google/wiki40b huggingface dataset:
Biitnik

Biitnik (inglise k beatnik) on 1950. aastatel Ameerikas tekkinud subkultuurse biitnike põlvkonna (Beat Generation) maailmavaadet pooldav ja selle eluviisi järgi elav isik.
Jack Kerouac võttis 1948. aastal kasutusele sõnapaari "biitpõlvkond" ("Beat Generation"), et iseloomustada alles oma vormi otsivat, kuid tajutavat subkultuurset antikonformistlikku New Yorgi noorsooliikumist. Nimi tekkis vestluse käigus kirjanik John Clellon Holmesiga. Kerouac väidab, et isikuks, kes algselt nende omavahelises vestluses kasutas sõna "beat" (löök, rütm), oli tänavasahkerdaja ja luuletaja Herbert Huncke. Tolleaegses afroameerika kogukonna kõnekeeles oli mõiste pigem kasutusel kirjeldamaks väsimust ("tired"), vaesust, allasurutust ja rõhumist (väljendid: "beaten down", "beat to his socks") . Kerouac omastas väljendi ja kohandas tähendust, et lisada muusikaline seos muusika ja ajapulsiga – "rütmis" ("on the beat") ning varjundid "hingekosutav" ja "õndsalik" ("upbeat" ja "beatific").
Esmakordselt kasutas mõistet "beatnik" 2. aprillil 1958 San Francisco Chronicle'is kolumnist Herb Caen pilkavas toonis oma veerus, mis ilmus kuus kuud pärast Nõukogude Liidu tehiskaaslase "Sputnik" lendu kosmosesse ("beat" + järelliide "nik").
Mõiste võeti kohe omaks – juba järgmisel päeval kasutas Examiner seda nimetust ja ajakirjanduse kaudu loodi stereotüüp logelevatest kitsehabeme, bareti ja päikeseprillidega boheemlastest, kes esitavad kohvikutes mõttetut luulet ja mängivad bongosid, seltsiks pikkade juustega mustadesse liibuvatesse kostüümidesse (trikoo?) riietatud vabameelsed naised.
Varajane näide stereotüüpsest biitnikust ilmnes "Vesuvio Cafes" (legendaarne baar North Beachil Californias), kus aknal istuv täishabemes, kõrge kaelusega pulloveris ja sandaalides kunstnik Wally Hedrick lõi improviseeritud joonistusi ja maale.
1958. aastaks said San Franciscot väisavad turistid minna juba bussituuridele, et näha North Beachil biitnikke ja nende subkultuuri, asjaolu, mis prohvetlikult kuulutas ette sarnased ekskursioonid Haight-Ashbury hipide linnaossa kümme aastat hiljem.
John Giorno peab 1983. aastal valminud dokumentaalfilmis "Burroughs" William Burroughsi poega William S. Burroughs nooremat (1947–1981) "viimaseks biitnikuks". Filmitegija Gustave Reininger peab oma 2009. aastal valminud portreefilmis "Corso – The Last Beat" viimaseks biitnikuks omakorda ameerika poeeti Gregory Corsot (1930–2001).
Jack Kerouaci, William Burroughsi ja Allen Ginsbergi peetakse ühtedeks suurimateks oma põlvkonna biitkirjanikeks. Biitkultuuri kuulub luule, kunst, selline muusika nagu bebop ja muu jazz ning rändav eluviis. Biitnikel on ulatuslik mõju Lääne kultuurile laiemalt (seksuaalne vabadus, naisõiguslus, gay-liikumine, rassismisvastane liikumine, kanepi ja muude uimastite demüstifitseerimine ja / või dekriminaliseerimine jne), samuti on nad kas kaudselt või otseselt hipide ja teiste subkultuuride (nt küberpunk) tekkimise ja ideoloogia lätteks.
Keila kihelkond

Piirkonna ajalugu

Keila kirikukihelkond tekkis 13. sajandi algul ning oli nii pindalalt kui ka mõisate arvult väga suur. Kihelkonna aladel oli varem olnud Vomentagana muinaskihelkond, millest nii 13. sajandil kui ka hiljem eraldati veel mitmeid lääne- ja edelapoolseid alasid.

