google/wiki40b huggingface dataset:
Maidla mõis (Juuru kihelkond)

Maidla mõis (saksa keeles Maidel) oli rüütlimõis Juuru kihelkonnas Harjumaal. Tänapäevase haldusjaotuse järgi asus mõis Rapla maakonna Rapla vallas.
17. sajandil läks Maidla koos Päärdu ja Kullamaa mõisaga Taubedele. 18. sajandil oli mõis pikalt Rehbinderite ja Fersenite omanduses. 1800. aastal omandasid mõisa taas Maydellid. 1919. aastal võõrandati mõis Joseph von Maydellilt.
Pärast Vabadussõda andis Eesti Valitsus mõisasüdame maad ja hooned autasuks taanlasest kolonelile Richard Gustav Borgelinile, kelle valdusse jäid mõisahoone ja keskmisest suurem asunikutalu kuni 1930. aastate alguseni. Pankroti äärel olnud kolonel müüs oma valdused tolleaegsele välisministrile Karl Selterile, kelle valduses oli mõis kuni 1940. aasta juunipöördeni. Pärast sõja lõppu 1945. aastal läksid peremeheta jäänud maad ja inventar ametiühingute kesknõukogu abimajandile, kes kasutas neid ligi kolm aastat.
Aastatel 1950–2012 asus mõisa härrastemajas Maidla lastekodu.

Ajalugu

1452. aastast on mõisa kohta esmateateid. Siis müüs Engelbrecht Lamstorp selle Goszwyn Dönhoffile (Donhovede)
1492 andis Clawes Doenhoff mõisa üle Hansz Varensbeckele (Hans Fahrensbach).
1494 ostis Arndt Tuve (Taube) selle Fahrensbachilt ja selle perekonna käes püsis mõis XVII sajandi lõpuni. Ka Taubed, kui suur ja mõjukas vasallisuguvõsa, olid tuntud linnusteehitajad.
XVIII sajandil oli mõis von Rehbinderite ja von Fersenite käes. Arvatavasti XVIII sajandi II poolel ehitati vanade hoonete baasil uus barokne mõisahoone. Arvatavasti püstitati peahoone vanade linnusevaremete vundamentidele, võttes ka taas kasutusele kunagised linnusekeldrid.
1800 ostsid mõisa von Maydellid, kelle käest see ka 1919 võõrandati.
XIX sajandil oli Maidla märgitud linnusena baltisaksa ajaloouurija Andreas von Löwis of Menari koostatud linnustenimekirjas.

Ehitus

Mõisa peahoone on 47 m pikkune loode-kagusuunaline paekivist hooneblokk, mille mõlemas otstes on ruudukujulised 8 m küljepikkusega nurgakvaadritega laotud flankeerivad tornid. Hoone ida-kaguküljel on keldri tasapinnal säilinud keskajale viitavaid ehitussõlmi: 2-3 m paksused müürid, arhailised võlvid, kitsad keldriaknad ja seinanišid. Häärberi esimesel korrusel on paksud müürid ida-kirdenurgas. Hoone lõuna- ja lääneküljel paikneb kunagisele Keila jõele ülespaisutatud tiik, mis meenutab oma kujult laia vallikraavi ja mis pakkus nii ka täiendavat veekaitset.

Praegune seisukord

Endise härrastemaja seisukord on hea. 1946–2012 tegutses mõisa peahoones lastekodu. Kunagine Keila jõgi voolab nüüd mõisatiigist 400 m edelas läbi soo kulgevas magistraalkraavis.
Karl Müürisepp

