google/wiki40b huggingface dataset:
Rodrigo Díaz de Vivar

Rodrigo (või Ruy) Díaz de Vivar (hispaaniakeelsete hüüdnimedega El Cid Campeador 'Võitleja Cid', El Campeador 'Võitleja'; eesti keeles ka Cid; 1043 Burgos – 10. juuli 1099 Valencia) oli Hispaania rahvuskangelane ja vabadusvõitleja Kastiilias.
Ta on ka Hispaania rahvuseepose "Laul minu Cidist" peategelane. 
Tal oli kaks tütart. Tütar María abiellus Barcelona krahvi Ramón Berenguer III-ga ja teine tütar, Cristina, abiellus tulevase Navarra kuninga Ramiro Sánchezega.
Mäealuse tänav

Mäealuse tänav on tänav Tallinnas, mis asub Mustamäe linnaosas Kadaka asumis.
Mäealuse tänav algab Mäepealse tänavalt ja lõppeb Kadaka puiesteel.
Mäealuse tänav sai nime 16. mail 1958. Tänav on saanud nime selle järgi, et asub mäenõlva all.
Ozarki maakond

Ajalugu

Maakond moodustati 1841. aastal.
Pinega

"Eesti tee"

Pinegas on aastakümneid nimetatud "Eesti sillaks" silda, mis oli osa teest, mille rajasid talvel 1941/1942 tööpataljonis olnud eestlased. Nimega "Eesti tee" tuntud tee oli ligi 250 km pikk ja ühendas Ust-Pinegat Kimža külaga. Seda teed oli vaja Valge mere ranna kaitseks.
1973. aastal oli "Eesti tee" veel alles ja puutumatuna olid püsinud ka majad, milles asumisele saadetud eestlased olid elanud.
Ivan Barbašov

Ivan Dmitrijevitš Barbašov (vene keeles Иван Дмитриевич Барбашёв; sündinud 14. detsembril 1995 Moskvas) on Venemaa jäähokimängija, kes mängib keskründajana NHL-i klubis St. Louis Blues.
2012. aastal suundus Barbašov MHL-ist Põhja-Ameerikasse, liitudes Quebec Major Junior Hockey League'i klubiga Moncton Wildcats. Seal mängis ta kokku kolm hooaega.
2014. aastal valiti ta NHL-i draft '​is Bluesi poolt 33. valikuna.
Hooajal 2015–16 suundus ta mängima Chicago Wolvesi American Hockey League'is. Bluesi meeskonnas tegi ta NHL-is debüüdi hooajal 2016–17. Esimese värava viskas ta liigas 7. veebruaril 2017 mängus Ottawa Senatorsi vastu.
Tema vanem vend Sergei Barbašov on samuti jäähokimängija.
Tarantella

Liigid

Tarantellal on kaks liiki.
Väärikat kurameerivat tantsu tantsib üks või mitu paari vastava muusika saatel. Tants on kestuselt lühike ja iseloomult graatsiline ja elegantne.
Oletatavalt raviva toimega või sümptomaatilist tarantellat tantsib solist, (ettekujutatava) tarantlihammustuse ohver. Erutatud ja pöörane tants võib sarnase karakteriga muusika saatel kesta tunde või isegi päevi.
Iraani revolutsioon

Iraani 1979. aasta revolutsioon (tuntud ka kui islamirevolutsioon, pärsia keeles: انقلاب اسلامی, enghelābe eslāmi) oli revolutsioon, mis muutis Iraani konstitutsioonilise monarhia, kus valitses šahh Mohammad Reza Pahlavi islami vabariigiks, mida juhtis ajatolla Rūḩollāh Khomeynī.
Ajatolla Khomeynī oli ka revolutsiooni juht ja uue riigi rajaja.  Seda revolutsiooni on kutsutud maailma suuruselt kolmandaks revolutsiooniks Prantsuse revolutsioon  ja Venemaa oktoobrirevolutsiooni järel ning selle sündmusega sai "poliitilise jõu islami fundamentalism ... Marokost kuni Malaisiani."
Revolutsioon sai alguse 1978. aasta jaanuaris, kui esimestel suurtel meeleavaldustel nõuti šahhi tagasiastumist, ja kulmineerus uue teokraatliku põhiseaduse heakskiitmisega, mille järel sai 1979. aasta detsembris uueks riigijuhiks Khomeynī. Pärast jaanuaris 1979 toimunud streike ja meeleavaldusi läks Mohammad Reza Pahlavi eksiili ja 1. veebruaril 1979 saabus Ayatollah Khomeynī Teherani, kus teda tervitasid miljonid iraanlased. Iraanist sai ametlikult islami vabariik 1. aprillil 1979 kui iraanlased hääletasid üleriiklikul referendumil selle poolt.
Johannes (apostel)

