google/wiki40b huggingface dataset:
Kalev Mark Kostabi

Kalev Mark Kostabi (sünninimi Mark Kalev Kostabi; sündinud 27. novembril 1960 Los Angeleses) on eesti päritolu ameerika kunstnik ja helilooja.
Ta õppis ülikoolis joonistamist ja maalimist. Aastal 1982 kolis ta New Yorki, kus asutas 1988. aastal Kostabi Worldi. See on stuudio, kus tema 20 või rohkem abilist maalivad umbes 1500 pilti aastas.
Ta on kujundanud ka ansamblite Guns N' Roses ("Use Your Illusion"; album sai nime Kostabi maali järgi), Ramones ("¡Adiós Amigos!"), Jimmy Scotti ("Holding Back the Years") ja Glinti ("Sound in Silence") plaadiümbriseid.

Isiklikku

Tema vend Paul Kostabi on muusik ja kunstnik.
Eisch

Eisch (letseburgi keeles Äisch) on jõgi Belgias ja Luksemburgis, Alzette'i lisajõgi.
Jõe pikkus on 49 km, valgla pindala 172 km².
Jõgi saab alguse Luksemburgis Käerjengi vallas Clemency küla põhjaosas Schockis, kus voolavad kokku ojad Millebaach, mida ülemjooksul nimetatakse Falterbaach, Këscheli oja, Wëlleschbaach ning Belgiast Messancy vallast Sélange'ist alguse saav oja. 
Sélange'ist (geograafilised koordinaadid 49°36'0" N, 5°50'30" E) 355 m kõrgusel merepinnast alguse saav oja voolab 1800 m Belgia territooriumil ning saab Belgia ja Luksemburgi piiril kokku Millebaachiga. Sellest kohast alates kannab ta ametlikult Eischi nime. Ta voolab Luksemburgi ja Belgia piirijõena ning suundub seejärel Luksemburgi territooriumile.
Mõnesaja meetri kaugusel piirist ning saab Steinforti valla Grassi küla kohal esimese vasakpoolse lisajõe Grendelbaachi (Grendel). Garniche'i vallas Kahleri külas suubub Eichi jõkke esimene parempoolne lisajõgi Eiselbaach. Seejärel voolab jõgi Steinforti valda. Hagenit läbides võtab ta vasakult vastu Koolerbachi (Autelbas' oja). Steinfortis saab ta uuesti piirijõeks. 
Piirijõena võtab ta Clairefontaine'i kohal vasakult vastu Durbachi. Pöördudes taas Luksemburgi territooriumile, voolab ta läbi Eischeni küla ning võtab seejärel vasakult vastu Bechi oja ja Millebaach. Hobscheidi lähedal Kempemillenis suubub Eischi jõkke vasakult Haardebaach.
Hobscheidist jõuab jõgi Septfontainesi. Septfontainesi ja Roodt-sur-Eischi vahel suubub Eischi vasakult Leesbech, Ansembourgi lossi juures vasakult Hoolerbaach ning Hollenfelsi lähedal Kalbaach. Edasi voolab jõgi kirdesse ning suubub Merschis kohas geograafiliste koordinaatidega 49°44'57" N, 6°06'31"  E    vasakult Alzette'i.
Jõe langus on 160 m.
Jõgi läbib Luksemburgis Käerjengi, Garnichi, Steinforti, Hobscheidi, Koerichi, Septfontainesi, Tuntange'i ja Merschi valda.
Eischi jõe orgu tuntakse Luksemburgis Seitsme lossi oru nime all.
De la grammatologie

"De la grammatologie" on Jacques Derrida filosoofiline teos. See ilmus 1967.

peatükk I: raamatu lõpp ja kirja algus

Keele probleem pole olnud üks probleem teiste seas. Ent kunagi varem pole seda nii erineva kavatsuse, meetodi ja ideoloogiaga uuritud. Sõna "keel" on devalveerunud, märgi "keel" inflatsioon on märgi enese inflatsioon, absoluutne inflatsioon, inflatsioon ise. See näitab, kuidas üks metafüüsikaajalooline ajastu peab kogu oma problemaatilise horisondi lõpuks määratlema keelena.
Margareete-Helge Otter

Margareete-Helge Otter (9. september 1937 Tartu – 9. november 2006 Tartu) oli Eesti rohuteadlane ja farmakoloog-biokeemik.