Karl Müürisepp (1. august 1907 – 28. veebruar 1996) oli eesti mäeinsener ja geoloog.
Ta lõpetas 1927. aastal Tallinna Tehnikumi maamõõdutehnikuna ning töötas seejärel muu hulgas maamõõtjana. Aastal 1948 lõpetas ta TPI mäeinsenerina. Akadeemiliselt oli ta Korporatsioon Rotalia liige.
Aastatel 1948–1983 töötas ta Teaduste Akadeemia Geoloogia Instituudis. Ta oli üks Eesti NSV Ministrite Nõukogu Geoloogia ja Maapõuevarade Kaitse Valitsuse asutamise korraldajaid ning aastatel 1957–1959 selle asutuse esimene juhataja.
Karl Müürisepp avaldas uurimusi Eesti maavarade kohta ning oli peamine geoloogiaalaste väljaannete refereeringute koostaja ja toimetaja. Ta tegeles ka looduskaitsega ja koduloo uurimisega ning mõõdistas rändrahne. Ta oli üks "Eesti ürglooduse raamatu" koostajaid.
Michala Petri

Elukäik

Michala Petri õppis aastatel 1966–1976 Staatliche Hochschule für Musik und Theater õppeasutuses, mis asus Hannoveri linnas, Saksamaal. Juba 11-aastaselt tegi ta debüüdi professionaalse plokkflöödimängijana, lummates publikut tehniliselt briljantse pillikäsitlusega ja musikaalse intuitsiooniga.
Tema üldises repertuaaris on esindatud väga erinevaid muusikalisi perioode, alustades varajase barokiga ja lõpetades avangardistliku eksperimentaalstiiliga.
Mitmed heliloojad on talle spetsiaalselt palasid kirjutanud; näiteks Malcolm Arnold, Gary Kulush, Thomas Koppel ja teised.
Michala Petri on abiellus lauto- ja kitarrimängija Lars Hannibaliga. Nende koostöös on valminud hulgaliselt helisalvestisi.
Oma karjääri jooksul on ta osalenud sadadel kontsertidel, paljudel juhtudel koos nimekate koorijuhtidega ja viimaste poolt juhitud ansamblitega.
Tema kontserditurneed on aset leidnud Euroopa, Põhja-Ameerika ja Kaug-Ida riikides.
Michala Petri loomingut on premeeritud arvukate muusikaauhindadega.
Aldebaran

Aldebaran (α Tau / α Tauri) on täht Sõnni tähtkujus, üks tähistaeva kirkamaid tähti (heleduselt 14.).
Aldebarani nimi on pärit araabia sõnast الدبران ad-dabarān, mis tähendab 'järgnev', sest ta järgnes Plejaadidele oma näival teekonnal öötaevas. Spektriklass on K5, mis paistab meile oranžina. Aldebaran asub 65 valgusaasta kaugusel ja on paisunud 38 korda suuremaks kui Päike. Absoluutne heledus on 150 korda suurem kui Päikesel.
Aldebarani suunas liigub NASA kosmosesond Pioneer 10, millel kulub täheni jõudmiseks rohkem kui kaks miljonit aastat.
Salerno vürstkond

