google/wiki40b huggingface dataset:
Jaul

Jaul (ka julla või joll; inglise yawl, hollandi jol) on 2-mastiline purjelaev, mille tagumine mast ehk pankermast on grootmastist oluliselt lühem ja asetseb ahtrieendil laeva roolist tagapool.

Kirjeldus

Jaul võib olla kas kahvelpurjestusega või bermuudapurjestusega. Jauli tagumist masti ei nimetata mitte besaanmastiks, vaid pankermastiks. Erisus võrreldes ketšiga on, et tagumine mast ei paikne mitte roolist eespool, vaid tagapool. Purjestuseks on grootmastis kahvelpuri ja tavaliselt ka topseil, pankermastis kahvelpuri. Lisaks 2–3 eespurje. Pankersoot kulgeb sageli ahtrist tahapoole välja ulatuva ahterpriidi kaudu tekile.

Ajalugu

Jaul sündis Hollandis algselt kalalaevana. Tagumine mast nihutati võimalukul kaugele ahtrisse, et vabastada kalapüügiks tööruumi tekil. Oli ühtlasi kasutusel merevägedes 18.–20 sajandil ranniku lähedase valvelaevana ja luurelaevana, relvastatuna 2–7 väiksekaliibrilise kahuriga. Pikkus oli kuni 15 m, laius kuni 4 m, süvis üle 2 meetri. 
Nüüdisajal on bermuudajaulid kasutusel põhiliselt purjespordis ja vabaajalaevadena.
Kōbō Abe

Kōbō Abe (安部公房; kodanikunimi Kimifusa Abe, 7. märts 1924 Tokio – 22. jaanuar 1993 Tokio) oli jaapani kirjanik.
Ta õppis ülikoolis meditsiini.
Esimesed luuletused avaldas ta 1947. aastal.
Rahvusvaheliselt tuntuks sai 1962. aastal ilmunud romaaniga "Luitenaine" (eesti keeles 1968), mille põhjal valmis 1964. aastal mängufilm.
Eesti keeles on temalt ilmunud veel "Neljas jääaeg" (1966) ja "Härra S. Karma kuritöö" (1984). Nii need kui ka "Luitenaise" tõlkis jaapani keelest Agu Sisask.
Normandmed: LCCN: n80050848 | VIAF: 91224584 | SELIBR: 174761 | WorldCat
Tanel Linnus

Tanel Linnus (sündinud 15. märtsil 1954 Tartus) on Eesti haridustegelane ja Võrumaa Kutsehariduskeskuse direktor.
Ta on hariduselt ajaloolane ja etnograaf

Isiklikku

Tanel Linnus on Jüri Linnuse poeg ja Ferdinand Linnuse pojapoeg.
Neetliide

Neetliite kasutamine

Neetliiteid kasutatakse kas leht- või ribametallist või siis valtsitud profiilterasest detailide ühendamiseks. Seoses keevitamise arenguga on neetliite kasutamine järsult vähenenud. Kuid täielikult ei ole neetliide siiski välja tõrjutud, sest kõiki materjale pole mõtet keevitada. Neetliidet kasutatakse endiselt palju plekitöödel. Näiteks värvitud ja tsingitud terasplekist katuseluukide tootmisel, kuna keevitamine rikuks värvkatte ja tsingikihi, mille taastamine läheks kulukaks.

Neetimine

Detailidesse ava kas puuritakse või lüüakse. Neetimine toimub kas käsitsi needitangidega või mehaaniliselt (suruõhuvasaratega, pressidega). Väikese läbimõõduga (kuni 12 mm) terasneedid ja värvilistest metallidest needid asetatakse kohale külmalt. Terasneedid varva läbimõõduga üle 12 mm asetatakse kohale kuumutatult. Needi ettekuumutamine kergendab pea kujundamist ja parandab liite kvaliteeti.

Neetide materjal

Neetide materjaliks on teras CT.2 ja CT.3, vask, alumiinium jms, olenevalt ühendatavate detailide materjalist ja konstruktsioonist.

