google/wiki40b huggingface dataset:
Kreva loss

Kreva loss (valgevene keeles Крэўскі замак) on keskaegne kastell Valgevenes Hrodna oblastis Smarhońi rajoonis Krevas. Tegemist on ühe vanima kivist kindlusehitisega Leedu aladel, see on ajaloomälestisena kaitse all.

Lossi arhitektuur

Kastelli tüüpi loss on põhiplaanilt ebakorrapärane nelinurk. Selle põhjakülje pikkus on 85, idakülje pikkus on 108,5, lõunakülje pikkus on 77,5 ja läänekülje pikkus on 97,2 meetrit. Lossi müüride paksus oli 2,5-3 meetrit, nende kõrgus aga ulatus 13 meetrini. Müüride alumine osa oli ehitatud maakivist, ülemine, kõrgemal kui seitse meetrit aga oli rajatud tellistest. Kindlusel oli kaks torni. Põhjapoolne torn oli kaitsemüüri osa. See oli nelinurkse põhiplaaniga (18,65 х 17 meetrit) vähemalt neljakorruseline torn, mille keldris asus vangla. Korruseid ühendavad trepid olid rajatud müüri sisse. Lõunapoolne torn asus kaitsemüüri taga. Ka  see oli nelinurkse põhiplaaniga (11 х 10,65 meetrit). Alumised kolm meetrit olid maakivist, kõrgemal oli torn tellistest. Lossi värav asus kindluse kirdenurgas. Kastelli müüride vahel asusid eluruumid, sepikoda, tiik. Loss rajati soise maastiku keskel asuvale liivaluitele, mida ehitustööde käigus kunstlikult laiendati.

Lossi ajalugu

Kreva lossi rajas XIV sajandil Algirdas vana puidust linnuse asemele (on andmeid, mille kohaselt algasid ehitustööd juba XIII sajandi lõpus) ja see kuulus Leedu suurvürstidele. Vahetult peale rajamist tulistati kindlust kahuritest; nende kivist kuule on leitud väljakaevamistelt kindluse soises ümbruskonnas. Aastal 1382 vangistas Jogaila seal oma onu Kęstutise, kes lossi kongis ka suri. 14. augustil 1385 sõlmiti lossis Krevo unioon.
Aastal 1433 läks loss suurvürsti tiitli kaotanud Švitrigaila valdusesse. Aastail 1503–1506 sattus loss korduvalt krimmitatarlaste rünnaku alla; lõpuks põletasid need lossi ka maha, kuid hiljem see taastati. Aastal 1519 rüüstasid kindlust Moskva vojevoodid. XVII sajandi teisel poolel elas lossis Andrei Kurbski.
Veel XVIII sajandil oli loss heas seisukorras; seejärel algas lossi rüüstamine. Esimese maailmasõja ajal läbis Krevat Saksa-Vene vägede vaheline rindejoon. Asula ümber peeti kolm aastat positsioonisõda, selle käigus võeti vana ja lagunenud kindlus uuesti kasutusele. Kindluse juurde rajati kaasaegsemad betoonvarjendid, torne kasutasid saksa väed vaatluspunktidena. Aastal 1917 võeti Kreva all Saksa vägede vastu ette suurtükirünnak, kannatada said nii kindlus kui ka asulas olnud katoliku kirik.
Aastal 1929 alustasid Poola võimud lossi konserveerimist. Aastail 1970, 1985 ja 1988 teostati lossi juures arheoloogilisi väljakaevamisi. Uued konserveerimistööd võeti ette aastal 2004
Silvi Saarlo

Silvi Saarlo (8. märts 1931 Puise, Läänemaa – 2. juuli 2017) oli eesti käsitöömeister.
Ta lõpetas Kehtna Kodumajanduskooli. Ta töötas Haapsalu rajooni tööstuskombinaadis kudujana, hiljem meistrina. Omandas Haapsalu sallide kudumise oskuse ning aastaid juhendas sellel alal teisi käsitöömeistreid. 1992. aastal oli ta üks Haapsalu Käsitööseltsi asutajatest. Ta tegutses ka Haapsalu Pitsikeskuses ja Rannarahva Kultuuriseltsis käsitööringi juhendajana.
Sirje Eesmaa