Dauferidi

Guaiferio stabiliseeris vürstkonna 19 aastat pika valitsemise ajal. Tema järglased valitsesid sarnaselt pikka aega ning lühikese aja jooksul ületas Salerno Beneventot suuruses. Tema valitsemise ajal sai sõltumatuks Capua vürstkond. Tehniliselt oli Salerno ikka veel Läänekeisri vasall, kuid oli tegelikult sõltumatu. Vürst tegi end isegi saratseenide liitlaseks. Aastal 880 eemaldati Guaiferio pretsedendilise teoga tema poja poolt: Guaimario I sundis ta kloostrisse minema ja võttis valitsusohjad. Tema valitsusaja kroonikad kirjeldavad teda despoodina ja näib, et ta ei olnud populaarne. Ta loobus liidust saratseenidega ja tihendas sidemeid keisriga, siis Charles II Paljaspea. Kuid aastal 887 katkestas ta sidemed Läänega ja asus Bütsantsi keisri vasalliks, saades tiitli patrikios. Aastal 900 või 901 sundis tema poeg Guaimario II ta tema enda asutatud San Massimo kloostrisse ja hakkas ise valitsema. 
Guaimario II kergitas Salerno suurust. Ta oli religioossem vürst, kui tema isa, kes oli ajastu standardite järgi olnud vaga. Ta algatas Salernos Cluny liikumise. Ta kaldus ka rohkem sõtta moslemitega ja võttis aastal 915 osa kuulsast Garigliano lahingust. Selles oli ta bütsantslaste liitlane, nagu ta oli kogu oma valitsusajal, välja arvatud lühike periood 920. aastatel. Ta kasvatas oma prestiiži ja mõju abieluliitude kaudu beneventolaste ja capualastega ja astus isegi edukatesse skeemidesse Bütsantsi Campania vastu, kus ta hõivas palju maad. Guaimario töötas oma dünastia stabiliseerimise nimel, muutes pärimismustrit. Ta nimetas oma poja Gisulfo I aastal 943 kaasvürstiks ja Gisulfo järgnes aastal 946. 
Järglus ei jäänud vaidlustamata. Giovanni III di Napoli ja Landolfo II di Benevento liitlasväed sekkusid, kuid liit Amalfiga päästis Gisulfo valitsemise. Gisulfo jäi sarnaselt oma isaga kreeklastega, isegi paavstiga tülitsedes. Ta sõlmis viimasega lepingu ning läks Benevento ja Capua vürsti Pandolfo Raudpea kaitse alla. Kuigi tema naabrid näisid pidevalt tema vastu olevat, pani Raudpea ta pärast 974. aasta mässu, mida toetasid tema vend ja naabruses asunud kreeka linnad, tagasi võimule. Gisulfol ei olnud surres lapsi ning Salerno läks Raudpea suurema valduse hulka, kes kinkis selle oma pojale Pandolfo II-le.

Võõrvõim

Aastast 978, vürst Gisulfo surmaaastast, aastani 983, kui salernolased ennistasid endi valitud dünastia, oli vürstkond "võõramaalaste" võimu all: kas Capua vürstisugu või Amalfi hertsogid. Amalfilased kasutasid Raudpea surma aastal 981 ära Salerno ülevõtmiseks Pandolfo II-lt ja Mansone I di Amalfi tehti vürstiks. Ta oli ebapopulaarne ja spoletolane Giovanni II di Salerno valiti pärast amalfilaste väljaajamist ametisse. Vastuolulised suhted Amalfiga valitsesid kuni vürstkonna lõpuni sajand hiljem.
Otto Münther

Otto Münther (ta ise kasutas nimekuju Otto H. Münther ja varjunime O. Minor; 6. august 1864 Kuksema vald – 19. veebruar 1929 Vajangu vald) oli eesti kirjanik, ajakirjanik ja kirjanduskriitik.
Otto Münther lõpetas 1897 Berliinis põllundusinstituudi. 
Aastatel 1901–1905 oli ta Tallinnas ajalehe Teataja toimetuse liige, töötas aastast 1906 Lõuna-Venemaal õpetajana. 
1917. aastast töötas ta Tallinnas ajalehtede Kiir ja Tööline toimetuses. 
1918 oli Saksa okupatsiooni ajal vangis ning seejärel töötas 1924. aastani Rakveres õpetajana.
Kirjanduskriitikuna arvustas ta teravalt Noor-Eesti rühmituse loomingut, heites sellele ette elukaugust ja dekadentsi. 
Münther valiti ka I Riigikogu koosseisu, kuid ta astus tagasi 25. jaanuaril 1921 ja tema asemel läks Riigikokku Paul Abramson.
Fred Puss

Fred Puss (sündinud 19. veebruaril 1976) on eesti ajaloolane ja genealoog.

