google/wiki40b huggingface dataset:
Legasteenia

Legasteenia on aju orgaaniline iseärasus, mille puhul laps ei suuda lugema või õigesti kirjutama õppida. Esimesed märgid ilmnevad juba enne kooli, just enne lugemisoskuse omandamist. Need lapsed pole võimelised tähti ega silpe kokku panema ega ka sõnu silpideks tegema. Igasugune häire pole veel legasteenia. Kui laps kirjutab S või P tagurpidi, tuleb spetsialistidega välja selgitada põhjused, miks ta nii teeb. Paljudel juhtudel on tegemist päris tavalise lapsega ja kõik möödub kenasti.

Statistika

Kaua peeti seda lapse käitumishäireks ja ei osatud midagi peale hakata peale tõrelemise. 10% lastest pole võimelised lugema ja õigesti kirjutama õppima. Pideva depressiooni all kannatav laps võib sattuda raskesse seisundisse, kaasõpilaste pilkamis- ja naeruobjektiks.

Avastamine

Legasteenia tarvis on spetsiaalsed testid, mida kasutavad diagnoosimisel spetsialistid koos vanemate või õpetajatega. Lai valik õppeprogramme Saksamaal puudutab just igapäevase elu materjale, kuidas toime tulla ühes või teises olukorras, eriti lugemise osas.

Ravi

Spetsiaalsed programmid annavad tulemusi 2–4 aasta jooksul. Raviga tuleb olla järjekindel ja läheneda lapsele individuaalselt.
Metallion

"Metallion" on Raadio 2 kahetunnine hevimuusikasaade.
Saatejuhid on Madox ja DJ MOP.
Saade on eetris kolmapäeviti kell 22.
Rapla

Ajalugu

Vanimad kirjalikud andmed Raplast pärinevad 1241.aasta Taani hindamisraamatust – "8 adramaa suurune Rapala küla". 
13. sajandi lõpul sai Raplast kihelkonnakeskus. Samal ajavahemikul ehitati (ilmselt Padise kloostri tsistertslaste poolt) Konuvere jõe äärde Maarja-Magdaleenale pühitsetud kivikirik. Kirik kui asula keskpunkt põles Põhjasõjas müürideni maha ja renoveeriti uuel kujul 1738.
Rapla hoogsam kasv algas alles 19. sajandi lõpul, kui kirikukülla saabus rohkelt käsitöölisi, kaupmehi ja ametnikke. 1866 avati apteek, 1868 asutati külakool, 1888 Rapla haigla. 1899 rajati tellisetehas ja 1900 avati Rapla-Viljandi kitsarööpmeline raudteeliin. Rapla vana kivikirik lammutati ja 1901. aastal valmis uus kahe torniga uusromaani stiilis Rapla kirik (projekti autor Rudolf von Engelhardt).
1913. aastal oli Raplas 20 kivi- ja 60 puumaja, elanikke ligi 1000. Aktiviseerus seltsielu – tegutses Vabatahtliku Tuletõrje Selts, Laulu- ja Muusikaselts, Põllumajandusühing, Vastastikune Tulekindlustusselts, Tarbijate Ühistu, Hoiukassa. 
1931 avati Rapla-Virtsu kitsarööpmeline raudtee. See oli kasutusel kuni 1968; Raikkülani käisid rongid kuni 1971.
1945 nimetati aleviks, 1950 sai Raplast samanimelise rajooni keskus. 1993 sai Rapla linnaõigused.
2002 liideti Rapla linn teda ümbritseva Rapla vallaga ning moodustustati uus ja suurem haldusüksus Rapla vald. Rapla linna senine lipp ja vapp kinnitati ka moodustatud uue haldusüksuse sümboolikaks. Rapla linnast sai vallasisene linn, mis tähendab, et linn ühines vallaga seaduses ettenähtud korras ja seetõttu muutunud valla koosseisu kuuluvaks asulaks, millele tema elanike soovil on säilitatud senine linna nimetus.
2011. aasta rahvaloenduse andmetel elas Raplas 5202 inimest. Neist 4981 (95,75%) olid eestlased.
Mart Kull (1956)

