google/wiki40b huggingface dataset:
Edward Gierek

Edward Gierek (6. jaanuar 1913 Porąbka (tänapäeval Sosnowiec) – 29. juuli 2001 Cieszyn) oli Poola kommunistlik poliitik ja riigitegelane, Poola kommunistlik liider aastatel 1970–1980.
Edward Gierek oli pärit kaevuri perekonnast. Ta oli 4-aastane, kui ta isa tööõnnetuses hukkus. 1923. aastal asus ta koos oma emaga elama Prantsusmaale, kus ta aastatel 1926–1934 töötas söekaevandustes. 1931. aastal astus Gierek Prantsusmaa Kommunistlikku Parteisse. 1934. aastal arreteeriti ta streigis osalemise eest ja saadeti Poolasse, kus ta varsti seejärel võeti armeeteenistusse. 1937. aastal emigreerus Edward Gierek Belgiasse, kus ta töötas söekaevanduses. 1937. aastal astus ta Belgia Kommunistlikku Parteisse. Saksa okupatsiooni ajal 1940–1944 osales ta põrandaaluses vastupanuliikumises.
1948. aastal pöördus ta Poolasse tagasi, kus töötas Poola Töölispartei Keskkomitee aparaadis. Aastatel 1949–1954 oli Gierek parteitööl Sileesias. 1954. aastal valiti ta Poola Ühendatud Töölispartei Keskkomitee liikmeks. 1956–1964 oli ta Poola Ühendatud Töölispartei sekretär, 1957–1970 Katowice vojevoodkonna Poola Ühinenud Töölispartei Komitee esimene sekretär.
1970. aasta 20. detsembril sai Edward Gierek Poola Ühendatud Töölispartei esimeseks sekretäriks. 1970. aastate algul õnnestus Gierekil Poola elanike elatustaset tunduvalt tõsta, kuid seda suurel määral tänu välislaenude võtmisele. Üldiselt Giereki algatatud majandusreformid siiski ei õnnestunud.
1980. aasta 6. septembril astus Gierek parteijuhi ametikohalt tagasi. Tema asemel sai uueks parteijuhiks Stanisław Kania. Pärast sõjaseisukorra kehtestamist Poolas 1981. aasta detsembris visati Edward Gierek parteist välja ning ta oli lühiajaliselt vahistatud. Hiljem ta poliitikaga enam ei tegelenud, elas tagasitõmbunult provintsis ja kirjutas mälestusi.
Meelis Vind

Meelis Vind (sündinud 27. detsembril 1964) on eesti helilooja, klarnetimängija.
Meelis Vind õppis aastatel 1974–1979 Kiviõlis lastemuusikakoolis, pärast seda Tallinna Muusikakeskkoolis klarnetit. Aastatel 1983–1987 õppis ta klarnetit Peterburi konservatooriumis ja seejärel Tallinna konservatooriumis, mille lõpetas 1992. aastal, kuid juba viis aastat enne seda hakkas tööle Eesti Riiklikus Sümfooniaorkestris, kus töötab siiani.
Musitseerimist alustas ta koolipõlves diksiländorkestris. Alates 1996. aastast on ta esinenud nüüdismuusikale spetsialiseerunud NYYD Ensemble'iga ja aastast 2004 Ansambel U: ridades. Mängib Estonian Dream Big Bandis. Ta mängib peamiselt klassikalist muusikat ja džässi.
Meelis Vind on teinud projekte koos Raivo Tafenau ja Lippajatega.
Meelis Vindi enda bändil Vind Project ilmus 2006. aasta aprillis plaat "Twilight Patterns".
Rašid Nurgalijev

Isiklikku

Rašid Nurgalijev on abielus. Tal on kaks poega, kes on mõlemad ohvitserid. Nurgalijev on rahvuselt tatarlane.
Valgepea tuulik