Haridus

Fred Puss õppis Tallinnas Mustamäe gümnaasiumis. 1994–2001 õppis Tartu Ülikoolis ajalugu.
Fred Puss on Tartu Ülikooli Humanitaarteaduste ja kunstide valdkonna ajaloo ja arheoloogia instituudi doktorant.

Tegevus

Fred Puss on Eesti Isikuloo Keskuse juhataja.
Fred Puss uurib eesti perekonnalugu, isiku- ja kohanimesid ja andmekaitse probleemistikku.
Ta on esinenud eesti perekonnalugu, kohalugu ja isikunimesid tutvustavate loengutega koolides, seltsides, konverentsidel jm üle Eesti ja USAs, Soomes, Rootsis, Norras, Suurbritannias, Saksamaal. Fred Puss on propageerinud sugupuu uurimist Eestis, uurinud eestlaste sugupuid nii Eestis kui ka väliskogukondades.
Fred Puss on Eesti Genealoogia Seltsi liige alates 1991. aastast, juhatuses alates 1995, auliige alates 2014. Ta on Eesti Looduseuurijate Seltsi raamatukogu komisjoni ja Õpetatud Eesti Seltsi liige.
Aastail 1988–1998 uuris Eesti põlispuid ning avaldas nende kohta artikleid ajakirjas Eesti Loodus.

Tunnustused

2017 – Keeleteo auhind Eesti kohanimeraamatu koostamise eest (autorite kollektiivi koosseisus)
Banaanivabariik

Algselt kasutati banaanivabariigi (inglise banana republic) mõistet Kesk-Ameerika riikide kohta, kelle majandus põhines puuviljakasvatusel ja kes sõltusid majanduslikult USA ettevõtetest. Tänapäeval kasutusel halvustava mõistena vaese ja korruptiivse riigi kohta.
Allikas: Arengukoostöö- ja humanitaaralase terminoloogia sõnaseletusi
Jõulud Vigalas

Süžee

Filmi tegevust leiab aset 1905. aasta sündmuste ajal. Vigala mõis rüüstatakse ja süüdatakse põlema. Kohale saabuvad karistussalklased ja algavad repressioonid. Edumeelne talupoeg ja rahvavalgustaja Bernhard Laipman mõisa rüüstamisest osa ei võtnud, kuid ametivõimud kavatsevad temaga arved õiendada. Hoolimata oma naise ja venna nõuannetest Bernhard Laipman ei sõida ära. Ta arreteeritakse ning sündmused lõpevad traagiliselt.

Filmi retseptsioon

Film ei mahtunud mitte kuidagi filmi vastuvõtu komisjonide stampmõtlemise raamidesse ning oli seetõttu pikka aega üldse vastu võtmata. Kaaluti, kas anda filmile linastusluba või mitte. Esilinastus siiski toimus ning lõpuks jõudis film ka publiku ja kriitikute ette. Kuid ka siin tekkis väga palju eri arvamusi. Oli neid, kellele film meeldis, ja neid, kes ühinesid vastuvõtukomisjoni seisukohaga, et filmis on palju ajaloolist ebatäpsust, koguni ajaloo võltsimist. Filmile heideti ette Bernhard Laipmanni deheroiseerimist. Mõnede arvustajate meelest oli teda filmis kujutatud kõhkleva ja heitlikuna. Tegelikult oli ta olnud intelligentne, tasakaalukas ja põhimõttekindel. Filmi kunstilisele küljele pöörasid kritiseerijad palju vähem tähelepanu.
Veltsa vald

Veltsa vald (saksa keeles Welz) oli vald Läänemaal Mihkli kihelkonnas. Valla pindala oli 177 km² ja elanikke oli 1297 (1934. aasta seisuga). Vald eksisteeris 1866–1939.
Vald loodi 1866. aasta vallaseadusega Veltsa, Karinõmme, Aru ja Keblaste mõisate maa-aladele, mis kõik kuulusid ühele omanikule.
Vallas oli 292 talundit ja elamut ning need kasutasid 11 272 ha maad (1929. aasta seisuga).
1891 liideti Veltsa vallaga Oidrema vald.
1939 liideti Veltsa ja Koonga vallad üheks Soontaga vallaks.
Parim lihaveisekarjakasvataja