Elulugu

Margareete-Helge Otter oli ehitusettevõtja Jaan Otteri tütar. Karin Otteri  ja Arne Otteri ema.
Lõpetas 1954 Tartu 2. keskkooli, 1959 Tartu Ülikooli farmaatsiaosakonna, 1964–1967 EBI aspirant, bioloogiakandidaat (1968, EBI), väitekiri "Antotsüaanpigmentide tekke sõltuvus lämmastikainete ainevahetusest tatra (Esculentum sagopyrum Moench) idandeis". Oli 1959–1964 EBI keemik, 1967–1976 teadur, 1977–1981 TÜ eksperimentaalse ja kliinilise psühhofarmakoloogia labori vanemteadur, 1982–1986 farmakoloogiakateedri vanemõpetaja, 1986–1992 dotsent, 1992–2003 farmakoloogiainstituudi dotsent. Lugenud farmakoloogia kursust ja farmakoloogia ajaloo, arengu ja ealise farmakoloogia ning ravimtaimede meditsiinis kasutamise valikkursusi, koostanud arvukalt õppevahendeid.

Teadustöö

Uurimisvaldkond: kronopsühhofarmakoloogia. Välja selgitanud psühhofarmakonide toimes esinevaid ööpäeva- ja aastarütme ning sellest tulenevaid optimaalseid kasutamise võimalusi. Eesti Farmakoloogide Seltsi, Eesti Füsioloogia Seltsi, Pharmacia Estica terminoloogiakomisjoni liige. Umbes 400 teadus- ja aimetrükist, sh 8 raamatut
Troofiline tase

Troofiline tase on toiduahela energiaallikast olenev tase ökosüsteemis.
Kõikides ökosüsteemides moodustavad esimese lüli autotroofid, kelle kaudu toimub primaarproduktsioon. Mingi osa autotroofide toodetud produktsioonist kasutatakse esmaprodutsentide elutegevuse tagajärjel ja teatav osa kandub teisele troofilisele tasemele – taimtoidulistele organismidele. Kolmanda taseme moodustavad teisest tasemest toituvad organismid ja nii edasi.
Enamasti koosnevad maismaaökosüsteemide toiduahelad neljast kuni viiest tasemest, veeökosüsteemide omad aga kuni seitsmest tasemest. Energeetilises mõttes on kõige efektiivsemad kõige lühemad toiduahelad, kus troofilisi tasemeid on võimalikult vähe, näiteks kaks või kolm.
Digivõti

USB-seade

Digitaalsed võtmed võimaldavad logida sisse e-teenustesse ning on igale kasutajale unikaalsed. Digivõti võib olla USB-seade, mis ühendatakse arvutiga ja mis aktiveerib automaatselt identifitseeriva veebisaidi.

ID-kaart

Nii on digivõti näiteks ID-kaart, mida saab kas otse või kaardilugeri kaudu ühendada arvuti või sülearvutiga. Samuti mobiilsed ID-äpid ja mobiili-ID. Digivõtmete alla lähevad ka turvakoodid, mida registreerunud kasutajad saavad kasutada ligipääsu avamiseks koos oma kasutajanime ja parooliga.

Mobiiliäpp

Digivõti on kasutusel ka hotellides, kuid siis äpi kujul. Hotelli äpist saab inimene end sisse registreerida, valida toa ja aktiveerida oma digivõtme ning avada sellega hotellitoa ust. Asjade internetis tagab digivõti juurdepääsu füüsilisele esemele. Selline võti asetseb mobiiliäpis ja on kasutatav nutitelefoniga.
Sel põhimõttel saab kasutada telefoniäpis olevat digivõtit näiteks autode kasutusõiguse jagamiseks, andes valitud kasutajatele määratud ajaks õiguse sõita valitud autoga.