Mart Kull (3. november 1956 Tartu – 13. aprill 2008 Tartu) oli eesti arst ja arstiteadlane, kõrva-nina-kurguhaiguste spetsialist.
Ta sündis Tartus arstiteadlase Mart Kulli perekonnas ja õppis ka ise arstiks. Ta lõpetas 1981. aastal Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna. Aastal 1984 jätkas Mart Kull õpinguid Leningradi I Meditsiini Instituudis, kus kaitses 1987. aastal meditsiiniteaduste kandidaadi väitekirja.
Kohe pärast Tartu Ülikooli lõpetamist asus Mart Kull tööle sama ülikooli arstiteaduskonna otorinolarüngoloogia ja oftalmoloogia kateedris, algul assistendina ja seejärel kliinilise ordinaatorina.
Aastatel 1989–1992 oli ta otorinolarüngoloogia õppetooli dotsent, alates 1992. aastast kuni surmani aga sama õppetooli juures professor. Ühtlasi oli Mart Kull aastatel 1996–1997 ka Tartu Ülikooli prorektor.
Paralleelselt teadustööga jätkas ta praktiseerimist arstina. Aastatel 1992–2000 oli Mart Kull Tartu Ülikooli kõrvakliiniku juhataja, pärast asutuse nimemuutust aastast 2000 kuni surmani Tartu Ülikooli Kliinikumi kõrvakliiniku juhataja.
Mart Kulli üheks peamiseks uurimisvaldkonnaks oli laserkirurgia. Aastal 1987 anti talle laserkirurgia kontaktmeetodi väljatöötamise eest autoritunnistus.
Samuti juurutas ta esimesena maailmas ultraheli funktsionaalset kõrvakirurgiat ja töötas välja kopsude topeltsagedusega jugaventilatsiooni metoodika. Professor Kulli algatusel avati 2006. aastal kõrvakliinikus väsimuse uuringute keskus; juba enne seda oli ta tegev Baltimaade suurima uneuuringute keskuse rajamisel.
Mart Kull kuulus ka mitmete rahvusvaheliste erialaajakirjade nagu "Central and East European Journal of Otorhinolaryngology and Head & Neck Surgery" , "Folia Otorhinolaryngologiae et Pathologiae Respiratoria" ja "Russian Otorhinolaryngology" toimetuskolleegiumisse.
Lisaks erialasele tegevusele oli ta Tartu Ülikooli Spordinõukogu liige, osales korporatsiooni Sakala taasasutamises ja kuulus Tartu Rotary klubisse.

Pere

Mart Kulli abikaasa Ingrid Kull on samuti arst, nende abielust sündis kaks poega ja tütar. Vanem poeg Mart on arstiteadlane, Eesti juhtivaid spetsialiste reumatoloogia alal.
Tervisepsühholoogia

