Väike prints

Filosoofia

Saint-Exupéry looming on pigem õhuline ja kaldub allegooriasse. Tema kirjutamise stiili on mõnikord nimetatud ka "luuleliseks proosaks". "Väike prints" omandas ikoonilise tähenduse rahututel 1960ndatel ja 1970. aastate alguses.
Näiliselt lasteraamatuna kirja pandud "Väike prints" esitab sügavamõttelisi ja idealistlikke tähelepanekuid elu ja inimloomuse üle. Loo keskne mõte on peidetud sõnadesse, mille rebane lausub printsile: "On ne voit bien qu'avec le cœur. L'essentiel est invisible pour les yeux." ("Ainult südamega näed hästi. Kõige tähtsam on silmale nähtamatu").
Prantsuse filosoof Jean-Philippe Ravoux on "Väikest printsi" analüüsides leidnud, et see meenutab meile iga kogetud hetke hindamatut väärtust ja oleviku tähtsust. See on lugu, mis õpetab meile, et minnes tagasi lapsepõlve, on meil võimalik avastada elu põhiolemus – asjad mis on nähtamatud silmale, kuid tunnetatavad südamega. Ravoux väidab, et Saint-Exupéry vastandub väikese printsi kaudu eksistentsialistlikule uskumusele, mis väidab, et kuna surm on kindel, siis on mõttetu ka kirglik elu.
Elavat vastukaja on tekitanud arutelu selle üle, kellele raamat on mõeldud. Ühed väidavad, et see on kirjutatud lastele, teised jälle et täiskasvanutele. Kirjandusteadlane Howard Scherry usub, et Saint-Exupéry kavandas jutustust lapselikus võtmes autobiograafiana, kus kaasaegseid kehastavad antropomorfsed tegelased.

Sündmused ja tegelased

Jutustus hargneb kõrbes, kus loo jutustaja, lendur, on sunnitud lennuki rikke tõttu tegema hädamaandumise. See viitab selgelt Saint Exupéry enda kogemusele, mida ta kirjeldab üksikasjalikult 1939. aastal ilmunud raamatus "Terre des hommes" (eesti keeles "Inimeste maa", ilmus esimest korda Loomingu Raamatukogus 1958. aastal).
Pärast 18 tundi ja 36 minutit väldanud lendu tegid Saint-Exupéry ja tema kaaspiloot André Prévot 1935. aasta 30. detsembril kell 14.45 hädamaandumise Sahara kõrbes. Lendurid püüdsid ületada kiirusrekordit Pariisi–Saigoni lennul, mis toonuks neile auhinnarahana 150 000 franki. Lennukina kasutasid nad Caudron C-630 Simouni ja arvatav hädamaandumise koht oli Wadi el Natruni oru lähedal, mitte kaugel Niiluse deltast. Vaatamata suurele vedelikukaotusele õnnestus meestel ime kombel ellu jääda. Nende kaardid olid algelised ja ebatäpsed. Ekseldes liivadüünide vahel vaid mõne viinamarja, termose kohviga, ühe apelsini ja pisku veiniga, oli lenduritel kasutada vaid päeva jagu vedelikku. Mõlemad hakkasid nägema terendusi, millele järgnesid värvikad hallutsinatsioonid. Kolmandaks päevaks olid mehed vedelikupuudusest nii kurnatud, et lakkasid higistamast. Lõpuks, neljandal päeval, avastas kaamelil ratsutav beduiin nad ja päästis mehed surmast.
Postilennuki piloodina Põhja-Aafrikas Sahara kõrbes lennates nägi Saint-Exupéry fennekrebast, kes tõenäoliselt inspireeris teda looma jutustusse rebase tegelaskuju. Kirjas õe Didile Lääne-Sahara Juby neemelt, kus Saint-Exupéry oli 1928. aastal lennuposti vahemaandumisjaama juht, jutustab ta vaimustunult kodustatud fennekrebase kasvatamisest.
Mitmed teadlased usuvad, et printsi lemmiku, edeva roosina, kujutas autor tõenäoliselt oma El Salvadori päritolu abikaasat Consuelo de Saint Exupéryd . Printsi väike koduplaneet on inspireeritud väikeriigist El Salvadorist, mis on tuntud vulkaanide rohkuse tõttu. Hoolimata vastuolulisest abielust kandis Antoine Consuelot südames ja kujutas teda kui roosi, kes vajab kaitset ja hoolt. Saint-Exupéry truudusetust ja kõhklusi abielu suhtes sümboliseerib ääretu rooside väli, mille prints avastab teekonnal Maale. Tark rebane, kelles nähakse autori lähedast sõpra Sylvia Hamilton Reinhardtit New Yorgist, ütleb printsile, et tema roos on ainulaadne ja eriline, sest see on ainus, keda prints armastab . Arvatakse, et jutustuse kõige tähendusrikkama lause – "ainult südamega näed hästi" – soovitas autoril kirja panna just Reinhardt.
On arvatud, et printsi planeeti ähvardavad ahvileivapuud on kujund, millega autor tähistas natsismi. Väikese printsi rahustav jutt, et tema surev keha on vaid tühi kest, sarnaneb aga sõnadega, mille Antoine Saint-Exupéry noorem vend François oli lausunud oma surivoodil: "Ära muretse. Minuga on kõik korras. Ma ei saa seda aidata. See on minu keha" .