Füüsiline digivõtmeseade

Eesti pangad nimetavad digivõtmeks füüsilist digivõtmeseadet. See on uue põlvkonna koodigeneraator, mis on sama õhuke kui pangakaart ning millega vahetati välja vana põlvkonna paberil koodikaardid. Digivõti on koodikaardiga võrreldes turvalisem ja koodid ei saa selles kunagi otsa. Digivõtmeseade aktiveeritakse eraldi koodi abil ning seejärel saab seadet kasutada koodide genereerimiseks.
Herman Rand

Elulugu

Herman Rand oli talupidaja poeg ja Mare Leino isa.
Lõpetas 1944 Kõljala Põllumajanduskooli, 1947 Vana-Võidu Loomakasvatustehnikumi ja 1953 EPA agronoomiateaduskonna; põllumajanduskandidaat (1967, Eesti Teaduste Akadeemia), väitekiri "Põldoa (Vicia faba L) haljasmassiks kasvatamise võimalusi Eesti NSV-s". Oli 1965–93 Eesti Maaviljeluse ja Maaparanduse Teadusliku Uurimise Instituudi (EMMI) vanemteadur ja Olustvere katsejaama juhataja.

Teadustöö

Uurimisvaldkonnad: rohusöötade tootmine ja heintaimede seemnekasvatus. Teinud võrdlusuuringuid Soome katsejaamades uurimaks heinaliikide aminohappesisaldust. Ligi 60 teadustrükist.
Kai Leete

Kai Leete (sünninimi Ksenia Karukova; 26. mai 1910 Tartu – 14. märts 1995 Võru) oli eesti rahvatantsupedagoog.

Elulugu

Enne sõda õppis Tartus balletitantsu. Sõja ajal viibis Brandenburgi koonduslaagris, kust vabanes 1945. aastal. Pärast sõda töötas Valgas teatris Säde näitlejana ja tehnikumis kehalise kasvatuse õpetajana. Õppis rahvatantsu Tallinnas rahvatantsujuhtide seminaris Ullo Toomi juhendamisel. 
Ta oli Võru Pioneeride Maja balletiringi ja rahvatantsurühmade juhendaja ning Võru Kultuurimaja Kannel naisrühma ja segarahvatantsurühma juht.
Tegutses ka Võru Rahvateatri näitlejana.
Kai Leete on mitmete tuntud rahvatantsude autor, sealhulgas "Võrokeste tands", "Haanja miis", "Soome polka", "Kodumaine viis" jne.
Ta on olnud Võrumaa tantsupidude lavastaja ja üldjuht, üldtantsupidudel liigijuhi assistent .

Mälestuse jäädvustamine

Kai Leete elust valmis 2010. aastal dokumentaalfilm "Sündinud tantsule. Kai Leete" (režissöör Ruti Murusalu. ETV, 2010).
Kai Leetet on portreteeritud ka Peeter Toominga 1997. aastal valminud dokumentaalfilmis "Aastad".
Johannes Hiiemets

