Ferenc Molnár

Ferenc Molnár (12. jaanuar 1878 Budapest – 1. aprill 1952 New York) oli ungari kirjanik, dramaturg ja ajakirjanik. 
Ilukirjandust kirjutama hakkas ta aastal 1896. Tema tuntuim teos on 1907. aastal raamatuna ilmunud "Pál-tänava poisid" ("A Pál utcai fiúk"), mis on tõlgitud kümnetesse keeltesse. Eesti keeles ilmus see esimest korda 1921. aastal Julius Margi tõlkes.

Elulugu

Ferenc Molnár sündis 12. jaanuaril 1878 Budapestis Ernő päeval. Tema vanemad olid kõrgema keskklassi juudid, jõukad ja edukad. Isa Mór Neumann – sündinud Szécsény linnas – töötas tuntud ja tunnustatud gastroenteroloogina. Ema Jozefa Wallfisch – pärit Békésist – oli samuti haritud naine, kes oli eriti kiindunud kunsti ja kirjandusse. Perel oli kodus suur raamatukogu, mis oli sel ajal ebatavaline.
Isa Mor Neumann esindas äärmist rangust, kuid talle vastukaaluks oli ema Jozefa väga õrn, leebe ja lahke – öeldakse, et emalt kandusid need iseloomujooned edasi ka pojale. Lisaks Ferencile oli peres tütar Erzsébet. Mõlemat kasvatasid suurema osa ajast lapsehoidjad ning kodus käisid tuutorid, kes lapsi juba varases eas õpetasid.
1887. aastal astus Molnár kalvinistlikku keskkooli Református Gimnázium. Seal alustas ta 14-aastasena kaasajakirjaniku tööd õpilasajalehes ning tegi esimesed katsetused ka näitekirjanduses. Pärast gümnaasiumi lõpetamist aastal 1895 asus tulevane kirjanik Budapestis õigusteadust õppima. Tudengina hakkas Molnár kaasa lööma pealinna ajalehe Budapesti Napló toimetuse töös. 1898. aastal, kui poeg oli 20-aastane, ema Jozefa Wallfisch suri. 1908. aastal suri ka isa Mor Neumann.
Peagi muutis Ferenc Neumann oma Saksa perekonnanime ungaripäraseks, rõhutamaks tegelikku päritolu. Järgneval aastal saatis isa ta Genfi, kus ta õppis Genfi ülikoolis, mille lõpetas juristina. Seal pühendas Molnár end kirjutamisele tõsisemalt kui kunagi varem. Sageli saatis ta ka koju Budapesti lehtedes avaldatavaid ettekandeid, jutustusi, ülevaateid, mis olid väga elavad ja ilmekad. Jõudnud taas kodumaale, jättis Molnár juuraõpingud pooleli ning võttis vastu täiskohaga ajakirjanikutöö Budapesti Naplós.
Toimetuses oli tema ülemuseks József Vészi, kelle tütar Margit Vészi, ajakirjanik ja maalikunstnik, 1906. aastal Ferenc Molnáriga naitus. Ka Vészid olid juudid. (Hiljem astus Molnár kristlaste sekka.) Aasta pärast abielu sõlmimist sündis tütar Márta, kuid juba 1910. aastal paar lahutas. Levib kuulujutte, et nad ei elanudki kunagi ühe katuse all, teisalt on neile lähedased allikad ikkagi viidanud kerge koduvägivallaga seotud juhtumitele.
Esimeses maailmasõjas teenis Molnár aasta aega – 1914–1915 – rindel sõjakorrespondendina. 1916. aastal trükiti tema raportid raamatuks „Egy haditudósító naplója“ („Sõjakorrespondendi päevik“). Seda kirjeldatakse kui südamlikku teost, kus keset sõjakoledusi ometi leidub inimlikku headust ja solidaarsust. Mõned neist kirjutistest ilmusid ka The New York Timesis, ehkki Ungari kuulus sõjaliselt vastasliidu vaenlaste hulka.
1922. aastal abiellus Molnár teist korda, seekord ooperilaulja Sári Fedákiga. 1925. aastani elasid nad Ungaris, seejärel otsustati taas lahutuse kasuks. Hiljem hakkas naine natse pooldama, mistõttu mõisteti ta pärast sõda mõneks ajaks vanglasse. Molnár kolis Saksamaale. Seal peatus ta pikalt ühes õdusas hotellis. Tollest dekaadist pärineb kirjaniku huvitavaimaid teoseid. 1926. aastal abiellus Molnár kolmandat korda. Uus naine, Lili Darvas, oli edukas ungari-ameerika näitlejanna.
Pärast anšlussi, 1938. aasta teisel poolel, lendas Molnár Ameerika Ühendriikidesse, põgenedes juutide tagakiusamise eest. Uuel kodumaal võeti teda meisterliku loomingu viljelemise eest väga hästi vastu, eriti kiideti kirjaniku teatraalset tehnikat. Ta peatus kaua New York Plaza hotelli sviidis, jätkates kirjutamist. Kommunismiperioodil Ungaris tema näidendeid ei mängitud ning inglise keelt Molnár suurt ei osanud – see tingis kirjaniku kasvava isoleerituse.
Ferenc Molnári närvisüsteemi seisund hakkas halvenema. 1947. aastast tajus ta ainsa toetajana abikaasa Lilit. Kutse oma 70. sünnipäevaks Ungarisse naasta lükkas kirjanik tagasi. Ebausklikus teadmises, et testamendi ettevalmistamine lühendab eluiga, jäi see tal tegemata. Ferenc Molnár suri 2. aprillil 1952 New Yorgis. Tema hauaplaadil seisab lause: „Sa ainult magad praegu, Liliom.“