Parim lihaveisekarjakasvataja on Maaelu Edendamise Sihtasutuse poolt 2006. aastast antav aunimetus inimesele, kes aasta jooksul on saavutanud häid tulemusi lihaveisekarja kasvatamisel. Aunimetuse väljaandmise eesmärk on tunnustada innovaatilist ja efektiivset tootmist ning avaldada tunnustust inimestele, kelle panus lihaveisekarjade kasvatamisel on olnud arvestatav kogu Eesti ulatuses.
Aunimetuse kandidaadi lihaveisekarjas peab olema vähemalt 10 ammlehma ja kari peab olema olnud jõudluskontrollialune vähemalt 5 aastat. Võitja väljaselgitamisel arvestatakse lisaks karja suurusele veel söötmis- ja pidamistingimuste nõuetele vastavust, puhtatõulise pulli olemasolu loomade paaritamisel, tõuloomade müüki teistesse lihaveisekarjadesse, keskkonna- ja loodussõbralikkust karja kasvatamisel, talu/ettevõtte arengut ja innovaatilisust, jätkusuutlikkust, näitustel ja konkurssidel osalemist ja selle abil veisekasvatuse propageerimist.
Kandidaate parima lihaveisekarjakasvataja aunimetuse omistamiseks võivad esitada Eesti Tõuloomakasvatajate Ühistu, Veterinaar- ja Toiduamet, Eesti Põllumajandusloomade Jõudluskontrolli AS, Eesti Maaülikooli veterinaarmeditsiini ja loomakasvatuse instituut, Eesti Põllumajandus-Kaubanduskoda, Eestimaa Talupidajate Keskliit.
Tiit Soku Korvpallikool

Tiit Soku Korvpallikool on spordikool Tallinnas aadressil Tervise tänav 21. Varem oli kool iseseisev, ent hiljem ühines see spordiklubiga Nord..
Kool kanti Äriregistrisse 1997.
Kaidi Jekimova

Kaidi Jekimova (sündinud 28. juunil 1979) on eesti jalgpallur.
Ta mängib aastast 2006 Naiste Meistriliigas osalevas klubis FC Levadia.
Ta mängib Eesti naiste jalgpallikoondises.
Recôncavo da Bahia Föderaalülikool

Recôncavo da Bahia Föderaalülikool (Universidade Federal do Recôncavo da Bahia, UFRB) on ülikool Brasiilias Bahia osariigis.
Anti Levandi

Anti Levandi (sündinud 6. juunil 1941 Halinga vallas Pärnumaal) on Eesti sporditegelane.
1960. aastal lõpetas ta Pärnu 2. Keskkooli, 1964. aastal lõpetas Tartu Riikliku Ülikooli kehakultuuriteaduskonna.
Aastal 1957 tuli ta aerutamises ühekanuul Eesti noortemeistriks. Aastal 1958 sai ta aerutamises ühekanuul ja aastal 1964 sõudmises kaheksapaadil hõbeda.
Aastatel 1965–1990 oli ta Eesti NSV Spordikomitees (hiljem Eesti Spordiametis) suusatamise vanemtreener. Aastatel 1997–2008 oli ta Eesti Jahispordiliidu juhatuse liige ja vastutav sekretär.

