google/wiki40b huggingface dataset:
Salatsi vald (Salacas pagasts)

Salatsi vald (läti keeles Salacas pagasts) on endine vald Lätis Salatsi piirkonnas. See asub tänapäevase Salatsi valla territooriumil. Selle halduskeskuseks oli Vana-Salatsi.
Aastal 1918 moodustati Salatsi ja Svētciemsi valdade liitmisel Vana-Salatsi vald. Aastal 1935 oli selle pindala 165,5 km² ja seal oli 2418 elanikku. Aastal 1945 moodustati valla aladel Korģene, Salatsi ja Zonepe külanõukogud, vald ise likvideeriti aga aastal 1949. Salatsi külanõukoguga liideti aastal 1954 likvideeritav Korģene külanõukogu.Aastal 1958 liideti külanõukoguga osa seni Salatsi linnale allunud likvideeritavast Dzintari külanõukogust, osa Salatsi külanõukogu sovhooside «Ainaži» ja «Salacgrīva» maadest anti aga moodustatava Salatsi linna maaterritooriumi koosseisu. Aastal 1977 liideti Salatsi külanõukoguga osa maaterritooriumi maadest ja Ainaži ning Viļķene külanõukogudest, osa külanõukogust liideti aga Ārciemsi külanõukoguga. Aastal 1990 muudeti külanõukogu Salatsi vallaks. Aastal 1998 liideti see Salatsi linna maaterritooriumiga.
I Just Met a Memory

"I Just Met a Memory" (eestikeelse pealkirjaga "Mälestus") on Robert Gordoni, Scotty Turneri ja Diane Lamperti kirjutatud laul. Laul avaldati esmakordselt Robert Gordoni 1979. aasta albumil "Rock Billy Boogie", kus rütmikitarri mängib ka Scotty Turner. Laul on avaldatud veel Gordoni albumitel "Black Slacks" (1994), "Rock Billy Boogie/Bad Boy" (2001) ja "Rock Billy Boogie: RCA Years" (2007).
Laulu eestikeelsed sõnad on kirjutanud Kaari Sillamaa ning lugu on avaldatud Ivo Linna ja ansambli Rock Hotel 1999. aasta albumil "Kõva ketas".
Arvi Miido

Arvi Miido (sündinud 31. jaanuaril 1956) on eesti dirigent.
Ta lõpetas 1974. aastal Vändra Keskkooli.
Ta on lõpetanud Georg Otsa nimelise Tallinna Muusikakooli Robert Kasemägi metsasarveklassis ning Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia Uve Uustalu ja Kalle Kauksi metsasarve- ja Priit Raigi dirigeerimisklassi. 
Arvi Miido on töötanud muusiku ja peadirigendina kutselises puhkpilliorkestris Helikon ning alates 1992. aastast peadirigendi ja orkestri ülemana Eesti Piirivalveorkestris.
Heinrich Riikoja

Heinrich Roman Riikoja (aastani 1924 Heinrich Roman Reichenbach; 8. märts 1891 – 31. oktoober 1988 Tartu) oli eesti zooloog ja hüdrobioloog, Eesti hüdrobioloogia rajajaid; bioloogiadoktor (1942). Tartu Ülikooli rektor 1940. aasta juulis-septembris.

