google/wiki40b huggingface dataset:
Carl Orff

Carl Orff (10. juuli 1895 München – 29. märts 1982 München) oli saksa helilooja ja muusikapedagoog. 
Carl Orff sündis Baieris sõjaväelase peres ning sai muusikahariduse Müncheni Muusikaakadeemias. Pärast selle lõpetamist töötas Müncheni väikeses teatris kontsertmeistrina. 
Alates 1925. aastast kuni oma surmani õpetas Orff lapsi Münchenis Güntheri-nimelises muusika- ja tantsukoolis (Güntherschule München), mille asutajaks oli saksa pedagoog Dorothee Günther.

Carmina Burana

Orffi tuntuimaks heliteoseks on kantaat orkestrile, koorile ja solistidele "Carmina Burana (kantaat)" (1937). Kantaadi pealkiri tähendab tõlkes "Beuerni laulud" ning selle tekstideks on 13. sajandi Saksamaa tudengite ning mässumeelsete õpetlaste kirjutatud ladina- ja ülemsaksakeelsed värsid, mis käsitlevad saatuse heitlikkust ning ajaliku elu rõõme. Tekstid olid kogutud Baierimaal Beuernis asuvas benediktlaste kloostris, kuigi tõenäoliselt pärinevad nad mujalt. "Carmina burana" muusikale on omane väga lihtne ja kergestimõistetav harmoonia. Sugereerivalt ja dramaatiliselt rütmilised osad, kus kasutatakse suurt  löökpillirühma, vahelduvad laulvamate ja meloodilisematega, andes omapärasel viisil edasi keskaja maailma sünguse ning lustlikkuse vastuolulisust. Seda muusikat on kirjeldatud ka kui barbaarset ja paganlikku. Orff ise nägi teose esituse juures ette ulatuslikku lavalist vaatemängu tantsude, efektsete kostüümide, dekoratsioonide, valgus- ja püroefektidega. 
"Carmina burana" moodustab triloogia "Trionfi" koos helitöödega "Catulli Carmina" ("Catulluse laulud") ning "Trionfo di Afrodite" ("Aphrodite triumf"). 
Lisaks on Orff kirjutanud muinasjuttooperid "Kuu" (1939) ja "Tark naine" (1943), muusikalise tausta tragöödiale "Antigone" (1949), muusika Shakespeare'i komöödiale "Suveöö unenägu" (1964) ning ooperi või (autori enda määratluse järgi) muusikalise etenduse "Aegade lõpu komöödia" (1972). 
Muusikapedagoogikas on tuntud tema "Koolitöö" (1930–1935), mis oli kirjutatud esitamiseks algajatele muusikaõpilastele.
Raimo Kaul

Raimo Kaul (sündinud 18. aprillil 1972 Tallinnas) on eesti motosportlane.
Raimo Kaul lõpetas 1990. aastal Tallinna Transpordikooli ning motosporti hakkas harrastama 1996. aastal Kalevi Motoklubis.
Sinitihane

Levila

Sinitihane on Kesk-Euroopas väga sage. Peale Euroopa esineb ta Kanaari saartel, Loode-Aafrikas, Türgis, Kaukaasias, Iraanis ja Turkmeenias. Kanaari saarte sinitihaseid vaadeldakse sageli eraldi liigina Cyanistes teneriffae. Eestis on sinitihane vähearvuline, kuid üldlevinud lind. Tema arvukus võib meil külmade talvede tagajärjel märgatavalt väheneda. Sinitihase pesitsusaegset arvukust hinnatakse 100 000 – 150 000 paarile, talvist arvukust 200 000 – 400 000 isendile.

Välimus

Sinitihasele on iseloomulikud sinine mütsike ning sinakad tiiva- ja sabasuled. Pea ülapool on taevassinine, välja arvatud valge laup ja valge vööt kuklal . Noka lahunurgast kulgeb läbi silma kitsas tumesinine riba, mis ühineb kuklal üle teise silma mineva samasuguse ribaga. See riba laskub seejärel kõrva kattesulgede tagant lõuaaluse musta laiguni, kaardudes ümber valgete põskede.
Kaela tagaosa on helesinine, selg ja saba kattesuled oliivrohelised. Kõhupool on kollane, tiivad ja saba taevasinised. Tiiva kattesulgede valged tipud moodustavad tiival valge vöödi.