Johannes (kreeka keeles Ἰωάννης) (u 6 - u 100 pKr) oli üks Jeesuse kaheteistkümnest apostlist, kristliku traditsiooni järgi piibli mitme raamatu autor. 
Johannes oli Sebedeuse ja Salomee poeg ning teise apostli Jaakobuse vend. Ta oli Kristuse lähemaid ja armastatumaid õpilasi. Pärast Kristuse surma kuulutas ta jumalasõna Väike-Aasias, kuni keiser Domitianus ta Patmose saarele pagendas. Seal kirjutas ta evangeeliumi ning ilmutusraamatu. Kristliku traditsiooni väitel oli Johannes apostlitest viimane ellujäänu ja suri ainsana loomulikku surma umbes 94-aastaselt Efesoses, tõenäoliselt 2. sajandi alguses pKr.
Kirikuisade kinnitust mööda kirjutas Johannes mitu Uue Testamendi raamatut: Johannese evangeeliumi, kolm Johannese kirja ning Johannese ilmutusraamatu. Kõik kolm on loomult väga erinevad sünoptilistest evangeeliumitest. Väidetavalt palusid Aasia piiskopid tal kirjutada evangeelium, et võidelda ebioniitidega, kes väitsid, et Kristust polnud olemas enne Maarjat. Räägiti ka, et Johannes koostas oma evangeeliumi, kuna Matteus, Markus ja Luukas olid kõnelnud Jeesuse elust vaid üheainsa aasta vältel pärast Ristija Johannese vangistamist ja surma.
NSV Liidu teeneline meistersportlane

NSV Liidu teeneline meistersportlane, kuni 1983 teeneline meistersportlane, (vene keeles Заслуженный мастер спорта СССР) oli aunimetus spordi valdkonnas Nõukogude Liidus. 
Aunimetus asutati 1934. aastal NSV Liidu Kesktäitevkomitee määrusega. Alates 1935. aastast kaasnes aunimetusega rinnamärk.
1945. aastal anti aunimetus tsirkuseartistidele Ivan Poddubnõi ja Klemens Bulile. Kuni 1950. aastate keskpaigani anti teenelise meistersportlase aunimetust ka teenekatele treeneritele (1956. aastal asutati treeneritele eraldi aunimetus – NSV Liidu teeneline treener). Teenelisteks meistersportlasteks said ka mitmed kosmonaudid (sealhulgas Juri Gagarin, German Titov ja Valentina Tereškova). 
1988. seisuga oli aunimetuse saanuid enam kui 3000 inimest.
Nende seas, kellelt on aunimetus ära võetud, on Alla Kušnir, Iser Kuperman, Ljudmila Beloussova, Oleg Protopopov ja Viktor Kortšnoi.
NSV Liidu teenelise meistersportlase nimetust on antud ka välismaalastele. Nii said selle NSV Liidu 50. aastapäeva puhul näiteks Teófilo Stevenson, Nicolae Martinescu, Ondrej Nepela, Karin Janz, Maria Gigova, András Balczó, Ri Ho-jun, Khorloogiin Bayanmönkh ja Włodzimierz Lubański.
Venemaa Föderatsioonis antakse välja Venemaa teenelise meistersportlase aunimetust.
Animatism