Keila kihelkonna pärand

Eesti Rahva Muuseum hakkas Keila kihelkonna aladelt pärimust koguma juba päris oma tegutsemise algusaegadel. 1993. aasta seisuga oli muuseumis Keila kihelkonnast 420 numbrit esemeid, millest tekstiili ja ehteid 120, majapidamisesemeid 146, tehnika valdkonda kuuluvaid esemeid 77, elatusaladesse puutuvaid esemeid 59, veo-, kandmis- ja liikumisabinõusid 17 ja kultuuriloolisi esemeid üks. 2008. aasta lõpuks oli Keila kihelkonda kuuluvate esemete arv kasvanud umbes 40 eseme võrra. Fotokogus on üle 550 foto.

Kihelkonna alad tänapäeval

Kogu kihelkonna tohutu maa-ala kuulub tänapäeval Harju maakonna koosseisu ning on jaotatud väga paljude valdade vahel. Harku valla ning Keila ja Saue linnade maad asuvad täielikult endises Keila kihelkonnas, samuti endine Keila vald tühise erandiga edelapoolses osas. Nii Harku kui ka Keila vallad hõlmavad mõlemad umbes veerandi kihelkonna maadest. Ka enamik Saue vallast (välja arvatud selle lõunaosa) kuulub Keila kihelkonda, samuti üle poole Saku vallast viimase läänepoolses osas ning Vasalemma valla idaosa. Keila kihelkonna kirdepoolne osa Haabersti mõisa ümbrusega ja Mustamäe kõrvalmõisaga (Glehni loss) kuulub kaasajal aga Tallinna linnale.
Kihelkonna aladele jäävad tänapäeva asulatest seega Keila linn, Saue linn ja Nõmme linnaosa ning Klooga, Vasalemma, Tabasalu, Harku, Laagri ja Saku alevikud.
Sirkka Selja

Sirkka Selja (20. märts 1920 Hämeenkoski – 17. august 2017 Hollola vald) oli soome luuletaja.
Kilp (geoloogia)

Kilp on ulatuslik osa kraatonist, kus avanevad kristalse aluskorra kivimid.
Kilp on osa kraatonist, mis tähendab seda, et kilbid on tektooniliselt stabiilsed alad, kus tugevaid maavärinaid ega mäetekkeprotsesse ei ole. Kilbi kivimid on enamasti Proterosoikumi või Arhaikumi vanusega. Mandrilise maakoore paksus kilpidel on pisut väiksem kui platvormidel, mis on seletatav nii settelise pealiskorra puudumise kui ka aluskorra kivimite suurema kulutusega.
Kilpe leidub kõigil mandritel. Mõnel mandril leidub üksainus kilp (Aafrika, Antarktika, Austraalia), mõnel mitu. Meile lähim kilp on Balti ehk Fennoskandia kilp, mis paljandub näiteks Soomes.
Kilbid on viimase poole miljardi aasta jooksul tektoonilistest protsessidest, näiteks riketest ja mäetekkeprotsessidest suhteliselt vähe mõjutatud. Nende stabiilsuse tõttu on erosioon enamiku kilpidest pika aja jooksul üsna tasaseks muutnud. Siiski on nad üldiselt väga kergelt kumerad.
Tavaliselt ümbritsevad kilpe setenditega kaetud platvormid. Näiteks Eesti asub sellisel platvormil. Kilpi ümbritsevad platvormid on harilikult sama kraatoni osad mis kilpki. Kraatoni moodustavadki kilbid ja platvormid.
Kilbid ise võivad olla geoloogiliselt keeruka ehitusega. Nad võivad sisaldada suuri alasid, mis on kaetud graniitsete ja granodioriitsete gneissidega, samuti settekivimite vööndeid, mida tihti ümbritsevad rohekivimivööndid. Sageli on nendeks kivimiteks moondunud rohekilt, amfiboliit ja granuliit.
Termini "kilp" (saksa keeles Schild) võttis geoloogias esimesena kasutusele Austria geoloog Eduard Seuß oma kolmeköitelises teoses "Maa pale" ("Das Antlitz der Erde", 1885–1908).
Andrus Ristkok