Valgepea tuulik oli tuulik Puhja alevikus.
Ehitati samaaegselt teispool maanteed seisva tuulikuga. Koni tuulik jahvatas tasuta Kolga talule, aga Juhan Valgepea jahvatas vastavalt Mursa talule. Tuult olevat Valgepea tuulik püüdnud kehvemini kui Koni tuulik. Põles maha 24. augustil 1944, Puhja lahingu käigus.
AirAsia lend QZ8501

Indonesia AirAsia lend QZ8501 oli teel Indoneesia linnast Surabayast Singapuri 28. detsembril 2014. Pärast 40. minutit kadus lennuk ootamatult radarilt ning kukkus Jaava merre. Kõik 162 pardal olnutest hukkusid, nendest 7 lennumeeskonna liiget ja 18 last.

Õnnetuse kulg

Lennuki trajektoorile jäi tormine ilm, mistõttu kontakteerusid piloodid kell 06.12 kohaliku aja järgi lennujuhtimiskeskusega, küsides luba tõusta 32 000 jalalt (~9750 m) 38 000 jalale (~11 000 m). Lennukijuht andis tiheda lennuliikluse tõttu loa tõusta kuni 34 000 jalga (10 363 m), kuid pilootidelt tagasisidet ei tulnud ning kontakt kadus kell 06.16.
Õnnetuse uurijad eeldasid esialgu, et lennuõnnetuse põhjus võis olla ilm.
Kui uurijad leidsid lennuki musta kasti, said nad pea kõigile oma küsimustele vastused. Põhiline viga oli lennukisüsteem RTLU (rudder travel limiter unit) FAULT, millega kontrollitakse mehaaniliselt lennuki maksimaalset horisontaalset juhitavust õhulennus.
Selle süsteemi vea tõttu tuli pilootidel ekraanile mitu veateadet ja lahendus, mida teha selle parandamiseks. Uurimise käigus avastati, et aasta jooksul enne õnnetust oli veateade tulnud ekraanile vähemalt 24 korral. Lennuki mehaanik kinnitas, et kapten oli sama probleemi kohta küsinud ka maal. Probleemi lahenduseks pakkus mehaanik teistsugust viisi ja ta oletas, et sama võib teha ka lennus. Kuna veateade oli lennu jooksul neli korda järjest ekraanile ilmunud, otsustas kapten kasutada sama lahendust, mida näidati maal, aga seepeale lülitus autopiloot välja ja lennuk kaldus vasakule, mis raskendas juhitavust. Üheksa sekundit läks aega, enne kui olukorra lahendamiseks midagi ette võeti. Pilootide vahel tekkis olukorrast arusaamatus, mis viis lennuki vale nurga all varisemiseni. Piloodid kaotasid lennuki üle täieliku kontrolli, mille tagajärjel lennuk suundus järsult üles ja siis äkitselt alla Jaava merre.
Helisalvestil oli kuulda, kuidas kapten palus esimesel ohvitseril alla tõmmata (pull down), mis oli esimesele ohvitserile eksitav: ta arvas, et peab juhtkangi tõstma enda poole, aga sellel oli vastupidine efekt. Piloodil oli võimalus juhtimine üle võtta, kui ta oleks vajutanud juhtkangi nuppu.

Reisijad

Pardal oli kokku 162 reisijat, peale indoneeslaste oli lennukil lõunakorealisi, britt, prantslane ja singapurlane.

Otsingud

Otsinguid korraldas rahvusvaheline otsingute- ja päästeagentuur. Ametlikud otsingud lõppesid 17. märtsil 2015, kokku leiti 106 inimese surnukeha.