Neetõmblus

Detailide ühendamist mitme neediga nimetatakse neetõmbluseks. Neetõmblusi liigitatakse ühendatavate detailide liitmisviisi, neetide lõikele töötavate ristlõigete (lõikepindade) arvu ja neetide paigutuse järgi.
Angla tuulikud

Ajalugu

Angla tuulikutest vanim dateeritav tuulik on selles esinevate ehitusdaatumite põhjal 19. sajandi algusest pärineb Reinu tuulik. Reinu tuuliku nurgaposti on lõigatud aastaarv 180..?, Lause tuuliku konstruktsioonidel esinev vanim aastaarv on 1880, kuid tuulik võib oma arhailise kehandi ja konstruktsioonide tõttu pärineda ka 19. sajandi varasematest aastakümnetest. Kuna tuulikuid juba 20. sajandi algusest alates iga 30–40 aasta tagant remonditud ja nende konstruktsioone uuendatud, võivad Reinu ja Laose tuulikud kanda endas võrdlemisi vanade ja algupäraste tuulikute osi. 
Vilidu tuulik (ehitatud 1913) on seni ainsana Angla tuulikutest põhjalikult restaureeritud ja kannab oma algset funktsiooni – tuulikus jahvatatakse jahu. Tuulikus töötab turismiperioodil mölder. 
Tedre hollandlane on ehitatud 1927. aastal. Tuulik on nelja korruseline kahe paari veskikividega puidust hollandi tüüpi tuulik. 1930. aastate lõpus on tuuliku vahetusse lähedusse ehitatud veskiliste elamu ja selle abihooned, mis moodustab tänapäeval Tedre tuuliku taga oleva hoovikompleksi. Tedre hollandlane on Saaremaa hollandlastega tüüpilise paatkatuse ja galeriiga tuulik. Tuuliku pead pööratakse tuulde galerii pealt veski saba (vihmri) küljes oleva pööriratta abil (seni ratas tuulikul puudub). Tuuliku tiivad kaetakse jahvatamise ajaks purjedega. 
Pärast teist maailmasõda seisma jäänud Angla tuulikud remontis esmalt 1970. aastatel Karja sovhoos, 1984.–1985. aastal uuendati laudiseid ja parandati tuulikute tiibu. 1995. aastal remonditi tuulikuid uuesti. 2008. aastal koostati kõikidele Angla tuulikutele Muinsuskaitse eritingimused ja remonditööde põhiprojektid, kus määrati kindlaks ka tuulikute regulaarse hoolduse põhimõtted. Nimetatud projekti alusel on restaureeritud ka jahu jahvatav Vilidu tuulik.
Bao Xishun

Bao Xishun (hiina 鲍喜顺 Bào Xǐshùn; sündinud 1951 Sise-Mongoolias) on hiina karjus, kes oli 2009. aastani Guinnessi rekordite raamatu järgi maailma pikim mees (pikkus 2 m 36 cm).
Ta abiellus 2007. aastal Xia Shujuaniga ja neil sündis 2008. aastal poeg.
!Women Art Revolution

"!Women Art Revolution" on USA filmitegija Lynn Hershman Leesoni dokumentaalfilm feministliku kunsti läbilöömise raskustest. Film valmis 2010. aastal ning esilinastus USA kinodes 1. juunil 2011.
Filmis intervjueeritakse Miranda Julyd, Guerilla Girlsi, Yvonne Rainerit, Judy Chicagot, Marina Abramovićit, Yoko Onot, Cindy Shermanit, Barbara Krugerit, B. Ruby Richi, Ingrid Sischyt, Carolee Schneemanni, Miriam Schapirot ja Marcia Tuckerit.
Varpaisjärvi vald

Külad

Jonsa, Juminen, Karsanlahti, Korpijärvi, Korpinen, Kärsämäki, Lukkarila, Petäys-Paloinen, Pitkälänmäki, Sutela, Syvärinpää ja Urimolahti.
Integratsiooni Uuringute Instituut

Integratsiooni Uuringute Instituut (inglise Integration Research Institute) on Eesti mittetulundusühing, mis tegeleb Eestiga seotud integratsiooniküsimustega. Instituudi juhataja on Ülle Rannut.
Instituut asutati 2010.
Tsölibaat