Elukäik

1910. aastal lõpetas ta Tallinna Nikolai Gümnaasiumi (praegu Gustav Adolfi Gümnaasium). Samal aastal astus Tartu Ülikooli füüsika-matemaatikateaduskonna keemiaosakonda, hiljem läks üle loodusteaduste osakonda, huvitudes zooloogiaprofessor Konstantin Saint-Hilaire suunamisel hüdrobioloogiast. Lõpetas ülikooli 1918. aastal loodusteaduste kandidaadina (cand. rer. nat.).
1918–1919 võttis osa Eesti Vabadussõjast.
Aastatel 1917–1920 töötas Hugo Treffneri Gümnaasiumis õpetaja ja koo­lijuhataja abina. 1919. aastast Tartu Ülikooli zooloogiakateedri dotsent, 1926. aastast erakorraline professor, 1929. aastast korraline zooloogiaprofessor.
1920. aastatel täiendas end Inglismaal, Prantsusmaal, Saksamaal, Soomes ja Taanis.
Aastatel 1930–1932 ja 1935–1940 juhatas ta Tartu Ülikooli Zooloogiainstituuti ja Zooloogiamuuseumi.
1940.10. juulist määrati ta esimeseks nõukogudeaegseks Tartu Riikliku Ülikooli rektoriks, lahkus rektori ametist sama aasta septembri keskel omal soovil. Kuid jätkas 1940–1941 TRÜ zooloogiakateedri juhataja ja professorina ning matemaatika-loodusteaduskonna dekaanina, olles ka ametiühingukomitee abiesimees. Saksa okupatsiooni ajal vabastati ta dekaani ja 1942 ka professori ametist. 1942–1944 töötas Põllutöödirektooriumi kalandusosakonna teadusnõunikuna.
1944. septembris ennistati ta matemaatika-loodusteaduskonna dekaaniks, 1945. maist selgrootute zooloogia ja hüdroloogia kateedri juhataja-professor. 1945. aprillis omistati talle teaduslike kraadide ümberatesteerimise tulemusena (ülikooli atesteerimiskomisjoni esildise alusel Eesti NSV hariduse rahvakomissari otsusega) loodusteaduste doktori kraad (dr. phil. nat). Töötas ülikoolis 1959. aastani, seejärel sai emeriitprofessoriks.
1922–1943 oli ta Eesti esindaja Rahvusvahelises Limnoloogide Ühenduses.
1929–1935 oli Eesti Loodusuurijate Seltsi esimees, aastast 1956 auliige.
Aastatel 1944–1958 oli ka Eesti NSV Teaduste Akadeemia Bioloogia Instituudi hüdrobioloogia sektori juhataja.
Heinrich Riikoja on maetud Tartu Raadi kalmistule.

Teadustöö

Alustas uurimistööd 1913. aastal Kovda bioloogiajaamas Valge mere ääres. Aastal 1915 osales ta Volga delta ja 1917. aastal Kaspia mere ekspeditsioonil.
1920. aastatel toimetas koos õe Marta Sillaotsaga kodu-uurimuslikku väljaannet "Kodu".
Alates 1920. aastaist juhtis ta Eesti siseveekogude uurimistöid, tegi ekspeditsioone Matsalu lahele, Saadjärvele, Tamulale, Vagulale, Emajõele, Võrtsjärvele ja teistele veekogudele.
1940. aastal valmis tal mahukas uurimus Ida-Eesti järvede, sealhulgas järvevee keemilise koosseisu kohta.
Koos Johannes Voldemar Veskiga arendas eestikeelset zooloogiaalast terminoloogiat.
Arhangelski Oblasti Kultuuriselts Viru

Arhangelski Oblasti Kultuuriselts Viru on Venemaa eestlaste selts, mis tegutseb Venemaal Arhangelski oblastis. Seltsi esimees on Jüri Rebane.
Selts on Eesti Kultuuriseltside Ühenduse liige.
Deprotoneerimine

Deprotoneerimine on vesinikiooni ehk prootoni eemaldamine (äravõtmine) molekulist või ioonist. Aine deprotoneerub teise aine toimel, kui viimane on tugevamate aluseliste omadustega, s.t. on võimeline prootonit vastu võtma ehk protoneeruma.
Aine deprotoneerumise võimet näitab pKₐ (see on logaritmiline happe dissotsiatsiooni konstant) väärtus. Deprotoneerivate agentidena kasutatakse tihti hüdroksiide (näiteks NaOH). Väga vähe happelise prootoni eemaldamiseks kasutatakse hüdriide, mis on tugeva deprotoneeriva võimega (näiteks NaH).
Mylène Farmer en tournée

Kommertslik edu

12. septembri Pariisi Stade de France'i (80 000 kohta) kontsert müüdi välja 2 tunniga, mis oli toona rekord. Šveitsi esimene kontsert Genfis (17 000 kohta) müüdi samuti välja 2 tunniga. Michael Driebergi järgi, kes on Live Musicu direktor, oli see aegade kõige kiiremini välja müüdud kontsert Šveitsis. Stade de France'i teine kontsert müüdi veel kiiremini välja, nimelt kulus kõigest üks tund ja viisteist minutit, mis on rekord. Brüsselis magasid inimesed aga poodide ees, et kindlustada endale pilet. Nice'i Palais Nikaia kontserdi (8000 kohta) piletimüügi eel tungisid fännid enne poe avamist sisse ja tol päeval (23. mail) müüdi ⅔ nendest piletitest. Samal päeval kuulutati kaks esimest Nantesi kontserti väljamüüduks.
Palju pileteid müüdi ka mustal turul.
Carlin Romano