Tervisepsühholoogia uurib psühholoogilisi ja käitumuslikke protsesse, tervise, haiguste ja tervishoiu kontekstis. Tervisepsühholoogia üritab mõista, kuidas mõjutavad psühholoogilised, käitumuslikud ja kultuurilised tegurid füüsilist tervist ja haigusi. 
Psühholoogilised tegurid võivad tervist otseselt mõjutada. Näiteks võivad püsivad keskkonna stressorid kahjustada tervist läbi hüpotalamuse-hüpofüüsi-neerupealise telje. Ka käitumuslikud tegurid võivad mõjuda inimese tervisele. Näiteks, teatud käitumised võivad aja jooksul tervist kahjustada (suitsetamine või liigne alkoholi tarbimine) või parandada (kehaline aktiivsus). Tervisepsühholoogid lähenevad tervisele biopsühhosotsiaalselt ehk teisisõnu mõistavad, et tervis on nii bioloogiliste (nt viirus, kasvaja jt), psühholoogiliste (nt mõtted ja uskumused), käitumuslike (nt harjumused) kui ka sotsiaalsete protsesside (nt sotsiaal-majanduslik staatus ja rahvus) tulem.
Mõistes tervist mõjutavaid psühholoogilisi tegureid ning seda teadmist kasutades saavad psühholoogid parandada tervist nii üksikpatsiendil kui ka paljudel inimestel korraga läbi avalike rahvatervise programmide. Lisaks saavad tervisepsühholoogid välja koolitada teisi tervishoiu töötajaid (nt arstid ja meditsiiniõed), kes omakorda saavad neid teadmisi kasutada patsientide ravis. Tervisepsühholooge võib leida töötamas erinevates kohtades: koos teiste meditsiinitöötajatega haiglates ja kliinikutes, rahvatervisega tegelevates organisatsioonides ning meditsiini- ja ülikoolides õpetajate ja teadlastena.
Kuigi tervisepsühholoogia sai alguse kliinilisest psühholoogiast, siis on kujunenud aja vältel neli tervisepsühholoogia alajaotust ning üks kaudselt seotud valdkond (töötervishoiu psühholoogia). Need neli jaotust on kliiniline tervisepsühholoogia, rahvatervise psühholoogia, kogukonna tervisepsühholoogia ja kriitiline tervisepsühholoogia. Tervisepsühholoogiaga tegelevad professionaalsete organisatsioonide hulka kuuluvad osakond 38 Ameerika Psühholoogide Assotsiatsioonist (APA), Briti Psühholoogia Ühingu tervisepsühholoogia osakond (BPS), ja Euroopa Tervisepsühholoogia Ühing. Näiteks USAs tegeleb kliinilise tervisepsühholoogi kutse välja andmisega American Board of Professional Psychology. Eestis kahjuks veel tervisepsühholoogi kutset välja ei anta, kuid arvestades valdkonna populaarsust ei pruugi ka see enam väga kaugel olla.
Aage (piiskop)

Aage (Oggi, Occo, Aagge, Ogge; 12. sajand) oli Slesvigi piiskop 1141–1145 ja 1161–1167. Poliitilistes tülides osalemise pärast pidi ta võitlema vastupiiskopiga ja Slesvigist lahkuma.
Pärast piiskop Rike siirdumist Roskilde piiskopiks 1138 valis toomkapiitel ja Slesvigi kogudus Aage tema järglaseks. Kuningas Erik III laskis samasse ametisse pühitseda oma kaplani, saksa päritolu Hermani, kellel oli teeneid läbirääkimistelt Roomaga. Herman nimetati Slesvigi piiskopiks peapiiskop Eskili kirjaga 8. augustist 1139. Slesvigis puhkesid rahutused ning Herman aeti minema, sest nii vaimulikud kui ka linnaelanikud eelistasid kohalikku inimest.
Varsti peeti läbirääkimised, mille tulemusel kuningas andis järele ning andis Hermanile teise ameti. Aastal 1141 kandis tiitlit juba Aage, sest 11. juulil 1141 oli ta Bremenis tunnistajaks peapiiskop Adalbero annetusele. Kuningas tahtis piiskopi koha kaotuse Hermanile korvata kinkekirjaga, millel seisab ka Aage kui tunnistaja nimi, kuid kiri on kuupäeva puudumise ja vormi tõttu kahtlane. See on ka ainuke Taani ürik, milles Aaget mainitakse.
Mõne aja pärast puhkes troonitüli Harald Kesja poja Olufiga ja nähtavasti oli Aage erinevalt oma peapiiskop Eskilist nende poolel, mistõttu ta pärast nende kaotust aeti maapakku Prantsusmaale ja Eskil pühitses uueks piiskopiks Esberni. Igatahes kuningas Valdemari kirjas 1158. aastast, millega asutati Vitskøli klooster, on piiskopina märgitud Esbern.
Hiljem rüüstas Slesvigi asevalitseja Esberni residentsi Gottorpi lossi; Esberni sugulased kaitsesid teda ja tapsid asevalitseja; Esbern läks kuninga viha kartes maapakku Saksimaa hertsogiriiki, kus ta 1161 suri. Valdemar I kutsus Aage tagasi ja määras ta uuesti piiskopiks.
Skisma ajal võitlesid võimu pärast paavst Aleksander III ja vastupaavst Victor IV. Kuningas Valdemar I ja keiser tunnustasid Victorit, kuid peapiiskop Eskil toetas vankumatult kiriku ühtsust Aleksander III võimu all. Vastupaavst kinnitas Aage ametit; peapiiskop Eskil pani Aage anateemi alla, kuid skisma tõttu säilitas Aage oma ameti, sest Eskil seisis üksi kuninga ning tema kirikupoliitikat toetavate piiskoppide vastu; 1161. aastal läks Eskil maapakku. Alates 1161. aastast laskis Aage ehitada uue Gottorpi lossi teise kohta.
Kui skisma lõppes, kutsus kuningas 1167 Eskili tagasi ning vastupaavsti toetanud piiskopid pidid lahkuma. Odense piiskop Livo ja Aage otsisid varjupaika Saksamaalt. Aage oli 1174 tunnistajaks ühele Bremeni peapiiskopi Baldewini kirjale ja 1180ndate alguses ühele peapiiskop Siegfriedi kirjale.
François Guizot