Kristlus

Õigeusus on abielutuse kohustus peale munkade ja nunnade piiskoppidel. Nii oli see ka katoliiklastel kuni 12. sajandini, mil kehtestati abielutuse nõue ka preestritele. Reformatsioon kaotas vaimulike vallalisuse nõude protestantlike usulahkude vaimulikele. Katoliku kiriku vaimulikele kehtib tsölibaadi kohustus ka tänapäeval.
Tammepärja tänav (Tallinn)

Tammepärja tänav on tänav Tallinnas Nõmme linnaosas Pääsküla asumis. Tammepärja tänav algab Tammiku tänavalt, ristub Kadaka puiestee ja Roosi tänavaga ja lõpeb Särje tänaval. Tammepärja tänav on põhiosas enam-vähem lääne–idasuunaline ja ligikaudu 580 meetri pikkune.
Tammepärja tänav sai nime 13. novembril 1989. Enne seda oli tänav Pärja tänava osa. Tänav on saanud nime oma varasema nime ja lähedal asuva Tammiku tänava mõjul.
Keblaste Taramägi

Keblaste Taramägi, tuntud ka kui Keblaste Taaramägi, on muinaseestlaste Linnamägi Pärnu maakonnas, Lääneranna vallas, Piisu külas.

Asukoht

Linnamägi asub Keblaste mõisast 2,5 km ja Mihkli kirikust 3 km lõuna pool, Piisu külast 1,5 km edelas, Piisu-Võitra vanast teest ligikaudu 2,75 km, soisel võsastunud heinamaal.

Kirjeldus

Paari meetri kõrgusel ovaalse kujuga kõrgendikul asuva muinaslinnuse õueala 60 m pikkune ja 45 m laiune. Pindala on 1800–2000 ruutmeetrit. Õueala ümbritsev valli laius on 14 m, kõrgus 1,5 m. Kõigeparemini on vall jälgitav põhja- ja ida küljel, kehvemini aga lääneküljel. Vall koosneb peamiselt liivast ja kruusast. Muinaslinnus on arvatavasti pärit I-II aastatuhandest.
Otto Graf Lambsdorff

Otto Graf Lambsdorff (26. detsember 1926 Aachen – 5. detsember 2009 Bonn) oli Lääne-Saksamaa poliitik.
Ta oli 1977–1982 ja 1982–1984 Lääne-Saksamaa majandus- ja tehnoloogiaminister.
Ta on olnud Trilateraalse Komisjoni Euroopa osakonna esimees.
18. novembril 1997 anti talle Maarjamaa Risti I klassi teenetemärk, tunnustades tema tööd Saksamaa Liitvabariigi poliitikuna ja Trilateraalse Komisjoni Euroopa osakonna esimehena.
Dave Mustaine

Dave Mustaine (sündinud David Scott Mustaine'ina 13. septembril 1961 La Mesa linnas California osariigis) on USA heavy metal'i kitarrist ja laulja.
Mustaine'ist sai kitarrist 1970. aastate lõpus. Ta mängis mitmes vähem tuntud bändis, kuni 1981. aasta lõpus kutsusid James Hetfield ja Lars Ulrich ta Metallica juhtkitarristiks. Metallicas oli Mustaine aga vaid kuni 1983. aasta aprillini, sealt sunniti ta lahkuma liigse alkoholitarbimise, uimastiprobleemide ja isiklike vastuolude tõttu.
Mõni aeg hiljem otsustas Mustaine koos bassimängija Dave Ellefsoniga teha bändi, mis sai nimeks Megadeth. Mustaine'i esialgne eesmärk oli saada oma bändiga Metallicast edukamaks ja kuigi see müügiedu mõttes kunagi ei teostunud, sai Megadethist üks tuntumaid thrash metal'i bände, keda loetakse thrash'i "suure neliku" hulka kuuluvaks (lisaks Megadethile ja Metallicale kuuluvad sinna veel Slayer ja Anthrax).
Et Mustaine Megadethile sobivat lauljat ei leidnud, siis hakkas ta ise laulma.
2002. aastal kahjustas Mustaine rängalt oma vasaku käe närve ja pidi seetõttu Megadethi kaheks aastaks laiali saatma. Esialgu ei saanud ta kitarri mängida, kuid aastase intensiivse ravi järel osutus see võimalikuks. 2004. aastal kutsus ta bändi uuesti kokku ning sellest ajast peale on Megadeth lisaks varasemale üheksale andnud välja veel kolm stuudioalbumit.
2010. aastal esines Mustaine koos Megadethiga Eestis Haapsalu piiskopilinnuse hoovil.
Odrarahu