Carlin Romano on New Yorgis sündinud USA kriitik ja filosoofiaajaloolane, teose "America the Philosophical" autor. 
Ta töötab Pennsylvanias asuva Ursinus College'i filosoofia ja religiooniuuringute osakonnas filosoofia ja humanitaaria professorina ning Pennsylvania Ülikooli õppeasutuses Annenberg School for Communication lektorina (osalise tööajaga). Ta oli kauaaegne (1984–2009) ajalehe The Chronicle of Higher Education arvustaja ja ajalehe The Philadelphia Inquirer kirjanduskriitik.
Ta lõpetas 1976. aastal Princetoni Ülikooli bakalaureusekraadiga. 1979. aastal sai ta Yale'i Ülikoolist magistrikraadi. Doktorikraadi õigusteaduses (J. D.) kaitses ta Columbia Ülikoolis New Yorgis.
Oma 2012. aastal ilmunud raamatus "America the Philosophical" väidab ta, et tänapäevased Ameerika Ühendriigid omavad maailma ajaloos rikkalikumat filosoofilist kultuuri ning on ka täna parim koht filosofeerimiseks.
Varendi

Varendi on eesti perekonnanimi.
Nimede eestistamisel määrati Varendi uueks perekonnanimeks isikutele, kelle perekonnanimi oli Hornmann, Penjam, Vachmann ja Valdmann. Juhan Varendi palvel kanti Varendi perekonnanimede kaitseregistrisse nr 125 all (Siseministeeriumi teadaanne 3. juulist 1935).
2017. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Varendi Eestis 13 mehel ja 17 naisel.
Nime tuntud kandjate seas on jalgpallur Lauri Varendi (sündinud 1988).
Erna Ariste

Erna Alvine Ariste (kuni 1928. aastani Erna Alvine Potsepp, 17/30. september 1904 Vana-Roosa vald, Võrumaa – 1. jaanuar 2000 Tallinn) oli eesti etnoloog ja arheoloog.
Ta lõpetas 1924. aastal Valga tütarlastegümnaasiumi ja 1931. aastal Tartu Ülikooli rahvaluule, arheoloogia ja etnograafia alal. Sai filosoofiamagistri kraadi.
Ariste töötas Eesti Rahvaluule Arhiivis ja Tartu Ülikoolis.

Pere

Oli abielus Paul Aristega.
Voldemar Rumessen

Voldemar Rumessen (24. märts 1911 Tallinn – 13. september 1992 Pärnu) oli eesti dirigent, muusikapedagoog ja laulja (tenor).
Ta õppis Tallinna Konservatooriumis aastatel 1935–1942 laulmist (Aleksander Arderi klassis), aastatel 1940–1941 orkestridirigeerimist (Julius Vaksi klassis) ja aastatel 1940–1942 koorijuhtimist (Tuudur Vettiku klassis).
Ta juhatas aastatel 1942–1943 Tallinna varieteeorkestrit, elas aastast 1944 Pärnus. Ta oli aastatel 1944–1948 "Endla" teatri dirigent ja koormeister, aastatel 1946–1966 Pärnu 1. Keskkooli ning aastatel 1951–1953 Pärnu 2. Keskkooli muusikaõpetaja ja koorijuht (ta võitis aastal 1959 koolinoorte olümpiaadil Pärnu 1. Keskkooli segakooriga I koha).
Samuti oli ta muusikaõpetajaks aastatel 1946–1947 Pärnu Turbatehnikumis ja aastal 1970 Tahkuranna 8-klassilises koolis ning oli aastatel 1966–1968 Pärnu rajooni kultuurimaja direktor. Lisaks on ta juhatanud mitmeid koore, olnud Pärnu kooride inspektor ja Pärnumaa laulupidude üldjuhte.

