimetatakse makrosmaatikuteks. Nendeks on paljud kiskjalised (sealhulgas koer), sõralised jmt. Suhteliselt halvema haistmismeelega loomi nimetatakse mikrosmaatikuteks. Siia kuulub näiteks enamik linde; ka inimese haistmistaju on loomariigi keskmisega võrreldes nõrk.
Valga Jaani kirik

Ajalugu

Kirik ehitati aastatel 1787–1816, nurgakivi pandi 31. mail 1787. Kivikiriku projekteeris Riia arhitekt Christoph Haberland. Enne seda olid Valgas olnud ainult puitkirikud, mis kippusid sõdades ja tulekahjudes hävinema. Kirik ehitati endisele surnuaiale, hilisema turuplatsi äärde; praeguseks on sellest kohast saanud Valga kesklinn. Kirik ehitati annetustest. Kahe aastaga sai kirik katuse alla, kuid rahapuuduse tõttu venis ehituse lõpetamine aastani 1816, mil valmis kiriku kellatorn. Keiser Aleksander I annetas 5000 rubla, siis saigi kirik valmis ja pühitseti 3. septembril 1816. 2016. aastal tähistati Valga Jaani kiriku 200. aastapäeva.

Arhitektuur ja sisustus

Valga Jaani kirik on näide oma ajale iseloomulikust stiilist, milles segunevad hilisbarokk ja klassitsism. See on ainus selline kirik Eestis. Kirik on ovaalse põhiplaaniga, selle interjööris ei ole ühtegi tugisammast ja lagi toetub ainult seintele. Ovaalne põhiplaan ja ovaalsed ülemised aknad viitavad barokkstiilile. Uste, alumiste akende ja kantsli kujundus on aga iseloomulik klassitsismile. Kirikus on 800 kohta, saali kõrgus 9 m, torni kõrgus 40 m.
1999. aastal taasavati kiriku seinal Vabadussõjas Eesti eest sõdinud Põhja Poegade sõjaväerügemendi (soomekeelne) mälestusplaat, mille kommunistid Nõukogude ajal olid hävitanud.
2013. aastal kingiti kirikule uus vaip, mis valmis tänu mitmete Valga linna elanike annetustele. Naturaalsest villasest lõngast kootud vaip on 21 meetrit pikk ja 1,4 meetrit lai. See on kujunduslikult inspireeritud kiriku kantsli ornamentikast ning selle autor on OÜ Valley vaibakunstnik Ruth Vassel. Maksumus oli ligi 1800 eurot, mis saadi annetustena. 
Vaiba pühitses EELK peapiiskop Andres Põder lõikustänupüha jumalateenistusel 13. oktoobril 2013.

Koguduse ajaloost

Algselt kasutas kirikut saksa Jaani kogudus, selle järgi sai kirik ka oma nime. Kui hiljem hakkas Valgasse rohkem eestlasi tulema, asutati 1880. aastal eesti Peetri kogudus, mis tegutses algul abikogudusena Jaani koguduse kõrval. 25. oktoobril 1908 sai eesti Peetri kogudus iseseisvaks. Et Valgas oli ka lätlasi, oli samas kirikus ka läti Luke ehk Lugaži kogudus, mis hiljem kolis Valka Katariina kirikusse, mis oli tollal maakirik (Valga Jaani kirik oli linnakirik).
Praegu kasutab Valga Jaani kirikut EELK Valga Peetri-Luke kogudus. Ajalooliselt saidki praeguse koguduse nimeks eesti ja läti koguduste nimed.

Tornikell

Kiriku tornis asub tornikell. 1997. aastal paigaldati torni elektrooniline kariljon, mida juhib arvutiprogramm.
Enonkoski vald

Külad

Hanhijärvi, Hyypiänniemi, Ihamaniemi, Karvila, Kattilanmäki, Jokisivu, Laasala, Makkola, Muhola, Paakkunala, Rekitaipale, Simanala, Suurimäki, Vuorikoski ja Vääräntaus.
Rein Ruutsoo