Isiklikku

Sirje Eesmaa on perekonnaseisult lesk (abikaasa suri aastal 1985), ta on täiskasvanud poja ja tütre ema.
Verdeni kreis

Geograafia

Alleri jõgi siseneb kreisi idast ja suubub Weserisse kreisi keskel. Põhjas läbib Wümme jõgi kreisi territooriumi läänest itta. Kreisi lääneosa hõlmavad Bremeni metropolipiirkonna eeslinnad, näiteks Achimi linn.

Ajalugu

Kreis pärineb kahest Amtist, Verdenist ja Achimist, mis loodi 1852. ja 1859. aastal. Pärast seda, kui Hannoveri kuningriigist sai Preisi kuningriigi osa, loodi neist kreisid, mis ühendati 1932. aastal. 1939. aastal anti kaks kreisi valda Bremenile, 1972. aastal liideti Thedinghausen (endine Braunschweigi kreisi eksklaav).
Palverännukoht

Palverännukoht on geograafiline punkt, mida usklikud palverännaku käigus külastavad. Palverännukoht võib olla seotud mõne ime toimumisega või mõne pühaku hauaga, sageli on sinna püstitatud kirik või kabel. Keskajal kujunes palverännukirik Euroopas omaette hoonetüübiks. Väga paljud palverännukohtadesse püstitatud kirikud omavad reliikviaid ja teisi pühaks peetud objekte, mis on alaliselt või ajutiselt usklikele austamiseks välja pandud.

Palverännusihtpunkte Euroopas

Euroopas asuvatest palverännusihtkohtadest on valdav enamik seotud katoliku kirikuga.
Lüganuse vald (1939)

Lüganuse vald oli vald Virumaal aastail 1939–1949 ja Jõhvi maakonnas aastail 1949–1950.
Vald moodustati senise Püssi valla maa-alast, välja arvatud Soonurme, Mehide, Lümatu, Jalasto, Tagamaa ja Irvala külade maa-alad; senise Kalvi valla Ridaküla osa maa-alast; senise Erra valla piiresse ulatuvate Purtse mõisa järgi olevate talude nr. a-190, A-191, A-193 ja A-195 osade maa-aladest.
Valla täitevkomitee esimees Karl-Johannes Kallas vallandati pärast Lüganuse kiriku rüüstamist 24. veebruaril 1941.
Leo Mõtus

Leo Mõtus (sündinud 15. detsembril 1941 Väätsa vallas Järvamaal) on Eesti tehnikateadlane.

Elulugu

Leo Mõtus on talupidaja poeg.
1960. aastal lõpetas Mõtus Tallinna 1. Keskkooli, 1965 TPI automaatika erialal, 1971 Küberneetika Instituudis aspirantuuri. 1973 kaitses ta Eesti Teaduste Akadeemia juures tehnikakandidaadi kraadi väitekirjaga "Mittetäieliku informatsiooniga süsteemide juhtimine" ning 1990 Moskva Juhtimisteaduste Instituudis tehnikadoktori kraadi väitekirjaga "Динамика програмного обеспечения встроенных систем" (Tallinn, 1990). Mõtus täiendas end 1975 Helsingi Tehnikaülikoolis, 1980 Soome VTT-s, 1985 Walesi Ülikooli Swansea kolledžis.
1964–79 oli Mõtus Küberneetika Instituudi teadur ja vanemteadur, 1979–92 Arvutitehnika Erikonstrueerimisbüroo "EKTA" projekti peakonstruktor, 1992– TTÜ reaalajasüsteemide professor, 1994–2001 ka süsteemitehnika teaduskonna dekaan, 2005– reaalaajasüsteemide õppetooli juhataja ja 2007–09 proaktiivtehnoloogia teaduslabori juhataja, 2004– Eesti Teaduste Akadeemia peasekretär. Ta on lugenud informaatika, tarkvaratehnika, reaalajasüsteemide ja agentsüsteemide kursusi, avaldanud umbes 150 teadustrükist ning koostanud õppevahendeid.