Isiklikku

Ta abiellus aastal 1941 laulja Velda Rumesseniga (neiuna Veerberg, Weerberk), nende poeg Vardo oli eesti pianist, muusikateadlane ja poliitik, minia Maaja Rumessen on laulja; väimees Madis Salum on ajakirjanik.
Bolt

Ajalugu

Ettevõte asutati 2013. aastal Markus Villigu poolt visiooniga luua ühine platvorm Eesti ja Läti taksode jaoks. Teenus avati Tartus ja Tallinnas 2013. aasta augustis. 2014 aastal muutus Bolt rahvusvaheliseks ning laienes Riiga ja Vilniusesse. Teenuse esialgset hoogsat levikut pärssis ettevõtte valik eelistada lepingupartnerina taksofirmadele taksojuhte. Sellega kaasnes otsus rakenduses mitte näidata taksofirmade logosid, mistõttu hakkasid paljud taksofirmad suunama oma kliente kasutama teisi taksotellimise vahendajaid, näiteks Taxofoni ja Taxigot. 
2017. aasta augustis alustas Bolt koostööd maailma suurima sõidujagamisteenust pakkuva platvormiga Didi Chuxing. Partnerlusega investeeris Didi Bolti ning toetab ettevõtte edasist kasvu Aafrikas ja Euroopas. Bolti juhatuse liikmeteks on ka Martin Villig ja Haichen Wang
Mais 2018 juhtis investeerimisringi Saksa autotootja Daimler. 175 miljoni euro suuruse investeeringuga tõusis ettevõtte turuväärtus üle miljardi dollari, viies Bolti ükssarviku staatusesse.
Bolti asutaja ja juht Markus Villig on 2018. aasta Äripäeva rikaste edetabeli neljandal positsioonil.
2019. aasta juunis taasavas Bolt teenuse Londonis 20 000 registreerunud juhiga.
Augustis 2019 käivitas ettevõte Tallinnas toidukulleri teenuse Bolt Food, lähitulevikus on plaanis teenust laiendada ka teistesse Euroopa ja Aafrika linnadesse.

Rakenduse kasutamine

Bolti mobiilirakendus on saadaval IOS, Android ja Windows Phone platvormidele. Teenuse kasutamiseks on vajalik rakendus alla laadida, vormistada kasutaja ning valida sobiv maksemeetod: sularaha, kaardimakse, rakendusesisene makse ehk Bolt makse või Telia makse (arve summa lisandub Telia lepinguliste klientide telefoniarvele). Seejärel tuleb kinnitada sõidu alustamise asukoht ning tellida sõiduk. Pärast valiku kinnitamist jõuab tellimus koos aadressiga otse taksojuhi telefoni ekraanile. Kui juht on tellimuse kinnitanud, näeb klient juhi nime ning sõidukiga seotud detaile. Sõidu lõppedes on võimalik taksojuhi teeninduse kohta tagasisidet jätta.
2018. aastast saab nutitelefonis Google Mapsi rakendusest vaadata, kui kaua võtab aega Boltiga sihtkohta jõudmine, palju sõit orienteeruvalt maksab ning soovi korral on võimalik endale ka sõiduk Google Mapsist ära tellida.
Saint Andrews

Saint Andrews (šoti keeles Saunt Aundraes, gaeli keeles Cill Rìmhinn) on ülikoolilinn Šotimaal Fife'i piirkonna idarannikul.
Linn sai nime apostel Andrease järgi.
2008. aastal elas seal 16 680 inimest.
Linnas asub Saint Andrewsi Ülikool, mis on vanim ülikool Šotimaal ja vanuselt kolmas kogu ingliskeelses maailmas. Õppetöö ajal moodustavad üliõpilased umbes kolmandiku linna elanikkonnast.
1158. aastal ehitatud ja keskaegse Šotimaa katoliikluse keskuseks olnud katedraal kaotas 16. sajandil reformatsiooni tõttu oma tähtsuse ja lagunes varemeteks.
Attila József

Attila József [attila joožäf] (11. aprill 1905 Ferencváros, Budapest – 3. detsember 1937 Balatonszárszó) oli ungari luuletaja.