Animatism (ladina sõnast animatus 'hingestatud; elustatud') on Robert Ranulph Maretti järgi usk ebaisikulisesse  väesse (jõusse), mis esineb nii inimestes, loomades kui ka asjades ning mille tõttu kõik on elus.
Selle mõistega täiendas Marett Edward Burnett Tylori animismi mõistet. Animism tähendas Tyloril usku vaimudesse (üleloomulikesse kehatutesse olenditesse). Tylor pidas seda religiooni kõige algsemaks vormiks. Marett seevastu leidis, et primitiivne inimene ei ole võimeline animistlikeks kujutlusteks (keha ja hinge eraldamiseks), mistõttu animatism eelneb animismile.
Animatism ei ole omaette usund, vaid ürgusundi koostisosa.
Sõna "animism" kasutatakse tänapäeval mõnikord nii, et ta hõlmab ka animatismi. Kas animatism on usundi kõige ürgsem kuju, on tänapäeval vaieldav.
Animatismi prototüübiks oli Marettil usk manasse Melaneesias.
Samalaadne ebaisikuline üleloomulik jõud esineb ka näiteks Põhja-Ameerika indiaanlastel (manitu), eskimotel (sila), pügmeedel (megbe), ketšuatel (callpa).
Arvatakse, et ka eesti sõna "vägi" on algselt tähendanud säärast jõudu.
Iiri punane setter

Iiri punane setter on üks neljast setteritõust.
Ta on tumepunakasruuge ühevärviline koer. Karv on üsna pikk ja siidine ning see vajab tihti harjamist. Iiri setter on 64–69 cm kõrge, isased kaaluvad 27–32 kg, emased 24–29 kg. Iiri setteri eluiga on tavaliselt 11–12 aastat.
Iiri setter on väga aktiivne tõug ning vajab iga päev pikki jalutuskäike ja vabalt jooksmist. Neid on aga vaja eriti hästi treenida käsklustele ja tagasikutsele kuuletuma.
Iiri setterid saavad hästi läbi laste, teiste koerte ja muude koduloomadega, kuigi väikeloomade puhul võib probleemiks saada iiri setteri jahikoera loomus ning väga väikeste laste jaoks võib ta osutuda liiga ülevoolavalt müravaks.
Iiri setter ei talu pikka üksiolemist, ta vajab inimese seltskonda. Ta ei sobi hästi valvekoeraks, sest ei ole ennastkehtestava ega agressiivse loomuga ning tervitab külalisi rõõmsalt. Küll aga sobib iiri setter hästi abi- või teraapiakoeraks haiglas või koolis.
Pioneeri saar

Pioneeri saar (vene остров Пионер) on saar Põhja-Jääneres Kara meres Severnaja Zemlja saarestikus.
Teda eraldab Komsomoletsi saarest Junõi väin ja Oktoobrirevolutsiooni saarest Punaarmee väin.
Pioneeri saare pindala on 1527 km² ja suurim kõrgus on 382 m.
Kaldad on kaljused. Saare idaosa on kaetud jääga.
Saare avastas 1932 Georgi Ušakov.
Tīraine raudteepeatus

Tīraine raudteepeatus on raudteepeatus Riia–Jelgava raudteeliinil Riia linna Ziepniekkalnsi asumi ja Mārupe piirkonna piiril aadressil Tīraines iela 1. Peatus on nime saanud Tīraine küla järgi.
Iga päev peatub seal 36 reisirongi, ainult tööpäeviti 45. Peatus asub Riia raudteejaamast 7,9 km kaugusel. Piletihinnalt kuulub peatus A tsooni.
Peatus rajati aastal 1928 ja algselt kandis see nime Tīriņi. Aastal 1936 sai peatus tänapäevase nime. Teise maailmasõja ajal peatus suleti, taas avati see aastal 1983.
Põuavälk (mäng)