Rein Ruutsoo (sündinud 27. juunil 1947) on eesti filosoof, ajaloolane ja politoloog.
Aastatel 1966–1971 õppis Ruutsoo Tartu Riiklikus Ülikoolis ja 1971–1974 Eesti NSV Teaduste Akadeemia aspirantuuris. Kandidaadikraadi kaitses ta 1978. aastal Riias Läti NSV Teaduste Akadeemia Filosoofia, Sotsioloogia ja Õiguse Instituudis. Ruutsoo väitekirja teema oli "Философия жизни в буржуазной Эстонии" ("Elufilosoofia kodanlikus Eestis"), töö juhendaja oli Lembit Valt. 
Ruutsoo oli NLKP liige. 
Ruutsoo kirjutas 1980 alla 40 kirjale. Ta osales 2001 Eesti sotsiaalteadlaste avalikus pöördumises "Kaks Eestit," milles tunti muret Eesti ühiskondlike arengute pärast.  Ta oli Eesti Kongressi ja Põhiseaduse Assamblee liige.
23. aprillil 2007 kirjutas ta alla oli professorite avalikule kirjale pronkssõduri teisaldamise asjus. Rein Ruutsoo on MTÜ Ausad Valimised juhatuse liige.
Rein Raamat (füüsik)

Rein Raamat (sündinud 16. septembril 1941 Võrus) on Eesti füüsik.

Elulugu

Rein Raamat on ettevõtja poeg.
Lõpetas 1960 Võru 1. Keskkooli ning cum laude 1965 TPI automaatika ja telemehaanika erialal, 1974–1977 õppis Leningradi Elektrotehnika Instituudi aspirantuuris, tehnikateaduste kandidaat (1977, samas), väitekiri "Исследование методов и разработка средств термодеструкции для стереотактической нейрохирургии". Oli 1966–69 TÜ eksperimentaaltöökoja insener, 1969–79 TÜ biofüüsika labori vanemteadur ja sektorijuhataja, 1979–89 ETA SKB Tartu filiaali projekti peakonstruktor, 1989–93 TÜ ÜMPI biofüüsika labori juhataja, alates 1993 TÜ füsioloogiainstituudi vanemteadur. Töötanud meditsiini- ja füüsikalise (ka kosmose-) eksperimendi automatiseerimisel, värvlaserite ja aatomjõudude mikroskoobi sõlmede väljatöötamisel, uurinud ja täiustanud vereringe parameetrite mitteinvasiivseid mõõtmismeetodeid. Arteriaalse seisundi hindamise servo-ostsillomeetrilise meetodi loojaid. Eesti Biomeditsiinitehnika ja Meditsiinifüüsika Ühingu asutajaliige ja juhatuse aseesimees 1994–1999, Eesti Füsioloogia Seltsi liige. Üle 100 teadustrükise, 11 autoritunnistust, 2 patenti. NSV Liidu Ministrite Nõukogu teaduspreemia eksimeerlaserspektromeetri väljatöötamise eest 1986 (kollektiivi liige).
Lawrence Lessig

Lawrence "Larry" Lessig (sündinud 3. juunil 1961, Rapid City, Lõuna-Dakota, USA) on Ameerika jurist, õigusfilosoof ja poliitiline aktivist.
Lessig on tuntud eelkõige autoriõiguslike, kaubamärkide ja raadiosageduste piirangute vähendamise pooldajana, eriti tehnoloogilistes rakendustes. Ta on kutsunud üles korraldama USA-s osariigipõhist aktivismi, toetamaks USA valitsussüsteemi ulatuslikku reformi teise põhiseadusliku kogu kaudu.
Ta on Edmond J. Safra Fondi eetikakeskuse direktor Harvardi Ülikoolis ja õigusteaduse professor Harvard Law Schoolis. Enne Harvardisse naasmist oli ta õigusteaduse professor Stanford Law Schoolis ning sealse interneti- ja ühiskonnauuringute keskuse (Stanford Center for Internet and Society) rajaja. Lessig on Creative Commonsi juhatuse liige ja asutaja, Software Freedom Law Centeri juhatuse liige, Sunlight Foundationi nõukogu liige ja Electronic Frontier Foundationi endine juhatuseliige.
Lessigi tuntuim ja mõjukaim raamat on 2004. aastal ilmunud "Free Culture: How Big Media Uses Technology and the Law to Lock Down Culture and Control Creativity" (pehmekaanelises väljaandes "Free Culture: The Nature and Future of Creativity"), mis avaldati internetis 25. märtsil 2004 Creative Commonsi litsentsi all CC-Attribution/Non-commercial (by-nc 1.0). Teos pani aluse vaba kultuuri liikumisele.
2015. aasta USA presidendivalimistel kandideeris Lessig Ameerika Ühendriikide Demokraatliku Partei presidendikandidaadiks. Tema kampaania põhiteemaks oli vajadus reformida poliitiliste kampaaniate finantseerimist, vähendamaks suurkorporatsioonide mõju ja poliitilist korruptsiooni.