Eluviis

Sinitihane eelistab elada tammerohketes leht- ja segametsades. Sageli elab ta parkides ja aedades.
Ta on osalt paiga-, osalt hulgulind.
Talvel kohatakse sinitihast enamasti paaris. Vahel moodustavad sinitihased ühiseid salku teiste tihastega. Matsalu roostikes talvituvad sinitihased suurte, mitmesajaisendiliste parvedena.

Pesitsemine

Pesapaikadele ilmub ta märtsis juba paaridena. Aprillis asub ta pesa rajama. Pesa teeb ta harilikult puuõõnde maapinnast 1–4 m kõrgusele, sagedamini niiskesse metsa vee lähedale. Lisaks looduslikele õõnsustele kasutab ta meeleldi väikeste rähnide pesakoopaid ja kõdunenud kändude lõhesid.
Pesa ehitavad mõlemad vanemad enamasti samblast, kuivast rohust, niinest, karvadest ja ämblikuniidist. Pesa vooderdatakse hobusejõhvide, sulgede ja udusulgedega. Pesaava läbimõõt ei ületa 30–35 mm.
Valmis pesa jääb 3–5 päevaks tühjaks, siis muneb emaslind sinna 9–13 muna. Munad on valged punakaspruunide tähnidega. Haub ainult emaslind, isaslind toidab teda 1–2 korda tunnis. Vahel lendab emane ka ise toitu otsima, kattes munad udusulgedega kinni. Haudumine kestab 12–14 päeva.
Esialgu toidab poegi peamiselt isaslind ja emaslind soojendab neid, aga alates 4.–6. päevast lõpetab emane poegade soojendamise ja läheb ka ise neile toitu tooma. Vanemad toovad toitu pessa kuni kolmsada korda päevas. Pojad on pesas ligi 20 päeva. Pärast poegade pesast lahkumist toidavad vanemaid veel 6–9 päeva ja asuvad siis teist kurna looma.

Toitumine

Sinitihane korjab toitu puuokstelt, põõsastelt, pungadelt ja lehtedelt. Talvel läheb ta vahel lumele, et korjata sealt putukaid. Ta sööb liblikaröövikuid ja ämblikke, märksa vähem leidub toidus mardikaid, lutikaid, kahetiivalisi ja kiletiivalisi. Ta hävitab suurel hulgal metsa- ja aiakahjureid, näiteks rüüstab viljapuutuplase talvepesi ja sööb õielõikajaid. Niimoodi toob ta suurt kasu.
Izold Pustõlnik

Elulugu

Izold Pustõlnik oli teenistuja poeg.
Lõpetas 1955 Odessa 47. Keskkooli, 1960 Odessa Metšnikovi nimelise Riikliku Ülikooli füüsika-matemaatika-osakonna, 1965 aspirantuuri Eesti NSV TA Füüsika ja Astronoomia Instituudis, füüsika-matemaatikakandidaat (TÜ, 1968), füüsika-matemaatika-doktor (1994, Peterburi Ülikool), väitekiri "Исследование эффектов гравитационного и лучистого взаимодействия компонентов в тесных двойных системах с нерелятивистскими компонентами". Oli 1961 Ukraina TA Peaobservatooriumi nooremteadur, 1961–1962 Odessa Ülikooli observatooriumi teadur, 1962, 1965–1973 Eesti NSV TA Astrofüüsika ja Atmosfäärifüüsika Instituudi noorem- ja 1973–1995 vanemteadur, 1995–2000 Tartu Observatooriumi teadur, 2005–2008 vanemteadur