François Pierre Guillaume Guizot (4. oktoober 1787 Nîmes – 12. september 1874 Saint-Ouen-le-Pin) oli Prantsusmaa ajaloolane ja riigitegelane.
1840–1848 juhtis ta riigi sise- ja välispoliitikat, kaotas võimu 1848. aasta veebruarirevolutsioonis.

Tunnustused

Guizot oli 1836. aastast Prantsuse Akadeemia liige. 1840. aastal valiti ta Ameerika Filosoofiaseltsi välisliikmeks.
Pulli raudteepeatus

Pulli raudteepeatus oli raudteepeatus Pärnumaal Tori vallas Tori ja Pärnu kaubajaama vahel. Peatus loodi 2011. aasta jaanuaris Tammiste raudteepeatuse asemel (7 km kaugusel). 
Peatuses asub üks täispikk 550 mm kõrgune perroon, lisaks asub peatuse kõrval bussipeatus (kohalikele liinidele) ja autoparkla.
Pullis peatub päevas 4 reisirongi: 2 Pärnusse ning 2 Tallinna. Piletihinnalt kuulub peatus Pärnu piirkonda, olles üleminekupeatuseks peatusepõhiste piletihindadega alale.Lelle-Pärnu raudtee trassi seisukord on muutunud järjest halvemaks. Eesti Valitsus otsustas 2017 aastal, et ei investeeri Pärnu-Lelle 70km raudtee trassile 17 000 000€ raudtee remondiks. Liinirongide liiklus Pärnu ja Lelle vahel lõpetati 8. detsembril aastal 2018.
Canberra looduspark

Canberra looduspark (inglise keeles Canberra Nature Park) on looduspark Austraalia pealinna alal, kuhu kuulub kokku 33 Austraalia pealinna Canberra piirides asuvat eriilmelist loodusala. Looduspargi haldamisega tegeleb Austraalia pealinna ala parkide ja loodushoiu teenistus.
Rakvere foogtkond

Moodustamine

Foogtkond loodi Põhja-Eestisse pärast selle langemist Liivi ordu võimu alla. Ehkki ametlikult kuulus Eestimaa hertsogkond kuni 1346. aastani Taanile, omas ordu seal reaalset võimu juba 1343. aastal. Sellest ajast eksisteeris eraldi valitsusüksusena ka Rakverest juhitud ala, ehkki seda esialgu veel foogtkonnaks ei nimetatud. 1367. aastast on teada esimene ametlikult Rakvere foogti nime kandnud käsknik.