Isiklikku

Allar Levandi on tema ja Agnes Levandi poeg.
Nanorobootika

Molekulaarmootorid

Molekulaarmootor koosneb
diskreetsest arvust molekulidest/komponentidest ja sooritavad molekulaarseid
ning supramolekulaarseid liigutusi. Tüüpiliselt suudab genereerida jõude pikonjuutonites. 
Mootor reageerib energiale, mis tuleb valgus-, soojus- ja keemilisest
energiast või elektrokeemilisest potentsiaalide vahest. Moodsamate mootorite
toiteks on enamasti valgus ja potentsiaalide vahe, sest temperatuurigradienti on
väikestel vahekaugustel raske säilitada ja keemilise energia jõul töötavad
mootorid tekitavad jääkprodukte. Mootorite töötamine sõltub Browni liikumisest
ja termodünaamika 2. seadusest, st töö ei teki juhuslikust liikumisest.

Nanosensorid

Nanosensorid on bioloogilised,
keemilised või kirurgilised sensoorsed punktid, mis edastavad nanoosakeste
kohta teavet makromaailmale. Neid kasutatakse peamiselt erinevatel
meditsiinilistel eesmärkidel, kuid peetakse ka vajalikuks tulevikus
nanomõõtmeliste seadmete konstrueerimiseks.

Nubot

Nubot on lühend nukleiinhappe robotile. Nubotid on nanoskaalas orgaanilised molekulaarsed seadmed.DNA struktuur võib pakkuda vahendeid nanomehaaniliste seadmete 2D
ja 3D kokkupanemiseks. DNA baasil masinaid saab aktiveerida, kasutades väikseid molekule,
proteiine ja teisi DNA molekule.
Väeliik

Väeliik on relvajõudude põhiosis, mis on ette nähtud talleomaseks lahingutegevuseks konkreetses geograafilises keskkonnas: maal, merel või õhuruumis.
Johannes Arro (videokunstnik)

Johannes Arro (sündinud 22. mail 1985) on eesti fotograaf, telereklaamide operaator ja monteerija.

Elukäik

2005. aastal lõpetas ta Balti Filmi ja Meediakooli audiovisuaalse meedia erialal ning on sellest ajast alates töötanud vabakutselise operaatori ja monteerijana reklaaminduses.

Isiklikku

Johannes Arro ema ja isa on maalikunstnikud Epp Maria Kokamägi ja Jaak Arro. Tema õed on kokk Anni Arro ja keraamik Liisu Arro.
Kōta Hirano

Kōta Hirano (jaapani keeles 平野耕太; sündinud 14. juulil 1973 Tōkyōs) on jaapani mangakunstnik.
Ta on sündinud ja tema kodu on Tōkyō linnastus, Adachis.
Kalevipoja rattamaraton

Kalevipoja rattamaraton on 2008. aastal alguse saanud ja sarja Elion Estonian Cup kuuluv rattaspordi üritus.

Ajalugu

2009. aastal kuulus maraton Elion Estonian Cupi kandidaatmaratonina, aga juba järgmisel aastal oli ta sarja osavõistluste hulgas.
Harry Reinthal

Harry Reinthal (5/18. detsember 1912 Tartu – 2. september 1980 Tallinn) oli eesti poksija.
Ta oli Eesti meister kärbeskaalus (kuni 112 naela ehk 50,8 kg) 1930. aastal. Ta sai Eesti meistrivõistlustel 3. koha kärbeskaalus (kuni 112 naela ehk 50,8 kg) 1929. aastal, kukk-kaalus (kuni 118 naela ehk 53,5 kg) 1933. aastal ning sulgkaalus (kuni 126 naela ehk 57,2 kg) 1935. aastal.
Ta sai 1935. aastal I Eesti raskejõustikumängude poksivõistlusel sulgkaalus (kuni 126 naela ehk 57,2 kg) 3. koha. 
Ta osales Eesti–Soome maavõistlusel ühe korra kärbeskaalus (kuni 112 naela ehk 50,8 kg) ning 1930. aastal kaotas selle kohtumise.
Estraaditähestik