Andrus Ristkok (sündinud 16. oktoobril 1949 Tartus) on eesti majandusteadlane ja poliitik.
Ta lõpetas aastal 1968 Tartu 7. Keskkooli, aastal 1973 lõpetas Tartu Riikliku Ülikooli füüsilise geograafia erialal, kitsama spetsialiseerumisega keskkonnakaitsele. Aastast 1985 on ta majanduskandidaat.
Ta töötas aastatel 1973–1987 ENSV TA Majanduse Instituudis. Aastast 1987 töötas ta Pirgu Arenduskeskuses, aastast 1988 juhatajana. Aastatel 1990–1992 oli ta Eesti Vabariigi Ülemnõukogu liige, olles seal haldusreformikomisjoni esimees. 1993–1998 TTÜ territoriaalmajanduse instituudi lektor. Aastast 1998 Eesti Kodu-uurimise Seltsi esimees. 20. Augusti Klubi sekretär, Pirgu Arenduskeskuse juhataja.
Ta osales 2001 Eesti sotsiaalteadlaste avalikus pöördumises "Kaks Eestit," milles tunti muret Eesti ühiskondlike arengute pärast.
Ta on uurinud keskkonnaökonoomikat ja veemajandust, fosforiidikaevandamise toimet Eesti majanduselule ja ühiskonnale ning omariiklikku halduskorraldust.

Teadustöö

Uurimisvaldkond: keskkonnakaitse sidusprobleemid, veemaj, fosforiidikaevandamise toime Eesti majandusele, Eesti halduskorraldus. Valgetähe medal (1996), Riigivapi IV klassi teenetemärk (2002) ja III klassi teenetemärk (2006). 70 teadustrükist.

Isiklikku

Tema isa oli hüdrobioloog Jüri Ristkok, vanaisa Vassili Ristkok oli Kuressaare Püha Nikolai koguduse preester.
Paparde raudteepeatus

Paparde raudteepeatus on raudteepeatus Alūksne–Gulbene raudteel Alūksne piirkonna Anna ja Jaunanna valla piiril. Avamise ajal jäi see Aluliina kihelkonda Ate mõisa maadele.
Peatus asub Gulbene raudteejaamast 20 ja Riia jaamast 232 km kaugusel. Seal kehtib oma peatusepõhine piletitariifide süsteem. Päevas võib seal peatuda neli rongi.
Peatus avati aastal 1907 metsaveoks mõeldud Annenhofi jaamana. Sinna rajati ka veetorn, mis on tänaseni säilinud. Aastal 1919 sai jaama nimeks Annasmuiža raudteejaam, aastal 1927 aga Anna raudteejaam. Tänapäevast nime kannab jaam alates teisest maailmasõjast. 
1. veebruarist 2011 on Paparde nõudepeatus (rong peatub seal ainult siis, kui sinna on müüdud pilet või kui peatuses on ootajaid).
Jaama peahoone on lihtne puidust hoone, kus elanikke enam pole. Sealne veetorn rajati auruvedurite tarbeks ja seal asub töötab auru jõul töötav veepump. Aastail 2004–2006 renoveeriti veetorni fassaadi ja sisustust.
Marina saatus

Süžee

Filmi tegevus toimub ühes Ukraina külas. Marina Vlassenko ootab oma Kiievis põllumajandusinstituudis õppiva mehe Terenti tagasipöördumist. Kui Terenti koju tagasi jõuab, siis nõuab ta lahutust. Nüüd on Terenti haritud inimene ja ei saavat harimatu naisega enam koos elada.
Marina jääb üksi, kasvatab tütart ja süveneb õpingutesse ning saavutab töös suurt edu. Talle omistatakse sotsialistliku töö kangelase aunimetus. Nüüd püüab Terenti Marinaga suhteid taastada, kuid see tal ei õnnestu.