Odrarahu on Lääne maakonnas Haapsalu linna halduspiirkonnas asuv väike saar (rahu).
Rahu koordinaadid on 58° 56′ N, 23° 24′ E.
Pisikaan

Pisikaan (Helobdella stagnalis) on lamekaanlaste (Glossiphoniidae) sugukonda kuuluv röövtoiduline kaani liik.
Pisikaan on 10–12 mm pikkune, kreemjas või tuhmkollane ja lameda kehaga. Seljal on väike kõva kilbike, ees-iminapp on nõrgalt arenenud ja pisikaanil on 2 silma. Toitub selgrootutest ja on harilik liik Eestis.
Euroopa kirjandusauhind

Euroopa kirjandusauhind (prantsuse keeles Prix Européen de Littérature) on 2005. aastal Strasbourg'i linna poolt asutatud üleeuroopaline kirjandusauhind. Auhind antakse igal aastal ühele rahvusvaheliselt tuntud Euroopa kirjanikule kogu tema senise loomingu eest.
Leo Kunnas

Isiklikku

Tal on lapsed Grete Laura, Karl Rudolf ja Astrid Juulia.
Pauli maatriksid

Pauli maatriksiteks kutsutakse matemaatilises füüsikas ja füüsikas kolme 2x2 kompleksset maatriksit, mis on herimiitilised ja unitaarsed. Reeglina tähistatakse Pauli maatriksit kreeka tähega sigma ().
Pauli maatriksid on nimetatud Šveitsi ja USA teoreetilise füüsiku Wolfgang Ernst Pauli järgi. Kvantmehaanikas kasutatakse maatrikseid Pauli valemis, mis võtab arvesse osakese spinni vastastikmõju välise elektromagnetväljaga.
Iga Pauli maatriks on hermiitiline ja koos ühikmaatriksiga  (teinekord kutsutud ka nullindaks Pauli maatriksiks ) moodustavad Pauli maatriksid (korrutatuna reaalsete koefitsientidega) vektorruumi baasi 2x2 hermiitilistele maatriksitele.

Algerbralised omadused

Kõik kolm Pauli maatriksit saab välja kirjutada järgmiselt
,
kus  on imaginaarühik ja  on Kroneckeri delta, mis võrdub ühega, kui  ning muudel juhtudel nulliga. Valides  väärtuseks 1, 2 või 3, saame vastava Pauli maatriksi.
Pauli maatriksite determinant on  ja jälg on .

Omavektorid ja omaväärtused

Kõigil Pauli maatriksitel on kaks omaväärtus  ja .
Neile vastavad normeeritud omavektorid on

Pauli vektor

Pauli vektor defineeritakse järgmiselt

Kommutatsiooni reeglid

Pauli maatriksid järgivad kommutatsiooni reegleid  ja antikommutatsiooni reegleid , kus  on Levi-Civita sümbol,  on Kroneckeri delta ja  on 2x2 ühikmaatriks ning kasutatud on Einsteini summeerimise reegleid.
Näiteks:
Kommutaatori ja antikommutaatori liidetist saab väljendada Pauli maatriksite skalaarkorrutise kaudu.
Seega .
Oitmelaid