Johannes Hiiemets (3. detsember 1904 Narva – 24. aprill 1942 Venemaa) oli Eesti haridustegelane, kirikuõpetaja ja kirjamees.
Ta sündis Narvas raamatukaupmehe ja vennastekoguduse jutlustaja Jakob Hiiemetsa pojana. Õppinud Mustvee alg- ja täienduskoolis, läks ta 16-aastasena pärast vanemate vaesumist Tallinnasse ja sai Lutheri vabrikusse lihttööliseks. Edasi töötas ta eri kontorites ning sõjaministeeriumi arhiivis ametnikuna ja lõpetas samaaegselt õppides 1924. aastal õhtukooli, kuid haigestus siis. 
1925. aasta sügisel astus Hiiemets Tartu Ülikooli usuteaduskonda, Eesti Üliõpilaste Seltsi liige. Alates teisest kursusest oli ta ametis EELK Avinurme koguduses jutlustaja ja asjaajajana. 1927 laulatati ta Marta Suurega, neil sündis neli last.
Lõpetanud 1929 ülikooli, sooritas ta sügisel vajalikud õpetajaameti eksamid ja määrati prooviaastaks Palamusele. Elama asus ta Väike-Maarjasse, kus hakkas kohalikus gümnaasiumis tööle usu- ja ajalooõpetajana.
Jaanuaris 1930 valiti Johannes Hiiemets EELK Väike-Maarja koguduse õpetajaks, ajutiselt 1. juulist 1936 31. detsembrini 1937 oli ta Rõuge koguduse pastor.
1932. aastal omandas õpetaja Hiiemets uurimuse «Torma kihelkonna ajalugu» eest magistrikraadi ning jaanuaris 1937 kinnitati ta edasiõppijaks usuteaduskonna kirikuloo õppetooli juurde.
Sel ajal avaldas ta mitu raamatut pühakutest, märtritest ja kirikuisadest: «Aurelius Augustinus» (1935), «Assissi Franciscus», «Thascius Caecilus Cyprianus» (mõlemad 1937), «Martin Luther» (1939), «Taeva Jaan. Lugu vana-Roosa prohvetist» (1937) ja kirikuloost «Õpetaja Quandti rasked päevad».
1. jaanuaril 1941 vabastati Hiiemets omal soovil Väike-Maarja õpetaja kohalt.
Ta kolis perega Tartusse, kus töötas sanitaar-epidemioloogiajaamas instruktorina, kuni vangistati kommunistlike võimude poolt 27. juunil. Doktoritöö jäi samal sügisel kaitsmata.
Tartu vanglast saadeti Johannes Hiiemets asumisele Kirovisse, kus talle tema 37. sünnipäeval 3. detsembril 1941 määrati karistus ning ta saadeti edasi lõuna suunas, kus hukati raske reumahaigena 24. aprillil 1942.
1990. aasta etnilised kokkupõrked Kõrgõzstanis

1990. aasta etnilised kokkupõrked Kõrgõzstanis leidsid aset juunikuus, peamiselt Oši ja Özgöni ümbruses.
4. kuni 8. juunini kestnud vägivallas hukkus üle 300 inimese, üle 450 sai tõsiselt vigastada.
Perestroika ja Nõukogude Liitu haaranud tsentrifugaaljõud võimaldasid ka Kõrgõzstanis tekkida mitteformaalsetel poliitilistel ja ühiskondlikel liikumistel, mille eesmärgid olid tihtipeale rahvuslikult piiritletud. Seni valdavalt usbekkidega asustatud Ošis oli linnastumisprotsess haaranud ka kirgiise, vabast elamispinnast oli nappus. 1989. aastal tegi üks vastne liikumine ettepaneku jagada Oši piirkonna kirgiisidele usbekkide kolhoosi kasutamata maa.
2010. aasta märtsis esines rühm Kirgiisi Kommunistliku Partei usbekkidest liikmeid üleskutsega luua Kirgiisi NSV usbekkidega asustatud aladel autonoomne piirkond.
Juunis puhkenud vägivalla ajendas konflikt maaküsimuses. Kuus meelt avaldanud usbekki tapeti, mispeale usbekid ründasid miilitsat ja kirgiise. Usbekkide esialgne ülekaal pöördus kui maapiirkondadest saabusid uued kirgiiside salgad. Kirgiisid nõudsid võimudelt endi relvastamist. Majaseintele kirjutati, kas elanikud on usbekid või kirgiisid.
KGB hinnangul aitas vaenule kaasa vaesemate kirgiiside arvamus, et usbekkide jõukus kasvab, et nad kontrollivad turge ja on oma käitumises liiga vabaks muutunud. Usbekid omakorda leidsid, et peamiselt kirgiisidest koosnev miilits hoiab konfliktis kirgiiside poole.
Vägivalla lõpetamiseks viidi konfliktipiirkonda 2000 Nõukogude õhudessantväelast. Nad jäid kohale kuueks kuuks. Dessantväelased saabusid loetud tundide jooksul peale vägivalla puhkemist ja neile anti luba vajadusel tappa.
Sündmuste kohta käivitatud uurimiste raporteid ei avalikustatud.
Õiguskaitseorganid registreerisid sündmustega seoses 3215 kuriteoepisoodi, algatasid 1500 süüasja, millest umbes 300 jõudsid kohtusse. 48-le isikule, kellest 80% olid kirgiisid, mõisteti pikk vanglakaristus mõrvade, tapmiskatsete ja vägistamiste eest. Kõrgõzstani iseseisvudes anti (vähemalt osadele) vägivallas osalenutele amnestia.
U2 (Berliin)

U2 on Berliini metrooliin.
Liini alguspunkt on Pankow S-Bahn (linnalähirong) jaamas, sealt kulgeb see läbi Alexanderplatzi ja Potsdamer Platzi Ruhlebeni rongijaama.