"Põuavälk", täisnimega Üleliiduline pioneeride sõjalis-sportlik mäng "Põuavälk" (vene keeles Зарница; täieliku nimega Всесоюзная пионерская военно-спортивная игра «Зарница») oli Nõukogude Liidus korraldatud üleriiklik pioneeriorganisatsiooniga seotud sõjalis-sportlik võistlusmäng 4.-7. klassi õpiastele. On hiljem taaselustatud ja jätkatud Venemaal. 
Vanemale koolieale oli nõukogude ajal sarnase põhimõttega mäng "Kotkapoeg" (vene keeles "Orljonok").
Keila Ühisgümnaasium

Keila Ühisgümnaasium on üldhariduskool Keilas. Kool asub aadressil Pargi 2, Keila.
1967. aastal jagati Keila Keskkool kaheks keskkooliks: eesti õppekeelega Keila 1. Keskkooliks ja vene õppekeelega Keila 2. Keskkooliks. Aastatel 1995–2005 oli kooli nimeks Keila Vene Gümnaasium, alates 2005. aastast Keila Ühisgümnaasium.
Põhikooliastmes on kooli õppekeeleks vene keel. Aastaks 2015 lõpetati Keila Ühisgümnaasiumis statsionaarne gümnaasiumiõpe, kuid gümnaasiumiharidust pakutakse veel mittestatsionaarses õppes. Tavaklassidele lisaks pakutakse õppimisvõimalust hariduslike erivajadustega õpilastele.
Õpilaste arv oli 2017/2018. õppeaasta alguses Ühisgümnaasiumi statsionaarses õppes 175, nendest 60 elasid Keila linnas.
Kool kasutab 1930 valminud Keila algkooli hoonet ja 1960ndatel selle kõrvale tüüpprojekti järgi ehitatud koolihoonet.
Keilas asub ka teine kool: Keila Kool.
Eduard Virgo

Eduard-Reinhold Virgo VR III/2 (perekonnanimi kuni 1933 ka Virk; 16. oktoober 1878 Päide, Rakvere kihelkond, Virumaa – 28. aprill 1938 Tallinn) oli Eesti ühiskonnategelane ja diplomaat.
Ta oli radikaalse ajalehe Sõnumed peatoimetaja ja saadeti Venemaalt 1907. aastal välja. Pärast Eestisse naasmist 1909. aastal töötas ta mitme ajalehe (Postimees, Päevaleht, Tallinna Kaja) juures nii ajakirjaniku kui ka toimetuse liikmena.
Ta oli 1912. aastast kirjastuse Maa asutaja ja omanik ning tegeles Soome paberi- ja kirjatarvete äriga.
Talle kuulus 1914. aastast endine Kaserahu poolmõis, kus suvitasid ja kirjutasid oma teoseid näiteks 1917. aastal Marie Under, Friedebert Tuglas ja Artur Adson ning 1921. aastal A. H. Tammsaare.

Diplomaadina

Oktoobrist 1918 kuni detsembrini 1919 oli ta Eesti diplomaatiline esindaja Roomas. Tartu rahukonverentsil Eesti delegatsiooni sekretär 1919–1920, ajutine esindaja Londonis 1920, ajutine asjur Skandinaavias 1919, 1921–1922 ja 1923–1928, saadik Lätis 1928–1931 ning peakonsul Balkani riikides juulist septembrini 1932.
Ta oli ka Välisministeeriumi poliitilise osakonna juhataja ja välisministri abi 1920–1921, majandus-, juriidilise ja kaubandusosakonna juhataja 1922–1923 ning väliskaubanduse osakonna direktor 1931–1938.
Eesti Naislaulu Selts

Eesti Naislaulu Selts on Eesti nais- ja neidudekooride katusorganisatsioon. Selts ühendab 60 koori ja kuulub Eesti Kooriühingusse.
Naislaulu Selts korraldab rida traditsioonilisi üritusi, teiste seas näiteks isadepäeva kontsertaktuseid Estonia kontserdisaalis ja Eesti naiskooride võistulaulmist. Selts kutsus 1996. aastal ellu Üle-eestilise neidudekoori Leelo.
Rei vindicatio