Teadustöö

Uurimisvaldkonnad: täheatmosfääride füüsika, lähiskaksiktähtede ja tähtedevahelise aine füüsika, astronoomia ajalugu, arheoastronoomia. Käsitlenud ulatuslike atmosfääridega tähtede teooriat, gravitatsioonilise ja kiirgusliku vastasmõju efektide mõju lähiskaksiksüsteemi komponentidele, sooritanud Tartu observatooriumis lähiskaksiktähtede fotoelektrilisi vaatlusi ning rakendanud oma teoreetilise uurimiste tulemusi varjutusmuutlike tähtede vaatluste interpreteerimiseks. Uurides lähiskaksiktähti ümbritsevate gaasikestade füüsikat lõi kontseptuaalselt uue lähiskaksiksüsteemi mõiste – gaasvarjutusmuutlik süsteem, näidates, et erinevalt klassikalistest varjutusmuutlikest tähtedest põhjustab gaasvarjutusmuutlikkust tähtede kiirguse perioodiliselt muutuv ekraneerimine tähti ümbritseva poolläbipaistva gaasi poolt. Uurinud ka anisotroopse tähetuule tekkemehhanismi kaksiksüsteemides. Rahvusvahelise ajakirja Astronomical and Astrophysical Transactions toimetuse liige, ajakirja Central European Journal of Physics kaastoimetaja, "Tartu Tähetorni kalendri" kalendaariumi autor (1967–1972). Rahvusvahelise Astronoomia Liidu liige (1989), NSVL Astronoomia Ühingu juhatuse liige (aastast 1989), Euroopa Astronoomia Ühingu (EAS) asutajaliige (1991), Eesti esindaja organisatsioonis Euroscience, MTÜ "Euroscience Eesti" asutajaid ja aseesimees. Üle 100 teadustrükise, arvukalt aimeartikleid.
Custeri maakond (Idaho)

Ajalugu

Maakond moodustati 1881. aastal.
Siret Talve

Siret Talve (sündinud 2. juulil 1970 Tallinnas) on eesti keskkonnateadlane.
Ta lõpetas 1988. aastal Tallinna 4. Keskkooli ning õppis aastatel 1988–1993 TTÜ-s, mille lõpetas veevarustuse ja kanalisatsiooni erialal.
Ta oli aastatel 1993–1996 TTÜ-s magistrant, aastatel 1996–2000 samas doktorant. Kaitses 2001. aastal Helsingi Tehnikaülikoolis väitekirja "Feasibility and Limitations of Applying Life Cycle Assessment in Estonia" ning sai doktorikraadi.
Ta on olnud õppejõud TTÜ-s ning alates 2014. aastast ka Tallinna Tehnikakõrgkoolis.
Andrea Wulf

Andrea Wulf  (sündinud 1972 New Delhis Indias) on Briti publitsist ja teaduskirjanik.
Ta sündis Indias, kasvas üles Saksamaal Hamburgis ja elab praegu Londonis, kus õppis Royal College of Artis disaini ajalugu. Õpitud erialal ta ei tööta ja elatist teenib kirjutamisega. Ta on teinud kaastööd  väljaannetele The Guardian, Los Angeles Times, Financial Times, Wall Street Journal, Atlantic, New York Times jt. Lisaks esineb ta sageli kutsutud külalisena raadios ja televisioonis ning peab loenguid üle maailma.
Tema 2015. aastal ilmunud menuk "Looduse leiutamine" võitis palju auhindu ja on välja antud 24 riigis.
Altai Vabariigi vapp