Asend

Foogtkond piirnes idas Narva ja Vasknarva foogtkondade, lõunas esialgu Põltsamaa foogtkonna, hiljem Viljandi komtuurkonna, edelas Järva foogtkonna ja läänes Tallinna komtuurkonnaga. Lisaks sellele paiknes põhjas Toolse foogtkonna keskus ning selle alasid oli ka Järva ja Rakvere foogtkonna vahel.

Valitsemine

Foogtkonna eesotsas oli foogt, kelle käes oli piirkonnas kõrgeim sõjaline, kohtu- ja haldusvõim. Lisaks foogtidele on teada ka kaks drosti: Rutger Lüdinghausen-Wulff (ametis 1524–1529) ja Friedrich Sebeke-Kerckerinck (1548–1559), ning üks peamees: Wilhelm von Bönninghausen (1472).
Kiriklikult kuulus Rakvere foogtkond Tallinna piiskopkonda, mis erinevalt teistest Vana-Liivimaa vaimulikest territooriumidest kuulus Lundi peapiiskopkonda.
1471. aastal moodustas ordumeister Johann Wolthus von Herse Toolse foogtkonna, mis hõlmas küllaltki väheseid alasid Toolse ordulinnuse ümbruses ning Järvamaal. Peamiselt moodustati see Rakvere foogtkonna aladest. Toolse sadam oli toona üheks olulisemaks Virumaa kaubanduskohaks ja seda nimetati ka Rakvere mereväravaks. Seetõttu oli kahe foogti vahel tavaliselt suhteliselt tihe koostöö.

Likvideerimine

1558. aastal puhkenud Liivi sõja alguses sai foogtkond rängalt kannatada ja tõenäoliselt sama aasta sügisel langes see venelaste kätte, Rakvere ordulinnus alistus tõenäoliselt ilma vastupanuta. Viimane foogt Gerhard Huyn von Amstenraide pääses küll Tallinna, kuid foogtkonda tal tagasi saada ei õnnestunud. 1561. aastal alistusid Põhja-Eesti, sealhulgas ka endise Rakvere foogtkonna aadlikud Rootsile ja sellega võib lugeda foogtkonda lõplikult likvideerituks.
Tupolev Tu-160

Tu-160 Ukrainas

Kokku ehitati 35 lennukit Tu-160, neist 27 NSV Liidu ajal, millest 8 Tu-160 jäid katse- ja testlennukiteks, ülejäänud võeti relvastusse. Kõik oma baasis olnud 19 lennukit jäid NSV Liidu kokkuvarisemise järel Ukrainasse. Neist 8 andis Ukraina ajavahemikus 5. novembrist 1999 kuni 21. veebruarini 2000 üle Venemaale, saades vastutasuks 285 miljoni USA dollari väärtuses maagaasi. 10 Tu-160 lennukit lõigati ajavahemikus 16. novembrist 1998 kuni 2. veebruarini 2001 strateegilise relvastuse vähendamise raamides vanametalliks, kusjuures mõni neist lennukitest oli lennanud alla 100 tunni. Üks Tu-160 anti 30. märtsil 2000 üle Poltaava lennundusmuuseumile, kus see muudeti hiljem lennuvõimetuks. Nüüdseks lennukeid Tu-160 Ukrainas enam ei ole.
Pablo Bruna

Pablo Bruna (22. juuni 1611 Daroca – 27. juuni 1679 Daroca) oli hispaania organist ja helilooja.
Lapsepõlves põdes ta rõugeid. Hiljem halvenes tema nägemine ja seetõttu sai ta tuntuks "pimedana Darocast" (El ciego de Daroca). Darocas elas ta kogu elu.
Alates 1631. aastast oli ta organist  kirikus Colegiata de Santa María la Mayor y de los Corporales de Daroca. 
Ta töötas alates 1674. aastast kuni surmani koorijuhina. 
Brunalt on säilinud 32 oreliteost. Enamik neist on  tientod, paljud neist on kirjutatud jagatud klaviatuurile (tiento de medio registro).
Alvar Reinumägi