Varia

Nõukogude Liidu kinodes käis filmi vaatamas 37,9 miljonit inimest.
Kiens

Geograafia

Valla pindala on 33,9 km².
Kiens külgneb järgmiste valdadega: Pfalzen, Rodeneck, St. Lorenzen, Mühlwald, Terenten ja Vintl.

Frazioni

Kiensi vallas on frazioni (alljaotused, peamiselt külad ja asundused) Ehrenburg (Casteldarne), Getzenberg (Monghezzo), Hofern (Corti) ja St. Sigmund (San Sigismondo).

Keeleline jaotus

2011. aasta rahvaloenduse järgi kõneles 96,73% rahvastikust esimese keelena saksa keelt, 2,32% itaalia keelt ja 0,95% ladiini keelt.

St. Sigmund

St. Sigmund on Kiensi valla frazione, selle juured lähevad tagasi aastasse 1050, kui seda esmakordselt Buriniks kutsuti, ja aastasse 1317, kui seda kutsuti Peureniks.
Linn paikneb kohas, kus org laieneb suureks tasaseks alaks, sel põhjusel on seal aastaringselt suurepärased ilmatingimused.
Arhitektuursest vaatepunktist põhinesid piirkonna hooned originaalsel Lõuna-Tirooli talustiilil. Eriti märkimisväärne on kihelkonnakirik (1449–89), kus asub vanim ja paremini säilinud altar Tiroolis, pärinedes 1430. aastatest. Teine huvipakkuv koht on Jumalaema kirik (saksa: Stöcklkapelle), mis pärineb 1621. aastast ja on ehitatud barokkstiilis. Raudteejaama taga, Rienzi jõe ääres on Ilistra termid (saksa: Ilstern), kus varem oli ravivõimalusi. Piirkonnas on ka Püha Ulrichi kirik, mis pärineb aastast 1491 ja on hästi säilinud.
Khorāsān

Khorāsān oli ajalooline piirkond Aasias, mis hõlmas tänapäeva Kirde-Iraani, Lõuna-Türkmenistani ja Lõuna-Afganistani alad. 
Ajalooline piirkond ulatus põhja pool Amudarjast (Oxuse jõgi) lääne poole Kaspia mereni, lõuna pool Kesk-Iraani kõrbest kuni Kesk-Afganistani mäestikuni.
Tiit Kala

Tiit Kala (sündinud 19. augustil 1954) on eesti ettevõtja ja poliitik, XIV Riigikogu liige.

Elulugu

Tiit Kalal on kesk-eriharidus, ta lõpetas aastal 1974 Palamuse Metsamajanduse Sovhoostehnikumi.
1973–1976 oli ta Tartu Metsamajandi Kaiavere metskonna metsatehnik, 1976–1993 Ruusa sovhoosi metsatehnik ja vanem metsainsener.
Alates 1993 on ta metsanduse ja põllumajandusega tegeleva OÜ Ruusa Puit juhatuse liige.
2005–2009 oli ta Räpina vallavolikogu esimees. 2017. aastast on ta Räpina Vallavolikogu aseesimees.
2019. aasta Riigikogu valimistel sai ta 1033 häält ning valituks ei osutunud, kuid ta pääses asendusliikmena Riigikokku pärast Arno Silla loobumist.

Kuuluvus organisatsioonidesse

Ta on Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna liige ja alates 2017. aastast erakonna juhatuse liige.
Tiit Kala kuulub Kaitseliidu Põlva malevasse.
Parikkala vald

Külad

Honkakylä, Joensuu, Joukio, Järvenpää, Kangaskylä, Kaukola, Kesusmaa, Kinnarniemi, Kirjavala, Koitsanlahti, Kummunkylä, Lamminkylä, Niukkala, Maironiemi, Melkoniemi, Mikkolanniemi, Mäntylahti, Oravaniemi, Poutala, Rasvaniemi, Rautalahti, Saarenkylä, Savikumpu, Tarnala, Tiviä, Tyrjä ja Uukuniemi.
Ristvõlv