20,7-kilomeetri pikkusel liinil on 29 peatust. Koos liinidega U1,U3,U4, oli U2 osa varasest Berliini metroovõrgustikust, mis on ehitatud enne aastat 1914.
Vasakliit

Ajalugu

Partei asutati 1990. aasta 28. ja 29. aprillil Helsingis Soome Rahva Demokraatliku Liidu (SRDL), Soome Naiste Demokraatliku Liidu (SNDL) ja pankrotistunud Soome Kommunistliku Partei (SKP) baasil. Esimesed kaks neist olid sisuliselt SKP katusorganisatsioonid.
Vasakliit kuulus aastatel 1995–2003 kahte sotsiaaldemokraadi Paavo Lippose juhitud valitsusse, kus neil oli 3 ministriportfelli, ja 2011–2014 Jyrki Kataise valitsusse.

Vasakliit kohtade arv Eduskunnas alates 1991. aastast

Aasta

1991. 19

1995. 22

1999. 20

2003. 19

2007. 17

2011. 14

2015. 12

2019. 16
Soome parlamendis on 200 kohta.
Isidor Levin

Isidor Levin (20. september 1919  Daugavpils, Läti – 24. juuli 2018) oli juudi soost Eesti rahvaluuleteadlane, orientalist ja teoloog. Ta oli Peterburi Religiooni ja Filosoofia Instituudi professor. 
Levin tegutses rahvusvaheliselt tunnustatud folkloristina ning aitas kaasa Tartu Ülikooli rahvaluuleprofessori Walter Andersoni teadusliku metoodika ülemaailmsele levikule.
Levin oli suur eestluse toetaja ning võimaldas mitmel Eesti kultuuritegelasel okupatsiooni tingimustes jätkata oma teaduslikku tööd. 21. sajandi alguses kinkis Levin Tartu Ülikoolile oma hindamatu väärtusega isikliku raamatukogu.
Lätis sündinud Levini side Eestiga sai alguse 1937. aastal, kui ta asus õppima Tartu Ülikooli filosoofia teaduskonnas juuditeadust ning hiljem Eesti ja võrdlevat rahvaluulet, Tartu Ülikooli lõpetas ta 1941. aastal. Pärast Teist maailmasõda õppis Levin 1946-1947 Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas. Lisaks Tartu Ülikoolile lõpetas Levin Leningradi Riikliku Ülikooli folkloristina ning kaitses doktorikraadi NSV Liidu Teaduste Akadeemia orientalistika instituudis Moskvas.
Levin oli Eesti Akadeemilise Orientaalseltsi auliige.
Ta elas Hamburgis.
Maia Mathiesen

Maia Mathiesen (kuni 1944 Maia Sinberg; 24. august 1919 Tallinn – 10. juuni 2013 Stockholm) oli eesti kunstiteadlane ja Eesti Kultuuri Koondise kauaaegne eestvedaja.
Ta lõpetas 1938. aastal Lenderi tütarlaste gümnaasiumi ja plaanis järgmisel aastal alustada arhitektuuriõpinguid Helsingi Tehnikaülikoolis, kuid see osutus sõja tõttu võimatuks. Selle asemel hakkas ta õppima ehitustehnikat Tallinna Tehnikaülikoolis, kus ta tutvus ka tulevase abikaasaga.
Ta oli Eesti Naisüliõpilaste Seltsi liige.