Rei vindicatio oli Vana-Rooma omandihagi, mille esitas asja mittevaldav omanik asja valdava mitteomaniku vastu, et tunnustada omandiõigust. Sellega kaitsti kolme rikutud õigust: õigust asja vallata, kasutada ja käsutada. 
Rei vindicatio hagi said esitada vaid Rooma kodanikud kviiritliku omandi kaitseks. Kui hagi oli edukas, sai hageja valduse endale. Juhul, kui kostja eitas hageja omandiõigust, siis pidi hageja tõendama, et ta on asja omandanud ius civile norme järgides Rooma kodanikult. Kostja võis kaitseks algatada hagi actio publicana in rem, milles ta pidi tõendama, et ta valdas asja sellistel tingimustel, mis tavaliselt viivad asja igamiseni (usucapio).

Tekkimine

Omandi kaitse Roomas rei vindicatio kujul oli vajalik seoses eraomandi tekkimisega. Maa oli algselt ühiskasutuses ja kuulus riigile ehk Rooma kogukonnale tervikuna. Kõigepealt tekkis asjade üksikisikule kuulumise idee res nec mancipi puhul, mis hiljem arenes vallasasjade puhul eraomandiks. Näiteks tapetud metsloom, lind või töödeldud majapidamisese kuulus püüdjale või tootjale. Kui omanik püüdis talle kuuluvat vallasasja kaitsta, oli kaitse alus pigem rikkuja lubamatu tegu kui omaniku õigus asjale. Suur osa maast jaotati Rooma kodanike vahel ja muutus lõpuks eraomandiks. Kui keegi rikkus sellise maatüki kasutamist, siis esialgu oli samuti kaitse aluseks õigusrikkumine, mitte õigus ise. Siit arenes arvatavasti ka omandi kaitse rei vindicatio kujul, kus hageja maatüki kohta magistraadi ees pidulikult deklareeris, et see kuulub kviriitliku õiguse alusel temale.

Rei vindicatio protsessi kord

Kui esitati asjaõiguslik hagi vallasasjade või iseliikuvate asjade kohta, mida oli (näilises protsessis) võimalik preetori ette ainult tuua või juhtida, siis vinditseeriti preetori ees järgmisel viisil: vinditseerija hoidis käes keppi; seejärel läks ta kõnealuse asja, näiteks orja juurde ja ütles nii: "Ma väidan, et see ori kuulub mulle Ius quiritium|kviriitliku õiguse alusel. Sellel õiguslikul alusel, mis ma ütlesin, ennäe vaadake, ma panin oma vinditseerimiskepi peale." Vastaspool lausus ja tegi samamoodi. Kui mõlemad olid vinditseerinud, ütles preetor: "Jätke, mõlemad, ori rahule." Nad jätsidki. 
Esimesena vinditseerija küsis vastaspoolelt järgmist: "Ma küsin, kas sa ütled, millisel [õiguslikul] alusel sinu vindikatsiooninõue põhineb?" ja vastaspool vastas: "Ma tõendasin oma nõuet asetades, vinditseerimiskepi [orja] peale." Esimesena vinditseerija ütles: "Kuna sa oled õigusvastaselt väitnud, et ori kuulub sulle, siis ma kutsun sind üles panema sacramentum’iks (protsessitagatiseks) 500 assi." Vastaspool vastas omakorda sarnaselt: "Ja mina [kutsun] sind [üles sama tegema]." Kui vaidlusalune asi oli väärt rohkem kui 1000 assi, siis määrati 500 assi. Kui asi oli väärt vähem kui 1000, siis oli sacramentum 50 assi. Protsess jätkus samamoodi nagu isikuliste hagide puhul. Preetor tegi ajutise otsuse jätta asi ühe poole valdusse ning käskis teisel poolel esimesele sacramentum üle anda.
Rudyard Kipling