Teadustöö

Leo Mõtuse peamised uurimisvaldkonnad on mittetäieliku informatsiooniga süsteemide juhtimine, reaalsüsteemide tarkvaratehnika, süsteemi käitumise ajalise korrektsuse verifitseerimine, situatsiooniteadliku interaktiivse arvutuse mudelid, proaktiivsete reaalajasüsteemide käitumine, agentsüsteemide käitumine, multiagentsüsteemid, ilmneva käitumise tuvastamine ja osaline kontroll, iseorganiseeruvad süsteemid, spontaanvõrgud ja arupuru.
Ta on olnud ajakirja International Journal on Engineering Applications of Artificial Intelligence peatoimetaja (1992–99) ja konsulteeriv toimetaja (1999–2007), mitme teadusajakirja toimetuskolleegiumi liige (Journal on Control Engineering Practice, 1993–99; Journal on Real-time Systems, 1993–2006; Journal on Integrated Computer Aided Engineering, 1993–; Eesti Teaduste Akadeemia Toimetiste tehnikaseeria, 1995–).
Mõtus on olnud Rahvusvahelise Automaatjuhtimise Föderatsiooni (IFAC) tehnikakolleegiumi liige (1987–96) ja arvutite tehnilise komitee aseesimees (1987–90) ning esimees (1990–93), kuut IFAC tehnilist komiteed koordineeriva komitee esimees (1993–96) ning IFAC reaalajatarkvara töörühma esimees (2002–05), IEEE liige (1993–2006), Hongkongi Teadusfondi ekspert (1996–99), Eesti Süsteemiinseneride Seltsi liige (1992–), Eesti Inseneride Liidu president (1994–2000), Eesti Teadusfondi tehnikateaduste ekspert (1995–98), Haridus- ja Teadusministeeriumi Teaduskompetentsi Nõukogu liige (1998–2003), Kaitseministeeriumi teadusnõukogu liige (1999–).
Paula Padrik

Paula Padrik (aastani 1950 Paula Nõmm; 29. aprill 1926 Tudulinna – 2. september 2008 Tallinn) oli eesti ooperilaulja (sopran).
Ta lõpetas aastal 1945 Türi Aiandustehnikumi, õppis aastatel 1945–1946 Tallinna Riiklikus Tarbekunsti Instituudis aia- ja pargikujundust, lõpetas aastal 1950 Tallinna Muusikakooli Aastal 1955 lõpetas Tallinna Riikliku Konservatooriumi laulu erialal, õppides Linda Sauli klassis.
Aastail 1955–1969 oli Estonia ooperisolist, koloratuursopran. Tema säravamaid esitusi oli Estonias Mozarti "Võluflöödi" Öökuninganna osas. Ta on üles astunud ka kammerlauljana

Isiklikku

Ta oli aastast 1950 abielus näitleja ja raadiodiktori Endel Padrikuga, nende tütar on poliitik ja ajakirjanik Jaana Padrik.
Nikolaus Roddendorp

Nikolaus Roddendorp (surnud 1509) oli Tallinna piiskop aastatel 1492–1509.
Roddendorp võis pärineda alates 1440. aastatest Pärnus mainitud Roddendorpide kaupmeestesuguvõsa seast. 1490. aastal on teda esmakordselt Tallinna toomhärrana mainitud, samaaegselt oli ta ka Niguliste kirikhärra.
1492. aasta 9. novembril valiti Roddendorp Tallinna piiskopiks, paavst kinnitas ta järgmise aasta 6. märtsil. Roddendorp suri tõenäoliselt enne 1509. aasta 10. veebruari.
Arthur Honegger