Ajend

Kuus kuud pärast Prantsusmaa langemist seilas Antoine de Saint-Exupéry Lissabonist New Yorki. Ta maabus USAs 1940. aasta viimasel päeval. Saint-Exupéry kavatses tulla Ameerikasse neljaks nädalaks, et veenda USAd alustama sõda Saksamaaga , kuid jäi siia rohkem kui kaheks aastaks. Selle kohta, kuidas Saint-Exupéry jõudis "Väikese printsi" kirjutamiseni, on erinevaid tõlgendusi.

Kirjutamine

1941. aasta jaanuarist 1943. aasta aprillini elasid Saint-Exupéryd kordamööda kahes Central Parki katusekorteris New Yorgis, seejärel Bevin House häärberis Asharokeni külas, Long Islandil.
Kuigi Saint-Exupéry alustas raamatu kirjutamist oma Central Parki lõunapoolsel küljel paiknenud katusekorteris, leidis ta end peagi häirituna New Yorgi mürast ja lämmatavast suvekuumusest. Consuelo eestvedamisel leiti uus kodu – Bevin House, 22 toaga häärber Asharokenis vaatega ookeanile. Kirjanik väljendas esiotsa rahulolematust: "Tahtsin onni, aga sain Versailles' lossi", kuid aja möödudes sukeldus ta töösse ja kodu muutus "... kirjutamise varjupaigaks, parimaks kohaks, mis mul on eales elus olnud."
Saint-Exupéry pühendus raamatu kirjutamisele nii päeval kui öösel, turgutades end džinn tooniku, Coca-Cola, sigarettide ja loendamatute arvustustega sõpradelt ja kaasmaalastelt, kes astusid sisse, et näha nende kuulsat kaasmaalast. Arvustajate hulgas oli ka Šveitsi kirjanik Denis de Rougemont, kes poseeris illustratsiooni jaoks, kus prints lebab kõhuli, jalad kõlkumas taeva poole. De Rougemont aitas hiljem Consuelol kirjutada autobiograafiat "The Tale of the Rose: The Love Story Behind The Little Prince" (Roosi lugu: armastuslugu "Väikse printsi" varjus), mis ilmus Pariisis 2000. aastal . Samuti kirjutas ta biograafia Saint-Exupéryst.
"Väike prints" valmis 1942. aasta oktoobris. Käsikirjalise teksti trükkis kirjutusmasinal ümber Saint-Exupéry sekretär Marcelle Bouchu.
Raamatu juhatab sisse pühendus sõbrale, Prantsuse esseistile ja kunstikriitikule Leon Werthile, kellega kirjanik tutvus 1931. aastal. Saint-Exupéry pühendas Werthile ka poliitilise romaani "Lettre à un otage" (1943, "Kiri pantvangile"). "Väikese printsi" pühendust peetakse üheks lummavamaks kirjanduse ajaloos.
Autoril ei olnud võimalust nautida raamatu menu. Antoine de Saint-Exupéry jäi kadunuks aasta pärast esmatrüki ilmumist luurelennul üle Vahemere.