"Estraaditähestik" oli Eesti Televisiooni saatesari.
Saade oli esmakordselt eetris 13. märtsil 1976. Saatejuht oli Enn Eesmaa, režissöör Toomas Lasmann. Esimese saate portreteeritav oli Tõnu Aav.
Alates saatest, mille külaliseks oli Uno Loop (1983. aastal), oli saatejuhiks Urmas Ott.
1985. aasta detsembris oli saade ankeetküsitluse põhjal üks populaarsemaid telesaateid.
Saatesari lõppes 1989. aastal. Viimane saade oli Edita Pjehhast.
André Muhirwa

André Muhirwa (1920 Murehe – 28. aprill 2003) oli tutsi päritolu Burundi poliitik UPRONA parteist. Ta oli pärit Batare sugukonnast, Burundi kuninga Ntare IV pojapojapojapojapoeg, Busumanyi pealiku Mbanzabugabo poeg.
Ta oli Burundi peaminister 21. oktoobrist 1961 kuni 10. juunini 1963. Ta sai autonoomse Urundi peaministriks pärast Louis Rwagasore mõrvamist ning jäi peaministriks ka Burundi iseseisvudes 1. juulil 1962. Tema järel sai peaministriks Pierre Ngendandumwe.
Pärast Louis Rwagasore surma rivaalitsesid Muhirwa ja Paul Mirerekano juhtkoha pärast UPRONA-s. "Ühena haruldastest ganwa liikmetest Batare sugukonnast, kes olid asunud UPRONA poolele, ilmutas Muhirwa omapärast kombinatsiooni poliitilisest tarkusest ja aristokraatlikust väljapeetusest. Tema silmnähtavalt patriitslik välimus, pikk kasv ja väljaulatuvad silmamunad, tema erakordselt kiire taip ning varjata oma sisemisi tundeid ükskõiksuse maski taha tegid Muhirwast otsekui tutsi karikatuuri." Muhirwa lahkumine partei- ja valitsusjuhi kohalt sai alguse Mirerekano korraldatud UPRONA võitlejate kokkutulekust Prints Louis Rwagasore staadionil 26. augustil 1962, kus Mirerekano süüdistas partei juhtkonda Rwagasore ürituse reetmises. Seepeale kuulutas kuningas Mwambutsa IV välja partei uue täitevkomitee valimise septembris. Esimeheks sai hutu Joseph Bamina, Muhirwa ja Mirerekano olid valitud aseesimeeste seas. Teravnenud etniliste pingete õhkkonnas teatas Muhirwa 7. juunil 1963 tagasiastumisest valitsusjuhi kohalt.

Perekond

Tal sündis kuus poega ja kolm tütart.
Esimesest abielust sündisid poeg bioloog Grégoire Muhirwa ja tütar Christine Muhirwa, kes abiellus sõjaväelase ja poliitiku Albert Shiburaga.
Aastal 1952 abiellus ta kuningas Mwambutsa IV vanema tütre Rose Paula Iribagiza (Rosa Paula Mwambutsaga). Abielu lahutati ajavahemikus 1960–1962. See oli tema teine abielu. Neil sündisid pojad Rémy ja Charles ning tütred Louise ja Michelle.
Ta oli hiljem abielus Benedicte Mukamudariga. Neil sündisid pojad Alain, Olivier ja Eddy.
Osake

Osake on mingi objekti osa, millel on veel seda objekti kirjeldavad omadused säilinud.  Näiteks värviosake on värvilahuses oleva pigmendi tükike. Kui vaadelda lahusetilka, milles ei ole seda pigmenditükikest, siis ei ole see enam värvi osake.
Keemias on aine vähimaks osakeseks aine molekulid. Keemiliste elementide vähimaks osakeseks on selle elemendi aatom. Osakeseks võib nimetada ka aatomituuma (näiteks alfaosake, mis on alfakiirguse vähim osa, on heeliumi aatomi tuum).
Subatomaarseteks osakesteks nimetatakse aatomituumast väiksemaid osakesi, mis jagunevad omakorda liitosakesteks ja elementaarosakesteks. Viimased on meile tuntud maailma tõeliselt vähimad osakesed. Elementaarosakeste puudub teadaolevalt sisemine struktuur.