Arthur Honegger (10. märts 1892 – 27. november 1955) oli Šveitsi päritolu Prantsusmaa helilooja.
Lapsena huvitus ta jalgpallist ja ragbist ning tema muusikaõpingud olid lünklikud. Ta käis küll viiulitundides, kuid harmooniat õppis iseseisvalt Ludwig van Beethoveni sonaatide järgi. Süsteemsema hariduse sai ta alles Pariisi konservatooriumis aastatel 1911–1914, kus nägi Satie dadaistlikku balletti „Paraad“, mis kaugendas Honeggeri impressionismist ning lähendas satiirile ja irooniale. Pariisis kohtus ta ka heliloojatega, kellest moodustus impressionismivastane rühmitus Les Six (Kuuik). Kuuiku liikmetest mõjutas Honeggeri kõige rohkem Darius Milhaud, kes pani Honeggeri kuulama kaasaegset muusikat ja viis ta muusikasalongidesse. Milhaud tutvustas Honeggerile ka džässi, mille elemente on selgelt tunda tema tšellokontserdis ja oratooriumis "Jeanne d'Arc tuleriidal". Teine rühmituse liige Georges Auric tutvustas Honeggerile Jean Cocteau loomingut, kellest sai tema suurim kirjanduslik koostööpartner. Kuuik tegutses vaid neli aastat, kuni aastani 1921. Pärast seda tutvus ta impressionist Maurice Raveliga, keda teised vältisid.
Honegger on rühmituse liikmetest mitmekülgseim, tema muusikat mõjutasid nii Johann Sebastian Bach, Max Reger ja Richard Strauss kui ka prantsuse muusika. Uusklassitsistina võttis ta eeskuju minevikust. Ta ütles: "Oks, mis on tüvest lahti rebitud, hävib kiiresti." Honeggerile meeldis rangus, tõsidus ja komplitseeritus. Oratooriumis "Kuningas Taavet" (1921) katsetas ta polütonaalsusega, soovides nii võimalikult palju kasutada moodsa harmoonia võimalusi. Tema loomingut mõjutasid ka muusikavälised hobid: masinad ja sport. 1923. aastal kirjutas ta menuka sümfoonilise pildi "Pacific 231", mis kirjeldab auruveduri liikumahakkamist, sõitu, pidurdust ja seismajäämist. Orkestriteoses "Ragbi" on orkester jagatud kaheks, kujutades kahte meeskonda. Teost on ette kantud ka staadionidel.
1935. aastal kirjutas Honegger oratooriumi "Jeanne d'Arc tuleriidal", kus helilooja ühendas erinevad teatrivormid, kaasaarvatud sõnalavastuse. Libreto autor Paul Claudel keeldus alguses teksti kirjutamast, kuid ühe rongisõidu ajal aknast välja vaadates ilmutas Jeanne d'Arc Claudelile end ise. Teoses, millest sai teise maailmasõja ajal patriootlik teos, on Honegger sidunud džässi, polütonaalsuse, gregooriuse koraali ja rahvalaulu. Huvitav on ka orkestratsioon: ta asendas metsasarved saksofonidega ning kasutas varajast elektroonilist pilli Martenot' lained.
Stroopi efekt

Stroopi efekt on psühholoogias hästi tuntud tähelepanu fenomen, mis näitab interferentsi reaktsiooniaja ülesannetes. Efekt näitab, et automaatsed tegevused nagu lugemine toimuvad kiiremini kui teatud liiki töötlust nõudvad tegevused. See võrdleb omavahel sõnade lugemist ja nende sõnade ühe omaduse, näiteks värvuse nimetamist, mille puhul teine on alati aeglasem protsess.
Stroopi efekt on nime saanud John Ridley Stroopi järgi, kes kirjeldas sellist nähtust esimest korda oma väitekirjas. Väitekiri avaldati ajakirjas The American Journal of Experimental Psychology 1935. aastal. See keskendus tähelepanule ja selle häirimisele. Stroop järeldas, et inimestel kulub lihtsalt objektide nimetamisele vähem aega kui nende objektide omaduste (nagu värv) nimetamisele. Stroopi efekt näitab, et mõned protsessid nagu lugemine on automaatsed ja neid viiakse läbi kiiremini ning seega mõjutavad need aeglasemaid protsesse. Reaktsiooniaja uurimine on aidanud paremini mõista ka mentaalset töötlust.
Tema tööst kasvas välja test, Stroopi test, mis on olnud teerajaja kognitiivses psühholoogias.