Illustratsioonid

Lugu tervikuks siduvad vesivärvidega illustratsioonid on loodud Saint-Exupéry enda poolt. Sarnaselt käsikirja mustandiga jagas ta vahetevahel lähedastele sõpradele ja kolleegidele ka sketše. Osa neist vedeles kokku kägardatuna ka tema lennuki P-38 Lightningsi kokpiti põrandal. Mõned "Väikese printsi" originaaljoonistused leiduvad New Yorgi kunstniku, skulptori ja eksperimentaalfilmide tegija Joseph Cornelli kogudes. Üks haruldane "Väikese printsi" vesivärvidega joonistatud originaal ilmus ime kombel välja 1994. aastal kasutatud raamatute laadal "Jaapanis".
Tähistamaks 50 aasta möödumist "Väikese printsi" trükist, korraldas Pierpont Morgani raamatukogu mahuka näituse Saint-Exupéry mustanditest ja kavanditest, mille oli omandanud mitmetest allikatest. Teiste hulgas olid näitusel väljas ka visandid, mille Saint-Exupéry andis oma New Yorgis elavale sõbrale Silvia Hamilton Reinhardtile enne, kui naasis Alžeeriasse, et jätkata oma tööd vabastatud Prantsuse õhuväes. Näitusel olid väljas ka mõned joonistused, mille avaldamisest oli autor loobunud. Selliste piltide hulgas oli näiteks visand hirmuäratavatest ahvileivapuudest, kes olid valmis hävitama printsi koduplaneedi. Samuti ei ilmunud raamatus pilt loo jutustajast, abitust piloodist. See jäi tõenäoliselt välja, et mitte anda loole lugeja tähelepanu hajutavat 'täpsust'.

Käsikiri

Autogrammiga "Väikese printsi" käsikirja nagu ka mitmed mustandid omandas 1968. aastal Pierpont Morgani raamatukogu (nüüdisajal Morgan Library & Museum) New Yorgis. Käsikiri sisaldab ka teksti, mis oli maha kriipsutatud ega ilmunud seetõttu esimeses trükis. Lisaks käsikirjale hoitakse muuseumis ka mõningaid autori poolt vesivärvidega visandatud illustratsioone, mis jäid raamatus avaldamata. Raamatukogu tähistas 1993. aastal jutustuse ilmumise 50. aastapäeva Saint-Exupéry loomingu ulatusliku näitusega. Näituseks avaldas USA kirjastus Harcourt Brace "Väikese printsi" mälestustrüki, kus ilmus 20 originaalset illustratsiooni.

Tõlked

"Le Petit Prince'i" on sageli kasutatud prantsuse keele algajate tasemel lugemisraamatuna. 2005. aastaks oli see tõlgitud enam kui 250 keelde ja murdesse, sealhulgas udmurdi, esperanto, aluri jpt keelde . Raamat on üks väheseid tänapäeval, mis on tõlgitud ladina keelde (ladina keeles kannab raamat pealkirja "Regulus vel Pueri Soli Sapiunt"). 2005. aastal tõlgiti raamat ka Põhja-Argentina põlisrahva toba keelde (pealkirjaga "So Shiyaxauolec Nta'a").
Lingvistid on võrrelnud ühes keeles tehtud erinevate tõlgete stiili, ülesehitust, sõnakasutust, pealkirju ja genealoogiat. Näiteks 2011. aastaks oli korea keeles avaldatud "Väikesest printsist" 47 trükki. Hiina keeles on ilmunud umbes 50 erinevat tõlget (avaldatud nii Hiinas kui Taiwanil). Paljud neist kannavad tavapärase "Väikese printsi" asemel pealkirja "Prints tähelt" või "Täheprints". Uurides sõnakasutust, nimisõnu ja muu sisu sellistes tõlgetes oskavad lingvistid eristada tõlgete lähteallikat – kas see lähtub prantsuskeelsest originaalkäsikirjast, selle esimesest ingliskeelsest tõlkest, mille tegi Katherine Woods, või arvututest hilisematest tõlgetest.
Saint-Exupéry kirjastaja Prantsusmaal Gallimard ei saanud jutustust avaldada enne Teise maailmasõja lõppu, kuna autori väljendusrikkad ent kriitilised kirjutised keelustati varsti pärast seda, kui Natsi-Saksamaa toel tuli Prantsusmaal võimule Vichy. Enne Prantsusmaa vabastamist levisid Saint-Exupéry kirjutised üksnes põranda all. Nii näiteks ilmus 1943. aasta veebruaris Lyoni salatrükikojas 1000 eksemplari tema bestsellerist "Pilote de guerre" ('Lend Arrasesse'), mis kirjeldas Saksa invasiooni Prantsusmaale.

Tõlge eesti keelde

Eesti keeles ilmus "Väike prints" esmakordselt 1960. aastal Ott Ojamaa (1926–1996) tõlgituna ja Eesti Riikliku Kirjastuse väljaandena. Kordustrükid on ilmunud veel 1966. aastal (kogumikus "Öine lend"), 1993., 1999., 2002., 2003. ja 2009. aastal. 2017. aastal andis kirjastus Tänapäev välja "Väikese printsi" Sirje Keevalliku tõlkes.
2017. aastal anti välja ka setokeelne "Väike prints" (Tsillokõnõ prints). Raamatu avaldas kirjastus Seto Kiri ja tõlkis Lea Ojamets.