Ristvõlv, ka ristservjoonvõlv ja servjoonvõlv on võlvitüüp, mis saadakse nelinurkse ruumi kohale asetatud kahe silindervõlvi täisnurksel lõikumisel. Lõikumiskohtadel olevaid diagonaalseid jooni nimetatakse servjoonteks, nende vahele jäävaid kolmnurkseid osi võlvisiiludeks, mida ristservjoonvõlvil on neli. Tavaline Vana-Rooma ja romaani arhitektuuris. Teravkaarseid kaheksa võlvisiiluga ristservjoonvõlve leiab ka gooti arhitektuuris.
Juba romaani arhitektuuris hakatakse võlvi stabiliseerimiseks ehitama toetava funktsiooniga roideid ja kasutama servjoonvõlvi asemel roietele toetuvat ristroidvõlvi. Roidvõlvehituse tipptase saavutatakse gooti arhitektuuris.

Sisejõud

Puhtgeomeetrilise poolringkaarele rajaneva ülesehitusega ristvõlv oleks ebastabiilne, sest diagonaalis servjoontest moodustuv kaar peab sildama suurema vahemaa kui kumbki ristuvatest silindervõlvidest eraldi (sest ruudu diagonaal on pikem kui kumbki külg) ja oleks jääva kõrguse korral külgsuunas välja venitatud. Kui soovitakse, et ristvõlvi diagonaal oleks sama stabiilne kui silindervõlvi ristlõige, peaks ta olema suurema raadiusega ja seetõttu on enamus ristvõlve ehitistes keskelt vööndkaarte suhtes tõstetud. See tähendab, et võlviku kõrgeim punkt asetseb vööndkaarte lagipunktidest kõrgemal.
Teravkaarse ristvõlvi puhul seda probleemi ei esine, sest külgsuunalised survejõud on teravkaare puhul nagunii väiksemad ja teravkaart saab hõlpsamini kohandada erinevatele sildeavadele kaare välimust ja ehitust oluliselt muutmata.
Sellist võlvitüüpi, kus võlviku keskpunkt on vööndkaartest tugevalt kõrgemal, nii et neli võlvisiilu moodustavad kuplitaolise ruumi, nimetatakse domikaalvõlviks, vahel ka kloostervõlviks. Selle tüübi puhul toetuvad võlvisiilud kandeseinale (vastupidiselt ristvõlvile, kus suurim surve kontsentreerub nurkadesse).

Ajalugu

Ristservjoonvõlvi tunti juba antiikajal. Rooma ehitistes, näiteks termides, arendati see tüüp täiuslikuks – üks keisririigi aegne monumendi fragment on säilinud Cáparras, samuti Diocletianuse termides Roomas, mille frigidaariumis tänapäeval paikneb Santa Maria degli Angeli e dei Martiri kirik. Varakeskajal võeti see võlvivorm muutusteta rooma arhitektuurist üle, üks ilusamaid varaseid ristservjoonvõlve on Theoderichi mausoleumi allkorrusel, samuti Aacheni toomkirikus. Laialt kasutati romaani ehitistes, kuid võlvitüübi massiivsuse tõttu ei olnud võimalik nii ehitada väga laiu  võlve (romaani kirikutes on sageli võlvitud külglöövid, kuid pealööv kaetud lameda puulaega). Stabiilsema roidvõlvi leiutamisega oli võimalik ehitiste ja võlvide proportsioone rohkem varieerida ja ristservjoonvõlv jäi kasutusele väiksemates hoonetes. Teravkaare kasutuselevõtuga ilmus arhitektuuri teravkaarne ristservjoonvõlv (seda kohtab päris palju Eesti maakirikutes). Väiksemates ehitistes nagu keldrites, esikutes, töökodades kasutatakse nii terav- kui ümarkaarset ristvõlvi edasi 19. sajandini välja.
Soo tänav