Altai Vabariigi vapp on Venemaa koosseisu kuuluva Altai Vabariigi vapp.
Altai Vabariigi vapp on helesinine, ringikujuline ja kuldkollase äärega. See sümboliseerib Altai taeva igavest sina. Helesinisel taustal on sõõri ülemise osas Kesk-Aasia ühe kõrgema mäe Beluhha valge kolmiktipp, kodumaa ilu ja jõu sümbolid; keskel on valge greif Kan-Kerede, kellel on kuldsed tiivad ja kuldsed laigud kehal, punane rind, punased küünised ja punased laigud jalgadel ning puna-lilla sabaots, must nokk, mustad tiivaotsad, püha päikeselind, kes valvab rahu, õnne ja kodumaa rikkust, kaitseb loomi, linde ja loodust; alumises osas on ornamendina kujutatud Altai kaht kõige suuremat jõge – Katuni ja Bijat koos lisajõgedega; nende kahe ühenduskohas on kollane kolmjalg – tulekolle, mis tähistab kodumaad ning kindlat ja igavest kodu; lained kolmjala all tähistavad Teletsi järve. Jõgede ja järve ornamendid on türkiissinised.
Altai Vabariigi vapp võeti kasutusele 10. juunil 1993.
Pärnu Rannastaadion

Ajalugu

Praeguse Pärnu Rannastaadioni kohal oli 1910-ndatel velodroom, mis esimese maailmasõja ajal venelaste poolt hävitati. 1921. aastal sõlmis äsja asutatud Pärnu SS Tervis linnavalitsusega lepingu platsi kasutamiseks 5. aastaks.
1926. aastal lõppes rendileping Tervisega. Seltsi tolleaegne juht Eduard Oja kutsus sama aasta novembrikuus kokku spordiorganisatsioonide esindajad, et pidada nõu edasise spordivälja korralduse asjus. Asutati seltsidevaheline platsikomisjon, mida hiljem hakati nimetama staadionikomisjoniks.
1928. aasta alguses koostati liidu põhikiri, kuhu kuulusid Pärnu Jalgpalli Klubi esimees Arvid Kristjanson, Pärnu SS Vapruse esimees Villiam Puust ja Pärnu Saksa Spordiselts volinik Stakelberg.
Laulupeo toimkonna nime all tegutsenud komisjonid ehitasid platsile plankaia ning kaks laululava. Viimase laululava ümberehitamisest ja täiendamisest kerkis staadionile esimene tribüün. Tribüün läks maksma 15 000 krooni, millest 5500 krooni andis linnavalitsus ja ülejäänud ehituskulud kandis laulupeo toimkond. 
Tribüünil oli istekohti umbes 700. Ehituse all asusid kohvik, riietusruumid koos pesemisvõimalustega nii meeste- kui naisterahvastele. Tribüüni, mis asus (asub ka tänapäeval) rannapuiestikus, mida ühelt poolt piiras suvilate rida ja teiselt poolt puiestik läheduses asuva plaažiga. Esiküljel rõdu kohal üleval oli nimetus "Staadion". 
Paremas tiivas asus kaks kassat ja sama arv pesemisruume. Vasakus ehituse osas oli kohvik. Tribüünile pääses neljast kohast. Väljaspoosel küljel asus lipukiri "Tervis – Jõud – Ilu". Tribüünilt pääses ukse kaudu tänavapoolsele rõdule, kust avanes kaunis vaade üle puiestiku rannale ja merele.
Jalgpalliväljaku mõõtmed olid 101x65, mida ümbritses 367 meetri pikkune jooksurada. Ühte staadioni otsasegmenti olid veel loodud tingimused kõrgushüppeks, kuulitõukeks ja odaviskeks ning rööbiti muruväljakuga oli ka kaugus- ja kolmikhüppe jooksuala ning liivakast. Teise otsasegmenti ehitati võrkpalliplats.
14. juuli 1929 toimus Pärnu Staadioni pidulik avamine.
9. juuli 2016 toimus Pärnu Rannastaadioni avamine.