Kunstiõpingud ja töö

Ta põgenes 1944. aastal Soome kaudu Rootsi. Ta elas Höganäsis, Malmös ja jälle Höganäsis, siis kolis ta 1964. aastal Västeråsi.
Västeråsi perioodil alustas ta ülikooliõpinguid kunstiajaloo ja esteetika alal ning kaitses filosoofiakandidaadi väitekirja. On uurinud Eduard Wiiralti loomingut.
Pärast kolimist Stockholmi 1977. aastal jätkas ta ka õpinguid esteetika doktorandina Uppsala Ülikoolis. Ta kutsuti tööle Eesti Kultuuri Koondisesse, kus ta keskendus aastakümneteks kunstinäituste, kontsertide ja kirjandusõhtute korraldamisele. 
Ta suri 10. juuni 2013 Stockholmis ning maeti 20. aprillil 2014 Brunnby kirikuaeda Höganäsi vallas Skåne läänis.

Isiklikku

Tema isa Toomas Sinberg pärines Krimmi asunike kolmandast põlvkonnast ja töötas Tallinnas Asundusameti juhatajana. Ema Maria (sündinud Orgo) oli pärit Sillamäelt Orgode talust.
Maia Sinberg abiellus Mihkel Mathieseniga 24. juunil 1944. Seejärel põgenes Soome Raumasse ning sealt edasi Põhja-Rootsi. Abikaasa jäi esmalt maha, aga temal õnnestus koos vanematega Kihnu ja Ojamaa kaudu tulla Lõuna-Rootsi järele. Mathiesenid said varakevadel 1945 tööd Höganäsis ning elasid pärast nii Malmös kui jällegi Höganäsis, enne kui elutee neid 1964. aastal Västeråsi ja 1977. aastal Stockholmi viis. 
Neil sündisid pojad Toomas Indrek (1946), Mait Mihkel (1949–2005) ja Tiit Ilmar (1957).
Fusarium oxysporum f. sp. cubense

Patogeensus

Fusarium oxysporum f. sp. cubense on seenpatogeen, mis põhjustab banaanisortidel Panama haigust. Arvatakse, et Panama haigus, mis esimest korda ilmutas end 19. sajandi lõpul, põhjustas tollal populaarse banaanisordi 'Gros Michel' hävimise. Tänapäeval levinud banaanisordil 'Cavendish' on samuti tuvastatud Panama haiguse epideemia , mida tekitab Fusarium oxysporum f. sp. cubense tüvi Tropical Race 4.
Kriips (mineraloogia)

Kriips (inglise streak) on pulbristatud mineraali värvus.
Kriipsu värvuse määramiseks kraabitakse mineraaliga keraamilist plaati, mille tulemusel jääb plaadile vastavale mineraalile iseloomulikku värvi kriips, sellest ka nimi. Kriipsu värvus on mõnel juhul hea diagnostiline tunnus, sest erinevalt mineraali värvusest ta reeglina ei varieeru. Kriipsu värvus erineb tihti mineraali värvusest. Näiteks hematiit on tihti hallikat värvi, kuid temaga tõmmatud kriips on alati punakaspruun.
Suure kõvadusega mineraalidel kriipsu värvus puudub, sest keraamilise plaadi kõvadusest ei piisa nende pulbristamiseks.
Bāle raudteejaam

Bāle raudteejaam on raudteejaam Beverīna piirkonnas Kauguri vallas Valga–Riia raudteeliinil.
Raudteejaam avati 1919. aastal ja suleti 1920. aastal. Toona jäi see Volmari kihelkonda Kauguri mõisa maadele. Taas hakkas see tegutsema aastal 1929, mil see jäi Volmari kreisi Kauguri valda. Jaam asub Riiast 113,8 km kaugusel. Jaamas asub lisaks peateele üks kõrvaltee. Päevas peatub seal kaheksa reisirongi.
Saaremaa Ooperipäevad

Saaremaa Ooperipäevad (varem: Kuressaare Ooperipäevad) on aastast 1999 Kuressaares toimuv rahvusvaheline ooperifestival.
Festivali algataja oli Saaremaa Muusikahariduse Sihtasutus.
Aastast 2008 on festivali peakorraldaja Eesti Kontsert.
Ooperifestivaliks seatakse Kuressaare lossi hoovi üles ooperimaja, kuhu mahub umbes 2000 pealtvaatajat.
Festivali kunstiline juht on Arne Mikk.
Henn Salum

Henn Salum (22. juuli 1932, Võhma vald, Järvamaa – 25. jaanuar 2006, Rakke vald, Lääne-Virumaa) oli Eesti arvutiteadlane.