Ajalugu

Tänav on saanud nime Kalamäe soo järgi 1877. aastal. 
Tänava nimetuseks oli kuni 1774. aastani, mil valmis praegune Kopli tänav, Telliskopli tee ehk Kopli tee (saksa keeles Ziegelskoppelscher Weg, Koppelscher Weg, vene keeles Коппельская дорога), sest siitkaudu toimus liiklus linnakoplisse ja linna telliselöövi juurde. Pärast Kopli tänava valmimist nimetati praegune Soo tänav ümber Vana-Telliskopli teeks. 
1877–1951 kandis tänava algusosa kuni Kalju tänavani nime Uus-Kalamaja tänav. Sama nime sai ka Kalamaja kalmistuni viiv tänavaharu, mis kannab seda nime tänaseni. Soo tänava nime jäi kandma tänavaosa Kalju tänavast kuni raudteeni. Volta tänava ja raudtee vaheline lõik oli rajatud naelavabriku omaniku Roseni korraldusel ja kulul. 
24. mail 1939 liideti tänavalõik Volta tänava ja raudtee vahel vastloodud Tööstuse tänavaga. 
Aastatel 1951–1991 kandis tänav Jevgeni Nikonovi järgi Jevgeni Nikonovi tänava ehk Nikonovi tänava nime. 
1951 liideti Uus-Kalamaja tänava osa Põhja puiestee ja Kalju tänava vahel tollase Jevgeni Nikonovi tänavaga ning Soo tänav sai oma tänapäevase pikkuse.

Tänav elanike soovi järgi

Soo tänava ümberehitus oli Tallinnas tõenäoliselt esimene, mille projekteerimises osalesid piirkonna elanikud. Telliskivi Seltsi ettepanekute ja pideva surve abil ehitati tänavale kergliiklustee ja laiendati kõnniteid, rahustades sõiduteed kitsendades liiklust.
Kui tänav viimaks uuel kujul valmis, aga ametlik avamine pidi toimuma mõne nädala pärast, korraldas Telliskivi Selts ka tänava piduliku avamise 4. septembril 2013. Linnapea ametlik lindilõikamine tänava avamiseks toimus 10. septembril 2013.
Propeller (ansambel)

Propeller on eesti punkbänd.
23040 klassi tuukrilaev

Projekt 23040 on Venemaal valmistatud ja ranniku lähedal ning reidil kasutamiseks mõeldud mereväe tuukrilaeva (originaalnimetuses kaater) klass.
Sõjalaevaklassiga paralleelselt on valimistatud sarnane tsiviilalus projekt A160-JaR (А160-ЯР) ja täiesti muudetud välimusega hüdrograafiaversioon 23040G.

Ajalugu

Projekti väljatöötamine algas 2008. Aastail 2013 - 2016 on valmistatud kokku 18 seda klassi laeva, millest 9 on kasutusel Balti laevastikus ja 6 Musta mere laevastikus. Lisaks on valmistatud 2018. a 4 sama kere baasil, kuid täiesti teistsuguse tekiehitisega väikest hüdrograafialaeva 23040G.
Paralleelselt 23040-ga on valmistatud üle 10 tsiviil-tuukrilaeva versiooni A160 peamiselt Vene Merepäästeteenistusele (Морская спасательная служба).
2015. a juulis asus üks selle klassi laev RVK-2163 koos puksiiriga Merkuriy Politsei- ja piirivalveameti loal Saaremaa rannikule tormivarju. Et Vene sõjalaev paistis ankrus iseseisvalt (saatealuseta), tekitas see tähelepanelikes kohalikes küsimusi.
Leo Võhandu

Leo Võhandu (sündinud 2. septembril 1929) on eesti matemaatik ja informaatik.
Ta on töötanud Tartu Ülikoolis (1955–1966) ja Tallinna Tehnikaülikoolis professorina (1966–1997), alates 1997 emeriitprofessor.
Helmi Kaber

Helmi Kaber (1923–1927 Helmi Suits, 1934–1935 Helmi Kuurmann, 2/15. mai 1901 Vao vald, Virumaa – 17. september 1969 São Paulo) oli eesti advokaat.
Õppis 1921–1926 (lõpetas cum laude) Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas, Filiae Patriae vilistlane.
Alates 1931 vandeadvokaat Tapal. Abiellus 1934 Anton Kaberiga. Tapa linnavolikogu juhataja, 1938. aasta Vabariigi Presidendi valimiste valijamees, Naiskodukaitse liige.
Viimane elukoht Tallinnas Aia tän. 5–2. Põgenes 1943 Rootsi. Tunnustati teadmata äraolijaks ja sellekohane tunnistus anti välja tema abikaasale Anton-Eduard Kaber'ile 19. märtsil 1948 (Eesti NSV Teataja Lisa, 1948, 3).
Taustkeha