Stroopi test

Stroopi test on edasi arenenud Stroopi efektist ja näitab, kuidas tähelepanu häirimine ajuprotsesse mõjutab. Selles testis näidatakse katseisikutele sõnu värvidest, nii et sõna enda värv ja sõna sisu ei ühti (näiteks sõna roheline võib testis olla trükitud punasena). Katseisikud peavad kõigepealt lugema ette sõnad ja seejärel lugema ette värvid, millega sõnad on trükitud. Mõlemal juhul mõõdetakse aega, mis kulub sõna ütlemisele. Efekt esineb, kui teise testiosa ajad on esimestest pikemad. Seega ilmneb, et keeleline töötlus on ajus märksa automaatsem ja tõhusam kui värvide oma.
Stroopi test on psühholoogias laialt kasutusel ja seda on tehtud üle 700 korra. Lisaks värvide nimetamisele on sõnade lugemisega võrreldud näiteks sõnade asukohta, kategooriatesse jagamist, piltide nimetamist ja sõnade kuju (kaldkiri või paks kiri). Toodud näited on vaid väike osa uurimustest ja edasiarendustest, mida on inspireerinud Stroopi efekt.
Ensümaatiline hüdrolüüs

Ensümaatiline hüdrolüüs on hüdrolüüsiprotsess, milles ensüümid kiirendavad (katalüüsivad) keemiliste sidemete lõhkumist ja fragmentidele veemolekuli osade liitumist.
Ensümaatiline hüdrolüüs on olulise tähtsusega toidu seedimisel. Kasutatakse seda protsessi polüsahhariidide nagu tärklise (õlle ja piirituse valmistamine) või tselluloosi (bioetanooli tootmine) hüdrolüüsiks.
Savalduma karstiala

Savalduma karstiala asub Lääne-Viru maakonnas Tapa vallas Pandivere kõrgustiku lääneosas. 
Karstiala on tekkinud kagust piirava astangulise (4–5 m) paelava nõkku. Seal asub üle 60 karstilehtri ja -lohu. Suurvee ajal moodustub nõkku kuni 100-hektariline karstijärvik, mille sügavus on kuni 6 m.   Karstiala veestub peamiselt Savalduma soost. 
Karstiala kaitseks moodustati 1978. aastal Savalduma karstikaitseala (pindala 180 ha), mida omakorda hõlmab 1992. aastal moodustatud Pandivere veekaitseala.
Maarjamäe suvemõis

Maarjamäe suvemõis oli suvemõis praeguse Tallinna Tallinna Kadrioru asumi territooriumil. Suvemõisa peahoonet nimetatakse Maarjamäe lossiks.
Suvemõis asutati 17. sajandi lõpus.
Aastal 1811 ostis suvemõisa kaupmees Johann Gottlieb Clementz, kes ehitas suvemõisa juurde suhkruvabriku ning sellega seotud laod, kontorihooned ja elumajad. 
Maarjamäe suvemõisa pargis on muu hulgas väljapanek Nõukogude-aegsetele monumentaalskulptuuridele.
Mardilaat

Mardilaadaks nimetatakse laata, mis toimub mardipäeva paiku. Soomes korraldab Tuglase selts mardilaatasid, kus tutvustatakse Eesti kultuuri ja müüakse Eesti tooteid, sh käsitööd.  
Tallinnas on 1997. aastast alates korraldatud mardilaata, kus oma tooteid müüvad käsitöömeistrid ja väiketootjad ning esinevad taidlejad.
Tõnu Põder