Joseph Rudyard Kipling (30. detsember 1865 Bombay (tänapäeval Mumbai), India – 18. jaanuar 1936 London) oli briti kirjanik.
Ta ammutas ainet India värvikast olustikust (romaan "Kim").
Nii proosas kui ka luules ülistas Kipling mehisust, tugevaid isiksusi ja Briti kolonisaatoreid.
Kuulsad on tema loomajutud ("Džungliraamat" I-II, 1894-95; eesti keeles lühendatult pealkirjaga "Mowgli") ja muinasjutud ("Jutte väikestele lastele" 1902).
1907 sai ta Nobeli kirjandusauhinna, olles esimene ingliskeelne ning tänaseni noorim Nobeli kirjandusauhinna laureaat.
Vähem kui aasta enne oma surma, 6. mail 1935 pidas Kipling Püha Jüri kuninglikus ühingus kõne pealkirjaga "Kaitsmata saar", milles hoiatas Suurbritanniat ohu eest, mida Saksamaa endast kujutab.

Haakrist raamatute kaanel

Kiplingi paljude raamatute kaanel on haakrist koos elevandiga, kes kannab lootoseõit. Alates 1930. aastatest on tekitanud see küsimuse, kas Kipling polnud natsiideoloogia pooldaja.
Kipling kasutas haakristi kui india iidset õnne ja heaolu sümbolit. Seevastu natsid ei võtnud haakristi oma sümbolina kasutusele enne 1920. aastat. Kipling kasutas nii päri- kui vastupäeva suunatud haakristi. Juba enne natside võimuletulekut Saksamaal teatas Kipling oma kirjastajale, et haakristid tema teoste kaantelt tuleb kõrvaldada, et mitte näidata teda natside pooldajana.
Igor Bondarevski

Igor Zahharovitš Bondarevski (vene keeles Игорь Захарович Бондаревский; 12. mai 1913 Rostov Doni ääres – 14. juuni 1979 Pjatigorsk) oli Nõukogude Liidu maletaja ja maletreener, rahvusvaheline suurmeister (1950). 
Suurmeistriks sai ta 7-aastaselt 1950. aastal (nimetus kehtestatigi alles 1950. aastal). Ta tuli 1940. aastal NSV Liidu malemeistriks. 
Bondarevski pääses mängima 1948. aastal maailmameistrivõistluste tsoonidevahelisel turniirile Saltsjöbadenis, kus ta jäi jagama 6.–9. kohta ja edasi pretendentide turniirile ei kvalifitseerunud. 
Bondarevski oli Boriss Spasski treener tema MM-i tiitlimatšide aegu.
Ta oli abielus naiste malesuurmeistri Valentina Kozlovskajaga.
Valdemar Birgersson