Elulugu

Attila József sündis Budapesti vaeses Ferencvárosi linnaosas Banaadist pärit seekeli ja rumeenia päritolu seebitehase töölise perekonnas. Tal oli kaks vanemat õde. Isa lahkus 1. juulil 1908 pere juurest ning ema haigestus. Pesupesijana töötanud ema ei suutnud lapsi üksinda üleval pidada ning andis 1910. aasta veebruaris kaks nooremat last lastekaitse hoolde. Lapsed saadeti kasuperre Öcsödisse. Seal alustas Attila oma kooliteed. 1912. aastal tuli ta koos õega ema juurde tagasi, kuid nad elasid endiselt suures vaesuses. Attila oli sageli haige ning 1913. aastal haigestus ta kopsupõletikku. 1914. aastal tahtis ta seebikiviga mürgitades ennast tappa, kuid jõi kogemata hoopis tärkliselahust.
Ema viidi 1917. aastal haiglasse ja tunnistati töövõimetuks. Ta suri 1919. aastal vaid 43-aastasena. Nooremad lapsed jäid vanema õe Joláni abikaasa ülalpidamisele. Attila asus õppima 1920. aastal Makó gümnaasiumisse, mis tänapäeval kannab tema nime.
Tema esimesed luulekogu "A szépség koldusa" (Ilu kerjus) ilmus 1922. aastal, kui ta oli 17-aastane ja alles kooliõpilane. Pärast gümnaasiumi lõpetamist õppis ta ühe aasta iseseisvalt ning astus 1924. aastal Szegedi Franz Josephi ülikooli, kus õppis ungari ja prantsuse kirjandust. Metseen Lajos Hatvany toetusel sai ta hea hariduse, õppides Austrias (1925) ja Pariisis (1926–27). 1925. aastal ilmus teine luulekogu "Nem én kiáltok" (Mitte mina ei karju). Ta visati ülikoolist välja luuletuse "Tiszta szívvel" (Puhta südamega) eest.
1930. aastal liitus Attila József kommunistliku parteiga, kuid seisukohtade erinevuse tõttu lahkus ta 1934. aastal parteist. Kommunistlikku parteisse kuulumise tõttu hinnati teda ka Teise maailmasõja järgses Ungaris.
Viimastel eluaastatel oli ta huvitatud psühhoanalüüsist. Ta kannatas masenduse ja muude vaimuhäirete all ning käis regulaarselt psühhiaatrilisel ravil. Tema tervis halvenes jätkuvalt ning ta kolis 1937. aastal oma õe juurde Balatonszárszósse. Seal tegi ta enesetapu, hüpates rongi ette.

Tunnustus

Attila Józsefi mitmekihilist luulet hakati hindama alles pärast tema surma ja tänapäeval loetakse ta ungari luule suurkujude hulka. 1950. aastal asutati Attila Józsefi kirjandusauhind. 1964. aastast tähistatakse tema sünnipäeva, 11. aprilli ungari luule päevana. 1962–2000 kandis Szegedi Teadusülikool Attila Józsefi nime. Ungaris on paljudes linnades ja külades tema nimelised tänavad. Budapestis on 12 Attila Józsefi tänavat (erinevates linnaosades).
UNESCO kuulutas 2005. aasta Attila Józsefi aastaks.
Eesti keeles on ilmunud Ellen Niidu tõlkes Attila Józsefi luulekogumik "Raudtee ääres".
Karl Morgenstern

Johann Karl Simon Morgenstern (28. august 1770 Magdeburg – 15. september (3. september) 1852 Tartu) oli klassikaline filoloog, Tartu ülikooli raamatukogu esimene direktor ning ülikooli kunstimuuseumi rajaja.

Elulugu

Ta isa oli arst. Morgenstern õppis filosoofiat Halle ülikoolis aastatel 1788–1794, kaitses 1794 doktoriväitekirja. Sealsamas oli ta eradotsent (1794) ja aastatel 1797–1798 erakorraline professor. 1798–1802 oli ta professor Danzigi Athenaeumis. Aastatel 1802–1833 töötas ta Tartu ülikoolis klassikalise filoloogia, kõnekunsti, esteetika ning kirjandus- ja kunstiajaloo professorina. 1802–1839 oli ta ühtlasi ülikooli raamatukogu direktor. Asutas 1803. aastal ülikooli kunstimuuseumi ja juhatas seda aastani 1837. Osales Tartu ülikooli põhikirja koostamises ja ülikooli tegevuse juhtimises. 1826. aastal valiti ta Peterburi Teaduste Akadeemia auliikmeks.