Elulugu

Tõnu Põder on ohvitseri poeg.
Lõpetas 1974 Elva Keskkooli, 1988 TÜ õigusteaduskonna. Oli 1989–92 TÜ riigi- ja haldusõiguse kateedri vanemõpetaja, 1993–94 riigi- ja avaliku õiguse instituudi riigi- ja haldusõiguse õppetooli lektor, 1994–2004 lektor ja õppeülesande täitja, ühtlasi 1990–92 Eesti Diplomaatide Kooli ja 1994–95 Riigikaitse Akadeemia õppejõud, 1992–93 ka kaitseministri abi ja nõunik ning 1999 AS Tarbus nõukogu liige ja 2001–04 esimees. Õpetanud rahvusvahelist õigust, sõjaõigust ja riigikaitseõigust, rahvusvahelisi organisatsioone, rahvusvahelisi lepinguid; koostanud õppevahendeid ja tegelenud erialaterminoloogia juurutamisega eesti keeles.

Teadustöö

Uurimisvaldkonnad: rahvusvaheline õigus, rahvusvaheline sõjaõigus, riigikaitseõigus, palgasõdurid rahvusvahelises õiguses; õigusajalugu ja kultuurilugu. Mitme seaduseelnõu (sh karistusseadustik) kaasautor, teinud kaastööd ENE-le ja EE-le. Olnud EV Ülemnõukogu riigi- ja rahvusvahelise õiguse ekspertkomisjoni liige (1992). Eesti Akadeemilise Õigusteadlaste Seltsi taasasutajaliige (1988), Eesti Laskesuusatamise Föderatsiooni president (2002–05). Umbes 40 teadustrükist, aimeartikleid.
Flower

"Flower" on PlayStation 3 arvutimäng.
Selle lõi arvutimängufirma Thatgamecompany, kujundasid Jenova Chen ja Nicholas Clark ning seda esitleti 2007. aastal Tokyo Game Show'l. "Flower" jõudis müüki 12. veebruaril 2009 PlayStation Networki kaudu. Mäng seostub Cheni ja Thatgamecompany eelmise mänguga "flOw".
Mängija suunab tuult, mis lennutab lille õielehte. Lilledele lähedale lennates hakkavad õielehte järgima teised õielehed. Samuti võib see mõjutada mängumaailma, näiteks tuua värve seni surnud väljadele või panna käima tuuleveskid. Mängus pole teksti ega dialoogi, tegevus areneb peamiselt pildi ja emotsioonide kaudu.
"Flower" pidi äratama mängijas eelkõige positiivseid emotsioone, mitte pakkuma väljakutseid, vaid "lõbu". Chen leidis, et meelelahutuse, sealhulgas arvutimängude põhieesmärk on mõjutada publiku tundeid ning enamiku mängude emotsiooniskaala on piiratud. Meeskond suhtus mängu kui kunsti, eemaldades sellest elemendid, mis ei tekitanud mängijais soovitud reaktsioone. Vincent Diamante muusika vastab dünaamiliselt mängija tegevustele ja on kooskõlas mängus arenevate emotsioonidega.
Arendajate üllatuseks pälvis "Flower" kriitikute heakskiidu. Arvustajad ülistasid mängu muusikat, kujundust ja kasutajaliidest, nimetades seda ainulaadseks ja haaravaks emotsionaalseks kogemuseks. Arvutimängude auhinnaüritusel Spike Video Game Awards nimetati "Flower" 2009. aasta parimaks sõltumatu tootja mänguks ning Academy of Interactive Arts and Sciences andis sellele auhinna "Casual Game of the Year".
Kaido Kikkas

Kaido Kikkas (sündinud 12. septembril 1969) on eesti infotehnoloog ja IT-õppejõud.

Haridus

Aastatel 1977–1984 õppis ta liikumispuude tõttu koduõppe vormis. 1988. aastal lõpetas Tallinna 44. Keskkooli kuldmedaliga. 1994. aastal kaitses Tallinna Tehnikaülikooli informaatikainstituudis tehnikamagistri kraadi tööga "Puuetega inimene ja infotehnoloogia". 1999. aastal kaitses Tallinna Tehnikaülikoolis tehnikateaduste doktori kraadi väitekirjaga "Using the Internet in rehabilitation of people with mobility impairments – case studies and views from Estonia".