Valdemar Birgersson, Waldemar I (sündinud u 1240, surnud 26. detsember 1302 Nyköpingshusis) oli aastatel 1250–1275 Rootsi kuningas. Ta oli Birger jarli ja Rootsi printsessi Ingeborg Eriksdotteri poeg.
Valdemar sai kuningaks, Waldemar I alaealisena pärast oma onu Erik Erikssoni surma. Valdemar pärines neljast võimsast suguvõsast. Tema isaisa oli folkung Magnus Minnesköld, kes langes Gestilreni lahingus võitluses Sverkerite suguvõsa vastu. Tema isaema oli Ingrid Ylva, kes oli arvatavasti kuningas Sverkeri vanema poja tütar. Valdemari emaisa oli Rootsi kuningas Erik Knutsson ja tema emaema Taani printsess Rikissa, Taani kuninga Valdemar Suure tütar. Valdemar krooniti kuningaks Linköpingi toomkirikus 1251. Kuna ta oli alaealine, juhtis tema valitsemise esimese 16 aasta jooksul Rootsit tema isa Birger jarl.
Kuningakroonist ilma jäänud troonipretendendid Filip Knutsson ja Filip Magnusson alustasid Valdemari vastu mässu. Nad kogusid norrakatest ja saksa palgasõduritest armee. Mässu surus Birger jarl halastamatult maha. Herrvadsbro lahingus said nad lüüa ning kõik mässulised ja suurem osa ellujäänud saksa palgasõdureid hukati.
Valdemar tegi oma 25-aastase valitsemise ajal vähe. Tema ajal vastu võetud rahuseadused (kirikurahu, kodurahu, naisterahu ja kohturahu) koostas tegelikult tema isa. Enam kirjutatakse Valdemari armusuhetest, millest kõige tuntum oli suhe tema naiseõe, printsess Juttaga. Neil oli koguni ühine poeg.
Patukahetsuseks tegi Valdemar 1274 patulunastusreisi Rooma. Rootsi tagasi jõudnult läks ta aga päranduse pärast tülli oma venna Erik Birgerssoniga. Erikut toetas suurülik Johan Filipsson. Valdemar lasi mõlemad vangistada, aga Erik põgenes ja leidis toetust oma vennalt Magnus Ladulåselt. Tüli viis lõpuks (1275) mässuni. Erikut ja Magnust hakkas toetama Taani kuningas Erik Klipping, kes saatis kohale oma sõdurid. Valdemar kaotas mässulistele Hova lahingu ja põgenes seejärel Sofiaga Norrasse. Peatselt pöördus ta aga tagasi Rootsi, et taastada oma võim. See katse ebaõnnestus ja ta vangistati. Võim riigis oli läinud tema vennale Magnusele ja too valiti kuningaks. Magnus vabastas Valdemari ja talle anti Götalandi hertsogi tiitel.
Kuna Magnus ei olnud maksnud oma võlga Taani kuningale Erik Klippingile, kuulutas too 1276 koos Valdemariga sõja Magnusele. Sõja ärahoidmiseks tasus Magnus võla. Ka Valdemariga pidas Magnus läbirääkimisi. 1277 sai Valdemar kogu Götalandi tasuks selle eest, et ütles lahti õigusest troonile ja tunnistas Magnust oma kuningana.
Kas Valdemar oli segatud suurülikute mässu, mille tagajärjel Magnus oleks peaaegu troonist ilma jäänud, pole teada, kuid Valdemarilt võeti ära tema maad ja ta sunniti veel kord kinnitama, et ta ei pretendeeri troonile. Seejärel suundus Valdemar Taani, kus viibis 9 aastat, omades aastatel 1284–1285 Malmöt.
Teadmata põhjusel naasis Valdemar Rootsi ja Magnus lasi ta 1288 vangistada. Ametliku versiooni kohaselt oli Valdemari käitumine ettearvamatu ja tema hoolimatud elukombed solvasid teisi. Valdemar suri 1302 Nyköpingshusi vanglas ja maeti Vreta kloostrisse, uuema hüpoteesi järgi aga Riddarholmi kirikusse Stockholmis.
Terrence Trammell

Isiklikku

Terrence Trammell on 188 cm pikk ja kaalub 84 kg.
Tama maakond

Ajalugu

Maakond moodustati 17. veebruaril 1843.
Maido Saarlas

Maido Saarlas (sündinud 1930 Tartus) on Eesti tehnikateadlane.

Elulugu

Läks 1944 Eestist koos perekonnaga Saksamaale. Lõpetas 1949 Lääne-Saksamaal Geislingenis keskkooli, 1953 Illinoisi Ülikooli lennukiehituse alal, M.S. (hüdrodünaamika, 1954, samas), matemaatikamagister (1957, samas), Ph.D. (masinaehitus, 1966, Cincinnati Ülikool, Ohio). Oli aastast 1970 Ühendriikide Mereväeakadeemia (US Naval Academy, Annapolis, Maryland) lennu- ja kosmosetehnika osakonna assoc. prof. ja professor.

Teadustöö

Uurimisvaldkond: auru- ja gaasiturbiinid; lennundus- ja kosmosetehnoloogia. Arvukalt uurimuslikke artikleid, monograafiad.
Kukkurhunt

Välimus

Kukkurhundi kehapikkus oli 85–130 cm, sabapikkus 38–65 cm, kaal 15–30 kilogrammi. Õlakõrgus oli umbes 60 cm. Karv oli lühike, värvuselt hall või kollakashall, keha tagaosal oli 13–19 tumepruuni ristvööti. Vöötide tõttu nimetati teda ka tasmaania tiigriks. Tal oli lai kolju, lõualuudes oli 46 hammast. Silmahambad olid pikad ja teravad nagu koeral või hundil. Kukkruhunt suutis oma lõugu väga laialt (kuni 90 kraadi) avada.