Looming

Morgensternil on suuri teeneid kunsti propageerijana Eestis. Tema kirjutatud on siinne varaseim kunstialane brošüür "Über einige Gemälde" (Dorpat, 1805). Andis välja artiklikogumikku "Dörptsche Beyträge für Freunde der Philosophie, Litteratur und Kunst I-III" (Dorpat, Leipzig, 1813–21), avaldanud kirjandus- ja kunstiküsimusi käsitlevaid aktusekõnesid ning kunstikirjutisi saksa ja baltisaksa ajakirjanduses. Rikkalikku kunstiteavet sisaldab Morgensterni reisiraamat "Reise in Italien im J. 1809 I-III" (Dorpat, Leipzig, 1811–13). Koostas 1815. aastal esteetikakursuse õppekava. Morgensterni kunstikirjutiste temaatika ulatub antiikkunstist kaasaegse Lääne-Euroopa ja baltisaksa kunstini. Erilist huvi tundis ta Raffaeli loomingu ("Über Raffael Sanzio's Verklärung", Dorpat, Leipzig, 1822) ja kaasaegse kunsti vastu; kirjutistes põimuvad klassitsistlikud ja romantilised arusaamad. Oma rikkaliku käsikirjapärandi ning raamatu- ja kunstikogu kinkis Tartu ülikoolile. Joonistajana oli asjaarmastaja, visandas maastikuetüüde, portreid, kopeeris 16. sajandi meistrite teoseid.
Teaduse ja religiooni kolleegium

Teaduse ja religiooni kolleegium on Tartu Ülikooli usuteaduskonna juurde asutatud teadlaste ühendus, mis tegeleb teaduse ja religiooni kokkupuutepunktide uurimisega.
Kolleegium on asutatud 27. veebruaril 2002, selle asutaja ja juhataja on professor Anne Kull.

Liikmed

Kolleegiumi asutajaliikmed on Jaak Järv, Toomas Jürgenstein, Ken Kalling, Anne Kull, Kalevi Kull, Tõnu Lehtsaar, Jaanus Noormägi, Karl Pajusalu, Jaan Ross, Andres Soosaar, Kalev Tarkpea ja Heiki Valk.
Hiljem on kolleegiumiga nimekatest teadlastest liitunud Meelis Friedenthal, Roland Karo, Enn Kasak, Ain Riistan, Erki Tammiksaar, jpt.

Tegevus

Alates 2003. aastast korraldab teaduse ja religiooni kolleegium igal aastal Põltsamaa kiriklas teaduse ja religiooni kevadkooli.
Kolleegiumi liikmed on Tartu Ülikoolis ja ka teistes Eesti kõrgkoolides ette valmistanud ning läbi viinud teaduse ja religiooni seoseid käsitlevaid loengukursusi, nt "Teadus ja religioon", "Meditsiin ja religioon", "Teaduse kui religioosse nähtuse lühilugu", jms.
Aastatel 2004–2007 korraldati gümnasistidele mõeldud esseevõistlusi teaduse ja religiooni teemadel.
Kolleegium on organiseerinud ka mitmeid interdistsiplinaarseid seminare ja konverentse, näiteks 8.–11. novembrini 2007 Tartu Ülikoolis toimunud konverentsi "Teadus, filosoofia, religioon: uusi probleeme".
Rabakivi tamm

Rabakivi tamm oli kaitsealune tammepuu Harju maakonnas Harku vallas Tiskre külas Rabakivi talu juures. Puu võeti kaitse alla 1959. Tänapäeval on puu täielikult ära kuivanud.
1998. aasta andmete järgi oli puu ümbermõõt 260 cm (mõõdetuna 1,3 m kõrguselt) ja kõrgus 16 m.
Meyendorff

Meyendorff, ka Meijendorff von Yxkull, Uexküll-Meyendorf, Uexküll-Meyendorff, Meyendorff von Yxkull (vene Мейендорф) on Uexküllide suguvõsast põlvnev vabahärrade aadlisuguvõsa.
16. aprillil 1679 said Vaeküla mõisnik kindralleitnant Jakob, ooberst Otto Johann, Angerja mõisnik rittmeister Wolter Reinhold ja Lage von Uexküll Rootsi vabahärra tiitli ja immatrikuleeriti 1680. aastal Meijendorff von Yxkull nime all Rootsi rüütelkonda vabahärrade suguvõsana nr. 74. 1746. aastal immatrikuleeriti nr. 38 all Eestimaa rüütelkonda, 1747. aastal nr. 29 all Liivimaa rüütelkonda ja nr. 233 all ka Kuramaa rüütelkonda.
Galleria dell'Accademia

Galleria dell'Accademia di Firenze ehk Firenze Kunstiakadeemia galerii on kunstimuuseum Itaalias Firenzes. Selle asutas 1784. aastal Toscana suurhertsog Leopold II.
See on tuntud kui Michelangelo "Taaveti" originaali asupaik.
2016. aastal külastas galeriid 1 461 185 külalist, millega see oli Uffizi galerii järel külastatavuselt teine kunstimuuseum Itaalias.
Kuigi see jagab nime Firenze Kunstiakadeemiaga, siis tegemist on eraldiseisva asutusega.