Töö

Aastatel 1994–1997 oli ta Astangu Toimetulekukeskuse informaatika peakonsultant, 1994. aastast Tallinna Tehnikaülikooli infotehnoloogia teaduskonna informaatikainstituudi õppejõud (assistent, 1999. aastast lektor) ja teadur, 1997–2002 ka TTÜ rehabilitatsioonitehnoloogia labori juhataja. 2002–2004 Tallinna Ülikooli Kasvatusteaduste Instituudi vanemteadur, 2004–2006 TLÜ haridustehnoloogia keskuse vanemteadur, 2006–2008 TLÜ Matemaatika ja Loodusteaduste Instituudi informaatika osakonna dotsent ja vanemteadur, 2008–2015 TLÜ Informaatika Instituudi dotsent, 2015. aastast TLÜ Digitehnoloogiate Instituudi sotsiaalse ja vabatarkvara dotsent. 2008–2009 Eesti Infotehnoloogia Kolledži lektor, 2009. aastast dotsent.
Ta on MTÜ Eesti Interneti Kogukond juhatuse liige.
Panathinaikó staadion

Panathinaikó staadion on kunagise Panathenaikoni staadioni kohale ehitatud staadion Ateenas.

Staadioni taastamine

1869–1878 maksis noor Kreeka kuningas Geórgios I ise kinni Panathenaikoni staadionil. Leiti V sajandi stiilis skulptuuride tükke, sealhulgas kaks ilusat Hermese pead, mis olid olnud vana areeni pööramispostid. Ootamatult kaevati välja ka suur hulk marmorplaate, mis olid mulla all ja seetõttu türklaste eest varjatud. Need olid osa põrandast, seintest ja pinkidest ning nende põhjal võis aimata vana staadioni mõõtmeid ja asetust.
Pärast olümpiamängude määramist Ateenale 1894 otsustati kohe staadion taastada. Riigil polnud aga raha; täpsemalt öeldes oli Kreeka sisuliselt pankrotis. Korralduskomitee esimees kroonprints Konstantin esitas kreeklastele (konsulaatide kaudu kogu maailmas) üleskutse annetusteks. Eeskätt väliskreeklased Londonis, Prantsusmaal ja Egiptuses annetasidki palju raha.
Maailma tolle aja rikkaim kreeklane ja filantroop Georgios Averoff lubas tasuda kogu staadioni rekonstrueerimise kulud, mida hinnati 585 tuhandele drahmile, aga seoses drahmi kursi langusega maksis töö lõpuks peaaegu miljoni ja Averoff maksis veelgi rohkem kui esialgu lubas. See võimaldas esialgu staadioni jaoks mõeldud raha muuks kasutada.
Arhitekt ja insener Anastasios Metaxas ei projekteerinud staadioni puidust, vaid sellesama Pentelikoni mäe marmorist, mida kasutas ka Herodes Atticus. Staadioni sissekäigu ette paigutati leitud Hermese pead ning Averoffi, keda tervitati kui Herodes Atticuse 1700 aasta tagust kehastust, elusuurune marmorkuju XIX sajandi lõpu riietuses. Marmorpinke ei jõutud siiski piisavalt palju teha: staadioni otsas oli marmorist areenile lähem pool istmeid, aga mõnel pool kõigest neli lähimat rida. Enamik rahvast istus puupinkidel. Töö lõpetati pärast olümpiat.
Panathinaikó staadion oli 1896. aasta suveolümpiamängude peaareen. Seal toimusid kergejõustik, maadlus, tõstmine, riistvõimlemine, ava- ja lõputseremoonia.
Sportlaste rajatised olid suhteliselt head. Hullem oli lugu staadioniovaaliga. Seda oli küll laiendatud, ent jäi siiski ainult 35 meetrit laiaks. Jooksuraja pöörde raadius oli vaid 9 meetrit. Antiikajal aega ei mõõdetud ja tollal poldudki huvitatud kiirest jooksust, vaid põnevast võistlusest. Järsud kurvid võimaldasid pealtvaatajatel võistlejatele lähemal istuda ja seega rohkem kaasa elada. Järskude kurvide tõttu jäigi ära klassikaline sprindidistants 200 m jooks. Staadioniringi pikkus oli 333,33 meetrit. Söerada, mille rajamiseks kutsuti Inglismaalt asjatundja, jäi rullimisele vaatamata pehmeks, sest rajal polnud aega vajuda. Kõigele lisaks oli staadion tervelt 190 cm kaldu.
Ometigi tunnistasid asjatundjad staadioni maailma kauneimaks ja esimestele kaasaegsetele olümpiamängudele täiesti sobilikuks.
Durandi liin