Alvar Reinumägi (sündinud 12. oktoobril 1970) on eesti filmiprodutsent.
Ta lõpetas aastal 1987 Tallinna 21. Keskkooli ja õppis seejärel aastatel 1987–1991 Luua Kõrgemas Metsakoolis. Aastatel 1993–1994 õppis ta Sisekaitseakadeemia Ohvitseride Koolis.

Isiklikku

Tema vend on René Reinumägi. Tema abikaasa on näitleja Külli Reinumägi, neil on poeg ja tütar.
Jerevani Riiklik Ülikool

Jerevani Riiklik Ülikool (armeenia keeles Երևանի Պետական Համալսարան, ԵՊՀ) on riiklik ülikool Jerevanis. See on Armeenia suurim ülikool.
Ülikool asutati 16. mail 1919. Alguses oli ülikoolil kaks teaduskonda: loodusteadused ja sotsiaalteadused. Seejärel lisandusid põllumajandus-, tehnika- ja idamaade kultuuride teaduskond ning hiljem veel teised.
Õppetöö toimub armeenia keeles, välistudengitele vajadusel vene või inglise keeles.
Ajakirjandusvabaduse indeks

Ajakirjandusvabaduse indeks (ka pressivabaduse indeks) on mittetulundusühingu ja valitsusvälise organisatsiooni Piirideta Reporterid koostatav ja avaldatav riikide iga-aastane paremusjärjestus, mis põhineb organisatsiooni enda hinnangul riikide ajakirjandusvabadust käsitlevate andmete kohta möödunud aastal. Selle eesmärk on peegeldada nii seda, kui vabad on riikide ajakirjanikud, uudisteorganisatsioonid ja internetti aktiivselt kasutavad inimesed, kui ka seda, milliseid pingutusi ametivõimud selle vabaduse austamiseks teevad. Indeksit koostav organisatsioon on ka märkinud, et antud indeks käsitleb ainult ajakirjandusvabadust – see ei mõõda ei ajakirjanduse kvaliteeti ega käsitle inimõiguste rikkumisi üldiselt.

Andmete kogumine

Aruanne põhineb osaliselt küsimustikul, milles esitatakse küsimusi pluralismi, meedia sõltumatuse, keskkonna ja enesetsensuuri, õigusliku raamistiku, läbipaistvuse ning infrastruktuuri kohta. Küsimustik võtab arvesse meedia õiguslikku raamistikku (sealhulgas karistused ajakirjandusega seotud kuritegude eest, riikliku monopoli olemasolu teatud tüüpi meedia puhul ja see, kuidas meediat reguleeritakse) ja avaliku meedia sõltumatuse taset. Veel hõlmab see teabe vaba liikumist internetis. Lõplik hinne arvestab ka ajakirjanike, internetikasutajate ja meediat abistavate isikute vastu suunatud vägivalda, mida organisatsiooni personal aasta jooksul jälgib – sealhulgas kuritarvitamisi, mida saab omistada riigile, relvarühmitustele, salajastele organisatsioonidele või survegruppidele.
Küsimustik saadetakse organisatsiooni Piirideta Reporterid partnerorganisatsioonidele: 18 sõnavabadusega tegelevale valitsusvälisele organisatsioonile viies maailmajaos, organisatsiooni 150 korrespondendile üle maailma ja ajakirjanikele, teadlastele, juristidele ja inimõiguste aktivistidele. Mida väiksem on lõpparuandes esinev skoor, seda suurem on organisatsiooni andmetel riigi ajakirjandusvabadus.