Lõplik raport

Lõplikus raportis kirjutati, et RTLU veateadet põhjustas pragunenud jootetoru elektrikaardil, kuid see viga lennuõnnetust põhjustanud ei oleks. Lennuõnnetuseni viis piloot, kes süsteemi lähtestada üritades eemaldas võimsuslüliti – selle tagajärjel lülitus autopiloot välja. Üheksa sekundit pardal midagi ette ei võetud ning helisalvestil oli kuulda ka pilootidevahellist möödarääkimist. Kuna kaptenil ebaõnnestus juhtimine üle võtta, siis esimese ohvitseri juhtimisel tõusis lennuk kiiresti 54-kraadilise nurga all, enne kui kukkus Jaava merre.
Scientific American

Scientific American on Ameerika Ühendriikides ilmuv populaarteaduslik ajakiri. Esimene number ilmus 18. augustil 1845 ja seega on Scientific American vanim siiani ilmuv ajakiri Ameerika Ühendriikides. Alguses ilmus iga nädal, praegu ilmub 12 numbrit aastas. Tutvustab teaduse uusimaid saavutusi tavalugejale arusaadavalt.
Ajakirja trükiarv on umbes 650 000, millest umbes 90 000 ostetakse või tellitakse välismaale.
Mitmetes riikides ilmuvad kohalikud variandid, näiteks Spektrum der Wissenschaft Saksamaal, В мире науки Venemaal, Pour la Science Prantsusmaal ja Investigación y Ciencia Hispaanias.
Louise de Coligny

Louise de Coligny (23. september 1555 Châtillon-sur-Loing – 13. november 1620 Fontainebleau) oli Gaspard de Coligny ja Charlotte de Lavali tütar ning Oranje Willemi neljas ning viimane abikaasa.
Louise ema suri 1568. Seejärel kasvas Louise Navarra kuningapere juures Jeanne III kostilisena koos hilisema Prantsusmaa kuninga Henri IV-ga, kes oli temast 2 aastat vanem. Louise abiellus 1571 prantsuse sõjaväelase ja diplomaadi Charles de Télignyga (1535–1572), kes oli Prantsuse kuninga Charles IX üks soosikuid.
Nagu isagi, oli Louise hugenott ja jäi selleks oma surmani. Ta sai humanistliku kasvatuse. Pärtliöö veresauna ajal tapeti Louise'i isa ning abikaasa. Louise pidi koos oma võõrasema Jacqueline d'Entremonts'iga põgenema, algul Savoiasse ja siis Šveitsi. Nad elasid seal Baselis ja Bernis.
1576 tohtis Louise pärast Beaulieu edikti vastuvõtmist Prantsusmaale tagasi pöörduda. Seal elas ta oma surnud abikaasa valdustes Pierreville'is. Õukonda ilmus ta vaid korra: siis, kui talle anti armu ning tagastati tema tiitel ja tema isa varandus.
Ta abiellus 21. aprillil 1583 Oranje Willemiga. Abielust sündis Frederik Hendrik (1584–1647), Willemi neljas seaduslik poeg, Oranje vürst ja Madalmaade asehaldur.
1584 mõrvati ka Louise'i teine mees Willem, seda koguni Louise'i juuresolekul. Pärast seda kasvatas Louise üles nii oma poja kui ka oma mehe 6 tütart kolmandast abielust Charlotte Bourboniga. Oma sidemete tõttu Henri IV ja hugenottidega oli ta Prantsusmaa ja Hollandi omavaheliste suhete keskne tegelane.
Louise elas kuni 1619 Delftis, kuid siis kolis Prantsuse kuninganna Maria di Medici õukonda ja Fontainebleu lossi, kus ta järgmisel aastal suri. Tema surnukeha viidi Delfti ja maeti sinna.
Tšau-tšau

Ajalugu

Tšau-tšau on üks vanemaid tänapäevani säilinud koeratõuge. Hiinas on tšau-tšaud peetud üle 2000 aasta, mujale maailmasse jõudis see tõug alles 18. sajandi lõpus. Geneetikauuringute kohaselt eraldus tšau-tšau tõug Hiina algupärasest koeratüübist juba 8300 aastat tagasi. Lisaks tööeesmärkidele kasutati tšau-tšausid mõnede allikate kohaselt ka toidu ja karusnaha saamiseks.
Tõu nime tekke kohta täpsed andmed puuduvad. Arvatavasti on see tuletatud 18. sajandi lõpus Inglismaal kasutatud hiina-inglise pidžini sõnast "chow", mida kasutati erinevate Hiinast toodud eriskummaliste kaupade tähistamiseks.