Looming

Romaani- ja näitekirjanik, lühijuttude viljeleja ning ajakirjanik Ferenc Molnár jõudis oma tuntuse ja hea reputatsiooni tippu kahe sõja vahepealsel ajal. Eriti produktiivselt kirjutas ta näidendeid, mida on avalikkuseni jõudnud 42. Neis on kombineeritud realismi ja romantismi, künismi ja sentimentalismi. Varasemad tööd annavad tunnistust, et ungarlast on mõjutanud austria dramaturg Arthur Schnitzler. 
1898. aastal, rännates Prantsusmaal ringi, valmis kirjaniku esimene romaan „Magdolna és egyéb elbeszélések“. Jõudnud taas kodumaale ja asunud tööle ajakirjanikuna, trükiti peagi – aastal 1900 – tema teine romaan „Az éhes város“. Järgneval aastal esietendus Ferenc Molnári esimene näidend „A doktor úr“. Edaspidi andis ta aastas välja vähemalt ühe raamatu. Ungari kirjaniku tuntus kasvas üha kiiremini. Rahvas armastas tema sarmi, nutikust ja tögamismeelt.
Molnári algusnäidendid olid enamjaolt komöödiad, „A doktor úr“ (1902) kõrval näiteks ka „Józsi“ (1904). Enim kuulsust kogus ta 1907. aasta romaaniga „A Pál utcai fiúk“, mis on Eestiski Ferenc Molnári tõenäoliselt tuntuim teos, kandes tõlgituna nime „Pál-tänava poisid“. Samal aastal tõi talle kaasaja edukaima näitekirjaniku positsiooni draama „Az ördög“ (1907), mille peaidee tulenes Johann Wolfgang von Goethe kuulsast teosest „Faust“. Näidend käsitles abielutruudusetuse teemat. Ungari tolle aja parimale näitlejannale kirjutatud teos tõi talle kaasa kahenädalase vanglakaristuse. Nimelt muutus näitlejanna abikaasa armukadedaks ning kutsus Molnári duellile, mis lõppes viimase arestiga.
„Liliom“ (1907) – draama, mis on maailmas tänaseni hästi vastu pidanud, kukkus esialgu läbi. 1909. aasta Budapesti kriitikud olid näidendi esietendusel segaduses, nähtu-kuuldu tekitas suurt hämmingut. Ent mitte väga palju aega hiljem kogus see siiski juba rahvusvahelist edu. Loo süžee võtmeks on reaalne lugu, kus Molnári abikaasa süüdistas meest tütrele kõrvakiilu andmises, kuid milles kirjanik sellele õigustuse leiab. Naturalistlikesse stseenidesse on oskuslikult segatud müstilist sümbolismi.
Aastatel 1908–1940 toodi Broadwayll lavale 16 Molnári näidendit. Kui ta 1920-ndatel oma teise naisega USA-d väisas, avaldati talle austust piduliku õhtuga. 1920. aastatest pärineb hulk Ferenc Molnári paremaid näidendeid. Näiteks on esile toodud komöödia tüdrukust, keda valmistatakse ette abiellumiseks printsiga – „A hattyú“ (1920/1). 1956. aastal vändati sellest film, kus astus üles kuulus Grace Kelly.
Reaalsuse ja illusiooni teemaga seotud diskussioon, kuidas draamat peaks kirjutama, tekitas põnevust teoses „Játék a kastélyban“ (1926). Seejärel „Olympia“ (1928), milles kirjanik ründas aristokraatide julmust tavainimeste vastu. Aukartustäratavaks hitiks kujunes „A jó tündér“ (1930), mille filmiversiooni „The Good Fairy“ saatis aastast 1935 tõeline edu. Ka näidendi „Egy, kettő, három“ (1929) ainetel loodud telelinastus „One, Two, Three“ menu oli suur.
Üldiselt ei kasutanud Ferenc Molnár oma loomingus kaasaegseid kirjanduslikke võtteid. Aeg-ajalt pöördus ta nende poole vaid siis, kui need tõesti sobisid tema eesmärkidega. Ta lõi tabava sünteesi naturalismist ja fantaasiast, realismist ja romantismist, künismist ja sentimentalismist, profaansest ja üleloomulikust. Tema teoste konfliktid olid lahendustele vastuvõtlikud. Molnár ei tahtnud olla propagandist ega jutlustaja, vaid edukas meelelahutaja – ja üldise arvamuse kohaselt see tal ka õnnestus.