Tunnustused

Lawrence Lessig valiti 2007. aastal Ameerika Filosoofiaseltsi liikmeks.
Seattle Seahawks

Seattle Seahawks on Ameerika Ühendriikide Ameerika jalgpalli liigas NFL osalev meeskond. Tema kodulinn on Seattle ja kodustaadion Qwest Field.
Meeskond mängib konverentsi NFC Läänedivisjonis koos Arizona Cardinalsi, St. Louis Ramsi ja San Francisco 49ersiga. 
Seattle Seahawks asutati aastal 1976. Meeskonna värvid on sinine, tumesinine, erkroheline ja valge. Seahawksi logo kujutab kalakotkast, kelle järgi meeskond nime sai.
Seahawks tuli esimest korda liiga meistriks 2013. aasta hooajal, kui alistas 2. veebruaril 2014 peetud Super Bowlis Denveri.
Oma divisjoni meistriks on Seahawks tulnud aastatel 1988, 1999, 2004, 2005, 2006, 2007, 2010 ja 2013. Väljalangemismängudeni on meeskond jõudnud kaheteistkümnel hooajal. Konverentsi meistriks on Seahawks tulnud 2005. ja 2013. aasta hooajal. 
Super Bowlis on Seahawks mänginud kaks korda, enne meistriks tulekut ka veebruaris 2006, mil kaotas Pittsburgh Steelersile.
Meeskonna mängujuht (quarterback) on Tarvaris Jackson. Aastatel 2001–2010 oli quarterback Matt Hasselbeck. Üks abitreener on Rocky Seto.
2010. aasta hooajal võitis Seahawks oma divisjoni. Veerandfinaalis kaotas ta Chicago Bearsile.
Verine pühapäev

Sündmusest

Preester Georgi Gaponi juhitud töölised tahtsid esitada Nikolai II-le palvekirja seoses Vene-Jaapani sõja tõttu halvenenud elu- ja töötingimustega. Demonstratsioonil osales kümneid tuhandeid inimesi, kuid see oli rahumeelne, inimesed kandsid pühakute ja tsaariperekonna pilte. Nikolai II aga tol päeval Talvepalees ei olnud ning valitsus ei olnud paleed valvavatele sõduritele andnud meeleavalduse suhtes mingisuguseid erijuhiseid. Tulistamine leidis aset ilmselt seetõttu, et palee ees tekkis rüselus ja osa inimesi püüdis väravatest sisse murda. Tulistamises hukkunute arvu pole siiani täpselt teada, tõenäoliselt jäi see 143–234 vahele. Verise pühapäevaga algas 1905. aasta revolutsioon.
Aruküla terviserada

Aruküla terviserada on terviserada Arukülas, Raasiku vallas Harjumaal. Väikese ringi pikkus on 500 m ning suure ringi pikkus 1800 m. Terviserajal on ka 3 venituspukki. Väike ring on valgustatud. Aruküla terviserada kuulub Eesti terviseradade liitu ning on teeviitadega märgistatud.
Pihtla valla lipp

Lipu kirjeldus

Pihtla valla lipuks on ruudukujuline vapilipp. Kangas on jagatud kahe ümberpööratud S-lõikega, mis moodustavad kaldjaotuse lehvipoolsest ülanurgast vardapoolsesse alanurka, siniseks ja kollaseks väljaks. Vardapoolne väli on sinine, lehvipoolne kollane. Mõlemal väljal on üks S-lõikest lähtuv vastandvärvi tähtrist.
Lipu normaalsuurus on 105×105 cm.

Põhjendus

Pihtla valla maad on kunagi taevaste vägede poolt ära märgitud (Kaali järv - meteoriidikraater), mida on silmas peetud ka valla lipu kujundamisel. Sinine on taeva ja vee, aga samuti vaimsuse ja puhtuse võrdkuju. Kollane on tule, energia, vilja ja jõukuse sümbol. Diagonaalteljel olevad tähtristid kujutavad muistset sündmust, mil taevast langev täht lõikus maapinda. Langemiskohta jäi sügav kraater, millest veega täitudes tekkis omapärane järv. Tähtrist meenutab ka ristiusu peamist sümbolit – risti.