Iseloom

Tšau-tšau on iseloomult ühe inimese koer, ta on lojaalne ja ustav. Ta on julge ja iseseisev, kuid võõraste suhtes reserveeritud olekuga. Põikpäise ja kangekaelse koerana vajab ta kindlakäelist koolitamist ja kutsikana sotsialiseerimist. Tal on hästi arenenud kaitse- ja valveinstinktid. Liikumisvajadus ei ole eriti suur. Tšau-tšaud ei armasta vett ja ujumine on neile paksu vettimava karvastiku tõttu raske.

Välimus

Tšau-tšau on keskmist kasvu koer, tema turjakõrgus on 45–56 cm, kaal 20–32 kg. Karvkate on tihe ja paks ning eristatakse lühikarvalisi ja pikakarvalisi tšau-tšausid. Värvustest on lubatud punane, sinine, must, kollakaspruun ehk fawn, kreemjas ja valge. Karvkate vajab regulaarset hooldamist.
Tšau-tšaul on mustjassinine keel.
Martin Gottfried Roth

Martin Gottfried Roth (2. juuni/13. juuni 1718 Vigala – 1770) oli Eesti vaimulik.
Roth õppis usuteadust (immatrikuleeriti 2. oktoobril 1738) Jena ülikoolis. Ordineeriti 28. veebruaril/11. märtsil 1751 õpetajaks.
Ta oli aastatel 1751–1770 Räpina Miikaeli koguduse õpetaja.

Isiklikku

Tema isa Martin Johann Roth oli alguses Märjamaa ja Vigala Maarja koguduse, hiljem Puhja ja Rannu Püha Martini koguduse õpetaja, vanaisa Johannes Roth oli Pärnu linnakooli rektor ja aastal 1692 Pärnu Nikolai koguduse (saksa koguduse) abiõpetaja, õemees Tobias Plaschnig oli Tartu Jaani koguduse ülemõpetaja.
Oiu raamatukogu

Oiu raamatukogu on raamatukogu Viljandi maakonnas Viljandi vallas Oiu külas. Raamatukogu juhataja on Aita Arula.
Hilda Üprus

Hilda Üprus (16. märts 1904 Riidaja – 12. juuni 1986 Tallinn) oli eesti maalikunstnik.
Ta on lõpetanud Viljandi Eesti haridusseltsi gümnaasiumi, ta on mänginud Viljandi ja Tartu orkestrites viiulit. Ta õppis 1930. aastate teisel poolel Pallase ettevalmistuskursustel ja aastast (?) Kõrgematel Kujutava Kunsti Kursustel (Aleksander Vardi ateljees). Maaliõpingud lõppesid Tartu Riiklikus Kunstiinstituudis diplomitööd kaitsmata, sest Pallase vaimus tehtud paljufiguuriline maal "Teatrikostüümide ateljees" (1948) ei vastanud tollastele dogmaatilistele ja jäikadele norminõuetele.
Aastast 1950 elas ta Tallinnas, jätkates portreede, lillepiltide ja maastike maalimist 1930. aastate Pallase maalikooli impressionistlikus laadis. Esmaülevaate tema loomingust andis aastal 1987 Tartu Kunstimuuseumis toimunud mälestusnäitus.

Isiklikku

Tema õde oli kunstiteadlane Helmi Üprus, vend oli neuroloog Voldemar Üprus.
Olga Levina

Olga Levina (ukraina Ольга Левіна-Сухаревська; sündinud 23. oktoobril 1961 Harkivis) on Ukrainas sündinud Iisraeli kabetaja.
Ta on neljakordne maailmameister rahvusvahelises kabes (1981, 1987, 1989, 1993).