Levik ja eluruum

Kukkurhunt elas Austraalias ja Uus-Guineas, kus ta suri välja juba enne eurooplaste saabumist. On arvatud, et üheks põhjuseks olid dingod, sest Tasmaanias, kus säilis viimane kukkurhuntide populatsioon, dingosid ei ole. Kuid ka seal surid nad välja ulatusliku küttimise tõttu farmerite poolt, kes arvasid, et kukkurhundid ohustavad nende karja. Austraalia valitsus maksis alates 1830. aastatest iga kukkurhundi pea eest 25 senti. Kukkurhunt oli öise eluviisiga avamaa loom, kuid viimased asurkonnad põgenesid jälitamise eest tihedasse vihmametsa.

Väljasuremine

20. sajandi alguses muutus kukkurhunt haruldaseks. Viimane teadaolev kukkurhunt suri Hobarti loomaaias 1936. aastal. Samal aastal võeti kukkurhunt looduskaitse alla. Looduses nähti teda viimati 1945. aastal. Hilisemad otsingud Tasmaania sisemaa metsades pole tulemusi andnud ja liiki peetakse üldiselt väljasurnuks. Siiski on palju entusiaste, kes usuvad, et liik on siiani säilinud. Võimalike säilinud isendite kaitseks loodi 1966. aastal Tasmaania edelaosas 647 000 hektari suurune kaitseala. 21. sajandil on üritatud uurida kukkurhundi DNA-d, kuid säilinud materjal on osutunud liiga halvas seisukorras olevaks.

Vapiloom

Kukkurhunti on kujutatud Tasmaania vapil.
2. SS-Soomusdiviis Das Reich

2. SS-Soomusdiviis Das Reich moodustati oktoobris 1939 SS-Verfügungstruppe nime all. Pärast Poola vallutamist nimetati see diviisiks Das Reich.
Juhan Reidak

Juhan Reidak (ka Johann Reitag; 29. september 1876 Pärsti – 1. märts 1945 Tori) oli eesti vaimulik.
Õppis 1884–1888 Pärsti vallakoolis, 1888–1889 Viljandis kihelkonnakoolis, 1890–1892 Viljandi linnakoolis, 1892–1893 sai eraõpet, 1894–1896 Hugo Treffneri Gümnaasiumis Tartus ja 1896–1897 Pärnu gümnaasiumis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1897–1901. Prooviaastal oli ta Palamuse Püha Bartholomeuse koguduses (Burchard Georg Sielmanni juures) ning Kodavere ja Alatskivi koguduses Paul Ferdinand Walteri juures. Ordineeriti õpetajaks 20. märtsil 1904 Tarvastus.
Oli aastal 1904 adjunktõpetaja Suure-Jaani Johannese koguduses. 1904–1907 Viljandi praostkonna vikaarõpetaja. Aastatel 1907–1911 teenis ta Püha Jakobi kogudust ja 1911–1945 (introdutseeriti 8. oktoobril 1911) Tori kogudust. Aastatel 1930–1945 oli ta Pärnu praostkonna abipraost ja 1941–1945 Pärnu praostkonna praosti kohusetäitja.

Isiklikku

Tema tütar Irene oli abielus praost Harald Põllu poja Hillar Põlluga.
Jakster Tjaštenja

Jakster Tjaštenja (mokša keeles Якстерь тяштеня, Punane Täheke) on Mordvas Saranskis ilmuv mokšakeelne lasteajakiri.
Ajakiri ilmub alates 1932. aastast sagedusega üks kord kuus. Aastatel 1933–1941 oli ajakirja nimi Jakster Galstuk (Punane Rätik). 1964. aastal taastati väljaanne ajakirja Mokša lisana. Iseseisva ajakirjana ilmub väljaanne uuesti alates 1988. aastast.
Ajakirja tiraaž on 1630 eksemplari.
Vidruka

Ajalugu

Vidruka mõisast põhja suunas on asunud Heina ja Perna maanteekõrtsid.