Kollektsioon

Michelangelo "Taaveti" originaal on asunud Accademia di Belle Arti galeriis alates 1873. aastast. Väidetavalt toodi skulptuur akadeemiasse säilitamise eesmärgil, kuigi selle teisaldamisel eelmisest vabaõhu asukohast Sinjoriia platsil olid mängus ka muud tegurid. Algseks kavaks oli luua kunstniku neljasajanda sünniaastapäeva tähistamiseks algupäraste skulptuuride ja joonistustega nn Michelangelo muuseum (avati 22. juuli 1882). Tänapäeval kuulub galerii väiksesse Michelangelo teoste kogusse kunstniku neli lõpetamata "Vangi" ("Orja", vt alt), mis olid mõeldud paavst Julius II hauale, ja püha Matteuse kuju, mis on samuti lõpetamata. 1939. aastal lisandus neile Barberini kabelist Palestrinas leitud "Pietà", ehkki asjatundjad peavad praegu selle omistamist Michelangelole küsitavaks.
Väljapandud nimetamisväärsete renessansiaja teoste hulgas on väljapaistev kogu 15. ja 16. sajandi Firenze maale Paolo Uccellolt, Domenico Ghirlandaiolt, Sandro Botticellilt ja Andrea del Sartolt ning kõrgrenessansi ajast Giambologna algupärane kipskuju "Sabiinitaride röövimine". Lisaks arvukatele Firenze gooti stiilis maalidele on galeriis ka isikupärane Lorraine'i suurhertsogite kogutud vene ikoonide kollektsioon.
2001. aastal avati kollektsioon Museo degli strumenti musicali, kuhu kuulub muuhulgas Antonio Stradivari, Nicola Amati ja Bartolomeo Cristofori loodud muusikainstrumente.
Abeli diferentsiaalvõrrand

Ajalugu

Need võrrandid võttis kasutusele Niels Henrik Abel elliptilisi funktsioone uurides.

Üldistused

Nii esimest kui ka teist liiki Abeli diferentsiaalvõrrandit on üldistatud suurema arvu analoogiliselt moodustatud liikmetega võrranditeks.
Mayflower

Mayflower (eesti keeles kui 'Maiõis') oli inglise purjelaev, mis toimetas 1620. aastal esimesed puritaanlased Plymouthist üle ookeani Uude Maailma. Pardal oli 102 reisijat ja hinnaguliselt 30 meeskonnaliiget. Koht Põhja-Ameerikas idarannikul, kuhu nad saabusid ja oma koloonia rajasid, kannab tänapäevalgi samuti nime Plymouth.
Eukarüootne rakk

Eukarüootne rakk ehk päristuumne rakk on üks kahest peamisest elusorganismidel esinevast rakutüübist (teine on prokarüootne rakk).
Eukarüootsetel rakkudel on eristunud rakutuum ja membraansed rakuorganellid (näiteks mitokondrid ja kloroplastid).
Eukarüootsed on taime-, looma-, seene- ja paljude protistide rakud.
Karl Friedrich Kalk

Karl Friedrich Kalk (1/13. september 1804 Paldiski – 20. detsember 1885/1. jaanuar 1886 Paldiski) oli Paldiski kohtufoogt.
Tema isa oli Paldiski kohtufoogt, foogtikohtu notar ja kaupmees Georg Gottlieb Kalk.
Ta õppis 1822–1825 Tartu Ülikooli usuteadukonnas, Korporatsioon Estonia liige.
Ta oli algul koduõpetaja Põllküla mõisas, alates 1833 Paldiski foogtikohtu notar ja alates 1836 kohtufoogt. Alates 1842. aastast oli ta ka Paldiski koguduse organist. Peterburi füüsikalise keskobservatooriumi ja Keiserliku Teaduste Akadeemia korrespondent.
Tema abikaasa oli Hulda Antoinette von Stern.