Isiklikku

Ta isa on poeet Vadim Levin.
Filosoofiline probleem

Filosoofiline probleem uurib sügavat ideed, maailmavaatelist kontseptsiooni sisaldavat.
Filosoofilistel probleemidel ei olegi ainuõigeid lahendusi – sellise juhtmõttega tuleks neile ka lä­heneda. Probleemid, mis läbi aegade on jäänud filosoofia pärusmaaks, jagatakse traditsiooniliselt kolme valdkonda: metafüüsika, epistemoloogia (tunnetusõpetus) ja aksioloogia (väärtusõpetus).
Stephen Ward

Stephen Robert Ward (sündinud 20. augustil 1985 Dublinis) on Iirimaa jalgpallur, kes mängib Inglismaa esiliiga klubis Stoke City. Ta võib mängida mitmel positsioonil, näiteks äärepoolkaitsja või ründajana.
Iirimaa jalgpallikoondisse kuulus ta aastatel 2011–2018.
Maastikupoliitika

Maastikupoliitika (inglise landscape policy) on maastiku hindamise põhimõtete, strateegiliste sihtide ja suuniste kogum toimiva ja esteetilist rahuldust pakkuva terviku loomiseks.
Maastikupoliitikat rakendatakse nt mingis piirkonnas kavandatava tegevuse (majandusarendus ja looduskaitse) ettevalmistamisel.
Boriss Troškin

Boriss Troškin (26. juuni 1946 Tallinn – 9. märts 1998 Tallinn) oli Eesti näitleja.
Õppis näitlejaks Moskva Kunstiteatri stuudios (õpetaja Pavel Massalski), lõpetas 1968. aastal.
1968. aastast oli ta Eesti NSV Riikliku Vene Draamateatri näitleja.
Ta on maetud Tallinna Metsakalmistule.
Holstre vald

Vallavalitsus

Käskkirjaga 28. veebruarist 1939 nr. 111 määras Siseminister Holstre vallavalitsuse alates 1. aprillist 1939 kuni vallavolikogude valimisteni järgmises koosseisus ja pani talle vallavolikogu ja vallavalitsuse ülesanded:
Vallavanem Mart Maasepp, vallavanema abid Peeter Lainas ja Jaan Nõmmik.
Pärast vallavolikogu valimisi kinnitas Siseminister käskkirjaga nr. 156 19. jaanuaril 1940 ametisse vallavalitsuse järgmises koosseisus:
Vallavanem Eduard Aasnurm, vallavanema abid Jaan Heinaru ja Jaan Nõmmik.

Külanõukogud

13. septembril 1945 moodustati valla koosseisus Holstre külanõukogu ja Raasilla külanõukogu.
Järvamaa lipp

Järvamaa lipp on Eestis asuva Järva maakonna  lipp.
Lipp on registreeritud 3. oktoobril 1996.

Lipu kirjeldus

Järva maakonna lipp koosneb kahest võrdse laiusega horisontaalsest värvilaiust: ülemine laid on valge ning alumine roheline. Valge laiu keskel on maakonna eritunnusena Järvamaa vapp. 
Lipu laiuse ja pikkuse suhe on 7:11 ning lipu normaalsuurus 105×165 cm. Vapi kõrguseks normaalsuurusega lipul on 40 cm.
Kiribati keel