Lõpparuande koostamine

Kogutud andmetel põhinevalt määratakse lõpparuandes igale riigile tulemus ja koht, mis üheskoos moodustavad hinnangu meediavabaduse olukorrale. Mõned riigid jäetakse aruandest välja, kuna nende kohta puudub usaldusväärne või kinnitatud teave. Kuna küsimused ja arvutused, millel tulemused põhinevad, on aastate jooksul muutunud, kasutatakse punktiskoore ainult riikide võrdlemiseks ühe aasta piires. Riigi arengu hindamiseks aastast aastasse võrreldakse riigi kohta paremusjärjestuses, mitte riigi punkte.
Kõigi aruannete eesmärk on kajastada olukorda konkreetsel ajavahemikul. Aruande aasta on aasta, mil aruanne välja anti, mistõttu kajastuvad seal eelneva aasta sündmused. Aastal 2011 aruannet välja ei antud. 2011–2012 aruanne avaldati 20. jaanuaril 2012 ja seal leiavad kajastamist vahemikus 1. detsember 2010 kuni 30. november 2011 aset leidnud sündmused. 2013. aasta ajakirjandusvabaduse indeks aga avaldati näiteks 30. jaanuaril 2013 ja see katab vahemikku 2011. aasta 1. detsembrist 2012. aasta 30. novembrini.
Jelena

Jelena on naisenimi.
3. detsembri 2015 seisuga elab rahvastikuregistri andmetel Eestis 10602 Jelena-nimelist inimest.
Township 4 (Harperi maakond)

Township 4 on vald USA-s Kansase osariigis Harperi maakonnas.
2010. aastal elas vallas 220 inimest. 2000. aastal elas 232 inimest.
Valla pindala on 297,21 km², millest 0,19 km² moodustab veepindala.
Konstantin von Kügelgen

Konstantin von Kügelgen (6. jaanuar 1810 – 28. aprill 1880 Tartu) oli baltisaksa maalikunstnik.
Kunstiloomingus keskendus Konstantin – nagu tema isagi – maastikumaalile.
Pärast tema surma 1881. aastal avaldati Peterburis tema mälestusteraamat "Erinnerungen aus meinem Leben".

Isiklikku

Konstantini isa oli maalikunstnik Karl von Kügelgen. Konsantini tütar oli maalikunstnik Sally von Kügelgen.
Rootsi Ingeri

Vene-Rootsi sõjad Ingeri alade pärast

1583. aasta Pljussa vaherahuga Moskva ja Rootsi vahel Liivimaa sõja Kahekümneviieaastases sõjas, lepiti kokku relvarahus kahe kuu (juuni-juuli) jooksul. Pljussa vaherahulepinguga 1583. aastal sõlmiti vaherahuleping (Vaidlusaluste territooriumite valdusküsimusi lahendada ei suudetud ja rahulepingut ei sõlmitud). Vaherahuga sai Rootsi kuningriik endale Liivi sõjas Moskva tsaaririigilt vallutatud alad sh: Ingerimaal (Jama, Koporje, Ivangorodi linnad, koos neid ümbritsevate maakondadega) ja Karjalas (Käkisalmi lääni (rootsi keeles Kexholm, vene keeles Корельский уезд), koos Käkisalmi linnusega (Корела), koos Laadoga järve äärsete maadega.
Moskva tsaaririik säilitas Neeva jõe suudmeala, Orehhovo maakonnaga ja Orešeki linnusega (rootsi Schlüsselburg, soome Pähkinälinna) ning piir kulges Karjala kannasel mööda Sestra jõge. Rootsi ja Moskva alade piirijõeks oli Ingeris, Koporje maakonda ja Orehhovo maakondi eraldav Strelna jõgi. Pljussa vaherahu sõlmiti kolmeks aastaks, kuid hiljem 1585. aastal pikendati 1590. aastani. 
Kahekümneviieaastases sõja lõpetas 1595. aastal Moskva suurvürstiriigi ja Rootsi kuningriigi vahel sõlmitud Täyssinä rahu ja lõpetas 1590. aastal alanud Vene–Rootsi sõja, mis oli edukas Moskva suurvürstiriigile. Vastavalt rahulepingule loovutas Rootsi Ingerimaa koos sealsete linnuste ja linnadega (Jaanilinn, Jam, Koporje, Schlüsselburg) ning Käkisalmi lääni, mis olid kõik saadud Pljussa vaherahuga. Täyssinä rahu oli Vene-Rootsi suhete aluseks kuni 1617. aastal sõlmitud Stolbovo rahuni.
1617. aastal sõlmiti Rootsi kuningriigi ja Moskva tsaaririigi vahel Stolbovo rahu, mis lõpetas rootslaste osaluse aastatel 1613–1617 toimunud Rzeczpospolita ja Rootsi vägede osaluse Venemaa pärilussõjas. Soome lahe idaosa valdamise pärast toimunud nn. Ingeri sõja lõpetanud rahulepinguga sai Venemaa Rootsilt tagasi Novgorodi, Staraja Russa, Porhovi, Gdovi ja teisi alasid, kuid pidi loovutama Rootsile Ingerimaa koos Ivangorodi kindlusega (Jaanilinna), Jaama, Koporje, Nöteborgi (Schlüsselburgi kindluse) ja Laadogast läänes oleva Laadoga-Karjalaga Käkisalmi lääni. Stolbovo rahuga määratud piir kehtis Vene-Rootsi sõjani aastatel 1656–1658. 1658. aastal sõlmitud Vallisaare vaherahuga see piir muudeti, kuid taastati Kärde rahuga 1661. aastal ja kehtis kuni Põhjasõjani.
Helmut Orusaar