Taustkeha on keha, mille suhtes vaadeldakse teiste kehade liikumist (täpsemalt, suhtelist liikumist).
Taustkehaga seotakse sobiv koordinaadistik ja kell, mis koos moodustavad taustsüsteemi.
Mingi keha asukoht taustkeha suhtes määratakse koordinaatidega vastavas koordinaadistikus.
Kirk Hammett

Kirk Lee Hammett (sündinud 18. novembril 1962) on USA heavy metal'i bändi Metallica juhtkitarrist. Teda peetakse sageli üheks maailma parimaks metal-kitarristiks. Metallicas on Hammett alates 1983. aastast, kui ta vahetas välja bändi senise kitarristi, alkoholismi käes vaevelnud Dave Mustaine'i.
Maria Reppo

Maria Reppo-Šabarova (sündinud 1975 Tallinnas) on eesti kunstnik.
Lõpetanud Tallinna 53. Keskkooli, seejärel Tallinna Kunstikooli. Kõrgema hariduse omandas 2001. aastal Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonnas vene ja slaavi filoloogia erialal.
2002. aastal avaldas luulekogumiku "Nartsissimo" ning liitus samal ajal ka eestivene mitteformaalse kunstnikeühendusega "Ježi".
On end täiendanud kunstnike Oleg Võssotski ja Tatjana Buhhenskaja meistriklassides Tallinnas ning Pavel Kozlovi meistriklassis Moskvas. 2012. aastal lõpetas stuudiumi Eesti Kunstiakadeemia Avatud Akadeemias vabade kunstide erialal.
Tenno Sooster

Tenno Sooster (kodanikunimega Tennopent Sooster; sündinud 28. detsembril 1957 Moskvas) on eesti-juudi päritolu graafik, maalikunstnik ja animaator.
Ta on kunstnik Ülo Soosteri poeg.
Detsembrist 1990 elab Tenno Sooster Iisraelis. Eestis kuulub talle Pendi talu Hiiumaal, mis on tema isa sünnikodu.
Tamsalu karjäär

Tamsalu karjäär (ka: Tamsalu paemurd, Tamsalu-Sääse peamurd) on endine karjäär Lääne-Viru maakonnas Tapa vallas. 
Karjääris leiduv esinduslik paljand on arvele võetud ürglooduse objektina. Karjäär on Tamsalu kihistu stratotüübiks.
Jass Kaselaan

Elukäik

Jass Kaselaan lõpetas 2006. aastal Tartu Kõrgema Kunstikooli ning kaitses 2008. aastal Eesti Kunstiakadeemias magistrikraadi. Alates 2009. aastast on Kaselaan Eesti Kujurite Ühenduse liige. Jass Kaselaan on skulptuuriõppejõuna olnud tegev nii Kunstiakadeemias kui ka Tartu Kõrgemas Kunstikoolis.
2012. aastal varastas ja hiljem lõhkus Kaselaan Tartu Kunstimuuseumi näituselt osa Jaan Toomiku installatsioonist "15. mai – 1. juuni 1992". Kaselaant karistati väärteo eest 64-eurose rahatrahviga.

Looming

Jass Kaselaan keskendub valdavalt suuremahulistele skulptuuri-, heli- ja ruumiinstallatsioonidele. Kaselaane projekte iseloomustab installatsioonide totaalsus, mis on samas läbi mõeldud pisimagi detailini, arvestades valitud teemat ja projekti toimumispaigana kasutatavat ruumi.
Henri-Charles Dubourguier

Henri-Charles Dubourguier (6. veebruar 1948 – 11. märts 2010) oli prantsuse mikrobioloog, kes töötas elu lõpuaastail Eestis.
Ta sündis Prantsusmaal.
Tema doktoritöö teema oli "Importance of E. coli enterotoxins in neonatal calf diarrhoea".
Alates 2006. aastast töötas ta Eesti Maaülikoolis professorina. Samuti töötas ta Keemilise ja Bioloogilise Füüsika Instituudis juhtivteadurina.