Osake akustikas

Osakeseks (mõnikord ka heliosakeseks) nimetatakse akustikas kujuteldavat lõpmatult väikese ruumalaga keskkonna (tahke keha) osa, mis mingis kindlas ruumi punktis helilaine olemasolu korral liigub koos keskkonnaga. Seeläbi omistatakse heliosakesele akustikas helilaine tekitatud keskkonna lokaalseid liikumisi iseloomustavaid suurusi nagu osakese siire, osakese kiirus ja osakese kiirendus. Täpsustuseks tuleb märkida, et heliosakesed on määramatult väikese ruumalaga võrreldes helilaine lainepikkusega.
Indrek Sei

Indrek Sei (sündinud 26. juulil 1972 Tallinnas) on Eesti ettevõtja ja endine ujuja.
Ewert Wrangel

Ewert Henrik Gabriel Wrangel (20. november 1863 Stockholm – 20. veebruar 1940 Lund) oli rootsi kirjandus- ja kunstiajaloolane ning õppejõud. Ta oli sõjaajaloolase ja helilooja Erik Fredrik Wrangeli (1816–1896) kõige vanem poeg ning rannakaitsesuurtükiväe ülema kindral Herman Wrangeli (1859–1938) vend.
Wrangel lõpetas Lundi Ülikooli 1882. aastal, sai samas 1884. aastal filosoofiakandidaadi ja 1888. aastal litsentsiaadikraadi ning 1889 kaitses doktorikraadi. Juba aasta varem alustas ta samas õppejõu karjääri esteetika ja kirjanduse ajaloo dotsendina. Aastal 1899 sai ta Henrik Schücki järglaseks esteetika, kirjanduse ja kunstiajaloo professori kohal. Wrangel läks pensionile 1928. aastal, andes õppetooli üle oma järglasele Ragnar Josephsonile.
Lundis oli tema õpilaseks hilisem Tartu Ülikooli professor Tor Helge Kjellin (1885–1984).
Makroökonoomika

Makroökonoomika uurib majanduse kui terviku käitumist. Riigi majanduseelu mõjutavad üksikute majandussubjektide (ettevõtete, tarbijate ja valitsuse) miljonid individuaalsed tegevused ning makroökonoomika keskendub kogu nende individuaalsete tegevuste uurimisele. Avatud majanduse puhul võetakse arvesse ka välissektori mõju, mis avaldub eelkõige väliskaubanduse ja -investeeringute riigi maksebilansis.
Makroökonoomika uurimisobjektiks on kogunõudlus ja kogupakkumine kaubaturul, kogutoodang ja selle kasv, üldine hinnatase ja selle muutused (inflatsioon), tööpuudus, rahaturg, intressimäärad jms.
Makroökonoomikas ei vaadelda üksikute majandussubjektide käitumise detaile või hindade kujunemist erinevatel turgudel vaid kauba- ja teenuse turgu kui ühtset tervikut, tegemata vahet näiteks põllumajandussaaduste või meditsiiniteenuste turgudel.
Riigi neli peamist makromajanduspoliitilist eesmärki:
1) hindade stabiilsus (madal inflatsioon);
2) kõrge tööhõive (madal tööpuudus);
3) pidev majanduskasv (SKP elaniku kohta);
4) stabiilne maksebilanss.
Seega on tähtsamateks makroökonoomilisteks näitajataks majanduse koguprodukt (SKP ja RKP), inflatsioon ja tööpuudus. Kõiki võtmemuutujaid analüüstakse kolmel tasandil: praegusel hetkel, lühikesel ajaperioodil ja pikal ajaperioodil. Riigi arengutaseme ja -tempo iseloomustamiseks kasutatakse kõige sagedamini rahvamajanduse koguprodukti (RKP) näitajat.