Helmut Orusaar (27. september 1923 Saue vald – 20. juuni 1977 Tallinn) oli Eesti trompetist, dirigent ja pedagoog.
Ta õppis trompetit Julius Vaksi juhendamisel, 1951. aastal lõpetas Tallinna Konservatooriumi (Nikolai Kubli klass). 
Mängis džässorkestris Kuldne Seitse ja Eesti Raadio estraadiorkestris. Aastal 1951. asutas ansambli Pasunapoisid.
Orusaar töötas alates 1958. aastast kuni surmani dirigeerimis- ja trompetiõppejõuna TRK-s (alates 1974. aastast puhkpillikateedri juhataja). Lisaks oli Orusaar Estonia teatris trompetirühma kontsertmeister ja dirigent. Alates 1964. aastast mängis ka ERSO-s. Ta oli 1965, 1969 ja 1975 üldlaulupeol puhkpilliorkestrite üldjuht.

Isiklikku

Tema tütar oli flötist Sigrid Orusaar.
Dedekindi lõige

Dedekindi lõige (matemaatik Richard Dedekindi järgi) lineaarselt järjestatud hulgas S on hulga S selline klassijaotus (A, B), et A on allapoole kinnine (see tähendab, hulga A mis tahes elemendi a korral järeldub sellest, et x≤a, et ka x on A element) ning B on ülespoole kinnine (see tähendab, hulga B mis tahes elemendi b korral järeldub sellest, et a≤y, et ka y on B element) ning hulgal A puudub suurim element.
"Lõige" tähendab siin hulkade A ja B vahelist "tühimikku".
Dedekindi lõike algsete ja kõige tähtsamate juhtumite puhul on hulk S vastavalt ratsionaalarvude hulk ja reaalarvude hulk koos loomuliku osalise järjestusega.
Dedekindi lõigete abil tõestati reaalarvude hulga täielikkus, kasutamata valiku aksioomi. See näitas ühtlasi, et täieliku järjestatud korpuse olemasolu ei sõltu valiku aksioomist.
Ethan Hawke

Eraelu

Hawke oli aastatel 1998–2004 abielus näitleja Uma Thurmaniga. Neil sündis kaks last: tütar Maya Ray (8. juuli 1998) ja poeg Levon Green (15. jaanuar 2002).