Spordikompleks

2016. aastal avatud Pärnu Rannastaadionil on igapäevaselt avatud nii tavakülastajatele, harrastus- kui ja tippssortlastele. Rannastaadioni kompleksi kuulub lisaks peaväljakule ka hostel ning merevaatega jõusaal. Peaväljakul leiavad aset nii jalgpallimängud kui ka kergejõustikuvõistlused. Rannastaadioni hostelis on kokku 25 tuba, millest 3 on kolmesed toad ning 22 kahesed toad.
Ežerėlis

Ajalugu

Ežerėlis on asutatud 1915. aastal turbatootmisasulana. Teise maailmasõja ajal oli seal väike mustlaste geto. Sõja järel tegutsesid asula ümbruses leedu metsavennad, sealne turbatööstus aga kaasajastati ja Ežerėlisest sai alev. 1956 sai Ežerėlis linnaõigused. Sealne kirik valmis aastal 1998, mil asulast sai kihelkonna keskus.
Babüloni protsessioonitee

Babüloni protsessioonitee (ka Babüloni protsessioonitänav või Aibur-šabu) oli Uus-Babüloonia riigi pealinnas Babülonis tähtsaim tänav, ehitatud peajumal Marduki austamiseks.

Kirjeldus

Protsessioonitänav ei olnud ehitatud liikluseks (seda oli ta teises järjekorras), vaid see oli protsessioonitee Marduki austamiseks. Tee kulges Eufratiga paralleelselt Marduki templi ning tsikuraadikompleksi juurde, kohe Ištari väravast läbimisel tuli mööduda paremale jäävast kuningalossist.
Tänav oli ka kindluste koostisosaks. Paremal ja vasakul tõkestasid vaadet tänavat piiravad kõrged, seitsme meetri paksused kindlusemüürid. Sellisel kujul ulatus  tänav eelkindlustusest kuni Ištari väravani. Iga vaenlane, kes tahtis tungida linna, pidi liikuma seda tänavat mööda, kuid sellisel juhul muutus Aibur-šabu talle surmateeks.

Sillutis

Ištari väravaid läbiv tänav oli kõige esinduslikuma kujundusega ja ühtlasi kõige laiem, sillutatud 7,5 meetri laiuselt kiviplaatide ja tellistega. Tänava laius oli 23 meetrit.
Teekate oli tehtud järgmiselt: loodusliku asfaldiga ülevalatud telliskivikihile paigaldati tänava keskel ruudukujulised lubjakiviplaadid (külje pikkus 1 meeter), tänava servadel paigaldati poole väiksemad plaadid, viirutatud punase ja valge inkrustatsiooniga. Kõik liitekohad olid üle valatud asfaldiga, aga iga kivi allküljel oli raidkirjaline tekst, mis teatas, et  Nebukadnetsar, Babüloonia kuningas, oli sillutanud Aibur-šabu šadukivi-plaatidega peajumal Marduki protsessiooni jaoks.

Dekoor

Tänavat piiravad telliskivimüürseinad olid kaunistatud madalal asuva friisiga, mis paigaldati värvilise glasuuriga kaetud madalreljeeftelliskividest. Kujutatud oli ainult üht liiki pühasid loomi – jumalanna Ištari lõvisid. Viimased olid kujutatud laialt avatud hambuliste lõugadega ja lehvivate kollaste või punaste lakkadega. Kokku oli müüridel 120 lõvi ja lõvide ähvardav poos pidi sissetungijale muljet avaldama. Mõju võimendas tolleaegne uskumus, et muinasjutuolendid ja kurjad vaimud eksisteerivad reaalsuses ka tegelikult. Lõvide valgeid või kollaseid reljeefe helesinisel või tumesilisel taustal ilmestavad mustervööndid friisi üla- ja alaservas.
Wopele

Wopele oli Eestimaa vasalliperekond keskajal.
Perekond on nime saanud Oblu küla järgi (Taani hindamisraamatus Wopal). Juba 1310. aastal, mil Jacobus Parembeke müüs selle Tallinna tsistertslaste kloostrile, oli küla võõrastes kätes.
Domina Beke de Wopele oli 1322. aastal Tallinnas maja pandiomanik. Perekonda võivad kuuluda veel Hans Wepele (Paide kodanik 1421. aastal) ja Helmolt Wevel (maja- ja põlluomanik Paides 1531. aastal).
Pottsepp

Pottsepp on ametimees, kes tegeleb ahjude, pliitide ja muude küttekollete ehitamise ja parandamisega. Ajalooliselt on pottsepaks nimetatud käsitöölist, kes valmistas savinõusid.
Richard Tõnnus