Oitmelaid (ka Kalmelaid) on Saare maakonnas Saaremaa vallas Unguma küla alal Kiudu lahes asuv 3,34 hektari suurune saar (laid). Saare rannajoone pikkus on 1,3 kilomeetrit.
Laid on pikliku kujuga ja kivise pinnamoega.
Laiu koordinaadid on 58° 29′ N, 23° 18′ E.
Oitmelaid kuulub Kahtla-Kübassaare hoiuala koosseisu ja on looduskaitse all.
Ülle Tarkiainen

Ülle Tarkiainen (sündinud Liitoja; 17. septembril 1957 Türil) on eesti ajaloolane.
Ta lõpetas 1975. aastal Türi Keskkooli ja 1981. aastal Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo osakonnas. Aastal 1987 kaitses ta samas ajalookandidaadi kraadi. Aastatel 1994–1999 oli ta Tartu Ülikoolis ajaloodoktorant ja sai 2000. aastal filosoofiadoktori kraadi.
Aastatel 1981–1984 oli ta Tartu Riiklikus Ülikoolis aspirant. Aastatel 1984–1991 oli ta ajaloo ja semiootika labori nooremteadur ning 1991–1994 samas vanemteadur. Aastatel 2000–2005 töötas ta Soome Rahvusarhiivis teadurina ning aastatel 2001–2005 ka Eesti Põllumajandusülikooli maastikuarhitektuuri dotsendina. Alates 2005. aastast on ta Tartu Ülikoolis üldajaloo vanemteadur.
Alates 2003. aastast on Tarkiainen Akadeemilise Ajalooseltsi liige, alates 2007. aastast Eesti Arhivaaride Ühingu liige ja TÜ ajaloo osakonna nõukogu liige. Alates 2006. aastast kuulub ajakirja "Forschungen zur baltischen Geschicte" toimetuskolleegiumi.
Tarkiainen tegeleb peamiselt agraar- ja kultuuriajaloo uurimisega.

Isiklikku

Tema abikaasa on soome ajaloolane Kari Tarkiainen.
Danzigi Rist

Danzigi Rist (saksa keeles Danziger Kreuz) oli Danzigi vabalinna teenetemärk, mille asutas gauleiter Albert Forster 31. augustil 1939, päeval enne Danzigi ühinemist Saksamaaga.
Risti annetati isikuile, kes olid osutanud teeneid NSDAP ülesehitamisel Danzigi gaus ja Danzigi kaitsmisel.
Mittetäielikel andmetel (kuni 11. detsembrini 1939) annetati 88 I klassi ja 253 II klassi risti. Tegelikult annetati riste veel kuni 1940. aasta lõpuni.
Lapatšo-tuutupuu

Botaaniline kirjeldus

Lapatšo-tuutupuu on sileda koorega kuni 20 m kõrgune troopiline puu. Puu koor on pealt hall ning seest punakaspruun. Lehed on vastaku seisuga, 5–7 lehekesega, kujult munajad või elliptilised, kuni 19 cm pikkused ja kuni 8 cm laiused. Tänu suurele parkainete sisaldusele on puit kvaliteetne ning üks vastupidavamaid ja tugevamaid troopikas. Trompetikujulised õied võivad olla roosakad või tumepunased, seest kollased, vananedes muutuvad violetseks. Lapatšotabebuia viljaks on silinderjas kupar, mis võib olla kuni poole meetri pikkune.

Kasvukohad

Lapatšo-tuutupuu on levinud Kesk- ja Lõuna-Ameerikas Mehhiko põhjaosast kuni Argentinani. Kasvamiseks vajab ta niisket mulda ja palju päikesevalgust. Mulla pH suhtes ei ole puu nõudlik – on võimeline kasvama nii happelises, neutraalses kui ka aluselises keskkonnas.

Droog

Droogina kasutatakse puukoort ja vähesel määral ka koorealust niineosa. Mõõdukas teematerjali hankimine pole puule ohtlik, kuna see taastub vigastustest hästi. Tee kuivmaterjal on omalaadse tekstuuriga, kuna kogutud saak on kuivatatud ja ribastatud.