Ajalugu

Kuni 1979. aastani kandis Kiribati Vabariik nime Gilberti saared kapten Thomas Gilberti järgi, kes „avastas“ saaregrupi 1788. aastal. Kiribati [kiribas] on kohalik versioon Gilbertist. Originaalis kandsid saared Tungaru nime – siit ka üks eestikeelseid nimetusi seal kõneldavale keelele. 
(Samuti kasutuses kiribati, gilberti või tarava keel).
Tungaru on tihedalt seotud veel maršalli keel, ponape ning kosrae keeltega. Keele lingvistiline päritolu ei ole täpselt teada, kuid tõenäoliselt on see tulnud kas Saalomoni või Vanuatu saartelt.
Kuigi Kiribati ametlikuks keeleks on inglise keel, nimetatakse Tungaru keelt Kiribati rahvuslikuks keeleks, kuna see on tänaseni ühiskonnas tugevalt domineeriv ning igapäevases elus laialdasemalt kasutuses. Riigi konstitutsioonidel, seadustel ning valitsuse dokumentidel on nii kiribati kui ka inglise keelsed variandid, kuid inglise keelt defineeritakse kui autoriteetsemat versiooni.
Kiribati keel ilmus esmakordselt kirjas 19. sajandi keskpaigas, kui misjonärist Reverend Hiram Bingham saabus selleaegsetele Gilberti Saartele 1857. aastal ning leiutas viisi, kuidas sealset keelt kirjutada ladina tähestikus ning kasutas seda Piibli tõlkimiseks. 1970-ndate keskpaigaks loodi Kiribati Keelenõukogu eesmärgiga ühtlustada kiribati keele ortograafiat ja grammatikat, koostada ajakohastatud sõnaraamat ning arendada kiribati kirjandust.

Keelenäide

Tõlge: Palun rääkige aeglaselt ning ärge kasutage keerulisi sõnu, et ma saaksin kiiremini õppida.

Mitmesugust

Erinevalt paljudest teistest okeaania regiooni keeltest ei ole kiribati keel väljasuremisohus, peaaegu kõik keeleoskajad kasutavad seda igapäevaselt. Ainult ligi 30% Kiribati elanikest räägib puhtalt riigi ametlikku (inglise) keelt, mis tähendab, et lähitulevikus pole oodata inglise keele domineerivaks muutumist.
Huvitav on fakt, et kiribati keeles ei esine tähte S, vaid selle asemel kasutatakse hoopis Ti'd. Nimelt esimesena keelt kirja pannud reverend Binghami trükimasinal puudus funktsioneeriv S täht ning ka ta töö edasiarendajad ei vaevunud enam parandusi tegema.
Üheks raskustest Piibli tõlkimisel olid viited mõistetele, nagu näiteks „mägi“ – geograafiline nähtus, mis oli selleagsetele Kiribati saarte elanikele tundmatu. Bingham otsustas kasutada hoopis sõna „künkake“, mis pidavat elanikele arusaadavam olema. Tegelikult on sellised kohandused omased veel paljudele keeltele, kus modernsed asjad vajavad uute sõnade loomist. Kiribatikeelne mõiste lennuki kohta on „kanuu, mis lendab.“
Anything

"Anything" on kolmas singel JoJo teiselt albumilt "The High Road".
Cyclotyphlops

Levila

Need maod elavad Indoneesias Sulawesi saarel.
Punane kärbseseen

Levila ja kasvukoht

Punane kärbseseen kasvab kõikjal põhjapoolkera parasvöötmes. Soojemates piirkondades, nagu Hindukušis, Kesk-Ameerikas ja Vahemere maades kasvab ta mägedes. Koos männiseemnetega on ta sisse talutud mitmele poole lõunapoolkerale, sealhulgas Austraaliasse, Uus-Meremaale, Lõuna-Ameerikasse ja Lõuna-Aafrikasse. Austraalias peetakse punast kärbseseent võõrliigina ohtlikuks, sest ta on hakanud laialt levima ja kohalikke seeneliike kõrvale tõrjuma.
Punane kärbseseen kasvab mitmesugustes metsades, kuid kõige levinumad elukohad on kaasikud, kuusikud ja männikud. Ta võib elada sümbioosis, männi, kuuse, nulu, seedri või kasega. Võib moodustada nõiaringe.