Tunnustused

Ta oli Eesti Maaülikooli audoktor.
Aino Kallase preemia

Aino Kallase preemia (ka Aino Kallase tõlkepreemia) on auhind, mida antakse eestlasele või Eesti kollektiivile, kellel on tähelepanuväärseid teeneid Eesti-Soome kultuurisuhete arendamisel. 
Preemiat annab välja Soome sihtasutus Viro-säätiö. Preemia väärtus oli näiteks 2015. aastal 1500 eurot.
Tarragona provints

Kliima

Tarragona provintsi aastane keskmine temperatuur on +15,7 °C, jaanuaris +8,9 °C, augustis +23,5 °C.
Aastas sajab keskmiselt 542 mm, sealhulgas jaanuaris 35 mm ja augustis 54 mm. Aastas paistab päike keskmiselt 2551 tundi, sealhulgas jaanuaris 166 ja augustis 263 tundi.
EAÕK Tallinna peapiiskopkond

EAÕK Tallinna peapiiskopkond on Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku üks kolmest piiskopkonnast (teised kaks on Tartu piiskopkond ning Pärnu ja Saare piiskopkond), mille keskus asub Tallinnas.
Tallinna peapiiskopkonda juhib alates märtsist 2000 Tallinna ja kogu Eesti metropoliit Stefanus.
Arorae

Arorae on atoll Mikroneesias, üks Gilberti saartest.
Saare pindala on 9,5 km². Aastal 2000 elas seal 1225 inimest. Atoll on madal.
Arorae kuulub Kiribatile.
Punetab lodjapuu

Süžee

Varas-retsidivist Jegor Prokudin vabaneb vanglast. Ta otsustab minna külasse, kus elab Ljuba, kellega ta oli kirjavahetust pidanud. Elu külas muudab aga kõik Prokudini plaanid ja ta otsustab igaveseks kuritegelikust elust lahti ütelda. Nüüd on Jegoril Ljuba, sõbrad ja töö. Kuid kamraadid Jegori kriminaalsest minevikust ei kavatse sellega leppida ja otsivad ta üles ning film lõpeb traagiliselt.

Varia

1974. aastal käis Nõukogude Liidu kinodes filmi vaatamas 62,5 miljonit inimest.
Anne Lange

Anne Lange (aastatel 1988–1996 Anne Allpere; sündinud 16. juulil 1962) on eesti kirjandusteadlane, tõlkija ja tõlketeadlane, Tallinna Ülikooli tõlketeooria dotsent.

Haridustee

Lange lõpetas 1977. aastal Tallinna 28. 8-klassiline kooli ning 1980. aastal Tallinna 7. keskkooli. Samal aastal astus ta Tartu Ülikooli, mille lõpetas 1985. Aastail 2003–2007 oli ta doktorantuuris Tallinna Ülikoolis ning kaitses 2007. aastal sealsamas doktoriväitekirja teemal "The poetics of translation of Ants Oras" (juhendaja Tiina Aunin).

Töökäik

Lange on töötanud tõlkijana Eesti Keele Instituudis (1985–1990), Eesti Arhiiviametis (1990–1992) ning Eesti Draamateatris (1996–2002). Lisaks sellele on ta olnud Tallinna 44. keskkooli õpetaja (1992–1994), Eesti Telefoni sekretär (1994–1995) ning Vabariigi Presidendi Kantselei konsultant (1995–1996).
2001–2005 töötas Lange Tallinna Pedagoogikaülikoolis lektorina, 2006–2008 Eesti Kirjandusmuuseumis teadurina; alates 2007. aastast on ta Tallinna Ülikooli dotsent.
Karstula vald

Külad

Karstula, Kiminki, Rantakylä, Vahanka, Vastinki, Kangasaho, Humppi, Aho-Vastinki.