Elulugu

Henn Salum oli metsniku poeg.
Lõpetas 1950 Tallinna 7. Keskkooli, 1955 Leningradi Bontš-Brujevitši-nimelise Sideinstituudi, 1966 Ukraina Teaduste Akadeemia Küberneetika Instituudi (Kiievis) aspirantuuri, tehnikakandidaat (1967, samas), väitekiri "Вопросы временного моделирования цифровых блок-схем". Täiendas end 1967–68 (6 kuud) Londoni Ülikooli arvutiteaduste instituudis. Töötas 1955–57 Raadiokeskuses, 1957–60 Eesti NSV TA Energeetika Instituudis, oli 1960–63 ja 1966–92 Küberneetika Instituudi teadur ja vanemteadur. Alates 1960-ndatest kirjastuse Springer kauaaegne retsensent. Aastast 1992 elas Rakke vallas, jätkates Springer'ile töötamist.

Teadustöö

Uurimisvaldkond: arvutitehnika teoreetilised probleemid, numbriliste skeemide süntees, süsteemide teooria.
Homolüüs

Homolüüs (kr lysis 'lahustumine, jagunemine' + homo 'võrdne, ühesugune') tähendab millegi jagunemist sarnasteks osadeks. Homolüüsi tähendus keemias ja bioloogias on erinev.

Homolüüs bioloogias

Bioloogias tähendab homolüüs, et poolduv rakk annab kaks võrdset tütarrakku.
Wayne'i maakond (Mississippi)

Ajalugu

Maakond moodustati 1809. aastal.
Keevitustrafo

Keevitustrafo on trafo kaarkeevituseks vajaliku elektrivoolu saamiseks elektrivõrgust.
Trafo primaarpingeks võib olenevalt trafo tüübist olla faasipinge (ühe faasi ja maa vaheline pinge) 230 V või kahe faasi vaheline pinge 400 V. On ka kolme primaarmähisega keevitustrafosid, mis vajavad kolmefaasilist võrgutoitepinget 3×400 V. Sekundaarpinge on tavaliselt 18 kuni 70 V ja voolutugevus 20 kuni 600 A, erandjuhtudel kuni 1200 A. Keevitustrafo talub lühiajaliselt lühist, mis tekib elektroodide kokkupuutel.
Maksimaalse keevitusvoolu reguleerimine toimub trafo mähistevahelise sidestuse muutmisega või sekundaarmähise keerdude arvu ümberlülitamise teel. Keevitustrafo juurde kuuluvad peale voolu reguleerimise vahendite enamasti ka lisaseadised, nagu jahutusventilaator, ampermeeter jms.
Võrgupinget madaldavat trafot kasutatakse ka alalisvoolu-keevitusseadmes ehk keevitusalaldis (seda trafot keevitustrafoks ei nimetata).
Mõningad keevitusseadmeid tootvad firmad: Awelco, Cea, Daytona, Elektrosta, ESAB, EWM, Firmar, Fronius, Gys, Hobart, Kemppi, Lincoln, Migatronic, Miller, Rehm, Telwin-Pioner, Sip, Weco.
Sise-Austria

Geograafia

Sise-Austria territoorium ulatus põhjapiirilt Austria ertshertsogkonnaga Alpide veelahkmelt üle Ülem- ja Alam-Steiermargi alla Krainini, kus Alam- ja Valge Kraini maad (endine Windischi mark) piirnesid Habsburgide Horvaatia kuningriigiga. Läänes ulatusid Kärnteni maad Salzburgi peapiiskopkonna ja Habsburgide Tirooli krahvkonnani, samas idas moodustas Muri jõgi piiri Ungari kuningriigiga.
Lõunas piirnesid Görzi krahvkond, mis läks Habsburgidele aastal 1500, ja Duino (Tybein) Veneetsia Domini di Terrafermaga. Vaba riigilinn Trieste Aadria mere kaldal sidus mitmeid väiksemaid segavaldusi Istria margis ümber Pazini ja Rijeka vabasadamat (hiljem Fiume corpus separatum) Liburnias.