Durandi liiniks nimetatakse Afganistani ja Pakistani piiri. Piiri kehtestati 1893. aastal Durandi leppega, algselt eraldas see Afganistani ja Briti Indiat. Durandi liin kulgeb puštu hõimualadel, jagades need kahe riigi vahel.
Durandi liin on nime saanud Briti India välissekretäri Sir Mortimer Durandi järgi.
Martin Andersen Nexø

Martin Andersen Nexø (26. juuli 1869 Kopenhaagen – 1. juuni 1954 Dresden) oli taani kirjanik.

Elukäik

Nexø sündis väga vaeses Kopenhaageni slummis. Ta oli pere üheksast lapsest vanuselt neljas. Tema isa, müürsepp, oli alkohoolik, ja tema ema, Mathilda Mainz, oli saksa sepa tütar.
Kui ta oli kaheksa-aastane, kolis perekond Nexø linna Bornholmi saarel. Aastal 1894 liitis ta linna nime oma nimele.
Kuna pere oli väga vaene, siis kooli sai ta minna vaid Nexø patrooni rahalise toetusega. Nooruses töötas Martin Andersen Nexø talus, olles seal karjane, siis veel kingsepa õpipoisina ja müürsepa abilisena Bornholmi saarel.
1894–1896 reisis ta Hispaaniasse ja Itaaliasse, kus oli saapaparandaja abiline. Naasnud tagasi Taani, töötas ta ehitusel kandja ja töölisena. Selle aja jooksul oli temast saanud sotsialist.
Saulkrasti vald

Ajalugu

Aastal 1967 liideti Skulte külanõukogu Zvejnieksi kalurikolhoosi maad Saulkrasti aleviga, nii et moodustus Saulkrasti alevi maaterritoorium. Aastal 1974 liideti sellega osa Pabaži külanõukogust, ent aastal 1977 arvati osa sellest Sēja külanõukogu koosseisu. 2009. aastal moodustati Saulkrasti alevist ja selle maaterritooriumist Saulkrasti piirkond, mille koosseisu hakkas kuuluma ka maaterritooriumist moodustatud Saulkrasti vald.

Loodus

Tähtsaimaks jõeks on Aģe jõgi. Looduskaitse all on arvukalt nimetuid põlispuid. Valla lõunaosa mererand asub Piejura maastikukaitsealal.
Fabian Ernst Stael von Holstein (1727–1772)

Fabian Ernst Stael von Holstein (7. august (vkj 27. juuli) 1727 Tallinn – 24. märts (vkj 13. märts) 1772 Tallinn) oli Eestimaa poliitik.
Fabian Ernst Stael von Holstein sündis Anija, Jõelähtme, Kääniku ja Undla mõisniku Jakob Johann Stael von Holsteini ja Hedwig Margaretha Stael von Holsteini pojana.
Ta oli meeskohtunik ja Tallinna Toomkooli kuraator ning aastail 1771–1772 Eestimaa rüütelkonna peamees.
Talle kuulusid Anija, Jõelähtme, Kääniku, Rummu, Kodasoo ja Päinurme mõis.