Keemiline koostis

Lapahool (naftokinoon) ja β-lapahoon (kinoon) on kaks erilist keemilist ühendit selle puu kudedes. Nendel ühenditel on mitmeid bioloogilisi omadusi, näiteks nad inhibeerivad topoisomeraaside (I ja II) tööd. Lisaks leidub taimes ka dehüdro-iso-α-lapahooli, deoksülapahooli, alüül-β-lapahooni ja eeterlikke õlisid (aniisaldehüüd, vanilliin, veratrumaldehüüd).

Meditsiinis

Lapatšoteed on pikka aega kasutatud mitmete haiguste raviks. Arvatakse, et see ravib mitmesuguseid kasvajaid ja seenhaigusi ning on põletiku- ja viirusevastane. Teed on kasutatud ka liigesepõletiku, astma, köha, bronhiidi, gripi, suhkurtõve, nahahaiguste, haavade, malaaria, tuberkuloosi, kõhulahtisuse ning Candida ja Streptococcus'e nakkuste korral, toimet siiski tõestatud pole. Seespidiselt kasutatavaks päevaseks annuseks on 2 tl. droogi. Koorest tehtud leotist saab kasutada ka välispidiselt kompresside ja mähiste tegemiseks, et kiirendada haavade või putuka- või maohammustuse paranemist. Tõmmise tegemiseks kasutatakse 5 g droogi.
Lapatšoteed juuakse ka organismi immuunsüsteemi toetamiseks. Tees on inimesele olulisi mineraalaineid: kaltsiumi, rauda, kaaliumi, tsinki, joodi ja magneesiumi.
Lapatšotee puhul on ka vastunäidustusi ning seega ei tohi teed tarbida pikaajaliselt ja suurtes kogustes, sest see takistab vere hüübimist. Kaks nädalat enne kirurgilisi protseduure ei ole soovitatav teed üldse juua. Teed ei tohi tarbida ka raseduse ja rinnaga toitmise ajal.

Muud kasutusalad

Lapatšo-tuutupuu on kasutusel ka ilupuuna, kuna tal on värvilised õied. Lisaks Ladina-Ameerikale on ta laialdaselt levinud ilupuuna nöiteks India linnades. 
Indiaani kütid on teinud lapatšo-tuutupuu puidust ka vibusid. Indiaanlased uskusid, et puu annab nii neile kui ka nende vibule jõudu.
Braives'i vald

Osavallad

Braives, Avennes, Ciplet, Fallais, Fumal, Latinne, Tourinne ja Ville-en-Hesbaye.
Boriss Parsadanjan

Boriss Parsadanjan (ka Boriss Parsadanov; 14. mai 1925 Kislovodsk – 14. mai 1997 Tallinn) oli armeenia päritolu Eesti helilooja.

Haridus

Boriss Parsadanjan lõpetas Gnessinite-nimelise Muusikakooli Moskvas viiuli erialal 1950 ning Tallinna Riikliku Konservatooriumi Heino Elleri kompositsiooniklassi 1959.

Töökäik

Parsadanjan oli viiuldaja Eesti Raadio Sümfooniaorkestris 1953–1968, Moskvas Kesktelevisiooni muusikasaadete peatoimetaja asetäitja 1968–1970, EKP Keskkomitee kultuuriosakonna instruktor 1970–1973, Eesti Heliloojate Liidu konsultant 1973–1975 ning Eesti NSV Riikliku Filharmoonia kunstiline juht 1975–1986.
Boriss Parsadanjan suri 14. mai 1997 Tallinnas ja ta maeti 20. mai 1997 Metsakalmistule.

Isiklikku

Ta oli abielus Virve Kiplega.
Kyōto sihtarv

Kyōto sihtarv (inglise Kyoto target) on ÜRO kliimamuutuste raamkonventsiooni osaliste 1997. aastal Kyōtos vabatahtlikult võetud kohustused kasvuhoonegaasiheite vähendamiseks.
Arenenud tööstusriigid kohustusid ühiselt vähendama oma kasvuhoonegaaside emissiooni Kyōto esimesel kohustusperioodil (aastatel 2008–2012) vähemalt 5,2% võrreldes 1990. aasta tasemega.
Igal riigil on kindlad sihtarvud. Enamiku Euroopa Liidu liikmesriikide, sh Eesti kohustus on kasvuhoonegaasiheitmeid vähendada 8%. Eesti kasvuhoonegaaside heitkogused olid 1997. aastaks tegelikult vähenenud juba üle 40%. See oli tingitud peaasjalikult elektrienergia tootmismahtude vähenemise, tööstuse ja põllumajanduse toodangu muutuste tõttu. Seetõttu peaks Eesti endale võtma karmimad eesmärgid.
Ülesküntud uudismaa