Kirjeldus

Hiljutised molekulaaruuringud näitavad, et punane kärbseseen tekkis tertsiaaris Siberi ja Beringia piirkonnas.
Täiskasvanuna on seene kübar 8–18 cm läbimõõduga iseloomulikku veripunast värvi (eaga muutub kollakamaks). Kübar on kaetud valkjate kuni kollakate eemalduvate täpikestega, kunagise loori jäänustega (väga noorena kattis seene pinda kaitsev membraan). Vanal seenel on täppe vähem, sest vihm võib need ära pesta. Eoslehed on kollakasvalged ja vabad. Jalg on tugev, kollakasvalge, 5–20 cm pikk, aluselt jämenenud ja kaetud loori jäänustega. Rõngas on suur ja rippuv. Seeneliha on valge, kübaranaha all kollakas.

Toksilisus

Seen on küll mürgine, kuid kärbseseene põhjustatud surmasid tuleb harva ette. Surmavaks annuseks peetakse umbes 15 seent. Nimetus "kärbseseen" tuleb seene kasutamisest kärbsemürgina (seda puistati piima sisse). Esimene, kes seda rahva seas levinud kommet kirjalikult mainis, oli Albertus Magnus enne 1256. aastat. Kärbestele (ja samuti inimestele) mürgiselt mõjuv aine on iboteenhape.
Punast kärbseseent tarvitatakse uimastina selle psühhotroopsete efektide pärast. Ta on tuntud ettearvamatu mõju pärast. Ühesugune annus ühesuguseid seeni võib eri inimestele väga erinevalt mõjuda. Olenevalt leiukohast ja sissevõetud kogusest kehakaalu kohta võivad esineda nohu, tõmblemine, uimasus, madal vererõhk, higistamine, ilastamine, kuulmis-, nägemis- ja tasakaaluhäired, meeleolumuutus, eufooria, lõdvestumine või peapööritus. Raske mürgistuse korral võivad tekkida atakid, deliirium ja kooma. Sümptomid ilmuvad 30–90 minuti jooksul ja tipnevad kolme tunni järel. Enamasti toimub 12–24 tunni jooksul täielik paranemine, aga mõned mõjud võivad kesta päevi. Hiljem võivad ilmneda unisus, peavalu ja mälukaotus.
Kärbseseenemürgistusele puudub vastumürk ja kärbseseent söönud inimest tuleb ravida nagu üldmürgistuse korral ikka.
Ludvig Jakobsen

Sõjaväeteenistus

Ludvig Jakobsen teenis Vabadussõjas oli 6. Jalaväepolgu majandusülem, aprillist 1919 Sõjakooli roodu- ja pataljoniülem. 
1921. aastal oli L. Jakobsen 5. Jalaväepolgu Sakala Partisanide Pataljoni ülem ning aastatel 1921–1924 Sakala partisanide üksiku pataljoni ja ühtlasi Viljandi garnisoni ülem. Seejärel oli ta sõjaväeline esindaja Poolas ja Rumeenias, 1930–1934 Riigivanema vanem käsundusohvitser.
Aastatel 1934–1936 oli L. Jakobsen 1. Jalaväerügemendi ülem, 1936–1940 Eesti sõjaväeline esindaja Saksamaal ja Ungaris. 
1940. aastal viibis ta Eestis, põgenes 1944. aastal Saksamaale.
Ludvig Jakobsen oli Eesti Sõjainvaliidide Kapitali volinik Saksamaal. Akadeemiliselt kuulus Jakobsen korp! Sakalasse.
Väävelhape

Omadused

Väävelhape on tugev, kaheprootoniline hapnikhape, mis eraldab happejäägina liitaniooni SO₄2–. 
Väävelhape sulamistemperatuur on 10 kraadi ja keeb temperatuuril 337 kraadi Celsiuse järgi. Kui temperatuur ületab 300 kraadi, hakkab väävelhape lagunema, moodustades vääveltrioksiidi ja vett.
Väävelhape on suure tihedusega õlikas vedelik, väga hea elektrijuhtivuse ja kõrge dielektrilise läbitavusega.
Hoffman Island