Teekond skaudina

Juba noorena tuli tal toime tulla raskete katsumustega. Kuid 1930. aasta sügisel, saanud 12-aastaseks, astus Riksa – nii oli teda kogu skaudielus kõikjal kutsutud – Tallinna Skautide Maleva XII suguharu vastloodud skaudirühma. Hiljem kujunes osast rühmast tema enda juhtimisel kaugele piiridele tuntud skautide-võimlejate eliitüksus Terassammurid. Edukalt läbis ta kõik skaudikatsed, jõudes esimese viie seas ainsa eesti skaudina METSASKAUDI kõrge järgukatse sooritamiseni. Ta on pidanud kõiki skaudijuhiameteid, alates salgajuhiabist kuni Tallinna vanemskautide juhi ja Eesti Skautide Maleva Peastaabi vanemskaudi-alajuhini. Tubli ja energilise tegevuse eest anti talle 1936. aasta juulis peavanema käskkirjaga nooremskautmasteri nimetus.
Eesti Skautide Malevas on teda autasustatud Teenete diplomiga, Noorte Punase Risti hoolsusmärgiga, väliseesti skautide Tammetähega ja ainsa alaealisena Eesti riigile ja rahvale osutatud teenete tunnustusena 1939. aasta Vabariigi Presidendi poolt punase Risti teenetemedaliga. Ta on kirjutanud kolm raamatut ja avaldanud ajakirjanduses üle 75 kirjutise, eeskätt skautluse ja kasvatusküsimuste kohta. Võimlemis- ja rahvatantsujuhina ning -uurijana anti talle 1992. aastal Ullo Toomi nimeline aastapreemia.
Skautijuhtide kõrge kogu ees 1939. aastal esitatud väitekiri "Vanemskautlus" võeti Eesti omanäolise vanemskautluse kujundamise juhendiks ja Skaudijuhtide XIII Aastakoosolek valis 1940. aasta jaanuaris, siis vaid 21-aastase nooremskautmasteri Richard Tõnnuse Eesti vanemskautide üldjuhiks. Ja siis tulid hävitavad rasked ajad – sõda ja rindelolek. Kaheksa aastat noormehe elust neelasid Siberi vangilaagrid, kuhu ta n-ö vabatahtlikult oli saadetud. Neid pikki aastaid aitasid taluda skaudina omandatud mitmesugused teadmised ja oskused, mis kergendasid neid näljapajukil elatud päevi.
Eesti Skautide Maleva tegevuse taaselustamisel 1989. aasta kevad-suvel ning energilisel kaasaaitamisel ülendati Skautmasterite kogu esitamisel peavanema käskkirjaga 12. augustil 1989 Richard Tõnnus skautmasteriks. Skaudijuhtide XIV aastakoosolekul 1989. aasta hilissügisel valiti kogemustega skautmaster juba ESKM-i peaskaudiks.
Allikas: Tõusurajal, Tallinn 1997, Richard Tõnnus
AS SRV Kinnisvara

AS SRV Kinnisvara on 1992. aastal asutatud kinnisvaraga tegelev ettevõte. Ettevõtte suuromanik on Soome kinnisvaraarendus- ja ehitusfirma SRV Yhtiöt.
SRV Kinnisvara oli taasiseseisvumise järel üks Eesti esimesi kinnisvaraarendajaid ning selle arendusobjektide seas on olnud näiteks Radisson SAS hotell, Viru keskus ja Osten Tor.
Ettevõtte omanikeringi on kuulunud Alvar Ild ja Indrek Toome.
Harksaba-kajakas

Levila

Harksaba-kajakas on levinud Arktikas. Sügisel rändab ta lõunasse. Alaska ja Siberi linnud rändavad sügisel Beringi väina kaudu piki Põhja-Ameerika läänerannikut kuni Peruu ja Tšiili rannikuni talvitama Humboldti hoovuse jahedatel vetel. Gröönimaa ja Ida-Kanada linnud rändavad üle Atlandi ookeani ja piki Aafrika läänerannikut kuni Namiibia ja Lõuna-Aafrika Vabariigini  talvitama Benguela hoovuse jahedatel vetel. Talvitusaladel veedavad nad peaaegu kogu aja avamerel rannikust 2–150 km kaugusel. Üksikuid harksaba-kajakaid satub eriti sügistormide aegu ka mujale rannikule.
Eestis on harksaba-kajakat täheldatud mõnel üksikul korral.