"Ülesküntud uudismaa" ("Поднятая целина") on vene kirjaniku Mihhail Šolohhovi romaan, mis kirjeldab kollektiviseerimist Doni jõe äärses külas. Romaan koosneb kahest osast, millest esimene osa ilmus 1932 ja teine 1959.
Romaanis on värvikalt kujutatud erinevaid inimtüüpe, nagu linnast saadetud agitaator, keevaline Nagulnov või elutark Štšukari-taat. Lõkkele löövad armastusestki kangemad kired, mis puhkesid oma maatüki pärast.
Romaan edastab Stalini seisukohti ja isegi tsiteerib tema artikleid, kuid lugu ei ole jutustatud päris ühemõttelisena.
Teist osa kirjutas autor ligi kolmkümmend aastat. Seda peetakse kunstiliselt nõrgemaks. Palju tähelepanu on seal pühendatud Štšukari-taadi koomilisele kujule.
Eesti keeles anti romaani esimene osa välja Venemaal 1935 Eduard Jürgenfeldti tõlkes ning Tallinnas Friedrich Kõlli tõlkes 1947 (kordustrükid 1954, 1966, 1975 ja 1980). Teine osa ilmus eesti keeles Tallinnas 1961 Otto Samma tõlkes (kordustrükid 1966, 1975 ja 1980).
Aastal 1959 valmis romaani ainetel Lenfilmis Aleksandr Gennadijevitš Ivanovi film "Ülesküntud uudismaa", mis esilinastus 27. aprillil 1960 ja oli väga menukas (30,2 miljonit kinokülastust).
Šolohhovi autorsus on seatud kahtluse alla.
Nõukogude okupatsioon Eestis (1944–1991)

Okupatsiooni lõpp

Käibel on erinevaid seisukohti, mida pidada nõukogude okupatsiooni lõpudaatumiks.
Lähtudes 7. oktoobril 1992 vastu võetud Riigikogu deklaratsioonist põhiseadusliku riigikorra taastamise kohta Eestis, on ka seda peetud okupatsiooni lõpu kuupäevaks.
Lähtudes Venemaa Föderatsiooni vägede viibimisest Eesti territooriumil ka pärast Eesti Vabariigi taastamist 20. augustil 1991, väidetakse, et okupatsioon kestis 1995. aastani, kui viimased Venemaa väeosad lahkusid Paldiskist.
Tänaseni kestvaks nõukogude okupatsiooni jätkuks on peetud Venemaa kontrolli Petserimaa ja Narva-taguste alade üle.
Siiski tuleb märkida, et juriidiliselt ega faktiliselt ei saa kõneleda pärast 1991. aastat nõukogude okupatsioonist Eesti territooriumil, sest okupeeriv riik Nõukogude Liit lõpetas oma eksistentsi 26. detsembril 1991. Seetõttu peaks hilisemate aastate puhul kõnelema Nõukogude Liidu õigusjärglase Venemaa Föderatsiooni okupatsioonist Eesti territooriumil.
Johannes IX

Paavstiks saamine

Theodorus II surma järel valisid Stephanus VI toetajad Lateraani basiilikas detsembris 897 paavstiks Caere piiskopi Sergiuse. Formosuse toetajad valisid Johannes IX kirikuloolase J. N. D. Kelly järgi paavstiks jaanuaris 898, Salvador Miranda järgi aga detsembris 897. Johannest toetas ka Spoleto hertsog Lamberto.