Ajalugu

Steiermargi maid valitsesid aastast 1192 personaalunioonis Babenbergidest Austria hertsogid ja need ühendas lõpuks Austria maadega Habsburgist Saksa kuningas Rudolf I pärast oma võitu 1278. aasta Marchfeldi lahingus. Aastal 1335 sai Rudolfi pojapoeg, Austria hertsog Albrecht II keiser Ludwig Baierlase käest ka Kärnteni hertsogkonna koos külgneva Kraini margiga kui keiserliku lääni.
Kui Albrechti poeg, Austria hertsog Rudolf IV aastal 1365 suri, tülitsesid tema nooremad vennad Albrecht III ja Leopold III tema pärandi pärast ja jagasid 1379. aasta Neubergi lepinguga lõpuks Habsburgide territooriumid: Alberti liin valitses Austria ertshertsogkonna valdust (siis mõnikord ka "Alam-Austria" (Niederösterreich), kuid hõlmas tänapäevase Alam-Austria ja enamuse Ülem-Austriast), samas Leopoldi liin valitses Steiermargi, Kärnteni ja Kraini territooriume, mida kutsuti "Sise-Austria". Tol ajal kuulusid nende valdusse ka Tirool ja algsed Habsburgie valdused Švaabimaal, mida kutsuti Kaugem Austria; mõnikord kutsuti mõlemat selles kontekstis koos kui "Ülem-Austria" (Oberösterreich), mitte segi ajada tänapäevase sama nimega liidumaaga.
Pärast Leopoldi vanema poja Wilhelmi surma aastal 1406 jagunes Leopoldi liin tema vendade vahel edasi Sise-Austria territooriumiks Ernst Raudse võimu all ja Tirooli/Kaugema Austria liiniks Friedrich IV võimu all. Aastal 1457 omandas Ernsti poeg, Sise-Austria hertsog Friedrich V ka Austria ertshertsogkonna pärast oma albertiinist nõo Ladislaus Postumuse surma ilma järglasteta. Aasta 1490 nägi kõigi Habsburgi liinide taasühinemist, kui Kaugema Austria ja Tirooli ertshertsog Sigismund loobus Friedrichi poja Maximilian I kasuks. Aastal 1512 liidendati Habsburgide territooriumid keiserlikku Austria ringkonda.
Dünastia jagunes siiski taas aastal 1564 surnud keisri Ferdinand I laste vahel. Sise-Austria liin asutati ertshertsog Karl II poolt, kui tema poeg ja järglane, Sise-Austria regent Ferdinand II sai aastal 1619 Austria ertshertsogiks ja Saksa-Rooma keisriks, aastal 1620 ka Böömimaa ja Ungari kuningaks. Ferdinandi venna ertshertsog Leopold V Kaugema Austria/Tirooli liin kestis kuni tema poja Sigismund Franzi surmani aastal 1665, pärast mida läksid nende territooriumid lõpuks ühise kontrolli alla teiste Austria Habsburgide maadega. Sise-Austria statthalterid valitsesid kuni keisrinna Maria Theresia ajani 18. sajandil.
Magnus Johann von Baer

Magnus Johann von Baer (vene: Магнус фон Бэр), (7. juuni (vkj 27. mai) 1765 Piibe mõis – 31. august (vkj 19. august) 1825 Königsberg) oli baltisaksa poliitik.
Magnus Johann von Baer sündis Piibe, Selli, Lasila ja Kiidjärve mõisniku Heinrich Johann von Baeri (1723–1776) ja Anna Louise von Freymanni (1734–1814) pojana.
Magnus Johann von Baer oli haagikohtunik, aastail 1815–1818 Eestimaa rüütelkonna peamees ja hiljem Eestimaa maanõunik.
Talle kuulusid Piibe ja Selli mõisad.
Riigikontroll

Riigikontroll on Eesti riigiorgan, mis teostab majanduskontrolli riigivara kasutamise üle.
Riigikontrolli juhib riigikontrolör.