Välimus

Üldpikkus 27–32 cm, tiibade siruulatus 83–92 cm .
Hundsulestikus vanalinnu keha alapool ja kael on valge, tiibade ülapool hall ja pea tumehall musta "kaelusega". Välimised labahoosuled on mustad. Must nokk on kollase tipuga. Puhkesulestikus vanalinnul on pea tagaosa ja kukal tumedad. Noorlind on valge ja hallikaspruuni mustriga. Lennul on liigile tüüpiline pealtiiva must-valge-hall kombinatsioon. Talvel on ka noorlinnul kuklal ja pea tagaosas tumedat. Harksaba-kajaka määramiseks on hea tunnus ka kõikides sulestikes tiirulikult harkis saba. Häälitsused on tiirulikud.

Elupaik ja pesitsemine

Harksaba-kajakas pesitseb väikeste seltsingutena Gröönimaa, Põhja-Ameerika ja Kirde-Siberi tundras mererannikul ja jõgede-järvede kaldal. Taimõri poolsaare suurim teadaolev seltsing koosneb umbes 30 paarist. Teravmägedel pesitseb harksaba-kajakaid umbes viis paari. 
Pesitsemine algab juunis või juuli algul. Harksaba-kajakas rajab pesa maapinnale. Kurnas on kolm, mõnikord kaks täpilist oliivpruuni muna. Haudumine kestab umbes 23 päeva.

Toitumine

Harksaba-kajakas sööb kõiksugu väikeseid mereoleseid. Võtab mune randtiiru pesadest.
Võrguaadresside teisendus

Võrguaadresside teisendus (ka võrguaadresside tõlkimine, võrguaadresside transleerimine; inglise Network Address Translation, lühendatult NAT) on võrguliikluses ja ruuterites kasutatav tehnika, mis seisneb IP-pakettide päiste muutmises, nii et paistaks, nagu võrguliiklus tuleneks NAT-ruuterist, kuigi ühenduse looja oli mingi seade NAT-ruuteri "taga". Selle abil saab terveid arvutivõrke ühe ruuteri taha peita ja kogu liiklus paistab tulevat ruuteri väliselt IP-aadressilt.
Eili Sild

Eili Sild (aastast 1967 Eili Torga; sündinud 26. oktoobril 1942 Tallinnas) on eesti näitleja.
Ta lõpetas aastal 1961 Tallinna 7. Keskkooli, aastal 1963 Tallinnfilmi õppestuudio ja aastal 1976 näitlejaerialal Riikliku Teatriinstituudi (GITIS) Moskvas.
Ta töötas aastatel 1963–1980 Viljandi teatris Ugala ja aastatel 1980–1996 Vanalinnastuudios. Ta on mänginud ka telelavastustes ja filmis, esinenud raadio meelelahutussaadetes, ta on tuntud ka estraadinäitlejana.

Isiklikku

Ta oli aastast 1967 abielus Heino Torgaga. Nende tütar Mari on telediktor ja teatriprodutsent.
Lõngaviht

Lõngaviht on teatud korrastatud viisil harilikult haspli abil kokku keeratud pundar lõnga. Samasugusesse puntrasse saab keerata ka niiti, tamiili, paela, nööri ning peenemat köit, trossi ja traati.
Lõngavihis, eriti aga tokiks kokku keeratud lõngavihis olev lõng ei lähe transportimisel ja hoiustamisel nii kergesti sassi. Samas on seda võimalik hõlpsasti töödelda, näiteks pesta, värvida ja kuivatada.
Enne lõnga kasutamist keritakse see lõngavihist enamasti ümber lõngakerasse, väiksemasse, lõngakera sarnasesse tokki, või poolile. Vanasti kasutati lõngavihi lahtikerimiseks kerilaudu või kerijalga.
Struktuuriüksus