898. aasta Rooma sinod

Johannes IX pidas aprillis 898 Roomas sinodi, kus tühistati laibasinodi otsused ja kohustati Formosuse poolt ordineeritud vaimulikel põletama laibasinodi tõttu tehtud otsused, mille alusel olid nad loobunud oma ametitest.
Sinod tunnistas Formosuse ordinatsioonid ja muud otsused kehtivateks, erandiks oli vaid Arnulfi kroonimine Frangi keisriks, mida peeti "barbaarseks." Sinod keelas ka piiskoppide asumise teise piiskopkonna etteotsa. Sinodi otsuse alusel tühistati taasordineerimised ja keelati kohtupidamine surnud isiku üle.
Sinodil kuulutati kanoonilisele õigusele mittevastavaks ka Bonifatius VI saamine paavstiks.
Sinod otsustas, et paavst tuleb valida piiskoppide ja vaimulike poolt Rooma senati ning kodanike palvel, kuid ta tuleb pühitseda ametisse Frangi keisri saadikute juuresolekul.
Sinodi otsuse alusel ekskommunitseeriti kuus laibasinodil osalenud Stephanus VI toetanud vaimulikku, sealhulgas ka Caere piiskop Sergius, kes pidid minema eksiili. Ülejäänud laibasinodil osalenud vaimulikud said patukahetsuse järel andestuse.

Ravenna sinod

Johannes IX pidas Rooma sinodi järel Ravennas sinodi, kus keiser Lamberto juuresolekul kinnitati Rooma sinodi otsused. Paavst kuulutas Lamberto Frangi keisriks. Ravenna sinodi otsuse alusel võis iga Rooma vaimulik ja kodanik apelleerida Frangi keisrile.

Suhted Konstantinoopoli patriarhiga

Johannes IX tunnustas Konstantinoopoli patriarhi Antonios II Kauleast. Ta kinnitas patriarh Ignatios I-st toetanud metropoliit Stylianosele, et Rooma tunnustab patriarhidena Ignatios I, Photios I-st (tema teist ametiaega), Stephanos I-st ja Antonios II Kauleast.

Suhted gallikaani piiskoppidega

Johannes IX ennistas Langres' piiskopiks Stephanus VI poolt tagandatud Argrine'i.

Privileegid Monte Cassino kloostrile

Johannes IX kinnitas märtsis 899 Monte Cassino kloostri privileegid.

Misjon

Johannes IX saatis Määrimaale peapiiskop Johannese ja kaks legaati, kuid Baieri piiskopid taunisid paavsti otsust.

Surm

Johannes IX suri Roomas jaanuaris 900, Salvador Miranda järgi millalgi jaanuari ja mai vahelisel perioodil ning maeti Rooma Peetri kirikusse. "Liber Pontificalise" järgi valitses ta 3 aastat ja 15 päeva. Miranda oletab ajaloolasele Wendy Reardon'ile toetudes, et paavst võidi mõrvata Teodora Teofilatti korraldusel.
Viilkatus

Viilkatus (harva kasutatud saksamõjulist terminit sadulkatus (saksa Satteldach)) on katusetüüp, millel on kaks kallet ja vertikaalsed otsaseinad.
Svea Otsmaa

Svea Otsmaa (aastani 1956 Palis; sündinud 18. oktoobril 1932 Tallinnas) on Eesti majandusteadlane.

Elulugu

Svea Otsmaa on teenistujate tütar ja Vello Otsmaa abikaasa.
Lõpetas 1950 Tallinna 7. Keskkooli, 1956 TPI ehitusinsenerina, 1965 Eesti NSV TA Majanduse Instituudi (MI) aspirantuuri, majanduskandidaat (1967, Eesti TA), väitekiri "Monteeritavate ehituskonstruktsioonide unifitseerimise majanduslik efektiivsus ja optimaalne tase". Oli 1959–62 ja 1965–68 MI teadur, 1968–71 TPI vanemõpetaja, 1971–94 ehitustootluse instituudi ehitusökonoomika ja juhtimise õppetooli dotsent.

Teadustöö

Uurimisvaldkond: ehituse ja ehitusmaterjalide tööstuse ökonoomika, sh monteeritavate raudbetoondetailide ja konstruktsioonide unifitseerimine. Üle 40 teadustrükise.