Hoffman Island, varasem Upper Quarantine, on väike 4,5-hektari suurune kunstlikult tekitatud saar New Yorgi alamlahes, mis asub Stateni saare ranna South Beachi lähistel Põhja-Atlandi ookeanis. Sellest väiksem samuti tehislik Swinburne'i saar asub omakorda veel lõuna pool. Tehissaar rajati 1873. aastal Orchard Shoalsi leetseljakule, kuhu kanti linnast üle jäänud pinnast ja prügimaterjali. Saar nimetati seejärel endise New Yorgi linnapea (1866–1868) ja New Yorgi kuberneri (1869–1871) John Thompson Hoffmani järgi.

Karantiinjaam

19. sajandi lõpus ja 20. sajandi alguses kasutati Hoffmani ja Swinburne'i saari osana karantiinjaamast. Esimesele saarele majutati sisserändajad, kes Ellise saare kontrollpunktis ilmutasid nakkushaiguste sümptomeid. Teisele saarele majutati juba arenenud nakkushaigustega sisserändajad. Saartele koondati ka ebasoositud, mõnikord tagasisaatmist ootav, kontingent. Saarte, kus suri palju inimesi, elutingimused olid veelgi nurjatumad kui “Pisarate Saarel”.

Edwardo Wilde

Eduard Vilde (Ellise saarel registreeritud kui Edwardo Wilde) on oma 1911. aasta Atlandi ületamist käsitavas reisikirjas kirjeldanud kuidas üks ema koos kolme lapsega saadeti ühele nendest saartest, kust ta tuli tagasi nõdrameelsusele lähedase hingeoluga ning ainult ühe lapsega. Emad olevat saartel oma lapsi näinud vaid juhul, kui nad varahommikust hilisõhtuni saarte haigemajade heaks üldkasulikku tööd tegid. Surnud lapsi näidati emadele erandkorras tihti külmutatutena või lahtilõigatutena. Saarel asus ka krematoorium.

Teine maailmasõda

Alates 1938. aastast, kogu terve teise maailmasõja ajal, kasutas United States Merchant Marine Hoffmani ja Swinburne'i saari harjutuspaikadena. Selle aja jooksul ehitatud Quonset-tüüpi hütid Hoffmani saarel enam ei ilmne, kuigi nende jäänused on Swinburne'i saarel märgatavad. Teise maailmasõja ajal kasutati saari ka allveelaevade vastaste võrkude kinnituspunktidena. Nii kaitsti New Yorgi lahtesid ja nendega seotud laevandus- ja mereväeoperatsioone võimalike Atlandi ookeanist sisenevate vaenlase allveelaevade eest.

Pärast teist maailmasõda

Pärast teist maailmasõda esitati mitu ettepanekut Hoffmani ja Swinburne'i saarte kasutamise kohta. 1950. aastatel toetas linnaplaneerija Robert Moses ja poliitiline konsultant Bernard Baruch saarte muutmist linnaparkideks, kuid see plaan ei realiseerinud. 1961. aastal tehti kõik Hoffmani saare olemasolevad ehitised maatasa. New Yorgi 1980. aastate plaanidele asustada linna kodutud Stateni saare elamurajoonidesse vastasid osad elanikud ideega rajada uute kodutute varjupaigad tehissaartele. Ideed siiski ellu ei viidud.

Praegune kasutus

Hoffmani ja Swinburne'i tehissaari, mis on osa Gateway National Recreation Area üksusest Stateni saarel, haldab praegu Rahvusparkide teenistus. Seda tehakse selleks, et kaitsta saartel pesitsevaid linde, kelle hulka kuuluvad: hõbehaigur, lumihaigur, ööhaigur, läikiibis, ameerikakormoran ja merikajakas. Saartel viibimine on inimestele keelatud. Alates 2001. aastast on täheldatud randalhüljeste talvitumist saartel ja nende läheduses.