Struktuuriüksus on asutuse või organisatsiooni struktuurne alamosa.
Protektsionism

Protektsionismi olemus

Protektsionismi loogika peitub selles, et kodumaised tööstused/ettevõtted võivad kannatada konkureerides välismaiste importkaupadega, sest välismaiseid kaupu on võimalik müüa madalamate hindadega, kuna kulud tööjõule on väiksemad, loodusressursid on kergemini kättesaadavad ning importkaupadele võivad olla kehtestatud toetused riigi valitsuste poolt, mis aitavad tootjatel hoida hindu madalamana. Kehtestades jäiku imporditariife, saab valitsus suurendada turgu kodumaistele toodetele, sulgedes turu välismaistele toodetele.
Kuigi üldiselt impordipiirangutega ning valitsuse toetustega ergutarakse kodumaiste toodete eksporti, mis on ka protektsionismi eesmärk, siis konkurentsi puudumine võib ka tekitada olukorra, kus ettevõtetel puudub huvi arendada uusi innovaatilisi tooteid ning jäädakse vanade tehnoloogiate juurde. Samas võivad tekkida ka raskused ekspordiga, sest paljud välisriigid vastavad protektsionismile omapoolse protektsionismipoliitikaga.
Protektsionismi tõttu võivad kannatada ka eraisikud, sest kaupade ja teenuste hinnad võivad kunstlikult kõrgeks muutuda. Ilma odava välismaise kauba konkurentsita saavad ettevõtted kehtestada kaupadele ja teenustele ükskõik milliseid hindu, see tähendab, et inimesed võivad maksta palju kõrgemaid hindu kui inimesed teistes maailma regioonides. 
Protektsionismi pooldajad väidavad, et see aitab tärkavaid ettevõtteid, isoleerides neid avatud turult, kuni nad on piisavalt tugevad, et iseseisvalt toimida. Protektsionism teoreetiliselt kaitseb ka kodumaist tööturgu, julgustades ettevõtteid palkama kodumaist tööjõudu ning tagama paremat palka ja tingimusi töölistele. Pooldajad rõhutavad, et protektsionismi abil saab avaldada survet välisriikidele, et need parandaksid oma töötajate tingimusi.
Uus-Britannia

Uus-Britannia (kohalik nimi Birara; inglise New Britain, varasem saksa nimi Neupommern ('Uus-Pommeri')) on saar Melaneesias Bismarcki saarestikus. 
Uus-Britannia pindala on 36 600 km². Saar on mägine, kõrgus kuni 2300 meetrit. 
Uus-Britannia kuulub Paapua Uus-Guineale. Halduslikult jaguneb see Ida-Uus-Britannia ja Lääne-Uus-Britannia provintsiks.
Esimese eurooplasena külastas Uus-Britanniat William Dampier 27. veebruaril 1700. Ta andis saarele ladinakeelse nime Nova Britannia.
Novembris 1884 kuulutas Saksamaa Uus-Britannia ja Uus-Iirimaa oma protektoraadiks. Saartele pandi uued nimed, vastavalt Neupommern ja Numecklenburg. Kogu saarestik nimetati Bismarcki saarestikuks ja see omakorda osaks Saksa Uus-Guineast.
11. septembril 1914 toimus Uus-Britannias üks Esimese maailmasõja esimesi lahinguid. Austraalia sõjavägi maabus saarel, purustas Saksa väed ja sellega sai Saksa Uus-Guinea osaks Austraalia Uus-Guinea territooriumist.
Tartu Ülikool Fauna

Statistika ja loendid

Aastal 2009 saavutas klubi Ülikoolidevahelistel meistrivõistlustel esikoha.